Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-10 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою. В обґрунтуванні позовних вимог посилалася на те, що 24.07.2013 року вона придбала земельну ділянку розташовану в [ADDRESS] , площею 0,0728 га, за договором купівлі-продажу земельної ділянки, який посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Яковлевою І.М.. Відповідно до витягу із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, державну реєстрацію прав проведено 24.07.2013 року, індексний номер 4307169. Вказана земельна ділянка призначена для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд. На земельній ділянці були розташовані вбиральня, душева та навіс. [PERSON] та [PERSON] 10.08.2013 року зареєстрували шлюб, актовий запис №476. Внаслідок укладання шлюбу [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] ». 15.08.2013 року [PERSON] отримала повідомлення про початок виконання будівельних робіт. На земельній ділянці згідно з проектом планувалося будівництво житлового будинку площею 67 кв.м, літньої кухні площею 30 кв.м, гаражу та тих будівель, які вже були на ділянці: навісу, душевої та вбиральні. У подальшому на земельній ділянці був побудований гараж та літня кухня, яка не є житловим приміщення, однак позивач разом із чоловіком іноді в ній проживали, оскільки обробляли земельну ділянку та планували подальше будівництво житлового будинку. Спільне подружнє життя з відповідачем [PERSON] не склалося та рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 23.11.2017 року шлюб між сторонами розірваний, прізвище позивачки змінено на « [PERSON] ». Після розірвання шлюбу відповідач [PERSON] пообіцяв звільнити належну позивачу земельну ділянку. Згодом позивач вирішила продати належну їй земельну ділянку, однак не може реалізувати своє право, оскільки відповідач чинить в цьому перешкоди: не допускає до земельної ділянки покупців, без дозволу приводить на ділянку інших осіб, забороняє продавати будівельний матеріал, змінив замки на хвіртці, у зв`язку з чим позивач не має змоги потрапити на свою ділянку. Таким чином, відповідач безпідставно користується земельною ділянкою, яка є особистою власністю позивачки, та чинить перешкоди розпоряджатися нею, чим порушує її права, як власника земельної ділянки. Зі свого боку позивач вживала заходи для врегулювати спору, пропонувала відповідачу оплату половини вартості будівельних матеріалів, які купувалися для будівництва, але відповідач не погодився. Посилаючись на вказані обставини позивач за основним позовом [PERSON] просила суд зобов`язати [PERSON] звільнити земельну ділянку, розташовану за адресою: [ADDRESS] , чим усунути [PERSON] перешкоди у користуванні вказаною земельною ділянкою. Відповідач [PERSON] даний позов не визнав та звернувся до суду із зустрічним позовом до [PERSON] , третя особа приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Яковлева Інна Миколаївна, про визнання частково недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки. В обґрунтуванні своїх позовних вимог посилався на те, що до укладення шлюбу з [PERSON] він був власником житлового будинку [ADDRESS] , який 08.11.2006 року продав, що підтверджується договором купівлі-продажу, посвідченим приватним нотаріусом Дніпропетровського нотаріального округу Сусловою Н.Б., за реєстровим №10145. За своєю спеціальністю [PERSON] є автомайстром, проводив роботи з ремонту автомобілів, рихтування та фарбування авто. За продаж у 2006 році свого житлового будинку [ADDRESS] він отримав 7500,00 доларів США, які вклав у свій бізнес із метою отримання більшої суми, якої було б достатньо для придбання земельної ділянки і будівництва нового житла та гаражу на декілька автомобілів, де він мав би можливість займатися своєю справою з ремонту автомобілів. Вкладені гроші дали свій прибуток та станом на 2013 рік у [PERSON] була наявна сума грошей у розмірі 30000,00 доларів США. Після того, як [PERSON] мав уже достатню суму, він через об`яву про продаж земельної ділянки, розташованої за адресою: [ADDRESS] , зв`язався із її продавцем [PERSON] та після огляду даного об`єкту вони погодили ціну у розмірі 9500,00 доларів США, однак у продавця був відсутній кадастровий номер на вказану земельну ділянку. Продавець запропонував аби [PERSON] зайнявся цим питанням, у зв`язку з чим ним додатково було витрачено близько 12000,00 грн. із особистих коштів. Кадастровий номер НВ-1200462832013 був оформлений 17.07.2013 року перед самим укладанням договору купівлі-продажу. У період придбання земельної ділянки [PERSON] почав мешкати з відповідачем за зустрічним позовом [PERSON] , з