Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-19 00:00:00

В грудні 2020 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що вона є власником житлового будинку по [ADDRESS] . У вищевказаному будинку окрім її сина [PERSON] , [INFO] та внуків : [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] зареєстрована її колишня невістка [PERSON] , [INFO] . До розірвання шлюбу син [PERSON] разом з дружиною [PERSON] та дітьми [PERSON] та [PERSON] проживали у належному їй на праві власності будинку. Проте, з вересня 2019 року у даному будинку колишня невістка [PERSON] не проживає, а проживає без реєстрації місця проживання по [ADDRESS] . Рішенням Калинівського районного суду Вінницької області від 05.11.2019 року шлюб між її сином [PERSON] та відповідачем [PERSON] розірвано, однак фактичні шлюбні відносини були припинені ще у вересні 2019 року, після чого [PERSON] разом зі своїми речами виїхала з будинку, та з того часу проживає за адресою по [ADDRESS] . Відповідачка не сплачує комунальні платежі, не бере участі в утриманні будинку, особистих речей в будинку не має і взагалі будинком не цікавиться та має інше постійне місце проживання. Окрім того, у зв`язку з реєстрацією у належному їй будинку відповідача вона позбавлена можливості реалізувати своє право на отримання субсидії від держави, а також позбавлена права в повній мірі володіти, користуватись та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, яке належить їй на праві власності. Домовитись з відповідачем про добровільне зняття її з реєстрації з місця проживання не вдається, в зв`язку з чим звернулася до суду з даним позовом, в якому просить визнати [PERSON] такою, що втратила право на користування жилим приміщенням, а саме будинком [ADDRESS] та стягнути судові витрати у справі. Представником відповідачки було подано до суду відзив на позовну заяву, в якому проти задоволення позовних вимог заперечила. Вказала що заперечує щодо правомірності набуття позивачкою права власності на будинок по [ADDRESS] , оскільки за час перебування з сином відповідача [PERSON] в шлюбі з 18.11.2006 року по 05.11.2019 року, ними було набуто на підставі договору купівлі-продажу від 19.02.2010 житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] , який в силу закону є спільною сумісною власністю подружжя. Вказаний будинок було придбано у бабусі [PERSON] [PERSON] . Правовстановлюючі документи на будинок знаходяться у [PERSON] . З 11.01.2007 року у вказаному будинку було зареєстровано місце проживання відповідачки, тобто спочатку вона вселилася туди як член сім`ї власника (дружина онука), а згодом 19.10.2010 стала співвласником спірного житлового будинку. І лише зі змісту позову та доданих до них документів їй стало відомо, що спільний будинок було незаконно відчужено колишнім чоловіком [PERSON] без її згоди ще до розірвання шлюбу, 04.10.2019 року, а вона як співвласник не надавала згоди на його відчуження. Відповідачка не проживає на даний час у спірному будинку з незалежних від неї обставин. Син позивачки та колишній чоловік відповідачки [PERSON] примусово виселив її та їх неповнолітніх дітей зі спірного житлового будинку під тиском погроз фізичною розправою з застосуванням зброї та фізичної сили, спричинивши відповідачу тілесні ушкодження, змінив замок вхідних дверей та не допускає відповідачку до вказаного майна. У даному будинку залишилися особисті речі відповідача, до яких також немає доступу. Протягом 2019 року такі інциденти були непоодинокі і відповідачка з цього приводу неодноразово зверталася до поліції. Акт обстеження житлово-побутових умов №773 від 19.11.2020 Глинської сільської ради не є належним та допустимим доказом непроживання відповідача у будинку без поважних причин з вересня 2019 року, крім того складений членами комісії, до склад якої входить сільський голова Янківський В.Р. (син позивача та колишній чоловік відповідача), секретар сільської ради Свиридюк Л.І., депутат сільської ради Процюк О.