Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідачів в солідарному порядку заборгованості за кредитним договором. На обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що між АТ «Кредобанк» та відповідачем [PERSON] 13.02.2020 року був укладений кредитний договір №СL-260187, за яким банк надав відповідачу кредит в розмірі 69282,79 грн. на поточні потреби позичальника з умовою сплати процентів в розмірі 55 % річних. Оскільки кредит був отриманий відповідачем [PERSON] в період його шлюбу з відповідачем [PERSON] і договір був укладений в інтересах сім`ї, то відповідно до ч.3 ст. 61, ч.4 ст. 65 СК України відповідачі мають солідарний обов`язок по поверненню кредиту. Відповідач [PERSON] не виконує належним чином взяті на себе зобов`язання, внаслідок чого станом на 07.06.2021 року утворилась заборгованість за кредитним договором в сумі 99171,65 грн, з яких: 68909,40 грн - заборгованість за тілом кредиту; 30262,25 грн - заборгованість за процентами. Позивач просив стягнути з відповідачів в солідарному порядку вказану заборгованість, а також 2270 грн судового збору та 9917,165 грн. витрат на професійну правничу допомогу. Процесуальні дії у справі та заяви сторін: 09.11.2021 року позовна заява надійшла до суду. 16.11.2021 року відкрите провадження у справі та вирішено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Копія ухвали про відкриття спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін була направлена позивачу рекомендованим листом з рекомендованим повідомленням за адресою, вказаною позивачем в тексті позову. Вказане повідомлення позивач отримав 30.11.2021 року. Копія ухвали про відкриття спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, копія позовної заяви з додатками були направлені відповідачу [PERSON] рекомендованим листом з рекомендованим повідомленням. Вказане повідомлення відповідач [PERSON] отримав 25.11.2021 року. 09.12.2021року від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позов, в якому відповідач заперечив проти задоволення вимог позивача про солідарне стягнення боргу з відповідачів, оскільки позивачем не надані докази того, що кредитний договір №СL-260187 від 13.02.2020 року був укладений в інтересах сім`ї. Натомість отриманий [PERSON] кредит не був використаний в інтересах сім`ї, а витрачений ним на рефінансування інших кредитів та на особисті потреби позичальника. Відповідач також заперечив проти стягнення витрат на професійну правничу допомогу в сумі 9917,16 грн., оскільки до позовної заяви не були долучені відомості про понесення таких витрат та їх обсяг. Копія ухвали про відкриття спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, копія позовної заяви з додатками були направлені відповідачу [PERSON] рекомендованим листом з рекомендованим повідомленням. Вказане повідомлення відповідач [PERSON] отримав 25.11.2021 року. 09.12.2021 року від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позов, в якому відповідач заперечив проти задоволення вимог позивача про солідарне стягнення боргу з відповідачів, оскільки позивачем не надані докази того, що кредитний договір №СL-260187 від 13.02.2020 року був укладений в інтересах сім`ї. Натомість отриманий [PERSON] кредит не був використаний в інтересах сім`ї, а витрачений ним на рефінансування інших кредитів та на особисті потреби позичальника. Також після направлення позивачем 20.05.2021 року на адресу відповідача вимоги про дострокове повернення кредиту позивач не мав підстав нараховувати проценти. Відповідач також заперечив проти стягнення витрат на професійну правничу допомогу в сумі 9917,16 грн., оскільки до позовної заяви не були долучені відомості про понесення таких витрат та їх обсяг. Дослідивши наявні у справі матеріали (розрахунок заборгованості; копію меморіального ордера №8626455 від 13.02.2020 року; копію меморіального ордера №8626457 від 13.02.2020 року; копію меморіального ордера №8626460 від 13.02.2020 року; копію меморіального ордера №8626463 від 13.02.2020 року; виписки по рахункам позичальника; копію кредитного договору №СL-260187 від 13.02.2020 року з додатками; копію анкети-заяви №СL-260187 від 13.02.2020 року; копію досудової вимоги від 20.05.2021 року; копію опису вкладення у лист; копію поштового відправлення; копію списку згрупованих відправлень; копію фіскального чеку), суд, розглянувши спір між сторонами в межах заявлених позовних вимог, приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позову. Судом встановлено, що 13.02.2020 року між [PERSON] та АТ «Кредобанк» був укладений кредитний договір №СL-260187, за