Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-16 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] звернулись в Луцький міськрайонний суд з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Дніпрофінансгруп", Товариства з обмеженою відповідальністю "Преміум Лігал Колекшн", Товариства з обмеженою відповідальністю "Нерухомість - закон та порядок", третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Мурська Наталія Василівна, про визнання недійсним договору про відступлення права вимоги та витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння. Позовні вимоги обгрунтовують тим, що вони як подружжя під час перебування в шлюбі набули у власність квартиру [ADDRESS] . 13.12.2007 року між [PERSON] та ВАТ «КБ Надра» було укладено кредитний договір № 11-ЖК, відповідно до якого [PERSON] отримав кредит в розмірі 50750 доларів США в порядку і на умовах визначених договором за програмою «Перше житло». Кінцевим терміном повернення є 13 грудня 2032 року. З метою забезпечення зобов`язань за даним кредитним договором було укладено договір іпотеки, предметом якого виступало нерухоме майно - квартира, що розташована за адресою : [ADDRESS] . З 2009 року в квартирі зареєстрований і проживає малолітній син позивачів [PERSON] . 20.01.2014 року між [PERSON] та ПАТ «КБ «Надра» було укладено договір про внесення змін № 1 до іпотечного договору, реєстрований № 356, яким сторони узгодили внести зміни до договору іпотеки, виклавши його положення в новій редакції. 22.05.2020 року ПАТ «КБ «Надра» в ході процедури ліквідації банку на електронному аукціоні було продано активи банку під лотом № GL48N718070. Серед іншого даний лот включав в себе право вимоги за кредитним договором та договором іпотеки. Переможцем аукціону по лоту № GL48N718070 стало ТзОВ « Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп». Надалі 17.07.2020 року між ТзОВ « Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» та ТзОВ «Преміум Лігал Колекш» було укладено договір про відступлення права вимоги, на підставі якого було відступлено право вимоги за кредитним договором та договором іпотеки на користь ТзОВ «Преміум Лігал Колекш». В порядку визначеному договором ТзОВ «Преміум Лігал Колекш» було звернуто стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття у власність квартири. 14.12.2020 року між ТзОВ «Преміум Лігал Колекш» та ТзОВ «Нерухомість-закон та порядок» було укладено договір купівлі-продажу спірної квартири, серія та номер 2529, на підставі вказаного договору було проведено державну реєстрацію права власності за ТзОВ «Нерухомість-закон та порядок». Позивачі вважають, що договір № GL48N718070_1_2-N про відступлення прав вимоги за кредитним договором та договором іпотеки, що був укладений між ТзОВ «Фінансова компанія « Дніпрофінансгруп» та ТзОВ «Преміум Лігал Колекш» 17.10.2020 року підлягає визнанню недійсним, оскільки ТзОВ «Преміум Лігал Колекш» не могло виступати стороною даного договору та бути кредитором, оскільки не є ні банком, ні фінансовою стороною. Разом з тим, вважають, що іпотечне майно - квартира , право власності на яке було набуто ТзОВ «Нерухомість-закон та порядок» на підставі договору купівлі-продажу підлягає витребуванню з чужого незаконного володіння. Покликаються на те, що ні ТзОВ «Преміум Лігал Колекш», ні ТзОВ «Нерухомість-закон та порядок» не набули у законний спосіб право власності на нерухомість, яка неправомірно та незаконно вибула з володіння [PERSON] не з його волі, а тому на підставі ст.ст. 330, 388 ЦК України [PERSON] має право витребувати квартиру від ТзОВ «Нерухомість-закон та порядок» . Враховуючи викладене, просять визнати недійсним договір про відступлення права вимоги № GL48N718070_1_2-N від 17.07.2020 року, що бу укладений між ТзОВ «Фінансова компанія « Дніпрофінансгруп» та ТзОВ «Преміум Лігал Колекш», предметом якого є відступлення прав вимоги за кредитним договором № 11-ЖК від 13.12.2007 року укладеним між [PERSON] і ВАТ «КБ «Надра» та відступлення прав за іпотечним договором від 13.12.2007 року, що був посвідчений приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Волинської області Грушицькою В.В., зареєстрований в реєстрі за № 5458, договором про внесення змін №1 до іпотечного договору від 13.12.202007 року, що був посвідчений приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Волинської області Грушицькою В.В., зареєстрований в реєстрі за № 356, укладеними між [PERSON] та ПАТ «КБ «Надра», скасувати рішення про державну реєстрацію прав іпотекодержателя за ТзОВ « Преміум Лігал Колекшн», витребувати з чужого незаконного володіння ТзОВ «Нерухомість-закон та порядок» у спільну сумісну власність [PERSON] та [PERSON] квартиру [ADDRESS] . Ухвалою від 19 лютого 2021 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито загальне провадження у справі з проведенням підготовчого засідання. 05 березня 2021 року від відповідача ТзОВ « Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву. Заперечуючи позов, відповідач вказує на безпідставність та необгрунтованість позовних вимог. 22 березня 2021 року від відповідача ТзОВ « Нерухомість-закон та порядок» та ТзОВ « Преміум лігал Колекшн» на адресу суду надійшли відзиви на позовну заяву, в яких відповідачі просили в задоволенні позовних вимог відмовити. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] - адвокат Веремчук В.