Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-16 00:00:00

Позивачка, [PERSON] звернулася до суду із цивільним позовом до [PERSON] про захист майнових прав, а саме, просила суд визнати за нею право власності за набувальною давністю на житловий будинок з господарчими спорудами, а саме, А-1 житловий будинок, а-1 прибудова, а*-1 прибудова, Б-1 сарай, В-1 сарай. Г-1 сарай, Д-1 літня кухня, Е-1 сарай. 3-1 вбиральня. №2 басейн, №3 паркан, №4 ворота, № 5 хвіртка. № 6 хвіртка, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Позов мотивований тим, що з 01.09.2010 року позивачка фактично проживає, безперервно володіє та відкрито користується нерухомим майном, а саме, житловим будинком, який розташований за адресою [ADDRESS] . Позивачка, [PERSON] зазначає, що вона доглядає за будинком, утримує його, постійно проводить в ньому поточний та капітальний ремонт, сплачує всі комунальні платежі. Власником зазначеного майна є [PERSON] (відповідач). У 2008 році між [PERSON] та [PERSON] був укладений усний договір найму зазначеного житлового будинку з подальшим переходом майна у власність позивачки. 01.09.2010 року [PERSON] отримала від [PERSON] 10000 грн. компенсації за відступлення від майнових прав на зазначений будинок Зазначене майно належить відповідачу на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом. На сьогоднішній день позивачка продовжує володіти зазначеним будинком, але не має можливості юридично оформити майнові права по причині постійних, незрозумілих відмовок відповідача. Врешті решт [PERSON] віддала позивачці всю правовстановчу та технічну документацію на будинок та заявила, що оформлення майна на позивачку це її особистий клопіт. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з`явилась, її представник - адвокат Лисий В.В. надав суду письмову заяву, в якій просив проводити розгляд справи без його участі та без участі позивачки. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, відповідно до положень ч. 11 ст. 128 ЦПК України, а також з урахуванням постанови Верховного Суду від 27.03.2019 року (у справі №201/6092/17, провадження №61-48215св18), відзиву на позовну заяву не надала, тому суд вважає за можливе розглянути справу відповідно правил ст. 280,287,288 ЦПК України - заочно. Представник позивачки не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом серії АВЕ №413520, зареєстрованого в реєстрі за №2563 [PERSON] успадкувала після померлої [PERSON] спадкове майно, яке складається з: житлового будинку жилою площею 34,2 кв.м., з господарчими будівлями: Б-1 сарай, В-1 сарай. Г-1 сарай, Д-1 літня кухня, Е-1 сарай. 3-1 вбиральня. №2 басейн, №3 паркан, що знаходиться в [ADDRESS] , на землях площею 1100 кв.м., згідно 7 сесії 22 скликання Покровської селищної ради від 28.03.1996 року, який належав померлій на підставі свідоцтва про право власності на жилий будинок, виданого Покровською селищною радою, згідно рішення №112 від 29.09.1999 року, зареєстрованого в Синельниківському Інвентарбюро за реєстром №24/3351 (а. с. 15). Відповідно до розписки від 01.09.2010 року [PERSON] отримала від [PERSON] 10000 (десять тисяч) гривень, як компенсацію за житловий будинок, за адресою: [ADDRESS] . В розписці зазначено, що [PERSON] претензій до [PERSON] немає, проти власності [PERSON] на зазначений житловий будинок не заперечує (а. с. 7). Згідно акту обстеження матеріально-побутових умов сім`ї [PERSON] від 23.06.2021 року, комісія у складі депутата Покровської селищної ради та двох членів комісії провели обстеження матеріально-побутових умов у будинку, розташованому за адресою: [ADDRESS] . Висновок комісії: [PERSON] з 01.09.2010 року проживає за адресою: [ADDRESS] без реєстрації, утримує зазначений будинок в належному стані, проводить поточні та капітальний ремонт, сплачує комунальні платежі (а. с. 14). Задовольняючи позов суд виходить з того, що позивачка [PERSON] добросовісно, відкрито, безперервно володіє та користується протягом більше ніж 11 років земельною ділянкою та житловим будинком, який на ній розташований, а тому є власником спірного житлового будинку за набувальною давністю. Відповідно до ст. 41 Конституції України, ст. ст. 321, 328 ЦК України право власності є непорушним та набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Набувальна давність визначається як засіб закріплення майна за суб`єктами, що ним володіють, у випадках, коли вони не мають можливості через певні обставини підтвердити підстави виникнення прав, а також в інших ситуаціях. Право власності за набувальною давністю може бути набутим як на безхазяйні речі, так і на майно, яке належить за правом власності іншій особі. Відповідно до ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності за набувальною давністю регулюється законом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Згідно п.п. 9, 11, 13, 14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ за №5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК. При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. Відповідно до положень статей 335, 344 ЦК України право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15,16 ЦК України, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (п. 14 Постанови). Суд враховує правову позицію щодо спірних правовідносин визначену у Постанові ВСУ від 13.04.2016 року у справі №6-253цс16, відповідно до якої за змістом статті 377 ЦК України до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначений, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка є необхідною для їх обслуговування. Якщо житловий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, наданій у користування, то у разі їх відчуження до набувача переходить право користування тією частиною земельної ділянки, на якій вони розміщені, та частиною ділянки, яка необхідна для їх обслуговування. Враховуючи вищевикладене, а також те, що позивачкою доведений факт набуття нею права власності на спірний житловий будинок за набувальною давністю, оскільки вона з 2010 року, тобто понад 11 років, добросовісно, відкрито та безперервно користується житловим будинком, розташованими за адресою: [ADDRESS] , підтримує майно в належному стані, несе з цього приводу витрати, суд дійшов до висновку про необхідність задоволення позовних [PERSON] . Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позивачем вимога про відшкодування судових витрат не заявлялася, вони покладаються на позивача.

Outcome: approved