Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-18 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до АТ «Райффайзен банк Аваль» з вимогою про зняття арешту з його майна, в тому числі накладений на житловий будинок в [ADDRESS] . Свої вимоги мотивує тим, що, він є власником вказаного житлового будинку. У 2021 році він намагався оформити кредит та випадково дізнався, що на вказаний будинок накладено арешт. При зверненні до Державного реєстратора позивач отримав Інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, в якій зазначено, що арешт нерухомого майна за адресою [ADDRESS] зареєстровано 07.08.2004 року Бобровицькою районною державною нотаріальною конторою. Підставою обтяження є ухвала Бобровицького районного суду Чернігівської області від 25.06.2004 року. У графі «об`єкт обтяження» зазначено: «невизначено, все майно, адреса: [ADDRESS] ». У графі «власник» зазначено: ФГ «Колос»; [PERSON] . Ознайомившись з ухвалою суду позивач з`ясував, що Бобровицький районний суд розглядав цивільну справу за позовом АППБ «Аваль» до ФГ «Колос», [PERSON] про стягнення боргу за кредитним договором і 25.06.2004 року ухвалив накласти арешт на все майно, яке належить ФГ «Колос» та [PERSON] і знаходиться у них та інших осіб. У відомостях з Єдиного реєстру відчуження об`єктів нерухомого майна помилково зазначено, що власниками майна за адресою в [ADDRESS] є ФГ «Колос» та [PERSON] . Позивач зазначає, що він є єдиним власником майна за вищевказаною адресою та не має ніякого стосунку до ФГ «Колос», власником якого був [PERSON] , який помер. Позивач також зазначає, що він вже звертався з адміністративним позовом до Бобровицького районного суду про звільнення майна з- під арешту, який було накладено 02.03.2005 року у відношенні боржника ФГ «Колос» та 14.02.2006 року у відношенні [PERSON] . За результатами розгляду справи судом знято арешт з нерухомого майна, яке належить [PERSON] на праві приватної власності. Проте як виявилося, існує інший арешт накладений на його майно ухвалою суду, який також був помилково накладений. Тому позивач вимушений звертатися до суду та просить скасувати арешт, що зареєстрований 07.08.2004 року за №1225303 та за №1225306 державним нотаріусом Бобровицької районної державної нотаріальної контори на підставі ухвали Бобровицького районного суду Чернігівської області від 25.06.2004 року на все майно, в тому числі на житловий будинок, що розташований в [ADDRESS] , що належить [PERSON] . Ухвалою від 28.12.2021 року було відкрито спрощене позовне провадження у даній справі та прийнято рішення про розгляд справи з повідомленням сторін. Сторони в судове засідання не з`явилися, позивач надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити, не заперечує проти заочного розгляду справи; відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився. Відзиву на позов не подавав. З письмової згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням\~ст.280 ЦПК України. Представники третіх осіб \~у судове засідання також не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Пояснень щодо позову не надсилали. У відповідності до ч.2\~ст.247 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши письмові докази, оцінивши фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини, суд вважає, що позов належить задовольнити з таких підстав. У судовому засідання встановлено, ухвалою Бобровицького районного суду Чернігівської області від 25.06.2004 року було накладено арешт на все майно, яке належить ФГ «Колос» та [PERSON] та знаходиться у них та інших осіб (а.с.8). Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, арешт нерухомого майна за адресою в [ADDRESS] зареєстрований 07.08.2004 року за №1225303 та за №1225306 державним нотаріусом Бобровицької районної державної нотаріальної контори. Підставою обтяження є ухвала Бобровицького районного суду Чернігівської області від 25.06.2004 року. У графі «об`єкт обтяження» зазначено: «невизначено, все майно, адреса: [ADDRESS] ». У графі «власник» зазначено: ФГ «Колос»; [PERSON] (а.с.9-11). Згідно договору дарування від 07.07.1993 року, реєстраційний №1464, посвідченого державним нотаріусом Бобровицької державної нотаріальної контори, [PERSON] є власником житлового будинку, розташованого в [ADDRESS] (а.с.12-13). Як вбачається із рішення Бобровицького районного суду Чернігівської області №2-138/2009 від 12.06.2009, визнано право [PERSON] на нерухоме майно розташоване в [ADDRESS] , яке належить [PERSON] на праві приватної власності та знято арешт з цього майна (а.с.14-15). З повідомлення Бобровицького РВДВС від 18.12.2018 року, вбачається що, арешт з майна знято згідно рішення Бобровицького районного суду Чернігівської області від 12.06.2009 (а.с.16). Статтею 15 ЦК\~визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до вимог\~ст.16 ЦК України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема припинення дії, яка порушує право, та відновлення становища, яке існувало до порушення. За змістом\~статті 41 Конституції України\~кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до\~ст. 317 ЦК України, власникові належить право володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Правилами\~ст. 319 ЦК України\~передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1\~ст. 321 ЦК України\~право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно зі\~ст. 391 ЦК України\~власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно з п. 2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 5 від 03 червня 2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закінчення договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Згідно з ч.1-3\~ст.59 Закону України «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Виконавець зобов`язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також у випадку, передбаченому пунктом 10 частини першої\~статті 34 цього Закону. У разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Згідно з ч.5ст.59\~Закону України «Про виконавче провадження», у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Статтею 1 Першого протоколу до конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до\~Закону України від 17 липня 1997 року №475/97 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини 1950 року та основоположних свобод. Першого протоколу та протоколів № 2, 4. 7. та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Виходячи з вищевикладеного та проаналізувавши надані позивачем докази, суд доходить висновку про помилкове накладення арешту на майно позивача, в тому числі на житловий будинок в [ADDRESS] , наявність такого арешту порушує права позивача щодо користування та розпорядження своїм майном, а тому позовні вимоги про зняття арешту підлягають задоволенню у повному обсязі.

Outcome: approved