Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-19 00:00:00

АТ «Ідея Банк» звернулося до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором №P20.00503.004561737 від 21.11.2018 року в розмірі 129761,30 грн., судовий збір у розмірі 2270 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2100 грн. В обґрунтування поданого позову покликається на те, що 21.11.20218 року між АТ «Ідея Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №P20.00503.004561737, згідно якого відповідач отримала кредит в розмірі 111000 грн., зі сплатою 15 % річних, з поверненням, сплатою кредиту та інших платежів, у тому числі процентів у терміни, передбачені встановленим кредитним договором графіком щомісячних платежів. Позивач виконав свої зобов`язання згідно умов кредитного договору, що підтверджується видатковим касовим/меморіальним ордером. Однак, відповідач не виконує свої зобов`язання, передбачені договором, внаслідок чого станом на 30.06.2021 року утворилась заборгованість в розмірі 129761,30 грн. Відтак, у зв`язку із невиконанням умов кредитного договору, 05.05.2021 року на адресу відповідача направлено вимогу про усунення порушення кредитних зобов`язань. Згідно даної вимоги АТ «Ідея Банк» вимагало терміново, протягом 30 (тридцяти) календарних днів з дня направлення кредитором цієї вимоги виконати зобов`язання по кредитному договору, а саме достроково повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитними коштами, тобто до дня фактичного погашення всієї заборгованості за кредитом, а також суму пені, нарахованої на день повного погашення заборгованості та інші платежі за кредитним договором. Також відповідачу було повідомлено, що у випадку непогашення заборгованості за кредитним договором в тридцятиденний строк з дня направлення цієї вимоги до [PERSON] будуть здійснені заходи щодо примусового стягнення заборгованості за кредитним договором на власний вибір кредитора. Враховуючи наведене, а також те, що на даний час відповідач продовжує ухилятись від виконання своїх зобов`язань і не погашає заборгованість, що є порушенням законних прав та інтересів позивача, просить позов задоволити. Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 24.11.2021 року відкрито провадження, справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. [PERSON] через канцелярію Галицького районного суду м.Львова подала відзив на позовну заяву, у якому просила суд у разі не надання позивачем оригіналів доказів, виключити кредитний договір від 21 листопада 2018 року № Р20.00503.004561737 року із числа доказів, залишити без задоволення позовну заяву Акціонерного товариства «Ідея Банк», застосувати двосторонню реституцію та зобов`язати повернути їй зайво сплачені кошти у розмірі 48 956, 52 грн., стягнути з AT «Ідея-Банк» моральну шкоду за порушення законодавства про захист персональних даних, в розмірі 111 000 грн., повернути їй оригінал кредитного договору. В обґрунтування відзиву покликається на те, що постановою Верховного Суду від 01 квітня 2020 року у справі №583/3343/19 визнано недійсними положення пункту 1.10 та пункту 6 кредитного договору №Р20.00503.004561737 від 21 листопада 2018 року, укладеного між [PERSON] та Акціонерним товариством «Ідея Банк», щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно в терміни та у розмірах, визначених графіком щомісячних платежів за кредитним договором. Відповідач зазначила, що банком з неї стягнено 48 956,52 грн., з яких 19 956,27 грн. - за обслуговування кредиту. Відтак, відповідач вважає, що під час визнання кредитного договору не дійсним необхідно застосувати двосторонню реституцію, коли кожна сторона повинна вернути іншій те, що брала, тобто відповідач повинна повернути банку 100 646, 58 грн., а банк відповідачу - 48 956, 52 грн. Окрім того, відповідач заперечила щодо стягнення з неї пені в розмірі 6518,62 грн., а також нарахованих процентів, оскільки банком до матеріалів справи не долучено належного розрахунку. Також, відповідач стверджує, що банк використовує її персональні дані без відповідного дозволу, в матеріалах справи знаходиться її паспорт, однак вона не надавала банку права використовувати їх, та передавати третім особам, відтак стверджує, що Ідея Банк порушує право людини на невтручання в її особисте життя, передбачене статтею 32 Конституції України, що завдає їй моральної шкоди у вигляді душевних страждань. Окрім того, відповідач подала клопотання про витребування доказів та зазначила, що у разі не надання позивачем оригіналу заяви-анкети, як складової частини кредитного договору, просить виключити з числа доказів копію кредитного договору від 21 листопада 2018 року № Р20.00503.004561737. Представник позивача Заставна О.В. через канцелярію Галицького районного суду м.