якою мав намір зареєструвати шлюб. Після отримання кадастрового номеру на спірну земельну ділянку, [PERSON] домовився із продавцем [PERSON] зустрітися в нотаріальній конторі для оформлення договору купівлі-продажу. [PERSON] зазначає, він особисто передав кошти у розмірі 9500,00 доларів США продавцю [PERSON] , про що той надав власноруч складену розписку. При продажі земельної ділянки була присутньою дружина продавця - [PERSON] . Для укладення договору нотаріус попросила надати паспорти для нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу, однак у [PERSON] його не виявилося, оскільки він його залишив у адміністратора готелю, де був у відрядженні. [PERSON] наполягала на тому, що угоду не потрібно відкладати, оскільки у неї із собою був її особистий паспорт та вона може виступити покупцем земельної ділянки. Розраховуючи, що через деякий час сторони укладуть шлюб та будуть жити разом, будувати спільне життя, [PERSON] погодився на пропозицію майбутньої дружини. Договір купівлі-продажу земельної ділянки був посвідчений 24.07.2013 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Яковлевою І.М., за реєстром №1790, рішення про державну прав на земельну ділянку проведено 24.07.2013 року, реєстраційний об`єкт нерухомого майна 114179812101, кадастровий №1210100000:01:678:0023. 10.08.2013 року між [PERSON] та [PERSON] укладений шлюб, який був зареєстрований у Індустріальному відділі державної реєстрації цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції. Внаслідок укладання шлюбу [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] », однак паспорт вона змінила лише у жовтні 2013 року, тому дозвіл на будівництво був виданий на її дівоче прізвище. До початку будівництва [PERSON] почав оформлювати відповідні документи, на підставі яких 15.08.2013 року отримано повідомлення ДП 062132270599 Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Дніпропетровській області про початок виконання будівельних робіт. У зв`язку з тим, що у договорі купівлі-продажу покупцем була вказана [PERSON] , то вона лише прибула для підписання цього повідомлення. На земельній ділянці відповідно до проекту планувалося будівництво житлового будинку площею 67 кв.м, літньої кухні площею 30 кв.м, гаражу 77,88 кв.м, навісу, душу, туалету. Одразу після отримання дозвільних документів [PERSON] почав будівництво. До весни 2014 року була збудована літня кухня розміром 7x4, накрита дахом, встановлені вікна та двері, заведено до будинку водопостачання, газопостачання, світло, ванна, туалет, кухня були обкладені кахлем, проведена гаряча вода. Для виконання вказаних робіт [PERSON] вкладав свої кошти та особисто приймав участь у будівництві. Також [PERSON] забив фундамент під будинок площею 6x8м, виклав 4 ряди шлакоблоку, збудував гараж на 4 автомобілі, аби займатися своєю справою із ремонту автомобілів. Перший візит дружини [PERSON] на територію спірної земельної ділянки відбувся тоді, коли вже були збудовані літня кухня та заведені всі комунікації, участі у їх будівництві вона не приймала. Спільне подружнє життя сторін не склалося та рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 23.11.2017 року шлюб між сторонами розірваний, прізвище позивачки змінено на « [PERSON] ». Лише після розірвання шлюбу [PERSON] почала стверджувати, що [PERSON] не має права на спірну земельну ділянку. Позивач за зустрічним позовом [PERSON] стверджує, що відповідач [PERSON] має вільний доступ до земельної ділянки, перешкоди у користуванні вказаною земельною ділянкою їй ніколи не чинились. Посилаючись на вказані обставини, [PERSON] просив суд визнати частково недійсним договір купівлі-продажу серії ВТК №182633 земельної ділянки [ADDRESS] , посвідчений 24.07.2013 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Яковлевою І.М., за реєстром №1790, рішення про державну прав на земельну ділянку від 24.07.2013 року серії ЕАІ №977051, реєстраційний об`єкт нерухомого майна 114179812101, кадастровий №1210100000:01:678:0023, у частині покупця, перевівши на [PERSON] права покупця цієї земельної ділянки. У судовому засіданні 26.04.2021 року позивач за первісним позовом [PERSON] , яка була допитана як свідок, суду пояснила, що після смерті матері у 2010 році успадкувала разом із сестрою квартиру [ADDRESS] . Після продажу спадкового майна отримала кошти, які поклала на депозитний рахунок. У 2012 році познайомилась із [PERSON] , однак на той час разом вони не проживали, спільного бюджету не мали. Вона мала намір придбати земельну ділянку для подальшого будівництва на ній будинку для особистого проживання та через ріелтора у 2013 році знайшла для придбання земельну ділянку вартістю 9000,00 доларів США. Договір купівлі-продажу земельної ділянки [ADDRESS] був укладений між нею та продавцем [PERSON] , посвідчений 24.07.2013 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Яковлевою І.