М., яка стверджує, що вказаний акт не підписувала. Відтак позивачем в установленому законом порядку не доведено позовні вимоги. Позивачка подала відповідь на відзив, у якому зазначила, що вказані відповідачкою у відзиві доводи є необґрунтованими, а наведені в ньому обставини такими, що не відповідають дійсності. Право власності [PERSON] на будинок в [ADDRESS] належить на праві власності позивачці, зареєстроване у встановленому законом порядку в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 04.10.2019 року, відповідачем не оскаржувалось і не є предметом спору у даній справі. Доводи відповідачки про те, що [PERSON] син позивачки примусово виселив її та неповнолітніх дітей з будинку під тиском погроз фізичною розправою, зброї та фізичної сили, спричинивши тілесні ушкодження, не допускав відповідачку до будинку є надуманими, такими, що не відповідають дійсності, не підтверджені жодними доказами. Позивачкою не додано жодного належного та допустимого доказу на підтвердження, що позивач чи її син чинив будь-які перешкоди у користуванні будинком, примусово виселив її та неповнолітніх дітей з будинку під тиском погроз фізичною розправою, зброї та фізичної сили, спричинивши відповідачу тілесні ушкодження. Відповідач [PERSON] на даний час має постійне місце проживання, : [ADDRESS] , з 2019 року жодного разу не зверталася з будь-якими скаргами до Глинського старостинського округу з приводу того, що їй чиняться перешкоди в користування будинком, що знаходиться в [ADDRESS] . На відповідь на відзив відповідачкою подані заперечення, в якому просила не приймати до розгляду подані представником позивача разом з відповіддю на відзив нові докази: довідку Глинського старостинського округу Калинівського району №2 від 01.03.2021, а також акт обстеження житлово-побутових умов проживання №86 від 01.03.2021 року, оскільки такі подані без будь-якого обґрунтування неможливості їх подання разом із позовною заявою в порушення приписів ч.4 ст. 83 ЦПК України. Крім того, акт датований 01.03.2021 не може свідчити про непроживання відповідача у будинку з вересня 2019 року. В судовому порядку на даний час не оскаржується правомірність набуття права власності позивачкою на житловий будинок, проте за даним фактом 18.02.2021 року відповідач [PERSON] звернулася до ВП №1 Хмільницького РВ ГУНП у Вінницькій області із заявою про вчинення кримінального правопорушення. Ухвалою Калинівського районного суду Вінницької області від 25.01.2021 року відкрито провадження в цивільній справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Калинівського районного суду Вінницької області від 03.06.2021 задоволено клопотання представника позивачки [PERSON] , - адвоката Мороз І.В. про виклик і допит свідків: [PERSON] , [PERSON] та задоволено клопотання відповідачки [PERSON] про витребування доказів: з відділення поліції №1 Хмільницького РВП ГУНП у Вінницькій області матеріали перевірки звернення [PERSON] на неправомірні дії [PERSON] ЄО № 2965 від 05.06.2019 року (матеріали списано до справи згідно Закону України "Про звернення громадян" за № 958) та ЄО №4823 від 03.09.2019 року (матеріали списано до справи згідно Закону України "Про звернення громадян" за №2748), для огляду в судовому засіданні; з архіву Калинівського районного суду Вінницької області адміністративну справу № 132/3295/19 про притягнення [PERSON] за ст.173-2 ч.1 КУпАП та адміністративну справу № 132/3302/19 про притягнення [PERSON] за ст.195-2 ч.1 КУпАП. Ухвалою Калинівського районного суду Вінницької області від 25.06.2021 закрито підготовче провадження у справі, справу призначено до розгляду по суті. Задоволено клопотання представника відповідача [PERSON] адвоката Вдовцова С.П. про виклик і допит свідка [PERSON] . Ухвалою суду від 11.11.2021 витребувано в Калинівської міської ради Глинського старостинського округу належним чином завірені копії сторінок погопсодарської книги щодо будинковолодіння за адресою: [ADDRESS] , яка містить інформацію про власника господарства та зареєстрованих у ньому осіб за період з 2005 по 2020 року. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] адвокат Мороз І.