Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-19 00:00:00

Заявник [PERSON] вернувся до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документу. В обґрунтування своєї заяви заявник посилається на те, що йому належить Державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0.0751 га., розташовану на території [ADDRESS] для будівництва та обслуговування житлового будинку, в якому прізвище заявника записано « [PERSON] », по батькові « [PERSON] », тобто із помилкою Помилка в написанні прізвища та по батькові виникла через описку, яка була допущена при його видачі та яку заявник виявив лише в жовтні 2021 року, намагаючись ввести в експлуатацію належний йому будинок. Для подальшого розпорядження своєю земельною ділянкою заявнику необхідно встановити, що Державний акт на право власності на земельну ділянку дійсно належить йому, адже прізвище та по батькові в ньому і в паспорті різниться. Прохає суд, з урахуванням уточнених вимог: встановити факт, що має юридичне значення, що Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ІІ-ПЛ№057625, виданий 07 грудня 1999 року на підставі рішення виконкому Лубенської міської ради від 24.11.1999 року на ім`я [PERSON] , належить [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] . В судове засідання заявник не з`явився, надав суду заяву з проханням справу розглядати за його відсутності, вимоги заяви підтримує на їх задоволенні наполягає. Заінтересована особа Лубенська міська рада Лубенського району Полтавської області надала суду заяву про розгляд справи без їх участі, при винесенні рішення покладаються на розсуд суду. Дослідивши докази по справі, суд приходить до наступного. За змістом ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до ст. 4 ЦПК України та ст. 20 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду з метою захисту своїх цивільних прав, свобод чи інтересів у разі їх порушення, невизнання або оспорювання. Згідно вимог п.6 ч.1 ст.315ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; Згідно із вимогами ч. 1ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Судом встановлено, що згідно копії Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-ПЛ № 057625, виданого 07.12.1999р. на підставі рішення виконкому Лубенської міської ради народних депутатів від від 24.11.1999р. №252 [PERSON] , передається у приватну власність земельна ділянка площею 0,0751га, розташована на території [ADDRESS] для будівництва та обслуговування житлового будинку (а.с.6). Однак, у вищевказаному державному акті було помилково записано прізвище заявника « [PERSON] », по батькові заявника « [PERSON] », замість вірного прізвища « [PERSON] », по батькові « [PERSON] » . Виходячи з цього, відомості зазначені у державному акті, не збігаються з паспортними даними заявника, а тому правовстановлюючий документ не може відповідати дійсності та належності особі, котрій було його видано з подальшими негативними наслідками правового характеру. Орган, що видавав правовстановлюючий документ не видає дублікату, крім того, державні акти вже не видаються. Згідно копії паспорта громадянина України , виданого 15.05.1996р., [PERSON] , прізвище заявника зазначено « [PERSON] », по батькові « [PERSON] ».(а.с.3) Відповідно копії довідки про присвоєння ідентифікаційного номера, прізвище заявника зазначено « [PERSON] », по батькові « [PERSON] ».(а.с.5) Згідно витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку (а.с. 12-13), земельна ділянка з кадастровим номером 5310700000:01:042:0006 за адресою: [ADDRESS] , площею 0,0751 належить [PERSON] . Відповідно акту про встановлення та узгодження меж ділянки (ділянок) в натурі у приватну власність [PERSON] , встановлено межі земельної ділянки переданої для будівництва та обслуговування житлового будинку, площею 0,0751га за адресою: [ADDRESS] . (а.с.14) Від встановлення факту, що має юридичне значення, зокрема належність правовстановлюючого документу, залежить право володіння, користування та розпорядження належним заявнику майном. Суд, приходить до висновку, що надані заявником докази, є належними і допустимими, оскільки ці докази містять у собі фактичні дані, які логічно пов`язані з тими обставинами, які підтверджують належність правоустановлюючого документу заявнику, а розбіжність у написанні прізвища та по батькові заявника у документах, суд пов`язує з неуважністю осіб, які видавали документи. Оскільки, встановлення факту належності правовстановлюючого документу має для заявника юридичне значення, суд приходить до висновку про обґрунтованість заяви та її задоволення.

Outcome: approved