Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-18 00:00:00

До Ірпінського міського суду Київської області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Бучанської міської ради Київської області, про розірвання шлюбу, визначення місця проживання малолітніх дітей та стягнення аліментів. Згідно позовної заяви, позивач вказує про те, що 28 лютого 2009 року вона уклала шлюб з [PERSON] (надалі - Відповідач). Від шлюбу сторони мають двох спільних дітей: [PERSON] ( [INFO] ) та [PERSON] ( [INFO] ). Вказує про те, що сім`я проживала за адресою: [ADDRESS] , в трикімнатній квартирі, житловою площею 100 кв.м. що орендує для позивач її брат [PERSON] . На протязі останніх двох років сімейне життя між сторонами поступово погіршувалося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. Кожен має діаметрально протилежні погляди на шлюб, сім`ю. Відповідач постійно нехтує сімейними цінностями, такими як повага до дружини, піклування про створення в сім`ї доброзичливої сприятливої морально-психологічної атмосфери. З його ініціативи постійно виникають сварки, свідками яких нерідко стають спільні діти, що тяжким чином впливає на їх психічний стан та кожен раз спричиняє позивачу та дітям душевні страждання. Крім того, відповідач іноді припускається до аморальних вчинків, будучи в нетверезому стані, допускає фізичні образи, що виражаються в рукоприкладстві в присутності синів та інших знайомих. Зазначає, що протягом тривалого часу відповідач взагалі самоусунувся від необхідності матеріально забезпечувати свою сім`ю. За останні півроку він практично не надає коштів для потреб сім`ї. Таким чином, стверджує, що позивач не має наміру продовжувати сімейні відносини з відповідачем, так як вони істотно суперечать її інтересам. На даний момент ведення між сторонами спільного господарства та сумісне проживання остаточно припинено. За глибоким переконанням позивача подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини немає, оскільки, втрачено почуття любові та поваги. Вважає, що за таких умов шлюб необхідно розірвати. Звертає увагу, що відповідач офіційно не працевлаштований та не є суб`єктом підприємницької діяльності. Кошти заробляє шляхом надання разових будівельних послуг приватним фізичним особам. Про щомісячні розміри таких заробітків останнього часу позивачу не відомо. В минулому 2020 році розміри таких заробітків відповідача становили від 12000 до 15000 гривень на місяць. На сьогоднішній день чи працевлаштований відповідач позивачу не відомо. Просить розірвати шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 28 лютого 2009 року Артемівським відділом реєстрації актів цивільного стану Луганського міського управління юстиції, актовий запис № 149. Визначити місце проживання дітей: [PERSON] ( [INFO] ) та [PERSON] ( [INFO] ), залишивши їх проживання разом з матір`ю [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] . Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/2 частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менш ніж 50 % прожиткового мінімуму, встановленого законодавством України для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи стягнення з дати звернення до суду з позовом і до досягнення дітьми повноліття. Стягнути з відповідача судові витрати. В судове засідання позивач не з`явилась, про місце, дату та час судового розгляду повідомлена належним чином. До суду від позивача надійшла заява, згідно якої просить розгляд справи проводити у її відсутність, позовні вимоги задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час, місце та дату судового розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджується зворотніми повідомленням про вручення поштової кореспонденції та оголошенням на сайті «Судова влада України», а тому суд вважає за можливе розглянути справу без його участі та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Представник третьої особи - Служби у справах дітей та сім`ї Бучанської міської ради Київської області в судове засідання не з`явився, про місце, дату та час судового розгляду повідомлені належним чином. До суду подавали клопотання, згідно якого просили розгляд справи проводити у їх відсутність. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає заявлений позов таким, що підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків , встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що 28 лютого 2009 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, зареєстрований 28 лютого 2009 року Артемівським відділом реєстрації актів цивільного стану Луганського міського управління юстиції, актовий запис № 149. Від шлюбу сторони мають двох спільних дітей: [PERSON] ( [INFO] ) та [PERSON] ( [INFO] ), що стверджується копіями свідоцтв про народження дітей. Згідно довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 17.03.2021, [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] . Вказане також підтверджується договором оренди квартири за адресою: [ADDRESS] , від 11.04.2015,. [PERSON] працевлаштована та працює на посаді адміністратора відділу з питань паспортних послуг Управління з питань надання адміністративних послуг Гостомельської селищної ради Бучанського району Київської області, що підтверджується довідкою від 25.05.2021. Згідно висновку сектору служби у справах дітей та сім`ї Центру соціальних служб Управління соціальної політики Бучанської міської ради, затвердженого рішенням Виконавчого комітету Бучанської міської ради від 16.11.2021 № 944, про визначення місця проживання неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , вважають за доцільне, щоб неповнолітні діти проживали разом з матір`ю за адресою її постійного проживання. Разом з тим, судом встановлено, що діти проживають з позивачем, усі обов`язки щодо виховання дітей та їх матеріального забезпечення несе позивач. Відповідач офіційно не працює. Угоди щодо утримання дітей між сторонами не досягнуто. Згідно зі ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Відповідно до ст.ст. 110-112 Сімейного кодексу України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дитини, що має істотне значення. Згідно ч.2 ст.114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Оскільки, судом встановлено, що сторони остаточно припинили шлюбно-сімейні відносини через відсутність взаєморозуміння, різні погляди на сімейне життя, приймаючи до уваги, що сім`я в розумінні ч. 2 ст. 3 СК України, фактично припинила своє існування і формальне збереження шлюбу сторін буде суперечить правам та інтересам подружжя, термін на примирення позитивного результату не дасть, то суд дійшов висновку про те, що вимога про розірвання шлюбу є обґрунтованою і такою, що підлягає задоволенню. Згідно з ч. 1, 2 і ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. За змістом ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Стаття 161 СК України передбачає, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Згідно ч.2 ст. 161 СК України, місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все, з урахуванням прав та законних інтересів дитини. Відповідно до ст. ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У п. 1 ст. 9 указаної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. 3 Конвенції). Місце проживання дитини з одним із батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою. Із системного тлумачення ч. 1 ст. 3, ст. 9 Конвенції про права дитини, ч. ч. 2 і 3 ст. 11 Закону України "Про охорону дитинства", ст.161 СК України випливає, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. Таким чином, під час розгляду справи судом встановлено, що визначення місця проживання дітей разом з матір`ю не суперечитиме інтересам дітей, враховуючи ставлення обох батьків до виконання своїх батьківських обов`язків. Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. У відповідності до ст. ст. 180, 181 СК України, батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття, кошти на утримання дітей стягуються в судовому порядку у частці від доходу батьків чи у твердій грошовій сумі. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує, в тому числі, стан здоров`я та матеріальне становище дитини , стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Згідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Під час судового розгляду справи встановлено, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків щодо матеріального утримання спільних дітей, угоди щодо добровільної сплати аліментів між сторонами не досягнуто, а тому, суд вважає за доцільне задовольнити вимоги про стягнення аліментів частково та стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дітей в розмірі 1/3 частки з усіх видів його заробітку (доходу) до досягнення дітьми повноліття, оскільки, у суду відсутні відомості щодо матеріального становища відповідача, відомостей про те, чи не перебувають на його утриманні інші неповнолітні діти чи непрацездатні батьки. В силу ст. 141 ЦПК України судові витрати, суд покладає на відповідача. Відповідно до ч. 1, ч. 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Крім того, згідно з ч.6 ст. 141 ЦПК України стягненню з відповідача на користь держави також підлягає судовий збір. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З огляду на викладене фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Outcome: partial