Львова подала відповідь на відзив, у якій просила суд позов задоволити. Окрім того, представник позивача подала заяву про зменшення позовних вимог. Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 09.12.2021 року прийнято заяву про зменшення розміру позовних вимог у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства «Ідея Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, а також, витребувано у Акціонерного товариства «Ідея Банк» належним чином засвідчені копії документів. Сторони у справі про судовий розгляд даного позову повідомлені належним чином, що підтверджується матеріалами справи. Виклик сторін до суду був здійснений шляхом скерування судових повісток на поштову та електронну адреси сторін. На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, дійшов наступного висновку. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона покликається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд встановив, що 21.11.2018 року між АТ «Ідея Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №P20.00503.004561737, відповідно до якого відповідач отримала кредит в розмірі 111000 грн., зі сплатою 15 % річних, з погашенням кредиту та відсотків у терміни, передбачені встановленим кредитним договором графіком щомісячних платежів /а.с.6-8/. Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення закону щодо договору позики, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору. Відповідно до ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Частиною 1 статті 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позичкодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позичкодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ст.629 ЦК України, договір є обов`язковим до виконання сторонами. Відповідно до ч.1 ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Частина 1 ст.612 ЦК України визначає, що боржник, у даному випадку відповідач, вважається таким, що прострочив виконання зобов`язання, якщо він не виконав зобов`язання у строк, який встановлений договором чи законом. За змістом статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» договір про споживчий кредит - вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором; загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту; споживчий кредит (кредит) - грошові кошти, що надаються споживачу (позичальникові) на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Для цілей обчислення реальної річної процентної ставки визначаються загальні витрати за споживчим кредитом. До загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця (у тому числі за ведення рахунків), які сплачуються споживачем, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, розраховані на дату укладення договору про споживчий кредит, які є обов`язковими для укладення договору про споживчий кредит, а також за послуги кредитного посередника (за наявності). Статтями 2, 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність», передбачена така форма витрат, як плата за обслуговування кредиту, яка визначається кожним банком (фінансовою установою) індивідуально та затверджується внутрішніми актами. Відповідно до частин першої, другої, п`ятої, сьомої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які с несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким із моменту укладення договору. Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Встановлено, що позивач виконав свої зобов`язання згідно умов кредитного договору, що підтверджується копією меморіального ордеру /а.с.16/. Однак, відповідач не повернула отриманий кредит у встановлений договором термін та не сплатила нараховані відсотки та комісію, та інші платежі за кредитним договором. Як вбачається із наявної у матеріалах справи виписки з особового рахунку по кредитному договору, останній платіж [PERSON] був здійснений 30.04.2020 року. Окрім того, Постановою Верховного Суду від 01.04.2020 року касаційну скаргу [PERSON] задоволено частково. Визнано недійсним положення пункту 1.10 та пункту 6 кредитного договору від 21.11.2018 №Р20.00503.004561737, укладеного між [PERSON] та АТ «Ідея Банк», щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно в терміни та у розмірах, визначених графіком щомісячних платежів за кредитним договором. У решті рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 01.10.2019 та постанову Сумського апеляційного суду від 26.11.2019 залишено без змін. На виконання постанови Верховного Суду від 01.04.2020 у справі №583/3343/19 АТ «Ідея Банк» було здійснено перерахунок заборгованості за кредитним договором, що підтверджується випискою по рахунку та детальним розрахунком заборгованості за кредитним договором. Заборгованість за договором №P20.00503.004561737 від 21.11.2018 року, станом на 05.05.2021 року, становить 116780,72 грн. та складається із наступного: основний борг 84576,11 грн., прострочений борг 4915,71 грн., прострочені проценти 25741,73 грн., строкові проценти 514,21 грн., прострочені проценти 25741,43 грн. та пеня в розмірі 1033,26 грн./а.