М., за реєстром №1790. Нотаріус також засвідчила заяву про те, що покупець [PERSON] у шлюбі не перебуває та вказана земельна ділянка придбана за її особисті кошти. Позивачка не заперечувала, що її майбутній чоловік [PERSON] супроводжував її та також був присутнім у нотаріальній конторі на час укладання вказаного договору. 10.08.2013 року сторони уклали шлюб та саме з цього часу почали спільно проживати у її квартирі по [ADDRESS] . Коштів для будівництва будинку не вистачало, у зв`язку із чим матеріально їй допомагав син. Чоловік [PERSON] офіційно не працював, заощаджень не мав. Житловий будинок побудований не був. Згодом стосунки між подружжям почали погіршуватися та 23.11.2017 року шлюб було розірвано. На теперішній час на земельній ділянці знаходяться господарські будівлі, літня кухня та гараж, однак відповідач перешкоджає їй у доступі до території, що знаходиться на належній їй земельній ділянці, та вона не може розпорядитися нею за власним розсудом. Представник позивача [PERSON] - [PERSON] у судовому засіданні надала пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві та відзиві на зустрічний позов, поросила первісний позов задовольнити у повному обсязі, у задоволенні зустрічного позову просила суд відмовити у повному обсязі. У судовому засіданні 26.04.2021 року позивач за зустрічним позовом (відповідач за первісним позовом) [PERSON] , який був допитаний як свідок, суду пояснив, що він був власником житлового будинку [ADDRESS] , який продав 08.11.2006 року. Кошти, що отримав від продажу будинку, вклав у станцію технічного обслуговування, яка приносила гарний прибуток. Мав бажання придбати земельну ділянку, на якій хотів побудувати гараж, де міг би займатися своєю справою з ремонту автомобілів. Мав заощадження у сумі 30000,00 доларів США та у 2013 році знайшов земельну ділянку, яку вирішив придбати за власні накопичені кошти. Особисто домовлявся про умови придбання із продавцем [PERSON] та особисто передав йому в нотаріальній конторі кошти. Після придбання вказаної ділянки займався будівництвом та за власні кошти придбавав будівельні матеріали. У подальшому збудував гараж, де займався ремонтом автомобілів, та літню кухню, яка була облаштована під житло. Із [PERSON] познайомився у 2012 році, 10.08.2013 року вони уклали шлюб та почали спільно проживати у квартирі по [ADDRESS] , вели спільний бюджет. У 2016 році шлюбно-сімені стосунки припинили, договір купівлі-продажу не оспорював, бо вважав, що вказане питання можливо вирішити мирним шляхом. Представник [PERSON] - [PERSON] у судовому засіданні зустрічний позов підтримала та просила його задовольнити, проти первісного позову [PERSON] заперечувала у повному обсязі. Представник третьої особи приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Яковлева І.М. у судове засідання не з`явилася, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності. У судовому засіданні були допитані свідки. Свідок [PERSON] суду пояснила, що знайома зі сторонами у справі та їй відомо, що земельну ділянку [PERSON] придбала до шлюбу, оскільки мала бажання збудувати для себе житловий будинок. Матеріально у будівництві допомагав син. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснив суду, що він є приятелем сина [PERSON] та йому відомо, що позивачка бажала придбати земельну ділянку для будівництва будинку. Також відомо, що сторони проживала у квартирі по [ADDRESS] . Свідок [PERSON] пояснив суду, що знає [PERSON] , як сусіда, який придбав земельну ділянку по [ADDRESS] , що була вільна від забудов. Бачив як відбувалося будівництво літньої кухні та великий гаражу, які збудував [PERSON] .. [PERSON] бачив на території земельної ділянки лише два рази. Судом неодноразово було ухвалено проведення судового засідання в режимі відеоконференції через Дарницький районний суд м.Києва, для допиту свідків [PERSON] та [PERSON] , які мешкають у м.Києві, за клопотанням відповідача. Однак, ухвала суду не була виконана, у зв`язку із тим, що стороною відповідача [PERSON] не було забезпечено явку свідків ні до Дарницького районного суду м.