Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-16 00:00:00

Позивач, [PERSON] , звернулася в суд з даним позовом, в якому просить визнати договір купівлі-продажу, укладений між нею та відповідачкою на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами в [ADDRESS] . В обгрунтування позову [PERSON] зазначає, що відповідно до договору купівлі-продажу від 29.11.2006 року, посвідченого приватним нотаріусом та зареєстрованого в реєстрі №3037, відповідач по справі, [PERSON] є власником житлового будинку, господарських будівель та споруд, що розташовані по [ADDRESS] . В грудні 2019 року, [PERSON] , та відповідач [PERSON] уклали між собою усний договір купівлі-продажу житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який знаходить в [ADDRESS] . На підтвердження договору купівлі-продажу житлового будинку позивачці було надано договір купівлі-продажу даного будинку, документи на виготовлення технічної документації на земельну ділянку для обслуговування даного будинку, технічний паспорт на будинок, його експертна оцінка, запити. Позивачка зі своєї сторони передала за придбання житлового будинку відповідачці кошти в розмірі 50 000 грн. На думку позивачки всі вище зазначені дії свідчать про те, що вони з відповідачкою домовилися щодо усіх істотних умов договору, вчинили взаємні дії для настання юридично значимих наслідків та виконали умови договору купівлі-продажу. Разом з тим, на даний час оформити нотаріально укладений між сторонами договір не представляється можливим, оскільки у відповідача по справі відсутні правовстановлюючі документи на земельну ділянку, на якій знаходиться житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами. Після укладення вищевказаного договору купівлі-продажу житлового будинку, в грудні 2019 року відповідачка по справі звернулася до Бершадського відділу Держгеокадастру у Вінницькій області з метою присвоєння кадастрового номеру земельній ділянці по [ADDRESS] . Згідно отриманої відповіді Бершадського відділу Держгеокадастру у Вінницькій області від 04.12.2019 року №0-2-0-.27-15433/164-19 зазначається, що [ADDRESS] . Згідно ст. ст. 38. 39 Земельного кодексу України до земель житлової та громадської забудови належать земельні ділянки в межах населених пунктів, які використовуються для розміщення житлової забудови, громадських будівель і споруд. Також, у відповіді рекомендовано звернутися із заявою до Бершадської міської ради, як розпорядника земель в межах населеного пункту, згідно пукту "Ї" ч. 1 ст. 12 ЗК України для внесення змін в межі міста і тільки після цього можливо приватизувати дану земельну ділянку. З цією метою відповідачка по справі [PERSON] звернулася з письмовою заявою до Бершадської міської ради Вінницької області про надання дозволу на виготовлення технічної документації і землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі по [ADDRESS] . Проте рішенням Бершадської міської ради Вінницької області №538 від 21.02.2020 року, [PERSON] , відмовлено у наданні дозволу на виготовлення технічної документації і землеустрою у зв`язку з тим, що земельні ділянки на яких розташований житловий будинок із господарськими будівлями та спорудами знаходиться за межами населеного пункту м.Бершадь. Крім того, 27.06.2019 року відповідачка по справі звернулася з відповідними документами до приватного нотаріуса для вчинення нотаріальної дії, а саме посвідчення договору купівлі - продажу житлового будинку [ADDRESS] . Згідно отриманої відповіді від приватного нотаріуса за №02-31/63 від 16.06.2019 року роз`яснено, що відповідно до п.2 ст. 377 ЦК України та ч.6 ст. 120 ЗК України істотною умовою договору про перехід права власності на житловий будинок, будівлю або споруду є кадастровий номер та розмір земельної ділянки, на якій розташоване зазначене нерухоме майно. В зв`язку із відсутністю витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, який підтверджує кадастровий номер земельної ділянки на якій розташований житловий будинок приватним нотаріусом не може бути посвідчений договір купівлі-продажу нерухомого майна, а саме житлового будинку. Вищевказані обставини і стали причиною звернення позивача до суду з даним позовом. Позивач, [PERSON] , в судове засідання не з`явилася, через канцелярію суду подала заяву про підтримання позовних вимог. Відповідач, [PERSON] , належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи в судове засідання не з`явилася. Від представника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, міського голови Драгана В., надійшла заява про розгляд справи у його відсутність, не заперечує проти їх задоволення. Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Положеннями ст. ст. 12, 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що 29.11.2006 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу, згідно якого [PERSON] передала у власність [PERSON] житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться по [ADDRESS] . Згідно постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 16.06.2020 року за вихідним номером №02-31/63 [PERSON] , було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, а саме посвідченні договору купівлі продажу житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами під [ADDRESS] , оскільки нею не було надано Витяг з Державного земельного кадастру на земельну ділянку на якій розташований житловий будинок. З довідки начальника відділу у Бершадському районі Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області вбачається що відділом було розглянуто подані [PERSON] матеріали з виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована за адресою: [ADDRESS] та роз`яснено, що на даний час [ADDRESS] , а тому рекомендовано звернутися із заявою до Бершадської міської ради, як розпорядника земель в межах населеного пункту, для включення даних земельних ділянок в межі міста. Згідно рішення 44 сесії 7 скликання Бершадської міської ради Вінницької області №538 від 21.02.2020 року [PERSON] було відмовлено у наданні дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі по [ADDRESS] , в зв`язку з тим, що земельні ділянки розташовані за межами населеного пункту м.Бершадь. Звертаючись до суду з даним позовом, позивач вказує, що нотаріально посвідчити укладений договір не представляється можливим, оскільки у відповідача відсутні правовстановлюючі документи на земельну ділянку, на якій знаходиться житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами. Вирішуючи спір по суті, суд виходить з наступного. Згідно з абз. 1 ст.1ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. У письмовій формі належить вчиняти, зокрема, правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першоюстатті 206 цього Кодексу(п. 3 ч. 1ст. 208 ЦК України). Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно з ч. 3ст. 334 ЦК Україниправо власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Частиною 1ст. 626 ЦК Українивизначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. У статті 657 ЦК України визначено, що договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Відповідно до ч. 3 ст. 640 ЦК України договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення. Згідно із ч. 2 ст. 220 ЦК України якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Однією з умов застосування частини другої статті 220 ЦК України та визнання правочину дійсним у судовому порядку є встановлення судом факту безповоротного ухилення однієї із сторін від нотаріального посвідчення правочину та втрата стороною можливості з будь-яких причин нотаріально посвідчити правочин. При розгляді справи про визнання правочину дійсним суд повинен з`ясувати, чому правочин не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість. При цьому саме по собі небажання сторони нотаріально посвідчувати договір, її ухилення від такого посвідчення з причин відсутності коштів на сплату необхідних платежів та податків під час такого посвідчення не може бути підставою для застосування частини другої статті 220 ЦК України (подібні висновки наявні у постановах Верховного Суду від 04 березня 2019 року в справі № 665/2266/16-ц та від 30 жовтня 2019 року в справі № 140/2001/17). З урахуванням наведеного та встановлених у справі обставин, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено факту безповоротного ухилення відповідача від нотаріального посвідчення правочину та втрати можливості з будь-яких причин його посвідчити, що є обов`язковими умовами для визнання правочину дійсним на підставі ч. 2 ст. 220 ЦК України. За таких обставин, відсутні передбачені законом підстави для визнання договору купівлі-продажу дійсним, оскільки матеріали справи не містять доказів того, що відповідач ухилився від нотаріального посвідчення спірного договору та що така можливість була втрачена. Такі висновки суду узгоджуються з висновками Верховного суду у постанові від 22 лютого 2021 року у справі № 545/440/18. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. За вищевказаного, підстави для задоволення позовних вимог [PERSON] відсутні.

Outcome: dismissed