Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-18 00:00:00

Представник Акціонерного товариства «Кредобанк» - Кізко Л. С. у лютому 2020 року звернулася до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, а саме просить суд стягнути з [PERSON] за кредитним договором №CL-139444 від 16.10.2018 року у розмірі 79449, 03 грн., судові витрати у розмірі 2102, 00 грн. витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10328, 00 грн., а також витрати, пов`язані із явкою представника позивача до суду у розмірі 5000, 00 грн. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 16.10.2018 року між Публічним акціонерним товариством «Кредобанк» та [PERSON] укладено кредитний договір №CL-139444, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит в розмірі 70000 грн. 00 коп. на умовах поворотності, строковості, платності та цільового характеру використання. Банком повністю виконані свої зобов`язання згідно умов кредитного договору, проте відповідач не виконує свої зобов`язання за договором, що призвело до порушення прав позивача. 28.11.2019 року на адресу [PERSON] направлено письмову вимогу щодо дострокового погашення заборгованості, однак станом на дату подання позову заборгованість не погашена. Оскільки відповідач ухиляється від виконання зобов`язання та не погашає заборгованість, АТ «Кредобанк» просить суд стягнути на його користь з [PERSON] заборгованість у розмірі 79449, 03 грн., яка складається з наступного: сума заборгованості за кредитом: 63293, 71 грн., сума заборгованості за відсотками: 15312, 85 грн., пеня: 2602, 41 грн. Просить суд позов задовольнити. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 27.03.2020 року відкрито провадження по справі, розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін (головуючий суддя Омельченко К. О.). На підставі розпорядження №02-06/497 від 17.03.2021 року проведено повторний автоматизований розподіл справи та визначено нового головуючого суддю для розгляду вказаної справи - Хайкіна В. М., що підтверджує протокол повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.03.2021 року. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 29.03.2021 року цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Кредобанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором прийнято до провадження судді Хайкіна В. М., справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Відповідач - [PERSON] надав до суду письмові пояснення, які суд розцінює як відзив на позов, згідно яких відповідач просить суд відмовити Акціонерному товариству «Кредобанк» у задоволенні позову, адже позивачем не надано до суду первинних бухгалтерських документів відносно видачі кредиту та його часткового погашення, розмір заборгованості внаслідок цього є неправильним. За кредитним договором ним погашено 39078, 00 грн. в рахунок погашення заборгованості по кредиту, а тому сума боргу, яку намагається стягнути позивач, є незрозумілою. Вимоги ж позивача про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу є неаргументовані та задоволенню не підлягають. Відповідь на відзив зі сторони позивача до суду не надходила. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 27.09.2021 року замінено позивача - Акціонерне товариство «Кредобанк» у справі за позовом Акціонерного товариства «Кредобанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, його правонаступником - Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Приватні Інвестиції», продовжено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Суд, дослідивши доводи сторін, викладені у письмових заявах по суті справи, та оцінивши докази, представлені в матеріалах справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 16.10.2018 року між Публічним акціонерним товариством «Кредобанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №CL-139444, згідно пунктів 2.1-2.4 якого відповідачу було надано кредит у розмірі 70000,00 гривень строком на 36 місяців до 15.10.2021 року на наступні цілі: на поточні потреби позичальника (а. с. 7-11). Факт надання Публічним акціонерним товариством «Кредобанк» коштів відповідачу [PERSON] підтверджується меморіальним ордером №57838085 від 16.10.2018 року, а тому доводи відповідача з приводу відсутності доказів видачі кредиту на вказану суму є неспроможними (а. с. 23). Як вбачається із п. 4.1 кредитного договору №CL-139444, за користування кредитом позичальник сплачує банку відсотки за процентною ставкою 52,99 % річних. Пунктом 4.3 передбачено сплату комісії в порядку, строки та розміри, передбачені п. 2.10 кредитного договору. Відповідно до п. 6.1 кредитного договору №CL-139444, позичальник зобов`язаний повернути банку кредит у повному обсязі в порядку та у строки (терміни), передбачені кредитним договором та/або додатками до нього. Пунктом 6.2 передбачено, що позичальник здійснює погашення заборгованості за цим кредитним договором відповідно до Графіку платежів (додаток № 1 до цього договору). Позичальник зобов`язаний здійснити 36 щомісячних платежів по 3952 грн. щомісячно, кожного останнього числа відповідного місяця, впродовж 36 місяців з дати укладення кредитного договору. Перший та останній платежі можуть відрізнятись за розміром суми щомісячного платежу. Щомісячні