В. позовні вимоги підтримала з підстав, зазначених у позовній заяві та відповіді на відзив. Пояснила, що відповідачка є колишньою невісткою позивачки [PERSON] , яка з вересня 2019 року не проживає в будинку по [ADDRESS] , забрала з приміщення свої речі та виїхала в інше приміщення за адресою [ADDRESS] , будь-яких витрат на утримання будинку не несе, жодних намірів вселити в спірне житло не проявляла. Позивачка позбавлена можливості належним чином розпорядитися вказаним житлом і отримати субсидію. У вказаному приміщенні зареєстровані онуки позивачки діти відповідачки, і позивачка жодних заперечень проти їх реєстрації у даному приміщенні немає. Відповідачка виселилися з житлового приміщення без будь-якого тиску та примусу з боку позивачки. Відповідачка [PERSON] проти задоволення позову заперечила. Пояснила , що у 2006 зареєструвала шлюб із [PERSON] у якому народилося двоє дітей [PERSON] та [PERSON] . Вони з сім`єю проживали в одному із будинків, в якому проживала баба [PERSON] . Під час спільного проживання вони робили ремонт в цьому будинку. В подальшому вони придбали будинок по [ADDRESS] за договором купівлі-продажу у баби [PERSON] , який був оформлений на її колишнього чоловіка. Однак, чоловік [PERSON] їй неодноразово погрожував, в тому числі застосуванням зброї, у вересні 2019 року вона була змушена залишити спірний будинок, оскільки боялася за своє життя та життя своїх дітей. З вересня 2019 року вона намагалася вселитися у спірний будинок, а саме телефонувала з цього приводу дільничному. Наразі в будинку залишаються її побутова техніка, меблі. Після розлучення [PERSON] відчужив спірний будинок її колишній свекрусі позивачці у справі [PERSON] без її згоди. Позивачка у справі [PERSON] взагалі немає відношення до цього будинку, при цьому з боку останньої жодних перешкод у вселенні її в даний будинок немає, остання навіть не проживає у вказаному будинку, а за твердженнями відповідачки, їй чинить перешкоди у вселенні колишній чоловік [PERSON] . Колишній чоловік надав їй для проживання інший будинок [ADDRESS] , але власником цього будинку також є останній. Вона має інтерес до спірного житла, оскільки вважає його спільним сумісним майном, який незаконно вибув з її володіння. Представник відповідачки [PERSON] адвокат Вдовцов С.П. проти задоволення позову заперечив, просив у задоволенні позову відмовити з підстав, зазначених у відзиві та запереченнях. В судове засідання 20.01.2022 відповідачка [PERSON] та її представник адвокат Вдовцов\~С.П. не з`явилися, про час та місце судового розгляду повідомлені належним чином. Від адвоката Вдовцова С.П. надійшла заява про відкладення судового засідання у зв`язку з його зайнятістю в іншому судовому засіданні. Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивчаки , яка проти відкладення судового засідання заперечила, не вбачає підстав для задоволення клопотання представника відповідача з огляду на розумні строки розгляду цивільної справи, а також, що дата судового засідання була погоджена заздалегідь зокрема з представником відповідача, зважаючи на стадію судового розгляду, відсутність додаткових пояснень з боку відповідача, поважних причин неявки в судове засідання не наведено, а тому суд продовжує судовий розгляд у відсутність осіб, які не з`явилися. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що є сусідкою [PERSON] , перебуває у добросусідських відносинах із сторонами у справі. Проживає по [ADDRESS] з 2005 року, є домогосподаркою. Позивачка у справі [PERSON] проживають з сім`єю в будинку по [ADDRESS] . Відповідачка [PERSON] не проживає по [ADDRESS] з вересня-жовтня 2019 року, про що їй повідомила зокрема сама відповідачка. Вона жодного разу не бачила і не чула, щоб [PERSON] намагалася повернутися в будинок по [ADDRESS] , приходила до будинку, з часу коли вона припинила там проживати, що їй хтось чинить в цьому перешкоди. Причини непроживання [PERSON] у спірному будинку їй невідомі. Зараз проживає в цьому будинку [PERSON] із сім`єю, також більшу частину часу [PERSON] проживає в цьому будинку, доглядає за онуками, а також іншу частину проживає у с. Люлинці з чоловіком. Сварок між [PERSON] та [PERSON] не чула, бачила одного разу приїжджала поліцейська машина, але коли не пам`ятає і причини приїзду їй невідомі. Свідок [PERSON] в судове засідання не з`явився, представник позивача адвокат Мороз\~І.