Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-09 00:00:00

Стислий виклад позиції сторін Позивачка звернулася до Маловисківського районного суду Кіровоградської області з позовом про розірвання шлюбу, укладеного між нею та [PERSON] , який зареєстрований 02 грудня 2011 року відділом реєстрації актів цивільного стану Подільського районного управління юстиції у м. Києві, про що складено відповідний актовий запис № 1053. Ухвалою Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 16 березня 2021 року справу передано за підсудністю до Рокитнянського районного суду Київської області. Від шлюбу мають трьох дітей: доньку [PERSON] , [INFO] , сина [PERSON] , [INFO] , доньку [PERSON] , [INFO] . Свої вимоги позивачка обґрунтовує тим, що останнім часом стосунки між нею та чоловіком розладилися, сімейне життя стало неможливим у зв`язку з різними поглядами на життя та виховання дітей. З лютого місяця 2019 року вони не проживають разом, шлюбних стосунків не підтримують та спільного господарства не ведуть. Переконана, що примирення та подальше спільне життя і збереження шлюбу неможливе і суперечить її інтересам, що має істотне значення. Діти на даний час поживають з матір`ю. Між батьками досягнуто згоди, що діти після розірвання шлюбу будуть надалі проживати з матір`ю. Відповідач не заперечує щодо розірвання шлюбу, так як фактично проживає з іншою жінкою. Після розірвання шлюбу бажає залишити шлюбне прізвище " [PERSON] ". Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі Позовна заява надійшла до Рокитнянського районного суду Київської області 22 квітня 2021 року. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судових справ між суддями від 22 квітня 2021 року зазначена справа передана у провадження судді Чорненької О.І. Ухвалою Рокитнянського районного суду Київської області від 27 квітня 2021 року позовну заяву прийнято до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Зазначена ухвала поштовим зв`язком направлена сторонам у справі. Відповідачеві разом з ухвалою направлено копію позовної заяви з доданими документами. Одночасно відповідачеві роз`яснено його право подати відзив на позов. Розгляд справи призначено на 08 годину 30 хвилин 06 липня 2021 року. Судові засідання було перенесено на 31 серпня 2021, потім на 12 жовтня 2021 року, у зв`язку з неявкою відповідача. 12 жовтня 2021 року справу знято з розгляду у зв`язку з перебуванням судді на лікарняному та призначено на 10 годину 30 хвилин 10 січня 2022 року. Для участі у розгляді справи сторони були викликані судовими повістками, які поштовим зв`язком надіслані їм за місцем проживання та SMS-повідомленнями. Позивачка [PERSON] , будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явилася. Однак, подала через канцелярію суду заяву від 31 серпня 2021 року, відповідно до якої позов підтримує повністю та просить розглядати справу у її відсутності. У разі неявки відповідача не заперечує щодо винесення заочного рішення у справі. Після розірвання шлюбу бажає залишити шлюбне прізвище " [PERSON] ". Для участі у розгляді справи відповідача було викликано судовими повістками, які поштовим зв`язком надіслані йому за місцем реєстрації. Однак поштове відправлення було повернено з відміткою про відсутність адресата за вказаною адресою. У зв`язку з цим відповідача було викликано шляхом розміщення оголошення про виклик на офіційному сайті судової влади. Такі оголошення були розміщені 18 серпня, 01 вересня, 12 жовтня та 19 листопада 2021 року. Крім того, про місце, час та дату слухання справи відповідачеві було повідомлено SMS-повідомленнями, відправленими на його номер телефона 18 серпня, 01 вересня, 12 жовтня та 19 листопада 2021 року, що підтверджується довідками про доставку SMS. Відповідач [PERSON] , будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явився та про причини своєї неявки суд не повідомив. Крім того відповідач відзиву на позов, відповідно до вимог статті 178 ЦПК України не надав та будь-яким іншим чином свою позицію щодо заявленого позову не висловив. За таких обставин суд розглядає справу у відсутності сторін за наявними письмовими матеріалами. На підставі частини 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Відповідно до вимог статті 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи позицію позивачки, яка не заперечує проти заочного розгляду справи, прийнявши всі заходи по виклику відповідача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.ст. 223, 280 ЦПК України. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин Позивачка [PERSON] та відповідач [PERSON] , 02 грудня 2011 року уклали шлюб, який зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Подільського районного управління юстиції у м. Києві, про що складено відповідний актовий запис № 1053 (свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] від 02 грудня 2011 року). Від шлюбу мають трьох дітей: доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 15 березня 2011 року, сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 17 квітня 2015 року, доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 15 лютого 2017 року. З позовної заяви судом встановлено, що причиною розірвання шлюбу є те, що стосунки між подружжям розладилися, сімейне життя стало неможливим у зв`язку з різними поглядами на життя та виховання дітей. З лютого місяця 2019 року сторони не проживають разом, шлюбних стосунків не підтримують та спільного господарства не ведуть. Позивачка переконана, що примирення та подальше спільне життя і збереження шлюбу неможливе і суперечить її інтересам, що має істотне значення. Діти на даний час поживають з матір`ю. Між батьками досягнуто згоди, що діти після розірвання шлюбу будуть і надалі проживати з матір`ю. Відповідач не заперечує щодо розірвання шлюбу, так як фактично проживає з іншою жінкою. Після розірвання шлюбу позивачка залишає шлюбне прізвище " [PERSON] ". Указані обставини встановлено з матеріалів справи, вивчених в судовому засіданні. З`ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини подання позову про розірвання шлюбу, взявши до уваги обставини життя подружжя, наведені в позовній заяві, судом встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити інтересам кожного з подружжя та інтересам дітей. Суд, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі обставини справи та, перевіривши їх наданими доказами, вважає за необхідне позов задовольнити. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування Надаючи правову оцінку вказаним обставинам справи, суд зазначає наступне. Згідно з частиною 1 статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до частини 1 статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до частини 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно зі статтею 51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Відповідно до статтей 21, 24 Сімейного кодексу України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає статті 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою «чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання». Суд зазначає, що шлюб - це сімейний добровільний та рівноправний союз жінки та чоловіка, їх спільність, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану та спрямований на створення сім`ї. Добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії реєстрації шлюбу. Добровільність шлюбу, тобто наявність вільної згоди, - це його довічна риса. Саме добровільністю шлюбу зумовлена можливість його розірвання. Як встановлено в судовому засіданні вільна згода на спільне проживання між сторонами по справі відсутня. Одночасно, суд вважає, що подальше спільне життя чоловіка й жінки та збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, тому що сторони подружні відносини припинили й спільного господарства не ведуть, даний факт має істотне значення. Чинне законодавство України забороняє примушування до шлюбу. Примушування - значить добиватися певної поведінки від особи за допомогою фізичного або психічного насильства. Закріплені у законодавстві права дружини та чоловіка на повагу до своєї індивідуальності є засобом захисту психологічно слабшого у шлюбі від психічного диктату чи навіть агресії дружини, чоловіка або іншої особи. Воно схиляє до толерантності, терпимості у шлюбі, спрямовує кожного з них на спокійне, інтелігентне залагодження колізії індивідуальних рис характеру, життєвих звичок. Однією з підстав припинення шлюбу є його розірвання. Пунктом 126 рішення Європейського суду з прав людини по справі «Фернандес Мартінес проти Іспанії» (заява 56030/07) від 12 червня 2014 року встановлено: «Що стосується права на приватне та сімейне життя, Суд наголошує на важливості для осіб мати можливість вільно приймати рішення з приводу того, як вести своє приватне та сімейне життя. У зв`язку з цим повторно наголошується, що відповідно до статті 8 також надається охорона прав на самореалізацію як у формі особистого розвитку…, так і з точки зору права на встановлення та розвиток відносин з іншими людьми та навколишнім світом, при цьому поняття особистої автономії є важливим принципом, що береться за основу при тлумаченні гарантій, які викладені в такому положенні». Таке положення національного законодавства України відповідає статті 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу, та під час його розірвання. Відповідно до статті 5 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікований Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», який є частиною національного законодавства України, як чинний міжнародний договір, який регулює цивільні відносини, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, відповідно до ст. 10 ЦК України, кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Частиною 3 та 4 статті 56 Сімейного кодексу України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Позивачка скористалася даним правом та звернулася до суду з цим позовом, наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має намір зберігати шлюб з відповідачем. Відповідно до статті 111 Сімейного кодексу України, суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Як роз`яснено у пункті 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року за № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Сторони не виявили бажання примиритись. Частиною 2 статті 104 Сімейного кодексу України передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до статті 112 СК України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотні значення. Таким чином, суд дійшов висновку, що шлюб між сторонами носить формальний характер, збереження їх сім`ї є неможливим, подальше спільне життя подружжя буде суперечити їхнім інтересам, а тому є всі підстави для розірвання шлюбу. Відповідно до частини 2 статті 114 Сімейного Кодексу України, моментом припинення шлюбу у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Частиною 2 статті 115 Сімейного кодексу України передбачено, що документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Відповідно до вимог статті 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. З огляду на викладене позивачка має право іменуватися шлюбним прізвищем " [PERSON] ". Щодо судових витрат Частиною 1 статті 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до вимог статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову, покладаються на відповідача. Крім того, при поданні позову позивачкою заявлено клопотання про звільнення її від сплати судового збору, оскільки вона є багатодітною матірї, що підтверджується посвідченням [NUMBER] , виданого 06.07.2017 Рокитянської районною державною адміністрацієї Київської області. Відповідно до ч. 2 ст. 8 Закону України "Про судовий збір", суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті, зокрема членів малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї. Враховуючи, що позивачка [PERSON] є багатодітною мамою, що підтверджується відповідним посвідченням серії [NUMBER] , виданого 06 липня 2017 року Рокитнянською районною державною адміністрацією Київської області, вона звільняється від сплати судового збору відповідно до вимог підпункту "г" пункту 2 частини 1 статті 8 Закону України "Про судовий збір". Відповідач [PERSON] є багатодітним батьком, що підтверджується відповідним посвідченням серії [NUMBER] , виданим 06 липня 2017 року Рокитнянською районною державною адміністрацією Київської області, Частиною 6 статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Таким чином, суд дійшов висновку, що на підставі підпункту "г" пункту 2 частини 1 статті 8 Закону України "Про судовий збір", сторони звільяються від сплати судового збору. З урахуванням викладеного,

Outcome: approved