платежі з 16.10.2018 року по 15.10.2021 року погашаються в однаковому порядку. Пунктом 6.3 узгоджено, що позичальник щомісячно здійснює повернення суми заборгованості за кредитом, сплачує проценти за користування кредитом, у вигляді рівних сум - ануїтетного платежу (розмір якого визначається п.6.2. кредитного договору). Відповідно до п. 6.6. кредитного договору погашення заборгованості здійснюється у наступній черговості: у першу чергу - прострочені платежі по сплаті процентів за користування кредитом, прострочені платежі по поверненню кредиту (основного боргу); у другу чергу - поточні платежі по сплаті нарахованих процентів за користування кредитом, поточні платежі по поверненню кредиту (основного боргу); у третю чергу - прострочені платежі по сплаті комісії та інших платежів, які передбачені кредитним договором, поточні платежі по сплаті комісії та інших платежів, які передбачені кредитним договором, пеня, штрафи та інші види неустойки, дострокові платежі по поверненню кредиту (основного боргу) на наступний місяць/місяці. Сторони не мають права змінювати черговість погашення заборгованості за цим кредитним договором, в тому числі, шляхом зазначення в платіжних документах призначення платежу, що порушує черговість, визначену п.6.6. кредитного договору. Згідно п. 6.9. кредитного договору №CL-139444, банк у праві вимагати дострокового повернення кредиту, процентів, комісій та інших належних до сплати платежів за кредитним договором, про що письмово повідомляє позичальника. Відповідно до п. 6.10 кредитного договору №CL-139444, позичальник зобов`язаний після отримання повідомлення банку усунути порушення умов кредитного договору, вказаних у повідомленні протягом 30 календарних днів із дня отримання такого повідомлення. Якщо позичальник не усунув вказані порушення, то він зобов`язаний достроково повернути кредит, проценти, комісії та інші належні до сплати платежі за кредитним договором не пізніше 31-го календарного дня після отримання письмового повідомлення банку. Пунктом 7.1. кредитного договору №CL-139444, передбачено, що за несвоєчасне виконання (прострочення) грошових зобов`язань за цим кредитним договором позичальник відшкодовує банку заподіяні збитки в повному обсязі та сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного Банку України, яка діяла в період прострочення, розрахованої від суми кожного несвоєчасного виконаного грошового зобов`язання позичальника, за кожний день прострочення від дати виникнення простроченої до дати, що передує даті погашення заборгованості позичальника. Матеріали справи містять додаток №1 до кредитного договору №CL-139444, яким визначено графік платежів за договором та розрахунок сукупної вартості кредиту (а. с. 12). 28.11.2019 року за вих. №1347784 банк направив на адресу відповідача [PERSON] повідомлення-вимогу з вимогою сплатити заборгованість за кредитним договором №CL-139444, що підтверджується фіскальним чеком від 28.11.2019 року (а. с. 27-28). Вказану вимогу відповідач [PERSON] отримав 05.12.2019 року, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, виплату поштового переказу (а.с. 29). Отже, кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом та сплати неустойки. Таким чином, оскільки відповідні дії позивача свідчать про фактичне дострокове припинення зобов`язань між сторонами за даним кредитним договором шляхом надсилання відповідної вимоги позивачем на адресу відповідача, суму боргу за кредитом, відсотками та неустойки слід обраховувати на дату надсилання цієї вимоги та дострокового припинення кредитних зобов`язань. Аналогічний правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду від 24 березня 2021 року у справі 3№ 619/529/14-ц (провадження № 61-2518св20). Тому, правові підстави для прийняття розрахунку заборгованості наданого право-наступником позивача та згідно якого розмір відсотків збільшився до 57366, 48 грн. у суду відсутні. Більш того, правонаступник позивача не скористався своїм процесуальним правом на збільшення позовних вимог, а тому суд розглядає справу в межах заявлених первісним позивачем майнвих вимог. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори (пункт 1 частини другої статті 11 ЦК України). Цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї (частини перша та друга статті 14 ЦК України). Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Згідно з вимогами статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 Цивільного кодексу України). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 Цивільного кодексу України). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення, невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як «строк дії договору», так і «строк (термін) виконання зобов`язання» (статті 530, 631 Цивільного кодексу України). Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (частиною першою статті 530 Цивільного кодексу України). У разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до частини другої статті 1050 Цивільного кодексу України кредитор протягом усього часу до встановленого договором строку закінчення виконання останнього зобов`язання вправі заявити в суді вимоги про дострокове повернення тієї частини позики (разом з нарахованими процентами за статтею 1048 ЦК України), що підлягає сплаті. Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. З дослідженого в судовому засіданні розрахунку заборгованості встановлено, що станом на 07.02.2020 року за відповідачем утворилася заборгованість в загальному розмірі 79449, 03 грн., що складається з заборгованості за тілом кредиту; заборгованості за відсотками та заборгованості за пенею. При цьому, судом досліджено і квитанції про сплату заборгованості за кредитним договором, які надав відповідач та встановлено, що уже після звернення банком до суду (після 12.02.2020 року) відповідачем [PERSON] сплачено: 18.02.2020 року - 700, 00 грн., 16.03.2020 року - 600, 00 грн.. 15.04.2020 року - 200, 00 грн., 15.05.2020 року - 200, 00 грн., 15.07.2020 року - 300, 00 грн., 14.08.2020 року - 400, 00 грн., 14.09.2020 року - 200, 00 грн., 15.10.2020 року - 200, 00 грн., 13.11.2020 року - 300, 00 грн., 15.12.2020 року - 200, 00 грн., 14.01.2021 року - 200, 00 грн., тобто всього внесено коштів на погашення заборгованості у розмірі 3500 грн. Тобто, сума, що підлягає стягненню з відповідача повинна бути зменшена на 3500, 00 грн., які були внесені відповідачем на виконання свого зобов`язання по сплаті кредитних коштів за кредитним договором №CL-139444, та всього сума до стягнення становить 75949, 03 (сімдесят п`ять тисяч дев`ятсот сорок дев`ять) грн. 03 коп. При цьому, всі інші квитанції, надані відповідачем суд зарахувати не може, оскільки усі вони уже враховані банком, що має відображення у розрахунку заборгованості. Квитанції, що містяться на верхній частині аркушу справи №68 суд зарахувати також не може у зв`язку з неможливістю ідентифікації будь-яких сум. Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно частини першої, третьої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. За положенням частини першої статті 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до частини першої, шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті у їх сукупності, доходить висновку, що позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Приватні Інвестиції» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором підлягає частковому задоволенню. Питання щодо розподілу витрат по сплаті судового збору суд вирішує на підставі статті 141 ЦПК України. Так, при зверненні позивача до суду ним заявлено позовні вимоги майнового характеру та сплачено судовий збір з урахуванням приписів пункту 1 частини 1 статті 176 ЦПК України у розмірі 2102 грн. (100 %). За результатами судового розгляду позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Приватні Інвестиції» задоволено частково: 75949, 03 грн. : 79449, 03 грн. х 100 % = тобто 95, 6 %, тобто задоволено 95, 6 % від заявленої суми. З огляду на викладене, та з урахуванням принципу пропорційності розподілу судових витрат в залежності від ступеня задоволення позову, з відповідача [PERSON] на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі: 2102 грн. х 95, 6 % (частка задоволення позовної вимоги): 100 % = 2010, 00 грн. З приводу заявлених до стягнення витрат на правову допомогу у розмірі 10328, 00 грн., а також витрат, пов`язаних із явкою представника позивача до суду у розмірі 5000, 00 грн. суд зазначає наступне. Відповідно до частини 2 статті 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. При цьому, за приписами частини 3 наведеної статті, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Тобто, витрати на правову допомогу відшкодовуються лише у тому випадку, якщо правова допомога реально надавалася у справі тими особами, які одержали за це плату. Європейський суд з прав людини при розгляді справ «Баришевський проти України» від 26.02.2015 року, «Пмайдуліна і інших проти України» від 10.12.2009 року, «Двойних проти України» від 12.10.2006 року, «Меріт проти України» від 30.03.2004 року зазначав, що заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. Закон України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (стаття 30) визначає, що при встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Відповідно до частини 2 статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно частини 3 наведеної статті, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до частини 8 статті 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Як встановлено судом, 11.04.2019 року між Акціонерним товариством «Кредобанк» та Адвокатським об`єднанням «СмартЛекс» укладено договір про надання правової допомоги №б/н. Однак, в матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу, перерахування суми понесених витрат на професійну правничу допомогу, яку позивач просить зобов`язати відшкодувати, а саме, документів, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, рахунки), акт приймання-передачі наданих послуг (виконаних робіт) пов`язаних з розглядом справи. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача витрат на професійну правову допомогу у заявленому розмірі. Розгляд вказаної справи відбувався в спрощеному провадженні без виклику сторін, та представники позивача до суду не з`являлися, отже і підстав для стягнення витрат, пов`язаних із явкою представника позивача до суду у розмірі 5000, 00 грн. немає.

Outcome: partial