В. як ініціатор виклику даного свідка не наполягала на допиті даного свідка Свідок [PERSON] в судове засідання не з`явилася, судом неодноразово відклалося судове засідання для надання можливості відповідачці забезпечити явку свідка для її допиту в суді, однак таку явку забезпечено не було, тому суд не вбачає підстав для подальшого відкладення судового засідання через неявку свідка відповідача. По справі встановлено, що [PERSON] є власником будинку по [ADDRESS] , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 08.10.2019 року. Згідно записів в погосподарській книзі на будинковолодіння по [ADDRESS] за 2006-2010 роки власником даного будинку була [PERSON] , 1926 року народження, разом з нею в будинку проживали [PERSON] син 1960 року народження, [PERSON] онук, 1981 року народження, [PERSON] , 1989 року народження, [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Згідно з відмітки в паспорті відповідачки [PERSON] по [ADDRESS] вона зареєстрована з 11.01.2007 року. [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON] 18.11.2006 року. У шлюбі мають двох дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] [INFO] . Рішенням Калинівського районного суду Вінницької області від 05.11.2019 року у справі №132/3816/19 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Згідно з повідомленням Глинського старостинського округу Калиінвської міської ради №14 від 13.01.2021 [PERSON] на даний час проживає без реєстрації в [ADDRESS] . Відповідно до акта обстеження житлово-побутових умов №86 від 01.03.2021 року в складі в.о. старости Глинського старостинського округу Боримського О.О., [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] комісія встановила, що в житловому будинку по [ADDRESS] зареєстрований та проживає [PERSON] , 1981 року народження, не зареєстровані, але проживають [PERSON] , 1987 року народження, невістка, внуки [PERSON] , 2021 року народження, внучка [PERSON] , 2021 року народження, внучка [PERSON] , 2004 року народження, зареєстровані та не проживають з вересня 2019 року колишня невістка [PERSON] , 1989 року народження, проживає в [ADDRESS] , внук [PERSON] , 2007 року\~народження, внук [PERSON] , 2010 року народження, проживаєють в [ADDRESS] . Суд приймає до уваги даний доказ як допустимий, з підстав що його подано позивачкою, як реакція на аргументи відповідача у відзиві на позовну заяву. Згідно відповіді на адвокатський запит адвоката Вдовцова С.П. від 01.03.2021 №218В 12 аз ВП №1 Хмільницького РВП ГУНП у Вінницькій області Янківська\~Г.В. зверталася до відділення 05.06.2019 (ЄО №2965), та 03.09.2019 (ЄО 4823), матеріали списано до справи згідно із Законом України «Про звернення громадян» за № 2748). Згідно з довідкою № 772 від 19.11.2020 року виданою виконавчим комітетом Глинської сільської ради Калинівського району Вінницької області в будинку по [ADDRESS] , власником якого є [PERSON] зареєстровані: син [PERSON] , колишня невістка [PERSON] , внуки [PERSON] , 2007 року народження та [PERSON] , [INFO] . На виконання вимог ухвали Калинівського районного суду Вінницької області від 03.06.2021 ВП №1 Хмільницького РВП ГУНП у Вінницькій області надано для огляду матеріали перевірки звернень [PERSON] (ЄО №2695 від 05.06.2019 та ЄО №4823 від 03.09.2019). Так, зокрема,03.09.2019 , зареєстровано в ЄО за № 4823 звернення від [PERSON] щодо неправомірних дій [PERSON] 03.09.2019, за результатом первірки складено протокол щодо [PERSON] за ст. 173-2 КупАП. Та 05.06.2019, зареєстровано в ЄО за № 2695 звернення [PERSON] щодо батьків неповнолітнього [PERSON] , який 04.09.2019 вчинив бійку з її синами [PERSON] та [PERSON] . На виконання вимог ухвали Калинівського районного суду Вінницької області від 03.06.2021 було надано для огляду справи про адміністратвині правопорушення №132/3295/19; №132/3302/19 відносно [PERSON] . Згідно з постановою Калинівського районного суду Вінницької області від 07.10.2019 у справі №132/3295/19 03.09.2019 року о 22 год 00 хв в [ADDRESS] гр-н [PERSON] перебував в стані алкогольного сп`яніння, виражався нецензурною лайкою до своєї дружини [PERSON] , чим вчинив психологічне насильство в сім`ї. [PERSON] від адміністратвиної відповідальності передбаченої ч.1 ст. 173-2КУпАП звільнено у зв`язку з малозначністю вчиненого правопорушення, обмежившись усним зауваженням, а порвадження у справі закрито. Згідно з постановою Калинівського районного суду Вінницької області від від 29.09.2019 у справі №132/3302/19 04.09.2019 о 01 год 10 хв в с. Глинськ , 7 було виявлено порушення зберігання зброї несмертельної дії для відстрілу гумових куль гр-ном [PERSON] , який