Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-19 00:00:00

[PERSON] звернулась до Дніпровського районного суду м. Києва із позовом до Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації та неповнолітньої [PERSON] , в інтересах якої діє законний представник [PERSON] , про визнання недійсними розпорядження Органу приватизації Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації № 43-2070 від 22.10.2019 року про приватизацію квартири [ADDRESS] , Свідоцтва про право власності на житло на вказану квартиру на ім`я [PERSON] та скасування державної реєстрації права власності [PERSON] на спірну квартиру. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , проте фактично проживає за адресою: [ADDRESS] . Спірна квартира, як службове житлове приміщення, була надана на підставі ордеру № 2664 від 20.05.1981 року, виданого згідно рішення виконавчого комітету Дніпровської районної Ради № 66 від 16.02.1981 року на ім`я [PERSON] і членам його родини: дружини [PERSON] , дітей [PERSON] та [PERSON] . Зазначено, що з 11.06.1993 року батько позивача [PERSON] зареєстрований та проживає за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] померла [INFO] . [PERSON] помер [INFO] . Після смерті останнього договір найму житлового приміщення щодо квартири [ADDRESS] був змінений та 26 лютого 2015 року укладений з [PERSON] , який перебував у фактичних шлюбних відносинах з [PERSON] (законним представником відповідача), з якою проживав у спірній квартирі. [INFO] у них народилась донька [PERSON] (відповідач), місце проживання якої зареєстрували за місцем реєстрації батька за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] та [PERSON] у період з 22.11.2007 року до 28.05.2009 року проживали у зареєстрованому шлюбі. Після розірвання шлюбу [PERSON] та відповідач [PERSON] стали проживати за іншою адресою. Вказано, що [INFO] [PERSON] помер. За життя [PERSON] страждав на цукровий діабет, 1 типу, хронічну ішемічну хворобу серця, 01.02.2018 року йому була встановлена 2 група інвалідності. Ні відповідач, ні [PERSON] не підтримували стосунки з [PERSON] , не цікавились його життям, станом здоров`я, не надавали ніякої допомоги, не навідували в лікарні, куди щорічно потрапляв останній. Про це свідчить підготовка [PERSON] в жовтні 2017 року позову до [PERSON] до суду про стягнення аліментів на утримання колишнього чоловіка, який не був поданий через загострення перебігу хвороби. У зв`язку з тим, що [PERSON] потребував сторонньої допомоги, то ним, його братом [PERSON] (батьком позивача) та позивачем було прийнято рішення, що позивач вселиться до квартири [ADDRESS] та буде проживати разом з [PERSON] , якому допомагатиме і доглядатиме його. З кінця грудня 2017 року позивач стала проживати в спірній квартирі, доглядала за [PERSON] , придбавала для нього необхідні ліки, продукти харчування, готувала їсти, допомагала по веденню домашнього господарства, супроводжувала його до лікарів. Після смерті [PERSON] позивач продовжує проживати у спірній квартирі, підтримує житло у належному стані, за свій рахунок замінила вікна, сплачує комунальні послуги. Зазначено, що в листопаді 2020 року позивачу стало відомо, що відповідач приватизувала спірну квартиру. Позивач стверджує, що відповідач згідно ст. ст. 5, 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» не мала права на приватизацію спірної квартири, оскільки на час приватизації - на 22.10.2019 року постійно проживала в іншому місці, зокрема за адресою: [ADDRESS] , а в спірній квартирі була тільки зареєстрована та фактично там мешкала лише з народження до моменту припинення шлюбних відносин між її батьками. Вона, навпаки, мала право на приватизацію, оскільки починаючи з грудня 2017 року і до теперішнього часу проживає у спірній квартирі, чим порушено її право (а.с. 46-54). Ухвалою суду від 15.03.2021 року позовну заяву було залишено без руху (а.с. 36-38). Ухвалою суду 28.04.2021 року відкрите провадження у справі у порядку загального позовного провадження та за клопотанням представника позивача витребувано від Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації копію приватизаційної справи щодо приватизації квартири [ADDRESS] (а.с. 86-87). 02.06.2021 року до суду від законного представника неповнолітньої відповідача [PERSON] - [PERSON] надійшов відзив на позов з проханням відмовити в задоволенні позову в повному обсязі з посиланням на те, що вимоги є надуманими та безпідставним. На момент проведення приватизації спірної квартири та видачі свідоцтва про право власності на квартиру на ім`я [PERSON] останній не виповнилося 14 років, тому відповідно до ст. 71 ЖК України за відповідачем зберігалось право на житло протягом часу її перебування у родичів. Позивачем не підтверджено жодними доказами порушення її прав на приватизацію державного житлового фонду. Позивач не відносилася і не відноситься на даний час до членів сім`ї, які проживали в квартирі [ADDRESS] (а.с. 98-102). 04.06.2021 року до суду від третьої особи Служби у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації надійшли пояснення із запереченнями проти позову з обґрунтуванням, що задоволення вимог призведе до звуження обсягу існуючих прав дитини (а.с. 109, 110). Ухвалою суду від 15.06.2021 року задоволено клопотання представника позивача [PERSON] про виклик свідків (а.с. 133). Ухвалою суду від 15.06.2021 року відмовлено у задоволенні клопотання представника законного представника відповідача [PERSON] , яка діє в інтересах неповнолітньої [PERSON] - [PERSON] про об`єднання в одне провадження даної цивільної справи № 755/4163/21 з цивільною справою № 755/15167/20 за позовом законного представника неповнолітньої [PERSON] [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у здійсненні права володіння, користування та розпорядження житловим приміщенням шляхом зобов`язання надання безперешкодного доступу до житлового приміщення та вселення (а.с. 134). 29.06.2021 року до суду від відповідача Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації надійшов відзив із запереченнями на позов, у якому зазначено, що позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Відповідно до інформації з Реєстру територіальної громади міста Києва, за адресою [ADDRESS] було зареєстровано дві особи. [INFO] [PERSON] помер. Приватизація відбулася після смерті [PERSON] на ім`я члена його родини, а саме дочки, яка проживала та була зареєстрована у квартирі на час смерті її батька та на момент приватизації. Оскільки на розгляд органу приватизації житла Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації було подано повний перелік документів, рішення органу приватизації № 43-2070 про приватизацію квартири було прийнято правомірно і відповідно до чинного законодавства України. В спірній квартирі позивачка зареєстрована не була, в ордері на квартиру також не значиться, із відповідною заявою [PERSON] щодо надання своєї згоди на вселення позивачки у спірне житло до КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва» не звертався, також позивачка таку заяву до відповідного органу стосовно її наміру вселитися у спірну квартиру не подавала. Позивач не набула права користування квартирою [ADDRESS] , її приватизацію, а відтак заявлений позов є безпідставним (а.с. 144-149). Ухвалою суду від 28.09.2021 року підготовче провадження у справі закрите, справа призначена до розгляду по суті у відкритому судовому засіданні (а.с. 180). В судовому засіданні представник позивача [PERSON] просила задовольнити позов з підстав, викладених у позовній заяві. Представник відповідача Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації Максимишина О.М. та представник законного представника відповідача [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні заперечували проти задоволення позову, посилаючись на його недоведеність та безпідставність, надали пояснення, викладені у відзивах на позовну заяву. Представник третьої особи Служби у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи третя особа була повідомлена належним чином, про причини неявки представника суд не повідомлено. У поданих поясненнях на позов Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації просить розглянути справу без присутності представника Служби та прийняти рішення з урахуванням найкращих інтересів дитини та чинного законодавства України (а.с. 109, 110). Свідок зі сторони позивача [PERSON] засвідчила, що вона з позивачем [PERSON] познайомилась 4-5 років тому, спілкувались на роботі, потім через інтернет, у подальшому стали близькими подругами. Вона стала зустрічатися з позивачем вже після того, як дядько [PERSON] помер. Про спільне проживання позивача разом зі своїм дядьком протягом одного року до смерті останнього їй відомо зі слів [PERSON] . До позивача у квартиру в гості в будинку [ADDRESS] вона заходила часто вже коли там [PERSON] жила сама. Заявлений свідок [PERSON] в судовому засіданні не допитувався, оскільки сторона позивача відкликала його допит. Суд, вислухавши пояснення учасників справи, допитавши свідка, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, приходить до наступного висновку. Встановлено, що ордер № 2664 від 20.05.1981 року на право зайняття службової квартири [ADDRESS] був виданий Виконавчим комітетом Дніпровської районної ради народних депутатів на ім`я [PERSON] та членів його сім`ї: дружини [PERSON] , 1948 року народження, і синів [PERSON] , 1969 року народження, та [PERSON] , 1979 року народження (а.с. 59, 153). За повідомленням позивача, [PERSON] , який є її батьком, з 11.06.1993 року зареєстрований та проживає за адресою: [ADDRESS] , яка є адресою рестрації позивача. Відповідно свідоцтва про смерть, [PERSON] померла [INFO] (а.