В. підтримав позовні вимоги та просив позов задовольнити. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи. Представник відповідача ТзОВ « Преміум Лігал Колекшн» в судовому засіданні просив в задоволенні позовних вимог відмовити. Від третьої особи приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Мурської Наталії Василівни надійшла заява, в якій вона просить справу розглядати без її участі. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши та оцінивши докази по справі, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги до задоволення не підлягають. Судом встановлено, що 13.12.2007 року між [PERSON] та ВАТ «КБ Надра» було укладено кредитний договір № 11-ЖК , відповідно до якого [PERSON] отримав кредит в розмірі 50750 доларів США в порядку і на умовах, визначених договором за програмою «Перше житло». Кінцевим терміном повернення є 13 грудня 2032 року. Крім того, 13 грудня 2007 року між [PERSON] та ВАТ «КБ Надра» було укладено іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Грушицькою В.В., за умовами якого в забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором іпотекодавець [PERSON] передав в іпотеку банку квартиру за адресою : [ADDRESS] . 20.01.2014 року між [PERSON] та ПАТ «КБ «Надра» було укладено договір про внесення змін № 1 до іпотечного договору, посвідченого 13 грудня 2007 року приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Грушицькою В.В., реєстрований № 356, яким сторони узгодили внести зміни до договору іпотеки, виклавши його положення в новій редакції. Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Вирішуючи спір, суд повинен встановити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси позивача, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступленням права вимоги). Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Пунктом 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 роз`яснено, що оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси, то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це. Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно з частиною першою статті 510 ЦК України сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) (пункт 1 частини першої статті 512 ЦК України). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом (частина третя статті 512 ЦК України). Правочинами, на підставі яких відбувається відступлення права вимоги, можуть бути, зокрема, купівля-продаж, дарування, факторинг. Частиною третьою статті 656 ЦК України передбачено, що предметом договору купівлі-продажу може бути право вимоги, якщо вимога не має особистого характеру. До договору купівлі-продажу права вимоги застосовуються положення про відступлення права вимоги, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Обсяг і зміст прав, що переходять до нового кредитора, залежать від зобов`язання, в якому здійснюється відступлення права вимоги. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 березня 2021 року у справі № 906/1174/18 (провадження №12-1гс21) зазначено, що договір відступлення права вимоги має такі ознаки: 1) предметом є відступлення права вимоги щодо виконання обов`язку у конкретному зобов`язанні; 2) таке зобов`язання може бути як грошовим, так і не грошовим (передання товарів, робіт, послуг тощо); 3) відступлення права вимоги може бути оплатним або безоплатним; 4) форма договору відступлення права вимоги має відповідати формі договору, за яким виникло відповідне зобов`язання; 5) наслідком договору відступлення права вимоги є заміна кредитора у зобов`язанні. Отже, за договором відступлення права вимоги первісний кредитор у конкретному договірному зобов`язанні замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, у якому виникло таке зобов`язання. Натомість договір факторингу має такі ознаки: 1) предметом є надання фінансової послуги за плату; 2) мета полягає у наданні фактором й отриманні клієнтом фінансової послуги; 3) зобов`язання, в якому клієнт відступає право вимоги, може бути тільки грошовим; 4) такий договір має передбачати не тільки повернення фінансування фактору, але й оплату клієнтом наданої фактором фінансової послуги; 5) укладається тільки у письмовій формі та має містити визначені Законом України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» умови. Якщо предметом і метою договору є відступлення права вимоги, а інші суттєві умови договору притаманні як договорам відступлення права вимоги, так і договорам факторингу, то за відсутності доказів, що підтверджують надання новим кредитором фінансової послуги (надання грошових коштів за плату) попередньому кредитору, суд не має підстав вважати такий договір відступлення права вимоги договором факторингу. Якщо право вимоги відступається за плату (так званий продаж боргів), то сторони у відповідному договорі мають визначити ціну продажу цього майнового права. Можлива різниця між вартістю права вимоги та ціною його продажу може бути зумовлена ліквідністю цього майнового права та сама по собі (за відсутності інших ознак) не означає наявність фінансової послуги, яку новий кредитор надає попередньому. Суб`єктний склад правочинів з відступлення права вимоги законом не обмежений, на відміну від договорів факторингу, однією зі сторін якого обов`язково має бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 11 вересня 2018 року у справі № 909/968/16 (пункти 51-52)). Оскільки