Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-16 00:00:00

Позивачка звернулась до суду із позовом до відповідача, в якому, прохає змінити розмір аліментів що стягуються [PERSON] за рішенням Комсомольського міського суду Полтавської області від 29.06.2010 року на користь [PERSON] на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , 2008 р.н., з твердої грошової суми на 1/4 частину всіх доходів, щомісячно. Свої позовні вимоги мотивує тим, що має з відповідачем спільного неповнолітнього сина [PERSON] , 2008 р.н., на утримання якої за судовим рішенням відповідач зобов`язаний до сплати аліментів в розмірі 400 грн щомісячно. Враховуючи, що з моменту ухвалення судового рішення матеріальне становище відповідача значно поліпшилося та він отримує стабільну заробітну плату. Відповідач працевлаштуваний на ПрАТ «ПГЗК». Прохає змінити спосіб стягнення аліментів з твердої грошової суми на частку від заробітку. У судове засідання позивачка не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Одночасно з поданням позовної заяви позивачка звернулась з клопотання про проведення судового засідання за її відсутності. Відповідач у судове засідання не з`явився про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, натомість надіслав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позов [PERSON] визнав повністю. Визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тому суд дійшов висновку, що визнання позову відповідачем слід прийняти. Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] батьками [PERSON] , [INFO] є сторони по справі - [PERSON] та [PERSON] (а.с.10). На підставі рішення Комсомольського міського суду Полтавської області від 29.06.2010, яким задоволено вимоги [PERSON] та стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , аліменти в розмірі 400 грн щомісячно, починаючи з 27.05.2010 до досягнення дитиною повноліття (а.с.9). Дитина проживає разом із матір`ю за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується наданою відділом з питань реєстрації місця проживання виконавчого комітету Васильківської міської ради Київської області довідкою від 24.09.2021 №7604 (а.с.11). Виходячи із змісту позову, вимога щодо зміни раніше визначеного способу аліментів, викликана забезпеченням гармонійного розвитку дитини, оскільки розмір аліментів у сумі, що становить, з урахуванням індексації, суму 1 100 грн на місяць, наразі є недостатнім для забезпечення належного утримання дитини зі сторони батька. Розглянувши справу у межах заявлених вимог, оцінивши досліджені письмові докази, суд доходить висновку про задоволення вимог [PERSON] з огляду на нижче наведене. Виниклі між сторонами спірні правовідносини регулюються нормами Сімейного Кодексу України, також судом взято до уваги положення Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, норми Закону України «Про охорону дитинства», Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» та роз`яснення, що містяться у Постанові Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів». За змістом ст.3 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. У відповідності до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. Відповідно до ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей. Згідно ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Суд зауважує, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. При цьому мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (частина друга статті 182). Враховуючи зміст ст.ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Відповідно до ст. 183 та ст. 184 СК України за рішенням суду розмір аліментів визначається у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Зокрема, до підстав визначення розміру аліментів в твердій грошовій сумі (що фактично є зміною розміру) ст. 184 СК України відносить: нерегулярний, мінливий дохід платника аліментів, одержання частини доходу в натурі та інші обставини, що мають істотне значення. Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). Згідно ст.7 ЗУ «Про державний бюджет України на 2022 рік», у 2022 році прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня - 2 618 гривень, з 1 липня - 2 744 гривні, з 1 грудня - 2 833 гривні. Суд погоджується з доводами позивачки про те, що за час, який минув після стягнення аліментів у твердій грошовій сумі в розмірі 400 грн (проіндексованої суми 1 100 грн) на дитину, збільшився законодавчо визначений розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Крім того, інфляційні процеси, які відбулися в державі за останні роки не дозволяють позивачці забезпечити належне матеріальне утримання дитини, а також її нормальний фізіологічний розвиток на визначену судом суму аліментів. Водночас суд вважає, що зміна способу стягнення аліментів - із стягнення аліментів у твердій грошовій сумі на стягнення аліментів у частці від доходу забезпечить більш оперативну адаптацію розміру аліментів до економічної ситуації, та буде сприятиме кращому захисту інтересів дитини. Стаття 190 СК України визначає, що той із батьків, з ким проживає дитина, і той із батьків, хто проживає окремо від неї, з дозволу органу опіки та піклування можуть укласти договір про припинення права на аліменти для дитини у зв`язку з передачею права власності на нерухоме майно (житловий будинок, квартиру, земельну ділянку тощо). Такий договір нотаріально посвідчується. Право власності на нерухоме майно за таким договором виникає з моменту державної реєстрації цього права відповідно до закону. Враховуючі всі обставини справи, стан здоров`я, матеріальне становище дитини, платника аліментів, суд вважає за необхідне змінити визначений попереднім судовим рішенням спосіб стягнення аліментів та стягнути на користь позивачки аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] у розмірі 1/4 частини заробітку щомісячно, але не менше встановленого законодавством мінімального гарантованого розміру аліментів для дитини відповідного віку. З огляду на закріплений Сімейним кодексом України принцип рівності обов`язків обох батьків по утриманню дитини, визначений судом розмір аліментів цілком відповідатиме об`єктивним можливостям відповідача та задовольнятиме правомірні очікування позивача на отримання аліментів. Питання про судові витрати вирішено судом у відповідності до вимог ст.141, 142 ЦПК України.

Outcome: approved