зберігав її поза сейфом. [PERSON] від адміністратвиної відповідальності передбаченої ч.1 ст. 195\~2 КУпАП звільнено у зв`язку з малозначністю вчиненого правопорушення, обмежившись усним зауваженням, а провадження у справі закрито. Згідно з повідомленням Глинського старостинського округу Калинівської міської ради №2 від 01.03.2021 у Глинському старостинському окрузі Калинівського району Вінницької області починаючи з вересня 2019 року не зафіксовано жодного звернення (скарги) [PERSON] з приводу того, що їй чиняться перешкоди в користуванні будинком [ADDRESS] . За положеннями\~статті 47 Конституції України\~кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до\~статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»\~суди застосовують при розгляді справ\~Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод\~від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) та протоколи до неї, а також практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права. Статтею 8 Конвенції закріплено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із\~законом\~і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Згідно зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених\~законом\~і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Поняття «майно» у першій частині статті 1 Першого протоколу до Конвенції має автономне значення, яке не обмежується правом власності на фізичні речі та є незалежним від формальної класифікації в національному законодавстві. Право на інтерес теж по суті захищається статтею 1 Першого протоколу до Конвенції. У своїй діяльності ЄСПЛ керується принципом пропорційності, тобто дотримання «справедливого балансу» між потребами загальної суспільної ваги та потребами збереження фундаментальних прав особи, враховуючи те, що заінтересована особа не повинна нести непропорційний та надмірний тягар. Конкретному приватному інтересу повинен протиставлятися інший інтерес, який може бути не лише публічним (суспільним, державним), але й іншим приватним інтересом, тобто повинен існувати спір між двома юридично рівними суб`єктами, кожен з яких має свій приватний інтерес, перебуваючи в цивільно-правовому полі. Втручання у право мирного володіння майном, навіть якщо воно здійснюється згідно із\~законом\~і з легітимною метою, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не буде встановлений справедливий баланс між інтересами суспільства, пов`язаними з цим втручанням, й інтересами особи, яка зазнає такого втручання. Отже, має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення. Справедливий баланс не буде дотриманий, якщо особа - добросовісний набувач внаслідок втручання в її право власності понесе індивідуальний і надмірний тягар, зокрема, якщо їй не буде надана обґрунтована компенсація чи інший вид належного відшкодування у зв`язку з позбавленням права на майно (рішення ЄСПЛ у справах «Рисовський проти України» від 20 жовтня 2011 року (заява № 29979/04), «Кривенький проти України» від 16 лютого 2017 року (заява № 43768/07)). Крім того, однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6\~статті 3 ЦК України), тому дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Сутність добросовісності передбачає вірність зобов`язанням, повагу до прав інших суб`єктів, обов`язок до співставлення власних та чужих інтересів, унеможливлення заподіяння шкоди третім особам. Разом з тим у\~статті 41 Конституції України\~передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до частин першої, другої\~статті 319 ЦК України\~власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (частина перша\~статті 321 ЦК України). Відповідно до частини першої\~статті 383 ЦК України\~власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Згідно з положеннями\~статті 391 ЦК України\~власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Відповідно до\~статті 15 ЦК України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. Відповідно до положень\~статті 16 ЦК України\~особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права. Тлумачення наведених норм цивільного законодавства дає підстави для висновку про те, що в разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження майном, що перебуває у приватній