Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-10 00:00:00

13 серпня 2021 року Виконавчий комітет Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області як орган опіки та піклування звернувся до суду із позовною заявою в інтересах малолітньої дитини [PERSON] , в якій просить відібрати у [PERSON] малолітню доньку [PERSON] , [INFO] , без позбавлення її батьківських прав. Стягнути з відповідача аліменти на утримання малолітньої [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на особистий рахунок дитини у відділенні Державного Ощадбанку України. Накласти заборону на відчуження нерухомого майна, а саме квартири за адресою [ADDRESS] , до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позовних вимог зазначили, що з 11.03.2021 року на обліку служби у справах дітей Крюківської районної адміністрації виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області перебуває малолітня [PERSON] , [INFO] . Підставою взяття на облік є ухилення матері від виконання батьківських обов`язків. Відповідач [PERSON] є матір`ю малолітньої дитини [PERSON] . Відомості про батька дитини у свідоцтві про народження зазначені зі слів матері на підставі ч.1 ст.135 СК України. Основним чинником, що створює складні життєві обставини - є ухилення [PERSON] від виконання батьківських обов`язків, яке пов`язане з низьким рівнем інтелектуального, батьківського та соціального потенціалу. [PERSON] недостатньо розуміє першочергові потреби дитини, які має задовольняти. Як наслідок, малолітня [PERSON] майже півроку не відвідує Кременчуцький заклад дошкільної освіти (ясла-садок компенсуючого типу №10) Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області, в який дитина була влаштована за сприянням спеціалістів Кременчуцького міського центру соціальних служб. Останній раз дитина перебувала у садочку 04.02.2021 року та була направлена додому у зв`язку з виявленням у неї педикульозу. З пояснень вихователів, [PERSON] не реагувала на їх зауваження щодо гігієни дитини та одягу, який був неохайний, брудний, не завжди відповідав сезону. З листопада 2020 року медичний супровід дитини неможливий. При неодноразових відвідування сім`ї [PERSON] встановлено, що помешкання перебуває у занедбаному стані. Дитина проживає в антисанітарних умовах, у квартирі брудно, розкидані речі, підлога вкрита сміттям, дитина спить на брудній білизні, вся квартира захаращена мотлохом. З відповідачем неодноразово проводилися бесіди з приводу неналежного виконання відповідачем батьківських обов`язків, [PERSON] зобов`язувалася в письмовій формі привести помешкання у належний стан. Однак при відвідуванні 11.03.2021 року спеціалістами служби помешкання місця проживання відповідача, ситуація не змінилася. Родині надавалися соціальні послуги супроводу, профілактики, інформування та консультування. Однак співпрацювати з фахівцями центру [PERSON] бажання не виявляє, уникає спілкування з фахівцями. Після чергової бесіди з відповідачем [PERSON] щодо належного виконання батьківських обов`язків, ситуація не змінилася. 21.04.2021 спеціалістом служби спільно з інспекторами Батальйону патрульної поліції в м. Кременчук УПП В Полтавській області в рамках проведення «Днів спільних дій в інтересах дитини» було повторно відвідано родину [PERSON] . Встановлено, що помешкання перебуває у занедбаному стані, безлад, наявні таргани, сморід, розкидані речі, наявні запаси продуктів для харчування. [PERSON] попереджено про відповідальність за неналежне виконання батьківських обов`язків, запрошено на засідання комісії з питань захисту прав дитини на 12.05.2021 року, на яке остання не з`явилася. 26.05.2021 року повторно комісією розглядалося питання про стан виконання батьківських обов`язків [PERSON] , за результатами розгляду якого рекомендовано службі у справах дітей підготувати висновок щодо доцільності/недоцільності відібрання дитини від матері [PERSON] без позбавлення її батьківських прав. За повідомленням Відділення №1 Кременчуцького РУП ГУНП в Полтавській області, на [PERSON] складено протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.184 КУпАП по факту невиконання нею батьківських обов`язків. 16.06.2021 року комісія з питань захисту прав дитини рекомендувала виконавчому комітету Кременчуцької міської ради як органу опіки та піклування прийняти рішення про доцільність відібрання малолітньої [PERSON] від матері [PERSON] без позбавлення її батьківських прав. Оскільки позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківські обов`язки, враховуючи, що ситуація у сім`ї [PERSON] не покращилася, мати не бажає створювати належні умови для проживання дитини, належно займатися вихованням та розвитком дитини, орган опіки та піклування виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області вважає за доцільне відібрати малолітню [PERSON] від матері [PERSON] без позбавлення її батьківських прав. Ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 14 вересня 2021 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 15 листопада 2021 року залишено без розгляду позовну заяву Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області як органу опіки та піклування в інтересах малолітньої дитини [PERSON] до [PERSON] в частині накладення заборони на відчуження нерухомого майна. Підготовче провадження у справі за позовом Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області як органу опіки та піклування в інтересах малолітньої дитини [PERSON] до [PERSON] про відібрання дитини від матері без позбавлення її батьківських прав, стягнення з матері аліментів на утримання малолітньої дитини - закрито, справу призначено до судового розгляду по суті. Представник позивача Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області як органу опіки та піклування в судове засідання не з`явився, надав заяву, в якій просить провести розгляд справи у його відсутність, позов підтримує, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, належним чином повідомлялася до дату, час та місце розгляду справи, що підтверджується рекомендованим повідомленням. З заявою про відкладення розгляду справи не зверталася, причини неявки не повідомила, відзив не надала. Згідно до ч.1 ст.223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. У встановлений судом строк відповідач відзив на позовну заяву не надала, тому відповідно до ч.8 ст.178 ЦПК України, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Частиною 1 статті 280 ЦПК України передбачено, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд ухвалив розглянути справу без участі відповідача та ухвалити по справі заочне рішення. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. Відповідач [PERSON] є матір`ю малолітньої [PERSON] , [INFO] . Даний факт підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 19 вересня 2018 року Кременчуцьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Полтавській області, актовий запис №1438. Батько дитини в свідоцтві про народження записаний відповідно до ч.1 ст.135 Сімейного кодексу України. Відповідач [PERSON] та її малолітня дитина [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] (довідка Крюківської районної адміністрації Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області від 24.03.2021 року №2606/01-27). З 11.03.2021 року малолітня [PERSON] перебуває на обліку служби у справах дітей Крюківської районної адміністрації Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області, як така, що перебуває в складних життєвих обставинах. 11.03.2021 року та 17.03.2021 року спеціалістами служби у справах дітей на підставі контролю виконання батьківських обов`язків та перебування дитини [PERSON] на обліку, проведено обстеження умов проживання родини [PERSON] за адресою [ADDRESS] та встановлено, що санітарно-гігієнічний стан помешкання незадовільний. В кімнатах безлад, розкидані речі, в наявності багато картонних коробок, затхлий запах, сморід, наявні таргани у великій кількості. У ванній кімнаті та великій кімнаті відсутнє світло. Наявні запаси їжі. Для дитини передбачене ліжко, яке завалене непотрібними речами, є візок, сезонний одяг, який брудний. За даним фактом складені акти №100 від 11.03.2021 року, № 109 від 17.03.2021 року. З пояснень [PERSON] від 19.03.2021 року вбачається, що вона попереджена про відповідальність за неналежне виконання батьківських обов`язків, зобов`язується прибрати помешкання, відвідати з дитиною лікаря - педіатра, водити дитину до дитячого садочку. 21.04.2021 року повторно спеціалістами служби у справах дітей спільно з інспекторами БПП в м. Кременчук УПП в Полтавській області був здійснений виїзд за адресою проживання родини [PERSON] , а саме [ADDRESS] . Встановлено, що умови помешкання незадовільні. В квартирі сморід, безлад, бруд, наявні таргани, велика кількість мотлоху. В зв`язку з цим, [PERSON] попереджено про відповідальність за неналежне виконання батьківських обов`язків, запрошено на засідання Комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області на 12.05.2021 року з розгляду питання про стан виконання нею своїх обов`язків. Про що відповідач письмово була ознайомлена, де зазначила, що в квартирі неналежні умови проживання, оскільки в квартирі не проводилося прибирання. 08.05.2021 року за фактом невиконання [PERSON] обов`язків щодо виховання малолітньої дитини [PERSON] , працівниками Відділення поліції №1 Кременчуцького районного управління поліції ГУНП в Полтавській області складено протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.184 КУпАП. Згідно повідомлення Кременчуцького закладу дошкільної освіти (ясла-садочок) компенсуючого типу №10 Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області від 06.05.2021 року № 41, малолітня [PERSON] з 02.07.2020 року відвідувала санаторну ясельну групу. 04.02.2021 року останній раз перебувала у закладі та була направлена додому у зв`язку з виявленням педикульозу. До садочка дитину приводили і забирали мама або бабуся. Дитина перебувала в садочку в позитивному емоційному стані, навичками самообслуговування володіла відповідно до віку, легко входила в контакт. Розумовий розвиток дитини відповідав віку, але спостерігалася затримка мовного розвитку. Дитина була одягнута неохайно, в брудний одяг, інколи не по сезону. Мати дитини батьківські збори не відвідувала, на телефонні дзвінки не відповідала, на зауваження працівників закладу щодо гігієни дитини та одягу не завжди реагувала. Дитина не скаржилася на жорстоке поводження з боку рідних. Відповідно до повідомлення КНМП «Центр первинної медико-санітарної допомоги №3» м. Кременчука від 31.05.2021 року №1546/18б, дитина [PERSON] недоступна для нагляду медичними працівниками, оскільки контакт з батьками відсутній, номер телефону, вказаний в декларації про вибір лікаря, вимкнений. При виході працівника закладу за адресою місця проживання дитини, двері квартири