Києва для участі у відеоконференції ні до Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська. Як зазначив у судовому засіданні 11.01.2022 року відповідач [PERSON] , він раніше не повідомив свідків про те, що суд вони викликаються до суду як свідки для надання пояснень. Також пояснив, що йому невідомо, чи можуть вони з`явитися до суду взагалі. У\~судовому засіданні судом було прослухано аудіозапис, який містяться на оптичному носії інформації та\~на якому зафіксована розмова [PERSON] , де він визнав, що майно належить тільки позивачці [PERSON] .. Вислухавши пояснення сторін та їх представників, свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає позов [PERSON] задовольнити, а [PERSON] у задоволенні зустрічного позову відмовити з наступних підстав. Судом встановлено, що \~24.07.2013 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки, посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Яковлевою Інною Миколаївною, реєстровий №1790 (а.с.9). Відповідно до п.1.1 вказаного договору продавець передає у власність, а покупець приймає у власність земельну ділянку з кадастровим номером 1210100000:01:678:0023, адреса розташування якої: [ADDRESS] , і зобов`язується оплатити її вартість за ціною та на умовах, встановлених у цьому договорі. Цільове призначення земельної ділянки: для індивідуального житлового, гаражного і дачного будівництва. Відповідно до п.2.1. вказаного договору продаж земельної ділянки за домовленістю сторін вчинено за 74000,00 гривень, які отримані продавцем від покупця повністю до підписання цього договору. Згідно з витягом із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №6796201 рішення про державну реєстрацію прав на земельну ділянку за [PERSON] проведено 24.07.2013 року, реєстраційний об`єкт нерухомого майна 114179812101, кадастровий №1210100000:01:678:0023 (а.с.11). 10.08.2013 року між [PERSON] та [PERSON] укладений шлюб, який був зареєстрований у Індустріальному відділі державної реєстрації цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції. Внаслідок укладання шлюбу [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] » (а.с.17). 15.08.2013 року [PERSON] отримала повідомлення про початок виконання будівельних робіт/про зміну даних у повідомленні про початок виконання будівельних робіт ДП 062132270599 від 15.08.2013 року. На земельній ділянці згідно з експлікаціэю будівель і споруд планувалося будівництво житлового будинку, площею 67 кв.м, літньої кухні площею 30 кв.м, гаражу 74.88 кв.м, навісу, душевої та вбиральні (а.с.14). Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 23.11.2017 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірваний. Після розірвання шлюбу прізвище [PERSON] змінено на дошлюбне « [PERSON] ». Після розірвання шлюбу між сторонами виник спір стосовно права власності та користування спірною земельною ділянкою. Згідно зі\~статтею 41 Конституції України\~кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Відповідно до частини першої статті 1 Першого протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого\~Законом України від 17 липня 1997 року N 475/97-ВР\~Про ратифікацію\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Частиною першою\~статті 316 ЦК України\~визначено право власності як право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно з частиною першою\~статті 319 ЦК України\~власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Статтею 321 ЦК України\~гарантовано непорушність права власності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою\~статті 353 ЦК України. Згідно з частиною першою\~статті 328 ЦК України\~право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до\~статті 203 ЦК України\~зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно з частиною першою\~статті 215 ЦК України\~підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою\~статті 203 цього Кодексу. Положеннями\~статті 217 ЦК України\~визначено, що недійсність окремої частини правочину не має наслідків недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був вчинений без включення до нього недійсної частини. Якщо при вирішенні позову про визнання договору купівлі-продажу недійсним з підстав, що насправді покупцем є інша особа, суд встановить, що фактично майно було придбано за кошти іншої особи і для неї та що інших підстав для визнання цієї угоди недійсною немає, вказаний договір визнається недійсним лише в частині, що стосується покупця, і покупцем за цим договором визнається особа, за рахунок коштів якої і для якої фактично укладався цей договір. Відповідно до частини першої\~статті 655 ЦК України\~за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Крім того, покупець може домовитись з іншою особою про придбання власності за її рахунок з наступним відшкодуванням цій особі витрат. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 23 липня 2020 року у справі №752/25074/17 (провадження №61-40542св18), від 27 січня 2021 року у справі №333/2265/17 (провадження №61-5959св19) та від 31 березня 2021 року у справі №369/4863/18 (провадження №61-6013св19). Відповідно до частини четвертої\~статті 263 ЦПК України\~при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених в постановах Верховного Суду. Отже, за звичаями ділового обороту презюмується, що предмет договору належить продавцю та переходить у власність покупця, якщо інше не передбачено домовленістю сторін, та покупець має сплатити ціну за власний рахунок, якщо інше не передбачено домовленістю сторін договору або покупцем та іншою особою. З огляду на зазначене, для встановлення правової природи укладеного оспорюваного договору купівлі-продажу та його істотних умов, вирішенню підлягають питанню про дійсність та реальний характер волевиявлення учасників та очікувані наслідки в результаті його укладення. Звертаючись до суду з вищевказаним позовом, [PERSON] посилається на те, що саме він був фактичним покупцем спірної земельної ділянки, розташованої за адресою: [ADDRESS] , оскільки сплатив покупцю [PERSON] свої особисті кошти, на підтвердження чого надав до суду копію розписки. Проте, такі посилання не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи з огляду на те, що позивачем за зустрічним позовом [PERSON] не надано до суду інших письмових доказів на підтвердження вказаної обставини, що ставить під сумнів автентичність розписки. Так, зміст розписки не містить посилань на те, що договір укладений саме між [PERSON] та [PERSON] , та саме [PERSON] була продана земельна ділянка за адресою: [ADDRESS] . Натомість, на виконання ухвали суду від 14.08.2019 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Яковлевою Інною Миколаївною надано до суду належним чином завірену копію договору купівлі-продажу від 24.07.2013 року (реєстрований номер №1790) земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] , а також документи, на підставі яких він був посвідчений (т.1, а.с.155-175). У матеріалах нотаріальної справи з посвідчення спірного договору купівлі-продажу земельної ділянки міститься заява [PERSON] від 24.07.2013 року, засвідчена приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Яковлевою І.М., якою [PERSON] поставила до відома відчужувача - [PERSON] , що вона незаміжня та з будь-якою особою однією сім`єю не проживає, шлюбний договір нею не укладався, та вона купує земельну ділянку [ADDRESS] , яка вільна від капітальних будівель та споруд, за свої особисті кошти. У вказаній заяві наявний підпис продавця [PERSON] , на підтвердження того, що викладені обставини доведені йому до відома (а.с.158). Також, із змісту обґрунтування, викладеного в зустрічній позовній заяві, слідує, що [PERSON] не мав можливості самостійно укласти договір купівлі-продажу квартири, через відсутність у нього паспорту, тому попросив майбутню дружину [PERSON] виступити покупцем земельної ділянки. Такі твердження позивача суд оцінює критично, оскільки вони є непереконливими перед судом та жодними належними та допустимими доказами не підтверджені. Крім цього, на переконання суду, позивачем за зустрічним позовом не надано належних доказів на підтвердження факту наявності у нього необхідної суми коштів для самостійної купівлі земельної ділянки станом на час її придбання, оскільки [PERSON] як до моменту придбання так і на час придбання спірної земельної ділянки був офіційно не працевлаштований, зареєстрованим як ФОП також не був. Суд також приймає до уваги, що [PERSON] надано аудиозапис, на якому [PERSON] погоджується про належність майна тільки їй. Дану розмову у судовому засіданні [PERSON] не спростував та підтвердив, що на записі його голос і ця розмова відбулася уже в період розгляду справи в суді, та він мав намір на примирення. Натомість, відповідач за зустрічним позовом [PERSON] на підтвердження своєї фінансової можливості придбати спірну земельну ділянку за свої особисті кошти надала до суду виписки по депозитному договору відкритого у АТ КБ «ПриватБанк», відповідно до яких гроші було знято напередодні укладення спірного договору купівлі-продажу земельної ділянки. (а.