Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-12 00:00:00

26.05.2021 позивачка звернулася до Дніпровського районного суду міста Києва із зазначеним позовом, покликаючись на те, що перебуває з відповідачем у шлюбі, який зареєстровано 04.02.2006 року Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції, за актовим записом №168. Від даного шлюбу у них народилося двоє дітей: син [PERSON] , [INFO] , та син [PERSON] , [INFO] . Стверджує, що спільне життя із відповідачем не склалося, за тривалий час між ними сформувалися різні погляди на подружнє життя та шлюб, зникло взаєморозуміння та взаємоповага, відсутнє почуття любові, які призвели до того, що подальше збереження сім`ї стало неможливим, шлюб носить формальний характер, спільного господарства не ведуть, стосунків не підтримують та проживають окремо понад два роки. Крім того, зазначає, що двоє синів проживають з нею та знаходяться на її утриманні. Вона позбавлена можливості самостійно забезпечити належний рівень життя двом синам. Вважає, що відповідач, який є працездатним, може працювати та здійснювати сплату аліментів у твердій грошовій сумі в розмірі 7000 гривень щомісячно, на кожну дитину до досягнення дітьми повноліття. З огляду на наведене, просить суд розірвати шлюб між нею та відповідачем та стягнути з відповідача в її користь аліменти на утримання дітей: сина [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 7000 гривень, щомісячно на кожну дитину до досягнення дітьми повноліття від дня пред`явлення позову, а також стягнути з відповідача витрати на правову допомогу в розмірі 5000 гривень та судовий збір в розмірі 908 (дев`ятсот вісім) гривень. Ухвалою судді Дніпровського районного суду м. Києва від 28.05.2021 року цивільну справу направлено за підсудністю до Старосамбірського районного суду Львівської області. 25.08.2021 справа поступила до Старосамбірського районного суду Львівської області. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.08.2021 справа визначена для розгляду судді Кушніру А.В. Ухвалою судді від 27.09.2021 справу прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та ухвалено розгляд справи провести в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Призначено судове засідання для розгляду справи по суті. В судове засідання позивачка [PERSON] ( [PERSON] ) не з`явилася, проте подала до суду заяву, в якій зазначає, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд справу розглянути у її відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був належно повідомлений, проте подав до суду заяву, в якій просить суд справу слухати у його відсутності, позовні вимоги в частині розірвання шлюбу визнає, а про стягнення аліментів частково, а саме в розмірі 1600 гривень на кожну дитину. Оскільки в судове засідання не з`явилися всі учасники справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, суд приходить до таких висновків. Судом встановлено, що сторони перебувають між собою у шлюбі, який зареєстрований 04.02.2006 року Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції, за актовим записом №168. У даному шлюбі у них народилося двоє дітей: син [PERSON] , [INFO] , та син [PERSON] , [INFO] , які проживають разом з позивачкою та перебувають на її утриманні, відповідач проживає окремо. Вказані обставини сторонами не оспорюються та підтверджуються наявними в матеріалах справи письмовими доказами, а саме: оригіналом свідоцтва про шлюб між сторонами серії [NUMBER] від 04.02.2006 року, копіями свідоцтва про народження дітей [PERSON] серії [NUMBER] від 18.04.2006 року, та [PERSON] серії [NUMBER] від 02.01.2014 року. Як слідує із викладених у позовній заяві пояснень позивачки, між подружжям спільного життя не склалося, відсутні спільні інтереси, взаєморозуміння та взаємоповага, почуття любові, наявні різні погляди на життя, шлюб носить формальний характер, спільного господарства не ведуть, стосунків не підтримують та проживають окремо понад два роки, подальше збереження сім`ї вважає неможливим. Позивачка наполягає на розірванні шлюбу, примирення з відповідачем не бажає. Відповідач позов в частині розірвання шлюбу визнав та не заперечує проти розірвання шлюбу з позивачкою. Частиною 1 статті 21 Сімейного кодексу України визначено, що шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ст. 51 Конституції України та ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. У відповідності до ч.1 ст.110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до положень ст.112 СК України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи вищенаведене, беручи до уваги стійке волевиявлення позивачки щодо розірвання шлюбу з відповідачем та встановлені судом обставини, які в своїй сукупності свідчать про те, що сім`я сторін розпалася остаточно і зберегти її неможливо, а подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити інтересам сторін, суд прийшов до переконання, що шлюб при таких обставинах слід розірвати, а тому позов в цій частині підлягає до задоволення. Щодо позовних вимог про стягнення аліментів на утримання сина [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 7000 гривень, щомісячно на кожну дитину, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дітьми повноліття, суд зазначає таке. Положенням ч.2 ст.51 Конституції України закріплено конституційний обов`язок батьків утримувати своїх дітей. Відповідно до ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно вимог ч.1,2 