Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-13 00:00:00

Звернувшись до суду з позовом, представник позивача [PERSON] , який діє в інтересах позивача [PERSON] , просить визнати дійсним біржовий контракт (договір купівлі-продажу) № 27 від 17 лютого 1999 року, посвідчений Дебальцевською товарною біржею «Нерухомість» та зареєстрований Єнакіївським міжміським бюро технічної інвентаризації 22 лютого 1999 року за реєстровим № 387, згідно з яким [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , набув право власності на квартиру, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що згідно з біржовим контрактом (договором купівлі-продажу) від 17 лютого 1999 року № 27, зареєстрованим Дебальцевською товарною біржею «Нерухомість», [PERSON] купив у [PERSON] та [PERSON] квартиру, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Вказаний договір зареєстровано в Єнакіївському міжміському бюро технічної інвентаризації 22 лютого 1999 року за реєстровим № 387. Також Єнакіївським міжміським БТІ надано письмову довідку щодо належності позивачу на праві власності зазначеної вище квартири. Фактично відбулося повне виконання умов договору, кожна сторона отримала бажане, позивач отримав житлову квартиру, а відповідачі гроші. На теперішній час позивач не може розпорядитися належною йому квартирою, оскільки біржовий контракт не був нотаріально посвідчений, тому на даний час він не відповідає вимогам закону. Відповідачі від засвідчення вказаної угоди ухиляються та проживають на тимчасово окупованій території України, тому вирішити вказане питання у позасудовому порядку неможливо. У зв`язку із цим, позивач вимушений звернутися до суду із позовною заявою про визнання вищезазначеного біржового контракту дійсним. Позивач [PERSON] та представник позивача [PERSON] , будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце судового засідання, у судове засідання не з`явилися. Від представника позивача [PERSON] надійшла заява про підтримання позовних вимог та розгляд справи без їх участі. Проти ухвалення заочного рішення не заперечують. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , які про дату, час і місце судового засідання були повідомлені належним чином, у судове засідання не з`явилися, причини своєї неявки суду не повідомили, відзив на позовну заяву не надали, тому суд на підставі п. 1 ч. 1 ст. 280 ЦПК України вирішує справу на підставі наявних у ній доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ч. 2\~ ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою відео- та (або) звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши всі обставини по справі та перевіривши їх доказами, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що 17 лютого 1999 року позивач [PERSON] придбав у [PERSON] та [PERSON] на праві приватної власності квартиру [ADDRESS] , загальною площею 65,40 м?, у тому числі, житловою 40,30 м?, яка складається з трьох кімнат, що підтверджується договором купівлі-продажу № 27 від 17 лютого 1999 року Товарної біржі «Нерухомість», розташованої за адресою: [ADDRESS] (а.с. 11). Вказаний договір купівлі-продажу зареєстровано в Єнакієвському міжміському бюро технічної інвентаризації 22 лютого 1999 року за реєстровим № 387 (а.с. 11 зворот). При цьому, пунктом 6 вказаного договору купівлі-продажу від 17 лютого 1999 року визначено, що право власності на відчужуване майно переходить з моменту підписання вказаного договору та договір подальшому нотаріальному посвідченню не підлягає. У технічному паспорті на квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] , власником вказаної квартири зазначено [PERSON] (а.с. 13-14). Згідно з довідкою про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб № 4423 від 14 червня 2018 року, власником квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , є [PERSON] . До складу його сім`ї входять: дружина [PERSON] , дочка [PERSON] та дочка [PERSON] (а.с. 15). Відповідно до\~ст. 224 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно та сплатити за нього певну грошову суму. Згідно\~ст. 128 ЦК УРСР \~(в редакції 1963 року), право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Відповідно до\~ст. 153 ЦК УРСР \~(в редакції 1963 року), договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди за всіма істотними умовами. Статтею 227 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) передбачалась необхідність нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу (міни) жилого будинку, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Відповідно до ч. 2 ст. 47 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), якщо одна із сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому випадку наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Згідно з ч. 2 ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» від 10 грудня 1991 року № 1956-ХІІ (в редакції, чинній на момент укладання спірного правочину), угоди, зареєстровані на товарній біржі не підлягають нотаріальному посвідченню. Таким чином, на дату укладання договору купівлі-продажу від 17 лютого 1999 року у товарній біржі «Нерухомість» в законодавстві існували протиріччя щодо необхідності нотаріального посвідчення вказаного договору, мала місце колізія норми ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» та норми кодифікованого нормативно-правового акту, а саме ст. 277 ЦК Української РСР 1963 року. Відповідно до абз. 3 п. 2 Постанови №14 Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року, роз`яснено, що у випадку наявності суперечності між нормами законів (кодексів), що мають юридичну силу, застосуванню підлягає той, що прийнятий пізніше. В даному випадку, наявна колізія норм матеріального права, що мають однакову юридичну силу, при цьому суд акцентує увагу, що Закон України «Про товарну біржу» було прийнято в 1991 році, а Цивільний кодекс на момент укладання спірного правочину діяв з 1963 року. При вирішенні спору про необхідність чи відсутність необхідності нотаріального посвідчення правочину, укладеного на товарній біржі, суд вважає правомірним застосування положення ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» (як нормативного акту, прийнятого пізніше), що дозволяв укладати біржові контракти щодо відчуження житлової нерухомості фізичною особою без нотаріального посвідчення. У судовому засіданні встановлено, що умови договору купівлі-продажу від 17 лютого 1999 року виконано, однак, правочин не посвідчено нотаріально. Відповідно до ч. 5 ст. 11 ЦК України, однією з умов виникнення прав та обов`язків учасників цивільних правовідносин є рішення суду. Згідно з положеннями ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, зібрані у справі докази та їх оцінка вказують на наявність обґрунтованих підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] , тому позов необхідно задовольнити.

Outcome: approved