с. 113, 114, 115, 116). За змістом ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.89\~ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Враховуючи вищевикладене, суд, на основі повно та всебічно досліджених доказів, оцінивши їх належність, достатність, достовірність та логічний взаємозв`язок, прийнявши до уваги норми діючого законодавства та їх правозастосування до фактичних обставин справи, прийшов до висновку, що зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] , третя особа приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Яковлева Інна Миколаївна, про визнання частково недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки є необґрунтованими, недоведеним та таким, що не підлягає задоволенню. Що стосується посилань відповідача за зустрічним позовом [PERSON] заяви про застосування строку позовної давності слід зазначити наступне. Стаття 15 ЦК України\~закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно зі\~ст. 256 ЦК України\~позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частини третя та четверта\~ст. 267 ЦК України). Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1\~ст. 267 ЦК України). Отже, позовна давність є строком для пред`явлення позову безпосередньо особою, право якої порушене, так і тими суб`єктами, які уповноважені законом звертатися до суду з позовом в інтересах іншої особи - носія порушеного (інтересу). За змістом ст. ст.\~256,\~261\~та\~267 ЦК України\~позовна давність застосовується лише за наявності порушеного права особи. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості. Якщо лише буде установлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла, і про це заявила інша сторона спору, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем. Така позиція узгоджується з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі N 369/6892/15-ц; Верховного суду від 05 червня 2019 року у справі N 750/4848/17; Верховного суду від 07 серпня 2019 року у справі N 520/9169/15-ц. Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Відсутність поважних причин пропущення позовної давності є підставою для відмови у позові лише за доведеності порушення прав позивача. Проте, якщо підстав вважати право позивача не вбачається, суд має відмовити у позові по суті позовних вимог. Отже,\~правила про\~позовну давність\~мають застосовуватися\~лише тоді,\~коли буде\~доведено існування\~самого суб`єктивного\~права.\~У випадку\~відсутності такого\~права або\~коли воно\~ніким не порушено, в позові має бути відмовлено не з причин пропуску строку позовної давності, а у зв`язку з необґрунтованістю самої вимоги. Таким чином, у ході судового розгляду позивачем за зустрічним позовом [PERSON] не доведено порушення його прав, а тому суд вбачає підстави для відмови у позові не з причин пропуску строку позовної давності, а у зв`язку з необґрунтованістю самих позовних вимог. Стосовно позовних [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, суд вважає значити наступне. Як встановлено судом, [PERSON] є власником земельної ділянки з кадастровим номером 1210100000:01:678:0023, за адресою: [ADDRESS] , на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 24.07.2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Яковлевою Інною Миколаївною, реєстровий №1790 (а.с.9). Згідно з витягом із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №6796201 рішення про державну реєстрацію прав на земельну ділянку, за [PERSON] проведено 24.07.2013 року, реєстраційний об`єкт нерухомого майна 114179812101, кадастровий №1210100000:01:678:0023 (а.с.11). Частиною першою\~статті 15 ЦК України\~визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Статтею 41 Конституції України\~закріплено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. Відповідно до\~статті 317 ЦК України\~власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Згідно з частиною першою, другою\~статті 319 ЦК України\~власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (частина перша\~статті 321 ЦК України). Згідно зі\~статтею 391 ЦК України\~власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до частини першої, другої\~статті 78 ЗК України\~право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі\~Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Згідно з\~статтею 152 ЗК України\~власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів. Встановивши, що відповідач [PERSON] порушує права позивача за первісним позовом на користування земельною ділянкою з кадастровим номером 1210100000:01:678:0023, за адресою: [ADDRESS] , що належить позивачу [PERSON] на праві власності, суд дійшов висновку про усунення їй перешкод у користуванні зазначеною земельною ділянкою, шляхом зобов`язання [PERSON] звільнити земельну ділянку, які у розумінні статті 319 ЦК України, підлягають судовому захисту. Відповідно до ч.1\~ст.141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже, суд вважає за необхідне із [PERSON] на користь [PERSON] стягнути витрати по сплаті судового збору у розмірі 704 (сімсот чотири) гривні 80 копійок.

Outcome: approved