ст.155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до ст. 27 Конвенції про захист прав дитини, батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно із ст. 18 Конвенції про захист прав дитини суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально важливим урахуванням інтересів дитини. Згідно ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Враховуючи вищенаведені норми, оскільки обов`язок по утриманню дітей покладається на обох батьків, між сторонами відсутня домовленість про сплату аліментів на дітей, то є всі підстави для стягнення з відповідача аліментів на утримання дітей до досягнення ними повноліття. Згідно вимог ч.1 ст.184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Згідно вимог ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до вимог ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3 1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3 2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» розмір прожиткового мінімуму на одну особу в розрахунку на місяць з 1 січня 2022 року для дітей віком від 6 до 18 років становить 2618 гривень. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. За вимогами ст. ст.12,81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В ході розгляду справи із наявних матеріалів справи та наданих сторонами доказів судом не встановлено достатності заробітку (доходу) відповідача, як платника аліментів, для присудження йому мінімального рекомендованого розміру аліментів, який становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на одну дитину, чи розміру аліментів, який визначений у позовних вимогах. Враховуючи вищенаведені положення закону та встановлені судом обставини справи, зокрема, те, що відповідач є працездатним, тобто такий може бути працевлаштований та отримувати дохід не менше встановленої законом мінімальної заробітної плати, інших осіб, в тому числі неповнолітніх дітей, які б перебували на його утриманні, немає, беручи до уваги розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та те, що обов`язок по утриманню дітей покладається на обох батьків, також враховуючи думку відповідача щодо розміру аліментів, суд приходить висновку, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення, шляхом стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів на утримання дітей у розмірі 3200 (три тисячі двісті) гривень, тобто по 1600 (одній тисячі шістсот) гривень на кожну дитину, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, щомісячно, починаючи з 26.05.2021 року і до досягнення дітьми повноліття, які, на думку суду, будуть достатніми для забезпечення повноцінного розвитку та належних умов проживання дітей та відповідатимуть гарантованому законом розміру аліментів на утримання дитини. Виходячи з вимог ст.430 ЦПК України, суд вважає, що слід допустити до негайного виконання рішення в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. У відповідності до вимог ст.141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача в користь позивача понесені нею та документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору за позовні вимоги про розірвання шлюбу на суму 908 гривень. Крім того, відповідно до вимог ст.141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача в дохід держави судовий збір в сумі 908 гривень за позовні вимоги про стягнення аліментів, оскільки позивач при пред`явленні даного позову була звільнена від сплати судового збору щодо цієї частини позовних вимог. Щодо вимог про стягнення з відповідача на користь позивачки витрат на правову допомогу у розмірі 5000 гривень суд зазначає наступне. За правилами статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно з положеннями п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на правничу допомогу. За положеннями ч.1,2ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до ч.3 ст.137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно із ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (наприклад, квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). При цьому недопустимими є документи, які не відповідають встановленим вимогам (наприклад, особисті розписки адвоката про одержання авансу). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 року у справі №826/1216/16 зазначено, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. Крім того, відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду по справі №751/3840/15ц від 20 вересня 2018 року на підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Наявність документального підтвердження витрат на правову допомогу та їх розрахунок є підставою для задоволення вимог про відшкодування таких витрат. Згідно ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Позивачка в прохальній частині позовної заяви просить стягнути з відповідача витрати на правову допомогу в розмірі 5000 гривень, надавши на підтвердження договір про надання правової допомоги від 16.09.2019 року, акт прийому - передачі виконаних робіт згідно Договору про надання правової допомоги від 16.09.2019 року, опис наданих послуг згідно Договору про надання правової допомоги від 16.09.2019 року (а.с.21-23). Однак, позивачкою не надано належних та допустимих доказів на підтвердження сплати коштів в розмірі 5000 грн (квитанцій, чеків, інших розрахункових документів, тощо), а тому суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні вимоги про стягнення витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги.

Outcome: partial