с. 63). Згідно архівного витягу із рішення виконавчого комітету Дніпровської районної Ради народних депутатів від 27.04.1995 р. № 232 «Про надання жилої площі та інші квартирні питання», вирішено задовольнити прохання Державного комунального підприємства по експлуатації та ремонту житлового фонду району (лист № 08-867 від 11.04.95) у виключенні з числа службових двокімнатної квартири [ADDRESS] , договір найму цієї квартири укласти з гр. [PERSON] , який в ній проживає, склад сім`ї: він, син [PERSON] (а.с. 154). [PERSON] помер [INFO] (копія свідоцтва про смерть - а.с. 64). Відповідач [PERSON] , [INFO] , є донькою [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с. 14). Батьки відповідача перебували у зареєстрованому шлюбі з 22.11.2007 року до 25.05.2009 року, що підтверджується копіями свідоцтва про шлюб та свідоцтва про розірвання шлюбу (а.с. 15, 16). Наказом від 26.02.2015 року № 79 «Про зміну договору найму житлових приміщень», переведено особовий рахунок та укладено договір найму по квартирі [ADDRESS] з [PERSON] сім`єю з двох осіб: він та дочка - [PERSON] , в зв`язку зі смертю квартиронаймача [PERSON] (а.с. 65). За нормою ст. 106 Житлового кодексу Української РСР, повнолітній член сім`ї наймача вправі за згодою наймача та інших членів сім`ї, які проживають разом з ним, вимагати визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача. Таке ж право у разі смерті наймача або втрати ним права на жиле приміщення належить будь-якому членові сім`ї наймача. Як убачається з довідки про реєстрацію місця проживання від 07.06.2021 року, відповідач [PERSON] зареєстрована у спірній квартирі [ADDRESS] з 19.06.2007 року (а.с. 114). Батько відповідача [PERSON] - [PERSON] помер [INFO] (а.с. 28). Розпорядженням КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва» від 24.07.2019 року № 105 «Про зміну договору найму жилого приміщення», з 01.08.2019 року переведено особовий рахунок на квартиру [ADDRESS] на ім`я відповідача [PERSON] , [INFO] , від імені якої із законним представником [PERSON] - [PERSON] (матір`ю) 01.08.2019 року укладено договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (а.с. 155). Отже, договір найму спірної квартири після смерті [PERSON] було змінено в порядку ст. 106 ЖК УРСР та наймачем квартири з 01.08.2019 року була неповнолітня відповідач [PERSON] , в особі її законного представника - матері [PERSON] . Відповідно положень ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд. Передача квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно мешкають у цій квартирі (будинку), житловому приміщенні у гуртожитку, в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов`язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку), житлового приміщення у гуртожитку. Пунктом 18 Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженим наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16.12.2009 № 396, визначено перелік документів, які подає громадянин до органів приватизації, зокрема: заява на приватизацію квартири (будинку), жилого приміщення у гуртожитку, кімнати у комунальній квартирі; копії документів, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України, громадянина, який подає заяву, та всіх членів його сім`ї (для осіб, які не досягли 14 років, копії свідоцтв про народження), які проживають разом з ним; копії довідок про присвоєння реєстраційного номера облікової картки платника податку громадянина, який подає заяву, та всіх членів його сім`ї, які проживають разом з ним (крім випадків, коли через свої релігійні переконання особи відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку у паспорті); копії документів, виданих органами державної реєстрації актів цивільного стану або судом, що підтверджують родинні відносини між членами сім`ї (свідоцтва про народження, свідоцтва про шлюб, свідоцтва про розірвання шлюбу, рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили, тощо); довідки про реєстрацію місця проживання громадянина, який подає заяву, та всіх членів його сім`ї, зареєстрованих у квартирі (будинку), жилому приміщенні в гуртожитку, кімнаті у комунальній квартирі; технічний паспорт на квартиру (кімнату, жилий блок, секцію) у житловому будинку (гуртожитку), а на одноквартирний будинок - технічний паспорт на садибний (індивідуальний) житловий будинок; копія ордера на жиле приміщення або ордера на жилу площу в гуртожитку; документ, що підтверджує невикористання ним та членами його сім`ї житлових чеків для приватизації державного житлового фонду; копія документа, що підтверджує право на пільгові умови приватизації відповідно до законодавства (за наявності); заява-згода тимчасово відсутніх членів сім`ї наймача на приватизацію квартири (будинку), жилого приміщення у гуртожитку, кімнати у комунальній квартирі. За малолітніх та неповнолітніх членів сім`ї наймача рішення щодо приватизації житла приймають батьки (усиновлювачі) або опікуни. Згоду на участь у приватизації дітей батьки (усиновлювачі) або опікуни засвідчують своїми підписами у заяві біля прізвища дитини. З матеріалів справи встановлено, що відповідач в особі законного представника - матері [PERSON] з метою реалізації свого права щодо приватизації житлового фонду 06.09.2019 року звернулась до органу приватизації Дніпровської районної державної адміністрації в м. Києві із заявою про оформлення передачі у приватну власність квартири [ADDRESS] з наданням відповідних документів для здійснення приватизації житла (а.