яким банк надав позичальнику кредит в розмірі 69282,79 грн з умовою сплати процентів за користування кредитом в розмірі 55% річних, строком на 60 місяців терміном до 12.02.2025 року. Відповідно до п. 2.4 кредитного договору кредит в розмірі 69282,79 грн надавався на наступні цілі: - 8939,75 грн надавались позичальнику на поточні потреби; - 36510,13 грн перераховувались на рахунок ПАТ «Кредобанк» на погашення (рефінансування) кредитної заборгованості за кредитним договором RF2r-75211 від 25.09.2017 року; - 3025,30 грн перераховувались на рахунок АТ «УкрСиббанк» на погашення (рефінансування) кредитної заборгованості за кредитним договором 94642860000 від 06.08.2018 року; - 20807,61 грн перераховувались на рахунок АТ «УкрСиббанк» на погашення (рефінансування) кредитної заборгованості за кредитним договором НПК-АРК55 від 06.04.2018 року. За п. 3.3.3 банк вправі припинити кредитування позичальника у випадку прострочення сплати процентів та/або повернення кредиту (частини кредиту) щонайменше на один календарний місяць. Згідно з п. 6.9. кредитного договору банк у випадках, передбачених п. 3.3 кредитного договору вправі вимагати дострокового повернення кредиту, процентів, комісій та інших належних до сплати платежів, про що письмово повідомляє позичальника. Відповідно до п. 6.10 кредитного договору позичальник зобов`язаний після отримання повідомлення банку усунути порушення умов кредитного договору протягом тридцяти календарних днів із дня отримання такого повідомлення. Якщо позичальник не усунув вказані порушення, то він зобов`язаний достроково повернути кредит, проценти, комісії та інші належні до сплати платежі не пізніше 31 календарного дня після отримання письмового повідомлення банку. 20.05.2021 року позивач направив відповідачу [PERSON] за вказаною в договорі адресою, яка також є зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем його проживання, досудову вимогу про необхідність відповідно до п. 6.9 кредитного договору достроково повернути суму кредиту та нараховані проценти станом на 30.04.2021 року в сумі 95908,72 грн, з яких: 68909,40 грн - заборгованість за тілом кредиту; 26999,32 грн - заборгованість за процентами. Згідно зі ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч.1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Вирішуючи позовні вимоги про стягнення з відповідачів в солідарному порядку заборгованості за кредитним договором, суд приходить до наступного. Позивач обґрунтовує свої вимоги в цій частині тим, що відповідачі на час укладення кредитного договору перебували в шлюбі, кредитний договір був укладений в інтересах сім`ї, тому відповідно до ч.3 ст. 61, ч.4 ст. 65 СК України та постанови Верховного Суду від 07.10.2020 року по справі №205/5882/18 інший з подружжя позичальника відповідає за таким зобов`язанням солідарно з позичальником. Згідно зі ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч.3 ст. 61 СК України якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно з ч. 4 ст. 65 СК України договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Відповідно до постанови Верховного Суду від 07.10.2020 року по справі №205/5882/18, на яку посилається позивач, за нормами сімейного законодавства умовою належності того майна, яке одержане за договором, укладеним одним із подружжя, до об`єктів спільної сумісної власності подружжя є визначена законом мета укладення договору - інтереси сім`ї, а не власні, не пов`язані із сім`єю інтереси одного з подружжя. Отже, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то цивільні права та обов`язки за цим договором виникають в обох із подружжя, незважаючи на відсутність в законі прямої вказівки на солідарну відповідальність. При вирішенні спору про порядок виконання подружжям зобов`язань, що виникають з правочинів, вчинених в інтересах сім`ї, суди повинні керуватися тим, що подружжя має відповідати за такими зобов`язаннями солідарно усім своїм майном. За такого, підставою солідарної відповідальності подружжя за відповідними договорами, які були укладені одним з них, є, по-перше, визначена ст. 60 СК України презумпція того, що кожна набута під час шлюбу річ належить подружжю на праві спільної сумісної власності. По-друге, підставою такої солідарної відповідальності є те, що відповідний договір укладений в інтересах сім`ї. По-третє, оскільки такий договір укладений в інтересах сім`ї та все отримане на підставі такого договору є об`єктом права спільної сумісної власності, то подружжя несе солідарну відповідальність за зобов`язанням, що виникло на підставі такого договору. При цьому, по-перше, відповідна презумпція може бути спростована. По-друге, згідно зі ст. 60, 61 ч.3, 65 ч.4 СК України основною ознакою вчинення відповідного договору в інтересах сім`ї є набуття внаслідок такого договору сім`єю або членом сім`ї відповідного майна або грошей, на які внаслідок такого набуття поширюється режим спільної сумісної власності подружжя. Натомість положеннями п. 2.4 кредитного договору №СL-260187 від 13.02.2020 року та відповідними меморіальними ордерами від 13.02.2020 року спростовується те, що вся отримана відповідачем [PERSON] сума кредиту в розмірі 69282,79 грн була фактично отримана ним та в силу ст. 60 СК України стала спільною сумісною власністю подружжя відповідачів. Відповідно до вказаних доказів більша частина суми кредиту в загальному розмірі 60343,04 грн була одразу перерахована на рахунки відповідних банків для погашення заборгованості відповідача [PERSON] за іншими кредитними договорами, умови та зміст яких суду не були представлені взагалі. Отже вказана частина кредитних коштів не набувалась сім`єю відповідачів у власність, тому визначена ст. 60 СК України презумпція на неї не може поширюватись. При цьому, позивач просить про стягнення з відповідачів в солідарному порядку не тільки всієї суми тіла кредиту, а і нарахованих на нього процентів і суд обмежений вимогами про солідарне стягнення з відповідачів заявленої повної суми, і розрахувати розмір коштів, які були власне використані в інтересах сім`ї, а також, головним чином, розрахувати розмір процентів на таку суму, суд не має змоги. Крім того, з врахуванням того, що первинний строк кредитування був визначений договором в 60 місяців та термін остаточного повернення кредиту визначався до 12.02.2025 року та строк кредитування був змінений позивачем у відповідності до п. 6.9, 6.10 кредитного договору, то в даному випадку позовні вимоги стосуються дострокового повернення кредиту. При цьому, незважаючи на описану вище можливість подружжя нести солідарну відповідальність за зобов`язаннями, які виникли в інтересах їх сім`ї, можливість такої солідарної відповідальності не спростовує те, що кожен із потенційних солідарних боржників власне у відносинах з кредитором діє самостійно та від свого імені. Отже, у випадку звернення з вимогою до позичальника та іншої особи, яка в силу закону може нести солідарну з позичальником відповідальність, про дострокове виконання зобов`язання за кредитним договором, позикодавець зобов`язаний дотриматись передбачених договором положень щодо зміни строку кредитування (п. 6.9, 6.10 кредитного договору) не тільки щодо позичальника, а і щодо особи, яка в силу закону може нести з позичальником солідарну відповідальність, направивши такій особі вимогу про зміну строку кредитування та про необхідність дострокового повернення кредиту та сплати процентів. Проте суду не надані докази того, що співвідповідачу [PERSON] така вимога взагалі направлялась. За комплексу вказаного вище суд вважає, що належить відмовити в задоволенні позову в частині стягнення заборгованості за кредитним договором з відповідачів в солідарному порядку. Що ж стосується можливості стягнення з позичальника [PERSON] боргу за кредитом в сумі 99171,65 грн, з яких: 68909,40 грн - заборгованість за тілом кредиту; 30262,25 грн - заборгованість за процентами, то суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 526 ЦК України слідує, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч.1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення ЦК України про позику, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому. Суду надані докази того, що позичальник не виконував належним чином умови укладеного кредитного договору, внаслідок чого утворилась заборгованість перед позивачем. Заперечуючи проти вимог позивача про стягнення заявленої заборгованості за процентами в сумі 30262,25 грн, відповідач [PERSON] посилається на те, що позивач, направивши 20.05.2021 року вимогу про дострокове повернення кредиту, не мав підстав далі нараховувати проценти і має право на стягнення заявлених в такій вимозі процентів в розмірі 26999,32 грн. Проте суд не може погодитись з такою позицією позивача. Строк кредитування був визначений договором на 60 місяців і термін його повного повернення - до 12.02.2025 року Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 року №444/9519/12 провадження №14-10цс18 право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Згідно з ч.2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. При цьому, підстави та порядок такого