власності, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі звернутися до суду за захистом свого майнового права, зокрема з позовом про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні власністю шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, або шляхом виселення (негаторний позов). Разом з тим\~\~варто врахувати, що згідно з пунктами 3, 5 частини першої\~статті 406 ЦК України\~сервітут припиняється зокрема у разі спливу строку, на який було встановлено сервітут, або\~невикористання сервітуту протягом трьох років підряд. Позивач [PERSON] є власником будинку по [ADDRESS] з 04.10.2019 на підставі протоколу загальних зборів б/н, виданого 2.10.2019. У вказаному житловому будинку зареєстрована відповідачка [PERSON] , яка вселилася в спірний будинок як член сім`ї співвласника - дружина онука попереднього власника [PERSON] з січня 2007 року. Син позивачки [PERSON] [PERSON] перебував у шлюбі із [PERSON] , у шлюбі народилися сини [PERSON] та [PERSON] ; шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано у 05.11.2019. [PERSON] не проживає у будинку по [ADDRESS] з вересня 2019 року, що не заперечується відповідачкою. Згідно з ч.1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. При цьому жодних угод між сторонами щодо порядку користування спірним житлом укладено не було. Частиною першою\~статті 156 ЖК Української РСР\~передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього\~Кодексу, а саме: дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Аналогічну норму містить також частина перша\~статті 405 ЦК України, відповідно до якої члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. За змістом зазначених норм право користування житлом, яке знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Відповідно до частини другої\~статті 405 ЦК України\~член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до п. 34 постанови пленуму ВВСУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої\~статті 346 ЦК) із зняттям останнього з реєстрації. Судом встановлено та із матеріалів справи вбачається, що [PERSON] в силу положень частини другої\~статті 64 ЖК Української РСР, частини четвертої статті 156\~ЖК Української РСР\~не є членом сім`ї власника житлового будинку по [ADDRESS] \~ [PERSON] , оскільки після розірвання шлюбу з [PERSON] не проживала разом із позивачкою власником будинку у цьому житловому будинку, не вела спільного господарства. Відповідач спільним побутом із позивачем не пов`язана. Тобто, відповідачка користувалась спірним будинком під час дії сервітуту, на час розгляду справи обставини, які були підставою для встановлення сервітуту, припинились. У зв`язку з реєстрацією у вказаному житловому будинку відповідача у позивача виникають труднощі зі сплатою комунальних послуг, які не надаються, але нараховуються, та перешкоди щодо оформленням субсидії. Тому право відповідача на користування чужим майном підлягає припиненню на вимогу власника цього майна на підставі статті 391 ЦК України,\~ частини другої статті 406 ЦК України. За таких підстав, суд вважає наявними підстави для визнання [PERSON] такою, що втратила право користування спірним житлом з підстав, передбачених статтею 406 ЦК України. Згідно із частиною четвертою статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Аналогічний висновок зробив й Верховний Суд України у постанові № 6-158цс14, від якого не відступила Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові № 14-298цс19 від 21 серпня 2019 року, а також у постановах Верховного Суду від 04 грудня 2019 року у справі № 235/9835/15-ц, від 10.02.2021 у справі, № 502/922/18. Приймаючи дане рішення, суд не бере до уваги доводи і заперечення відповідачки [PERSON] стосовно незаконного, на її переконання, вибуття спірного будинку із її власності та пов`язані із цим посилання на наявність кримінальних проваджень і судових спорів, оскільки такі доводи відповідача не підтверджені жодними письмовими доказами, а самі заперечення за змістом і колом суб`єктів не охоплюють предмет спору у даній справі. Так, в порушення ч. 3 ст.\~12, ч.1 ст.