с. 151-156). За результатами розгляду вказаного звернення відповідача, 22.10.2019 року Дніпровською районною в місті Києві державною адміністрацією було прийнято рішення № 43-2070 про передачу спірної квартири у приватну власність [PERSON] та доручено сектору приватизації житлового фонду управління житлово-комунального господарства Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації оформити Свідоцтво про право власності на житло (а.с. 150). Свідоцтво про право власності на житло було видане Органом приватизації житла Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації 22 жовтня 2019 року на квартиру [ADDRESS] на ім`я [PERSON] (а.с. 29). Отже встановлено, що на час оформлення приватизації у спірній квартирі була зареєстрована одна особа - відповідач, яка була малолітня. В обґрунтування позову позивач посилається на те, що вона за згодою [PERSON] , який тяжко хворів, в кінці грудня 2017 року вселилась у квартиру [ADDRESS] , постійно проживала з ним, доглядала за своїм дядьком, після смерті [PERSON] продовжує проживати у спірному житлі, у той час як відповідач після розірвання шлюбу її батьків - з травня 2009 року не проживає за місцем своєї реєстрації у зазначеній квартирі та мешкає зі своєю матір`ю за іншою адресою, на підтвердження чого позивач, серед іншого, надала медичні документи стосовно [PERSON] , акт про непроживання відповідача від 06.01.2021 року, акт про проживання позивача від 23.03.2021 року. Однак, вказані посилання позивача та надані докази не є підставою для задоволення позову, виходячи з наступного. За нормою ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. Фізична особа може мати кілька місць проживання. Положеннями ст. 71 ЖК УРСР визначено збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами. Разом з тим, при вирішенні спору суд приймає до уваги наступні обставини. Згідно довідки про реєстрацію місця проживання особи від 05.02.2020 року, позивач [PERSON] з 24.06.1994 року зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 58). Відповідно пункту 18 Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 № 207, для реєстрації місця проживання особа або її представник, серед іншого, подає документи, що підтверджують право на проживання в житлі, - ордер, свідоцтво про право власності, договір найму (піднайму, оренди), рішення суду, яке набрало законної сили, про надання особі права на вселення до житлового приміщення, визнання за особою права користування житловим приміщенням або права власності на нього, права на реєстрацію місця проживання або інші документи. У разі відсутності зазначених документів реєстрація місця проживання особи здійснюється за згодою власника/співвласників житла, наймача та членів його сім`ї (зазначені документи або згода не вимагаються при реєстрації місця проживання неповнолітніх дітей за адресою реєстрації місця проживання батьків/одного з батьків або законного представника/представників). Згідно ст. 64 ЖК УРСР, до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Відповідно ст. 65 ЖК УРСР, наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім`ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. Пунктом 6 Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року N 5-рп/99 встановлено, що до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т. п. Судом безспірно встановлено, що позивач [PERSON] ніколи не була зареєстрована у спірній квартирі, у ордері на спірне житло позивач також не значилась. Крім того, суду не надано жодних доказів на підтвердження факту того, що [PERSON] подавав до житлової організації заяву про надання своєї згоди на вселення позивача у спірну квартиру та/або звернення із такою заявою позивача щодо її вселення і проживання у вказаному житлі, набуття позивачем у визначеному законом порядку права користування спірною квартирою. За правилами ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В силу вимог ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За викладених обставин, позовні вимоги не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи, позивачем не доведено порушення її житлових прав діями відповідачів, оскільки позивач у встановленому законом порядку не набула права користування спірною квартирою, тому позов не підлягає задоволенню. У порядку розподілу судових витрат між сторонами, відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, у зв`язку з відмовою в позові повністю судовий збір покладається на позивача.

Outcome: dismissed