дострокового повернення кредиту визначені процитованими вище положеннями п. 6.9, 6.10 кредитного договору, які передбачали, що позичальник мав протягом тридцяти календарних днів з дня отримання письмового повідомлення усунути порушення, в протилежному випадку - мав повернути кредит достроково не пізніше 31 календарного дня після отримання письмового повідомлення банку. Отже відповідно до умов кредитного договору обов`язок позичальника достроково повернути кредит виникав не з моменту прийняття такого рішення банком чи з моменту направлення повідомлення, а по спливу 30 календарних днів з моменту його отримання позичальником, а до того часу строк кредитування не сплив та банк мав право нараховувати проценти за користування кредитом. З матеріалів справи слідує, що за адресою місця проживання, вказаною в договорі: [ADDRESS] , позивач 21.05.2021 року направив відповідачу [PERSON] письмову вимогу від 20.05.2021 року про дострокове повернення кредиту. Вказана адреса є зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання позичальника і відповідно до п. 7 Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 року №207 за адресою зареєстрованого місця проживання з особою ведеться офіційне листування та вручення офіційної кореспонденції. Проте поштове відправлення з вказаною вимогою повернулось відправнику у зв`язку з відсутністю адресата 25.05.2021 року за даною адресою. Отже позивач офіційно та відповідно до умов кредитного договору в належній письмовій формі повідомив відповідача [PERSON] за його офіційною адресою про необхідність дострокового повернення кредиту і саме протягом 30 днів з 25.05.2021 року по 24.06.2021 року позичальник мав усунути порушення умов договору, а не пізніше 25.06.2021 року - достроково повернути кредит. За такого, позивач до 25.06.2021 року мав підстави нараховувати визначені кредитним договором проценти за користування кредитом. Натомість розрахована позивачем заборгованість за кредитним договором №СL-260187 від 13.02.2020 року в сумі 99171,65 грн, з яких: 68909,40 грн - заборгованість за тілом кредиту; 30262,25 грн - заборгованість за процентами, утворилась станом на 07.06.2021 року, тобто до закінчення вказаного вище зміненого строку кредитування, тому в повному обсязі підлягає стягненню з позичальника - відповідача [PERSON] . Крім того, позивач в тексті позову просив вирішити питання про розподіл понесених ним витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 10% від ціни позову в сумі 9917,165 грн. Зі змісту ст. 137 ЦПК України слідує, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. При цьому, відповідно до ч.3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Згідно з постановою Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 року по справі № 826/1216/16 склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Відповідно до постанови Верховного Суду від 03.05.2018 року №372/1010/16-ц для стягнення витрат на професійну правничу допомогу суду має бути надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат. В супереч цьому, до позовної заяви не долучений повний текст договору про надання правової допомоги від 11.02.2019 року, укладений між АТ «Кредобанк» та адвокатським об`єднанням «Бізнес і Право», а долучені копії першої та останньої сторінки даного договору не дають можливості встановити розміри та принципи розрахунку плати, яку має здійснювати клієнт виконавцю за надану правову допомогу за таким договором та те, що така плата становить саме 10% від ціни позову по конкретній справі. Також суду не надані відповідні дані щодо виду, тривалості та складності наданих послуг в даній справі в сумі 9917,165 грн. За такого, суд не має достатніх підстав для стягнення з відповідача заявлених витрат на професійну правничу допомогу. Підсумовуючи викладене, суд вважає, що позов загалом підлягає частковому задоволенню, а саме - з відповідача [PERSON] належить стягнути на користь АТ «Кредобанк» заборгованість за кредитним договором №СL-260187 від 13.02.2020 року станом на 07.06.2021 року в сумі 99171,65 грн, з яких: 68909,40 грн - заборгованість за тілом кредиту; 30262,25 грн - заборгованість за процентами, а також витрати по сплаті судового збору в сумі 2270 грн. В задоволенні вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором №СL-260187 від 13.02.2020 року також і з відповідача [PERSON] в солідарному порядку з відповідачем [PERSON] слід відмовити. Також слід відмовити в задоволенні вимог позивача про розподіл витрат на професійну правничу допомогу. На підставі викладеного та

Outcome: partial