ніхто не відкрив. Із-за дверей відчувався сморід, ззовні вікно розбите, отвір закритий шматком картону. Вхідні двері не мають ручки. При спілкуванні з сусідами стало відомо, що дитина не відвідує дитячий садочок з січня місяця 2021 року, щоденно зранку і до вечора мати з дитиною відсутні вдома. Відповідно до актів № 229 від 31.05.2021 року, №251 від 14.06.2021 року, №268 від 01.07.2021 року обстеження умов проживання родини [PERSON] встановлено, що двері помешкання ніхто не відчинив, із-за вхідних дверей чути сморід. На вхідних дверях відсутня ручка, отвір прикритий тканиною. З вулиці вікна завішені ковдрою, на одному вікні розбите скло, яке прикрите картоном. Зі слів сусідів, [PERSON] рано вранці разом з дитиною покидає квартиру і повертається приблизно о 21 год. За даними Кременчуцького міського центру зайнятості Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області сім`я [PERSON] перебуває на обліку сімей, які опинилися в складних життєвих обставинах. Основним чинником перебування на обліку є ухилення [PERSON] від виконання батьківських обов`язків, яке пов`язане з низьким рівнем інтелектуального, батьківського та соціального-побутового потенціалу. З метою подолання складних обставин, даній родині надавалися соціальні послуги супроводу, профілактики, інформування та консультування. [PERSON] як мати, недостатньо розуміє першочергові потреби дитини, які має задовольняти. Як наслідок, малолітня [PERSON] майже півроку не відвідує Кременчуцький заклад дошкільної освіти (ясла-садок) компенсуючого типу №10 Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області, в який дитина була влаштована за сприянням спеціалістів Кременчуцького міського центру соціальних служб. Крім того, безвідповідальність [PERSON] призводить до того, що дитина не отримує своєчасну медичну допомогу, у неї було виявлено педикульоз. Дитина [PERSON] недоступна для нагляду медичними працівниками, так як відсутній контакт з матір`ю. Співпрацювати з фахівцями центру [PERSON] не виявляє бажання, уникає спілкування. У [PERSON] простежується дуже низький внутрішній ресурс щодо відповідального ставлення до виконання ролі матері та материнських функцій. Низькій рівень інтелектуального розвитку [PERSON] не дозволяє їй створити найбільш сприятливі умови для повноцінного, гармонійного, особистісного та соціального розвитку доньки на всіх етапах її життя, а наявний недостатній рівень батьківської відповідальності може нести загрозу життю та здоров`ю дитини. Згідно висновку лікарсько-консультативної комісії Відокремленого підрозділу - Обласна консультативна психоневрологічна поліклініка зі стаціонаром №2 КП «Обласний заклад з надання психіатричної допомоги Полтавської обласної ради» про наявність у батька, матері дитини тривалої хвороби, яка перешкоджає виконанню батьківських обов`язків № від 19.03.2021 року №152, за рівнем обмеження дієздатності [PERSON] не має високого ступеню втрати здоров`я внаслідок хвороби, здатна до самообслуговування, не залежить від інших осіб, що не перешкоджає виконанню батьківських обов`язків. За таких обставин, рішенням виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області від 09.07.2021 року №893 затверджено висновок органу опіки та піклування виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області про доцільність відібрання малолітньої [PERSON] , [INFO] , від матері [PERSON] без позбавлення її батьківських прав. Вирішуючи позовні вимоги про відібрання дитини, суд керувався такими положеннями Закону. Згідно з частиною третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Частинами першою, другою статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Відповідно до статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Відповідно до основних сформованих принципів суспільства, задекларованих у міжнародному праві та національному законодавстві, діти мають право на особливе піклування і допомогу, внаслідок своєї фізичної і розумової незрілості, потребують спеціальної охорони й піклування, включаючи належний правовий захист як до, так і після народження. За правилами статті 9 Конвенції держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Наведеними нормами закріплено основоположний принцип забезпечення найкращих інтересів дитини, якого необхідно дотримуватися. Базові положення принципу забезпечення найкращих інтересів дитини покладені в основу багатьох рішень Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), у тому числі шляхом застосування статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року N 475/97-ВР. Відповідно до статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Ця стаття охоплює, зокрема, втручання держави в такі аспекти життя, як опіка над дитиною, право батьків на спілкування з дитиною, визначення місця її проживання. Так, рішенням у справі «М.