Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-20 00:00:00

29.11.2021р. позивачка звернулась до суду з вказаним позовом, мотивуючи його тим, що з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі з 26.08.2006р. Шлюб розірвано за рішенням Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 13.09.2021р., яке набрало законної сили 14.10.2021р. Від шлюбу вони мають двох неповнолітніх дітей - доньку [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] . Після розірвання шлюбу діти проживають разом з нею, вона матеріально утримує її, піклується про їх здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток. Наразі з метою підвищення рівня світогляду дітей та покращення їх стану здоров`я, відпочинку вона запланувала разом з дітьми подорож до країн ближнього та дальнього зарубіжжя, а саме, з 15.03.2022р. по 15.04.2022р. в Арабську Республіку Єгипет, з 01.07.2022р. по 20.07.2022р. - в Турецьку Республіку. Однак оформити необхідні для цього документи та здійснити виїзд неповнолітніх дітей за межі України без нотаріально посвідченої згоди відповідача як батька неможливо. Відповідач не підтримує стосунки з дітьми, не спілкується з ними, участі у вихованні не приймає, їх розвитком не цікавиться. Наскільки їй відомо, він вже тривалий час проживає за межами України, точне місце його проживання їй невідомо, жодних контактів з ним вона не підтримує. Вказані обставини унеможливлюють отримання нею від відповідача дозволу на виїзд неповнолітніх дітей за межі України та оформлення відповідних документів в установленому законом порядку, у зв`язку з чим вона вимушена звернутися до суду з цим позовом. Просить надати дозвіл на тимчасовий виїзд неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , з 15.03.2022р. по 15.04.2022р. в Арабську Республіку Єгипет, з 01.07.2022р. по 20.07.2022р. - в Турецьку Республіку, без нотаріально посвідченої згоди та без супроводу батька [PERSON] . Також просить надати їй дозвіл на оформлення документів, необхідних для виїзду неповнолітніх дітей за кордон у вказані держави та строки, без згоди батька [PERSON] . Ухвалою суду від 30.11.2021р. відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі за даним позовом і призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 11.01.2022р. підготовче провадження закрито і справа призначена до розгляду по суті у відкритому судовому засіданні. Позивачка [PERSON] в судове засідання не прибула, подала заяву про розгляд справи у її відсутність, позов підтримує повністю, просить його задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не прибув за невідомими причинами, про час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином, відзиву на позов або зустрічного позову не подав. Представник третьої особи - органу опіки та піклування в особі районної адміністрації Запорізької міської ради по Хортицькому району в судове засідання не прибула, подала заяву про розгляд справи у її відсутність, просить прийняти рішення в інтересах неповнолітніх дітей. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність сторін та представника третьої особи, в т.ч. на підставі ст.280 ЦПК України у відсутність відповідача в заочному порядку. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу звукозаписувальними технічними засобами не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, знаходить позов обґрунтованим та таким, що підлягає повному задоволенню за таких підстав. Суд встановив, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 26.08.2006р. Шлюб розірвано за рішенням Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 13.09.2021р., яке набрало законної сили 14.10.2021р. Від шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей - доньку [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] . Після розірвання шлюбу неповнолітні діти проживають разом з матір`ю - позивачкою [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Батько дітей [PERSON] проживає окремо. Згідно з копією паспорту громадянина України для виїзду за кордон він в березні 2020р. виїхав за межі України. Відомостей про фактичне його місце проживання чи перебування в матеріалах справи немає. Відповідно до ст.15,16 ЦК України, ст.4,5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч.3 ст.51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно з Конвенцією ООН про права дитини від 20.11.1989р., яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27.02.1991р. та набула чинності для України 27.09.1991р., держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ч.8,9 ст.7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності, розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до ст..150 СК України, ст.11 Закону України «Про охорону дитинства» батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до ст.141,155,157 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків, мають ґрунтуватись на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини. Питання про виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Згідно з ст.313 ЦК України фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними, крім випадків, передбачених законом. Згідно з п.3,4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою КМУ від 27 січня 1995р. №57, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі уповноважених ними осіб. Виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків без нотаріально посвідченої згоди іншого здійснюється, в т.ч. за рішенням суду. Виходячи з положень зазначених норм матеріального права, тимчасовий виїзд неповнолітньої дитини, яка не досягла 16 років, за межі України повинен відбуватись лише за погодженням з іншим із батьків, оскільки такий переїзд спричиняє зміну режиму спілкування дитини з іншим з батьків, порядок участі у вихованні дитини, зміну звичайного соціального, культурного, мовного середовища дитини, що впливає на її подальше життя, розвиток і виховання. Дозвіл на виїзд неповнолітньої дитини за межі України в супроводі одного з батьків за відсутності згоди другого з батьків на підставі рішення суду може бути наданий на конкретний одноразовий виїзд з визначенням його початку й закінчення. Згідно з ст.12,13,81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. З`ясувавши повно, всебічно та об`єктивно усі обставини справи, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням надані сторонами докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, достатності і взаємозв`язку, суд вважає необхідним надати позивачці [PERSON] дозвіл на тимчасовий виїзд неповнолітніх дітей за межі України без нотаріально посвідченої згоди їх батька - відповідача [PERSON] , оскільки судом достовірно встановлено, що останній після розірвання шлюбу проживає окремо, на даний час місце його перебування та проживання невідомо, є відомості про його виїзд за межі України. Відповідач з дітьми не спілкується, участі в їх вихованні та утриманні не приймає. Суд вважає, що вказані обставини унеможливлюють отримання позивачкою в установленому законом порядку нотаріально посвідченої згоди відповідача на тимчасовий виїзд неповнолітніх дітей за межі України з метою відпочинку і оздоровлення та оформлення необхідних для цього документів. Разом з тим, жодних обмежень чи заборон, які б унеможливлювали тимчасовий виїзд неповнолітніх дітей за межі України, судом не встановлено. У зв`язку з цим, з метою захисту прав та інтересів неповнолітніх дітей, забезпечення якнайкращих їх інтересів, позов [PERSON] слід задовольнити повністю. Згідно з ст.141 ЦПК України суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивачки понесені нею витрати по сплаті судового збору в сумі 908,00грн.

Outcome: approved