Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-10 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовною заявою, згідно якої просить суд ухвалити рішення, яким розірвати шлюб, укладений між ним та відповідачем [PERSON] 27 січня 2017 року у Кременчуцькому міському ВРАЦС ГУЮ в Полтавській області міста Кременчука за актовим записом №52. Свої вимоги позивач мотивував тим, що 27 січня 2017 року між ним та відповідачем [PERSON] було укладено шлюб, зареєстрований у Кременчуцькому міському відділі РАЦС ГТУЮ у Полтавській області за актовим записом №52. Від даного шлюбу подружжя має сина [PERSON] , [INFO] . Позивач зазначає, що спільне життя з відповідачем не склалось, фактично з 04 серпня 2021 року будь - які стосунки між сторонами відсутні, спільне господарство не ведеться. Позивач вказує, що поновлення сімейних стосунків та примирення неможливе за взаємним небажанням сторін. За таких обставин позивач і звернувся до суду із даною позовною заявою. Ухвалою Крюківського районного суду міста Кременчука Полтавської області від 26 жовтня 2021 року відкрито провадження у справі. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнала в повному обсязі, просила суд відновити їй дошлюбне прізвище. Суд, вислухавши пояснення позивача [PERSON] та відповідача [PERSON] , вивчивши та проаналізувавши матеріали справи, приходить до наступних висновків. Шлюб між сторонами у справі, [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстрований 27 січня 2017 року у Кременчуцькому міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Полтавській області за актовим записом №52, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . Сторони від шлюбу мають сина [PERSON] , [INFO] , що вбачається зі свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 11 травня 2017 року Кременчуцьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Полтавській області. Відповідно до статті 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно зі статтею 56 Сімейного кодексу України, кожен з подружжя має право на припинення шлюбних відносин. Відповідно до частини 2 статті 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно із положеннями пункту 10 постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. В судовому засіданні встановлено, що подружжя фактично шлюбно - сімейних відносин не підтримує, спільного господарства не веде. Подружжя не має наміру щодо поновлення сімейних стосунків. Приймаючи до уваги ту обставину, що сторони фактично не підтримують шлюбно-сімейних стосунків, спільного господарства не ведуть, вони не мають наміру щодо збереження шлюбу, враховуючи думку відповідача, яка позовні вимоги щодо розірвання шлюбу визнала, суд приходить до висновку про законність та обґрунтованість позовних вимог, і вважає їх такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до статті 113 Сімейного кодексу України особа, яка змінила прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Після розірвання шлюбу [PERSON] бажає залишити дошлюбне прізвище « [PERSON] ». Статтею 141 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною 1 статті 142 Цивільного процесуального кодексу України та частиною 3 статті 7 Закону України «Про судовий збір» від 08 липня 2011 року № 3674-VI (зі змінами) передбачено, що у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. За викладених обставин, оскільки відповідач визнала позов до початку розгляду справи по суті, суд вважає за необхідне повернути позивачу [PERSON] з державного бюджету 50 відсотків судового, сплаченого ним при подачі позову до суду згідно квитанції 0.0.2265999025.1 від 15 вересня 2021 року, оригінал якої міститься в матеріалах справи, а також стягнути на його користь з відповідача [PERSON] сплачений ним судовий збір в розмірі 454 грн. 00 коп.

Outcome: approved