С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13) ЄСПЛ, установивши порушення статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, консолідував ті підходи і принципи, що вже публікувались у попередніх його рішеннях, які зводяться до визначення насамперед найкращих інтересів дитини, а не батьків, що потребує детального вивчення ситуації, урахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, дотримання справедливої процедури у вирішенні спірного питання для всіх сторін. Також у рішенні від 11 липня 2017 року, заява № 2091/13, у справі «М. С. проти України» та у рішенні «Мамчур проти України», № 10383/09, від 16 липня 2015 року, § 100 ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. ЄСПЛ у справі «Савіни проти України» вказує, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. При цьому, у конкретній ситуації враховується, що з іншої сторони держава має позитивний обов`язок вживати виважених і послідовних заходів зі сприяння возз`єднанню дітей зі своїми біологічними батьками, дбаючи при досягненні цієї мети про надання їм можливості підтримувати регулярні контакти між собою та якщо це можливо, не допускаючи розлучення братів і сестер (пункт 52 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Савіни проти України»). У § 54 рішення ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага й, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Отже, положення про право батьків і дітей бути поряд один з одним не може тлумачитися на шкоду інтересам дитини. В преамбулі Європейської конвенції про здійснення прав дітей, ратифікованої Україною 03 серпня 2006 року, визначається важливість ролі батьків у захисті та підтримці прав і найвищих інтересів дітей, зважаючи на те, що держави в разі необхідності мають також брати участь у такому захисті й у такій підтримці. Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України, батьки зобов`язанні виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, свої Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Відповідно до частини першої статті 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Згідно з пунктами 2-5 частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва. За змістом частини першої статті 170 СК України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування. Під час ухвалення рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них без позбавлення їх батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (пункт 100 рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України»). Основні підстави для відібрання дитини зазначені у частині першій статті 164 СК України Інші випадки, коли дитина може бути відібрана від батьків, про які йдеться у вищенаведеній частині першій статті 170 СК України, охоплюють ситуації, коли залишення дитини у батьків є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. Така небезпека може випливати не лише з поведінки батьків, а й з їх особистих негативних звичок. Для відібрання дитини від батьків достатня наявність ризику лише для життя, здоров`я або лише для морального виховання. Варто враховувати й ступінь небезпеки для кожної окремо взятої дитини, враховуючи її фізичний та психічний розвиток. Наведене узгоджується з правовим висновком щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, викладеним Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц, провадження № 14-327цс18. Відповідно до роз`яснень пунктів 16 і 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і позбавлення батьківських прав та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу. Оцінивши та дослідивши усі докази по справі в їх сукупності, суд дійшов висновку, що [PERSON] ухиляється від виконання батьківських обов`язків, не піклується про фізичний та духовний розвиток доньки, не забезпечує їй задовільного харчування, навчання, надання медичної допомоги, санітарний стан помешкання незадовільний. З огляду на викладене суд вважає, що відібрання дитини [PERSON] від матері [PERSON] з переданням її органу опіки та піклування для подальшого влаштування в дитячий заклад повністю відповідає інтересам дитини. Відповідно до ч.4 ст.170 СК України, при задоволенні позову про відібрання дитини від матері, батька без позбавлення батьківських прав суд вирішує питання про стягнення з них аліментів. Статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання обов`язку утримувати дитину визначені статтею 181 СК України, за змістом якої, кошти на утримання дитини (аліменти) за рішенням суду присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Враховуючи те, що відібрання дитини від матері, відповідача по справі, не позбавляє її обов`язку утримувати дитину, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача аліменти на її утримання. Разом з тим, відповідно до ч.1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст.191 СК, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Вирішуючи питання про розмір аліментів, що підлягають стягненню на утримання дитини, суд враховує вимоги ст.182, ст.183 Сімейного Кодексу України, та приходить до висновку про доцільність стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини в частковому відношенні до її заробітку, а саме щомісяця в розмірі 1/4 частини від усіх видів її заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на особистий рахунок дитини у відділенні Державного Ощадбанку України, починаючи з дня подання позову і до повноліття дитини. Відповідно до ст. 430 ЦПК України, допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів в межах місячного платежу. З огляду на наведене, позов Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради як органу опіки та піклування, з внесеними змінами, є законним та обґрунтованим та підлягає задоволенню в повному обсязі. Оскільки позов задоволено, відповідно до ст.141 ЦПК України, та враховуючи, що позивач при зверненні до суду з позовом був звільнений від сплати судового збору, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 908,00 грн.

Outcome: approved