Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Дніпровського районного суду міста Києва з позовом до [PERSON] про стягнення боргу та трьох відсотків річних. Згідно заявлених вимог, позивач просить суд стягнути з [PERSON] на свою користь суму основного боргу за розпискою в розмірі 10 000,00 доларів США, або його еквівалент в національній валюті гривні, відповідно до офіційного курсу Національного банку України на дату сплати чи стягнення боргу, та 3% річних у сумі 121,52 доларів США або їх еквівалент в національній валюті гривні, відповідно до офіційного курсу Національного банку України на дату сплати чи стягнення боргу. Вимоги позову обґрунтовані тим, що 04 серпня 2020 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір позики, згідно якого позивач передав йому грошові кошти в сумі 10 000,00 доларів США, що станом на 01 квітня 2021 року, відповідно до офіційного курсу Національного банку України складає 278 226,00 грн. Всю суму позики відповідач зобов`язався повернути в строк до 04 листопада 2020 року. Однак відповідач так і не повернув позивачу вищезазначену суму позики. На даний час відповідач неохоче відповідає на телефонні дзвінки позивача, щоразу безнадійно обіцяючи повернути борг в найкоротший строк, уникає будь-якої зустрічі з позивачем, та не здійснює жодних дій щодо погашення заборгованості. Станом на 01 квітня 2021 року позивач не отримав від відповідача жодної суми коштів на погашення боргу. Посилаючись на ст. 625 ЦК України, позивачем нараховано 3% річних за період з 05 листопада 2020 року по 01 квітня 2021 року в розмірі 121,52 доларів США. Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 26 квітня 2021 року відкрито провадження в даній справі та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін. Також, ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 26 квітня 2021 року відмовлено у задоволені заяви позивача [PERSON] про забезпечення позову. Копію вказаної ухвали суду з копією позовної заяви та доданими до неї документами відповідачем отримано 20 серпня 2021 року, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення. Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 12 жовтня 2021 року продовжено відповідачу [PERSON] процесуальний строк на подання відзиву на позовну заяву на 5-денний термін з дня вручення/отримання копії цієї ухвали. Копію вказаної ухвали суду, надіслану на електронну адресу відповідача, останнім отримано 27 жовтня 2021 року, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа. Як наголошує у своїх рішеннях Європейський суд, сторони, яка задіяні в ході судового розгляду, зобов`язані з розумним інтервалом часу самі цікавитись провадженням у їх справі, добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Згідно вимог ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Положеннями ст.174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. У відповідності до ч.8 ст.279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Відповідач не скористався своїм правом та не направив до суду відзив на позовну заяву, із викладенням заперечень проти неї. Позивачем до суду додаткових заяв, пояснень також подано не було. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Таким чином, розглянувши подані позивачем документи, з`ясувавши фактичні обставини, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що надані позивачем докази та повідомлені ним обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, є достатніми для прийняття рішення у справі в порядку спрощеного позовного провадження, як це передбачено ст. 279 ЦПК України. Суд у порядку спрощеного позовного провадження без виклику у судове засідання сторін, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що 04 серпня 2020 року [PERSON] взяв у [PERSON] в борг суму в розмірі 10 000,00 доларів США, яку зобов`язався повернути до 04 листопада 2020 року, що підтверджується письмовою борговою розпискою (а.с.6). Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника. Такий правовий висновок зроблений Верховним Судом України у постанові від 11 листопада 2015 року у справі № 6-1967цс15 та постанові від 18 січня 2017 року в справі № 6-2789цс16. Відповідно ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. За нормами ст. ст. 525, 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору і одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Як визначено статтею 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно положення ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Позивач в позовній заві зазначає, що відповідач не виконав взяті на себе за договором позики зобов`язання, грошові кошти у строк позивачу не повернув, що не спростовано відповідачем відповідно до наявних у матеріалах справи доказів. Зі змісту правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 16 січня 2019 року по справі №373/2054/16-ц убачається, що гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. Крім того, висновки про можливість ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті містяться й у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року в справі № 14-134цс18. Отже, суд приходить до висновку, що позовні вимоги щодо стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] суми заборгованості за договором позики у розмірі 10 000,00 доларів США підлягають задоволенню. Статтею 1050 ЦК України передбачено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 цього Кодексу. За змістом ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. З позовної заяви убачається, що період нарахування 3% річних та вимога про їх стягнення визначена позивачем з 05 листопада 2020 року по 01 квітня 2021 року, в іноземній валюті України - доларах США. За цей період, виходячи з розміру простроченої суми заборгованості, помноженої на 3% та кількості повних днів прострочення та поділених на кількість днів в році та на 100, розмір 3% річних складає - 121,52 доларів США ((10 000,00 доларів США*3*57/366/100) + (10 000,00 доларів США*3*91/365/100). Виходячи з наведеного, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 3% річних в розмірі 121,52 доларів США. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі. На підставі ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений судовий збір у розмірі 2 816,07 грн (а.с.5). На підставі викладеного, статтями 16, 525, 526, 530, 610, 625, 1046, 1047, 1049, 1050 ЦК України, статтями 2, 4, 10, 12, 13, 76-81, 89, 141, 247, 258, 259, 263-265, 274, 279,354 ЦПК України, суд -

Outcome: approved