с.80-81/. Щодо покликання відповідача про нечинність кредитного договору, відсутності банківської ліцензії, відсутність оригіналу кредитного договору, суд зазначає наступне. Постановою Верховного Суду від 01.04.2020 касаційну скаргу [PERSON] задоволено частково. Визнано недійсним положення пункту 1.10 та пункту 6 кредитного договору від 21.11.2018 року № Р20.00503.004561737, укладеного між [PERSON] та АТ «Ідея Банк», щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно в терміни та у розмірах, визначених графіком щомісячних платежів за кредитним договором. У решті рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 01.10.2019 року та постанову Сумського апеляційного суду від 26.11.2019 року залишено без змін. Окрім того, залишаючи без змін рішення першої та апеляційної інстанції суд касаційної інстанції зазначив, що: «Встановивши, що банк у письмовій формі надав позичальнику у повному обсязі всю необхідну інформацію, кредитний договір містить усі умови, передбачені положеннями Закону України «Про споживче кредитування», сторони узгодили всі істотні умови договору, а саме: суму кредиту, дату видачі кредиту, умови повернення кредиту, нарахування та сплати відсотків, порядок сплати за кредит, порядок зміни та припинення дії договору, відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору, тощо, [PERSON] особистими підписами засвідчила, що вона погодилася на отримання у кредит коштів саме на умовах, що визначені договором, волевиявлення сторін на укладення і підписання договору були вільними, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, дійшов законного та обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог [PERSON] про визнання кредитного договору від 21 листопада 2018 року недійсним в цілому... Апеляційний суд також правильно зауважив, що позивач не була позбавлена можливості відповідно до пункту 3.2.3 спірного договору, що узгоджується з положеннями статті 15 Закону України «Про споживче кредитування» відмовитися від договору протягом 14 календарних днів від дати його укладення шляхом повідомлення банку в письмовій формі з одночасним поверненням грошових коштів, одержаних згідно цього договору та сплати процентів за період з дня одержання коштів до дня їх повернення за ставкою, встановленою договором про споживчий кредит. Проте, у вказаний строк вона від договору не відмовлялася, жодних заперечень щодо його змісту не висловлювала, що свідчить про її згоду з умовами укладеного договору… Доводи касаційної скарги в зазначених частинах не можуть бути підставами для скасування судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні заявником норм матеріального та процесуального права, були предметом дослідження в судах попередніх інстанцій з наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах закону, і з якою погоджується суд касаційної інстанції.» Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відтак, Постанова Верховного Суду від 01.04.2020 року по справі №583/3343/19, і рішення судів попередніх інстанцій в не скасованій частині, вважаються преюдиційними та обставини встановлені ними доказуванню не підлягають. А тому, кредитний договір №Р20.00503.004561737 від 21.11.2021 року, укладений між АТ «Ідея Банк» та [PERSON] є дійсний (крім пункту 1.10 та пункту 6 саме в частині плати за обслуговування кредиту), та всі нарахування за ним здійсненні в межах чинного законодавства. Щодо вимоги відповідача про стягнення з АТ «Ідея Банк» моральної шкоди в розмірі 111 000 грн., суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про захист персональних даних», підставами для обробки персональних даних є: згода суб`єкта персональних даних на обробку його персональних даних; укладення та виконання правочину, стороною якого є суб`єкт персональних даних або який укладено на користь суб`єкта персональних даних чи для здійснення заходів, що передують укладенню правочину на вимогу суб`єкта персональних даних . Згідно ст. 14 Закону України «Про захист персональних даних» поширення персональних даних передбачає дії щодо передачі відомостей про фізичну особу за згодою суб`єкта персональних даних. Відповідно до п. 1.11 Кредитного договору Позичальник дає згоду Банку на доступ до своєї кредитної історії, збір, зберігання, використання та поширення через Бюро кредитних історій інформації щодо себе (в тому числі інформації, яка міститься в державних реєстрах та інших базах публічного користування), а також на перевірку особистих даних (встановлення фактів втрати паспорта