сторони договору купівлі-продажу майнових прав у процедурі ліквідації банку фактично уклали договір купівлі-продажу права вимоги, на виконання якого здійснена цесія, а її сторонами можуть бути будь-які фізичні або юридичні особи. Крім того, положення нормативно-правових актів, які врегулювали процедуру ліквідації банку, допускають продаж на конкурсних засадах майна банку, що перебуває у стадії виведення з ринку (ліквідації), шляхом відступлення прав вимоги за кредитними договорами та за договорами забезпечення виконання зобов`язання будь-яким суб`єктам правовідносин, зокрема і без статусу банку або іншої фінансової установи (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 грудня 2020 року у справі № 640/14873/19). У постановах Великої Палати Верховного Суду від 16 березня 2021 року у справі № 906/1174/18 (провадження № 12-1гс21) та від 08 червня 2021 року у справі № 346/1305/19 (провадження № 14-181цс20) викладено правовий висновок про те, що за обставин, коли попередній кредитор (банк) був позбавлений банківської ліцензії та перебував у процедурі ліквідації, відступлення права вимоги за кредитним і забезпечувальними договорами є можливим не тільки на користь фінансових установ. Встановлено, що на підставі постанови Національного банку України від 04 червня 2015 року № 356 виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення про « Про початок процедури ліквідації ПАТ «КБ «Надра» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку. Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення № 922 від 12.05.2020 року про затвердження умов продажу активів та оголошено відкриті торги ( аукціон) з продажу активів ( майна) ПАТ «КБ «Надра», а саме лот № GL48N718070 . 22 травня 2020 року ТзОВ "Фінансова компанія "Дніпрофінансгруп" стало переможцем вищезазначених торгів з продажу лоту № GL48N718070. 17.07.2020 року між ПАТ «КБ «Надра» та ТзОВ « Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» було укладено договір про відступлення права вимоги, відповідно до якого ПАТ «КБ «Надра» відступило ТзОВ « Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» право вимоги, зокрема до [PERSON] за кредитним договором №11-ЖК від 13.12.2007 року, що укладений між ПАТ «КБ «Надра» та [PERSON] , у тому числі за договором іпотеки від 13.12.2007 року. 17.07.2020 року між ТзОВ « Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» та ТзОВ «Преміум Лігал Колекшн» було укладено договір про відступлення права вимоги, відповідно до якого « Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» відступило ТзОВ «Преміум Лігал Колекшн» право вимоги , зокрема до [PERSON] за кредитним договором №11-ЖК від 13.12.2007 року, що укладений між ПАТ «КБ «Надра» та [PERSON] , у тому числі за договором іпотеки від 13.12.2007 року. 14 грудня 2020 року на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна, який посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пономарьовою Д.В. та зареєстрованого в реєстрі за № 2529 ТзОВ « Нерухомість-закон та порядок» набуло у власність нерухоме майно - квартиру за адресою : [ADDRESS] . Відповідно до договору купівлі-продажу прав вимоги 17 липня 2020 року ПАТ «КБ «Надра» передало ТзОВ « Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» всі права вимоги до позичальника [PERSON] за кредитним договором № 11-ЖК від 13.12.2007 року та за договором іпотеки. Згідно з умовами оспорюваного договору купівлі-продажу прав вимоги 17 липня 2020 року ТзОВ « Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» передало ТзОВ «Преміум Лігал Колекшн» всі права вимоги до позичальника [PERSON] за кредитним договором № 11-ЖК від 13.12.2007 року та за договором іпотеки. Отже, оспорюваний договір про відступлення прав вимоги за його ознакою є договором, за яким один кредитор у зобов`язаннях за кредитним договором від 13 грудня 2007 року і договором іпотеки замінений на відповідача ТзОВ « Преміум Лігал Колекшн» як нового кредитора. Відповідач ТзОВ « Преміум Лігал Колекшн» не набув право здійснювати фінансові операції щодо боржника [PERSON] , оскільки за умовами договору про відступлення прав вимоги у нього виникло лише право вимагати виконання зобов`язань за кредитним договором від 13 грудня 2007 року і за договором іпотеки. Отже, такий договір не можна кваліфікувати як договір факторингу. Він є змішаним, бо містить елементи різних договорів (частина друга статті 628 ЦК України), зокрема ознаки договору купівлі-продажу права вимоги (за умовами якого продавець продав, а покупець придбав право вимоги на публічних торгах) і договору відступлення права вимоги (цесії) (за умовами якого первісний кредитор передав право вимоги новому кредитору). Отже, оскільки за своєю правовою природою оспорюваний договір є договором купівлі-продажу майнового права, а її сторонами можуть бути будь-які фізичні або юридичні особи, суд прийшов до висновку про відсутність підстав для визнання такого договору недійсним та про відмову у задоволенні позову. Враховуючи, що вимоги про скасування рішення про державну реєстрацію права іпотекодержателя та витребування з чужого незаконного володіння квартири є похідними від вимог про визнання договору про відступлення права вимоги недійсним, у задоволенні яких відмовлено, тому, відповідно, наявні підстави для відмови у задоволенні зазначених вимог також. З урахуванням вищевикладеного та

Outcome: dismissed