Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-11 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач) звернулась до суду із вищевказаним позовом до [PERSON] (далі - відповідач) про зміну способу стягнення аліментів, обґрунтовуючи підставність вимог тим, що судовим наказом Липовецького районного суду Вінницької області від 13.02.2015 було присуджено з відповідача на її користь аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 30.01.2015 року і до досягнення дитиною повноліття. Позивач вказує у позові, що з часу ухвалення судового рішення змінився матеріальний стан відповідача в сторону збільшення, а розмір призначених за судовим рішенням аліментів є недостатнім для забезпечення потреб дитини та належного її рівня життя відповідно до її розвитку, тому вона просить суд ухвалити рішення, яким змінити спосіб присуджених до стягнення аліментів, визначених за судовим рішенням на 1/4 частку всіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, і до досягнення дитиною повноліття. У визначений судом строк відзиву на позов відповідач не подав. Ухвалою від 01 жовтня 2021 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження. У визначений судом строк відповідач заперечень проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін не надав, також не надав зустрічного позову в межах визначеного судом строку, тому суд здійснює розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження у порядку письмового провадження. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши усі зібрані у справі докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив, що на підставі судового наказу виданого Липовецьким районним судом Вінницької області 13.02.2015 року, присуджено з [PERSON] аліменти на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку з 30 січня 2015 року (дня подачі заяви до суду) і до досягнення дитиною повноліття. Вказане судове рішення набрало законної сили. Позивач звернулась до суду із даним позовом про зміну розміру аліментів визначених за вищевказаним судовим рішенням. Відповідно до ст. 192 Сімейного Кодексу України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них. З аналізу вказаної норми слідує, що особа, яка одержує аліменти - одержувач аліментів, може звернутися до суду з позовом про збільшення розміру аліментів на дитину, якщо погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я платника аліментів. Водночас право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст. ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 181, 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Такий висновок узгоджується із правовою позицією, висловленою Верховним Судом України у постанові від 5 лютого 2014 року у справі N 6-143цс-13, відповідно до якої вимоги зміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватись, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст. ст. 182 - 184 СК України, не може обумовлюватись разовим її здійсненням й відповідно з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження. У той же час суд враховує, що відповідачем не було надано жодних доказів неможливості утримувати дитину, останній є особою працездатного віку, також не навів жодних доказів на спростування обставин вказаних у позовній заяві на пропозицію суду надати відзив. При цьому, суд враховує приписи ч.3 абз.2 ст.181 СК України, відповідно до якої спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N 789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до частини другої статті 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідач не повідомив суд про наявність обставин, що мають істотне значення при вирішенні судом вимог позивача, не надав суду доказів, які підлягають доказуванню при вирішенні цього спору Ураховуючи зазначене, суд дійшов висновку, що спосіб стягнення аліментів визначених за судовим рішенням із відповідача на користь позивача на утримання їх спільної дитини слід змінити, при цьому, визначивши їх розмір, з урахуванням обставин встановлених в судовому засіданні та перевірених дослідженими у справі доказами на рівні 1/4 частки його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму встановленого для дитини відповідного віку на дитину, починаючи стягнення з дня набрання рішенням у даній справі законної сили і до досягнення дитиною повноліття. Суд вважає, що такий розмір аліментів буде необхідним та достатнім для забезпечення належного рівня життя дитини сторін, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального її розвитку та відповідатиме можливостям обох батьків утримувати дитину. За таких обставин, суд задовольняє позов у повному обсязі. Розподіл судових витрат суд здійснює відповідно до Глави 8 ЦПК України, а так як при пред`явленні прозову позивач була звільнена від сплати судового збору, позов задоволено повністю, отож такі витрати слід стягнути із відповідача в дохід держави.

Outcome: approved