Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-09 00:00:00

1.Позиція позивача. У вересні 2021 року позивачка звернулася із даним позовом, заявив наступні позовні вимоги: -стягнути з відповідача по справі [PERSON] , [INFO] на її, [PERSON] користь аліменти у розмірі 1/4 частини від усіх видів доходу починаючи з дня подачі позовної заяви до закінчення нею навчання, тобто до 31 грудня 2022 року; - рішення суду у частині стягнення аліментів за один місяць допустити до негайного виконання. В обґрунтування позову позивач зазначив, що вона є донькою відповідача [PERSON] , і так як продовжує навчання, то потребує допомоги від батька на період свого навчання в Придніпровській державній академії фізичної культури і спорту, в якій навчається на денній формі навчання, що виключає можливість самостійного заробітку. 2. Позиція відповідача. Відповідач, [PERSON] подав заяву про визнання позовних вимог, але в частині 1/6 частки від його заробітку (доходу), врахував відсутність в нього можливості надавати заявлену допомогу у більшому розмірі. 3.\~Процесуальні питання\~пов`язанні з\~розглядом справи. У вересні 2021 року до провадження Баглійського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області надійшов зазначений позов. 20 жовтня 2021 року суддя Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області отримавши 20 жовтня 2021 року інформацію про зареєстроване місце проживання (перебування) фізичної особивідповідача, в порядку передбаченому ч.6 ст.187 ЦПК України, приходить до висновку, що справа підсудна Заводському районному суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області. 20 жовтня 2021 року в порядку передбаченому ч. 1 ст. 31 ЦПК України ухвалою судді Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області цивільну справу за позовом [PERSON] до [PERSON] «про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання» направлено за підсудністю до Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області. 16 листопада 2021 року протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями цивільну справу № 207/4220/21, провадження № 2/208/2097/21 передано судді Івченко Т.П. 22 листопада 2021 року відкрито провадження по справі, в порядку спрощеного позовного провадження. Позивачем та відповідачем подано заяви про розгляд справи за наявними доказами. Враховуючи що сторони подали заяви про підтримання та визнання позовних вимог, та розгляд справи за наявними доказами, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється на підставі ч.2 ст.247 Цивільного процесуального кодексу України. 4. Фактичні обставини встановлені судом. [PERSON] , [INFO] , є донькою [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~ що підтверджено копією свідоцтва про його народження, серії [NUMBER] (а.с. 3). 17 вересня 2019 року, [PERSON] , зареєструвала шлюб із [PERSON] , [INFO] , що підтверджено копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] (а.с. 9), на підставі чого прізвище позивача змінено з Жила на [PERSON] . Факт навчання [PERSON] , [INFO] , в Придніпровській державній академії фізичної культури і спорту, підтверджено довідкою Придніпровської державної академії фізичної культури і спорту за № 194 від 01.09.2021 року (а.с 6), якою підтверджено строк навчання з 01 вересня 2021 року по 31 грудня 2022 рік. \~ \~ \~ \~ 5. Правові норми законодавства застосовані судом. Відповідно до ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Право на доступ до правосуддя не є абсолютним, на цьому наголошує і Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях «Голдер проти Великої Британії» від 21.02.1975 року, «Де Жуффр де ля Прадель проти Франції» від 16.12.1992 року, оскільки певна визначена процедура звернення за захистом свого порушеного, невизнаного або оспорюваного права повинна бути передбачена нормами національного законодавства. І за таких обставин кожна особа, звертаючись до суду із позовом, повинна дотримуватись норм процесуального законодавства. Частиною першою статті 6 Конвенції, яка з огляду на приписи частини першої\~статті 9 Конституції України,\~статті 10 ЦК України\~є частиною національного законодавства, встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Ст. 4 ЦПК України визначає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребування судом у передбачених цим Кодексом випадках. Ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. Згідно зі ст. 264\~ЦПК України\~під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог. Статтею 199 СК України\~передбачений обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років. На відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах на дитину (\~стаття 185 СК України), правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються\~главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті\~199,\~200,\~201\~цього\~Кодексу). При визначенні розміру аліментів необхідно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами. Таким чином, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової\~\~сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18 років, але є меншим 23 років; продовження\~\~ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у\~\~батьків можливості надавати таку допомогу. Згідно зі\~статтею 200 СК України\~суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у\~статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Відповідно до\~статті 182 СК України\~(в редакції, чинній на час вирішення справи судами попередніх інстанцій) при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до п.1 ч.1\~ст. 430 ЦПК України\~суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. 6. Висновки та мотиви прийнятого рішення. Суд керує ходом процесу, спрямовує дії осіб, що беруть участь у процесі, забезпечує виконання та здійснення ними прав і обов`язків, виносить рішення, які мають владний характер, вирішує матеріально-правовий спір, чим і здійснює захист порушеного або оскарженого суб`єктивного права. Також, суд виступає як учасник процесуальних відносин, як владний орган, наділений повноваженням вирішувати правові питання, які можуть виникнути у зв`язку з розглядом конкретної справи. Та те, що наділяючи суд правом вимагати від учасників процесу в рамках наданих їм процесуальним законодавством повноважень, належної поведінки, держава одночасно з цим встановлює і для самого суд у рамки дозволеної поведінки. Вирішуючи питання щодо доказів, суд враховує інститут допустимості засобів доказування, згідно з яким обставини справи, що відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. У відповідності до вимог ЦПК України відповідач, визнав позовні вимоги, але частково виходячи із розміру доходу, та фактичних обставин які впливають на можливість надання такої допомоги, але в меншому розмірі ніж заявлено позивачем. Позивачем не спростовано рівень доходу заявлений відповідачем, заяв і клопотань про витребування доказів не подавалося, а тому суд виходить із наявних фактичних доказів які визначають можливість відповідача у наданні заявленої допомоги, та рівень його доходу. На підставі зазначеного, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог, але в розмірі 1/6 частини. 7. Розподіл судових витрат між сторонами. Відповідно до п. 3 ч. 1\~ст. 5 Закону України «Про судовий збір»\~від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення. Отже, у зв`язку з тим, що позивач звільнена від сплати судового збору відповідно до вимог\~ст. 5 Закону України "Про судовий збір", судовий збір на користь держави, з врахуванням визнання відповідачем заявлених позовних вимог, компенсується за рахунок відповідача, в розмірі 50% від ставки судового збору, та інше 50 % судового збору, компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Outcome: partial