особи, зміни прізвища, тощо) в порядку , визначеному Законом України «Про організацію формування та обігу кредитних історій». Згідно п. 4.2.4 Банк має право у будь-який спосіб розкривати третім особам (в тому числі, але не виключно: органам державної вклади та місцевого самоврядування, контрагентам (партнерам) Банку, які були та/або будуть залучені останнім на договірній основі, акціонерам Банку, їх пов`язаним особам, професійним аудиторам, членам сім`ї (родичам), роботодавцям Позичальника, іншим особам) інформацію про Позичальника, що містить банківську таємницю (в тому числі інформації щодо кредитних операцій, стан та розмір заборгованості перед Банком, тощо), персональні дані Позичальника. Дане право надається Банку з метою стягнення заборгованості з позичальника за кредитом, відступлення права вимоги за договором, проведення аудиторської чи іншої перевірки, захистом прав та охоронюваних законом інтересів Банку, реалізації повноважень Банку як кредитора, а також в інших випадках, передбачених законодавством України. Також в заяві-анкеті на отримання кредиту [PERSON] зазначила «усвідомлюю та згідний з тим, що в разі несвоєчасного погашення кредиту (або його частини) дана інформація може бути доведена Банком до відома третіх осіб». Враховуючи вище зазначене АТ «Ідея Банк» мав право на обробку та поширення персональних даних [PERSON] , відтак покликання відповідача, що Ідея Банк порушив право людини на втручання в її особисте життя, передбачене статтею 32 Конституції України, що завдало їй моральної шкоди у вигляді душевних страждань є безпідставними та задоволенню не підлягають. Окрім того, слід зазначити, що відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 49 ЦПК України відповідач має право подати зустрічний позов у строки, встановлені цим Кодексом. [PERSON] не зверталась в даній справі з зустрічним позовом про стягнення моральної шкоди, а тому в силу чинного законодавства не може бути предметом розгляду даної справи вимога відповідача викладена у відзиві про стягнення моральної шкоди з АТ «Ідея Банк». Відповідно до ч.2 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до вимог ст.ст.76, 77 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Враховуючи, що між сторонами було досягнуто згоди за істотними умовами спірного кредитного договору, такий правочин, згідно з вимогами статті 204 ЦК України, створює презумпцію правомірності правочину, у зв`язку з чим цей договір, згідно зі статтею 629 ЦК України є обов`язковим для виконання сторонами, а зобов`язання за ним, відповідно до приписів статті 526 ЦК України, мають виконуватися належним чином відповідно до закону та умов договору. Відтак, суд вважає, що позов є підставним, оскільки встановлено, що дійсно [PERSON] прострочила погашення поточних платежів кредиту та нарахованих відсотків, належним чином не повертає отриманий кредит, не виконує взятих на себе за договором зобов`язань, відповідач не надала суду жодних доказів на спростування вимог позивача, а тому позов необхідно задоволити. Вищенаведена правова позиція знайшла своє відображення у постанові Верховного Суду від 26 грудня 2019 року у справі № 467/555/19 з аналогічних правовідносин. Як вбачається з матеріалів позовної заяви, позивачем було сплачено судовий збір у сумі 2270 грн., а тому вказана сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, відповідно до ст.141 ЦПК України. Водночас, як вбачається із заяви про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи з метою надання професійної правничої допомоги АТ «Ідея Банк» у судовій справі за позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором між АТ «Ідея Банк» та адвокатським об`єднанням «АСТРІМ» укладено договір про надання ПАТ «Ідея Банк» правової допомоги №ЮО-01/01/19 від 01.01.2019 р. /а.с.37-39/. Клієнту згідно умов договору було надано правову допомогу за цінами згідно Додатку №1 до Договору «Тарифи на правову допомогу» та розраховано ціну послуг (робіт), у підтвердження надання яких було складено та підписано між АТ «Ідея Банк» та адвокатським об`єднанням відповідний акт приймання-передачі наданих послуг, і які були оплачені адвокатському об`єднанню. Відповідно до витягу з додатку до акту приймання передачі наданих послуг від 01.07.2021 року, адвокатське об`єднання надало позивачу наступні послуги: аналіз справи по боржнику на суму 500,00 грн., складання позову до боржника на суму 800,00 грн.; підготовка заяви про розподіл судових витрат по справі за позовом до боржника на суму 800,00 грн.; загальна сума 2100,00 грн., оплата яких підтверджується випискою по особовому рахунку за 02.07.2021 року /а.с.45/. Згідно ч.8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 2100,00 грн. витрат на правову допомогу.

Outcome: approved