\~81 ЦПК України, у наданий судом строк для подання відзиву, відповідач не надала документів на підтвердження обґрунтувань свого відзиву, та не надала їх і в подальшому під час перебування справи в провадженні суду. Суд наголошує, що правомірність набуття і володіння позивачем спірним будинком у даному спорі не спростована жодними належними та допустимими доказами, водночас обґрунтованість збереження чинності реєстрації місця проживання відповідачки в такому житлі нею не здійснено. Судом також відхиляється заперечення відповідачки [PERSON] , оскільки матеріалами справи та власними поясненнями відповідача підтверджується що [PERSON] у спірному будинку лише зареєстрована, але не проживає. Посилання відповідачки на те, що вона має намір проживати в належному позивачці житловому будинку, в якому зареєстроване її місце проживання та місце проживання її неповнолітніх дітей, проте через неприязні стосунки та вчинення перешкод з боку колишнього чоловіка [PERSON] , відповідач позбавлена можливості проживати в спірному житловому приміщенні, суд відхиляє, оскільки вони не є достатньою підставою для обмеження [PERSON] , як власника, на мирне володіння її майном у розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції. З цих же підстав суд відхиляє посилання відповідачки на наявність провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо [PERSON] за фактом вчинення 03.09.2019 домашнього насильства (виражався нецензурною лайкою) по відношенню до дружини [PERSON] , та звільнення останнього від адміністративної відповідальності передбаченої ч.1 ст. 173-2 КУпАП постановою Калинівського районного суду Вінницької області від 07.10.2019 року у справі №132/3295/19 у зв`язку із малозачністю вчиненого правопорушення, обмеження усним зауваженням та закриття провадження у справі. Водночас дані події мали місце до розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] , а також до того, як відповідачка залишила своє місце реєстрації і переїхала на нове місце проживання по [ADDRESS] . Доказу на підтвердження, що позивач чи її син чинив будь-які перешкоди у користуванні будинком, примусово виселив її та неповнолітніх дітей з будинку під тиском погроз фізичною розправою, зброї та фізичної сили, спричинивши відповідачу тілесні ушкодження не додано. При цьому відповідачкою не доведено, що нею з вересня 2019 року вживалися будь-які заходи спрямовані на вселення в спірне приміщення, наявність в ньому будь-яких її особистих речей. А також за твердженнями відповідачки безпосередньо власник будинку [PERSON] жодних перешкод щодо спірного будинку їй не чинить. Інші доводи [PERSON] щодо фактів погроз з боку [PERSON] зброєю, не знайшли свого доказового підтвердження у цій справі, а звернення останньої до поліції 05.06.2019 зареєстровано в ЄО за № 2695 за фактом конфлікту між неповнолітнім [PERSON] , та неповнолітніми дітьми [PERSON] не мають жодного доказового значення у цій справі. Аналіз положень глави 32 ЦК України свідчить, що сервітут - це право обмеженого користування чужою нерухомістю в певному аспекті, не пов`язане з позбавленням власника нерухомого майна правомочностей володіння, користування та розпорядження щодо цього майна. Відповідачка вселилися в будинок і набула право користуванням чужим майном, яке по своїй суті є сервітутом. Відповідно до частини другої статті 406 ЦК України сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. У зв`язку із наведеним суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення. Посилання суду в рішенні на інші норми права, ніж зазначені у позовній заяві, не може розумітися як вихід суду за межі позовних вимог. У зв`язку з цим суд, з`ясувавши у розгляді справи, що сторона або інший учасник судового процесу в обґрунтування своїх вимог або заперечень послалися не на ті норми, що фактично регулюють спірні правовідносини, самостійно здійснює правильну правову кваліфікацію останніх та застосовує у прийнятті рішення саме такі норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини. Аналогічний за змістом висновок міститься у пункті 7.43. постанови Велика Палата Верховного Суду від 25 червня 2019 року у справі № 924/1473/15 (провадження № 12-15гс19). Щодо розподілу судових витрат Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За подання позовної заяви [PERSON] сплачено 840,80 грн відповідно до квитанції від 18.12.2020, які підлягають стягненню на корсить позивачки з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved