Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-16 00:00:00

18 жовтня 2021 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , які проживають разом з нею і перебувають на її утриманні. Обґрунтовуючи позовні вимоги, зазначає, що відповідач участі в утриманні дітей не бере, хоча має таку можливість. Просить стягнути аліменти у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу), щомісячно, до досягнення дітьми повноліття. 30.12.2021 р. відповідач надав до суду відзив на позовну заяву, в якому позов визнав частково, а саме не заперечував проти стягнення з нього аліментів на утримання дітей у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу), щомісячно, до досягнення дітьми повноліття. Заперечував щодо ціни позову у розмірі 13569 грн., оскільки у прохальній частині позову не указано про стягнення з нього цієї суми, до того ж аліменти призначаються з дня звернення з позовом до суду. Зазначив, що добровільно надає матеріальну допомогу на утриманні дітей, на підтвердження чого надав розписки позивача від 15.08.2021 р. та 27.08.2021 р. про отримання аліментів від відповідача по 4000 грн. (а.с. 27-30). Представник позивача надала письмову заяву про підтримку позову, розгляд справи за її відсутності (а.с. 31). Представник відповідача надала письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, позов про стягнення з відповідача аліментів у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу) визнала, тобто не заперечувала проти позовних вимог. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлені такі обставини і визначені відповідні до них правовідносини. Сторони є батьками [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , (а.с. 9, 10), які проживають разом з матір`ю (а.с. 12-14), проти чого також не заперечував відповідач. Шлюб між сторонами розірвано на підставі рішення Балаклійського районного суду Харківської області від 23.07.2021 р. (а.с. 11). Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, причому обов`язком особистим, індивідуальнім, а не солідарним. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно до ч. 3 ст. 181 СК України, аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку /доходу/ її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК) і виплачуються щомісячно. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатність чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. У той же час відповідно до ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України, мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Фактично визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Внаслідок задоволення позову судові витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved