Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-20 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Красноградської міської ради про визнання права власності за набувальною давністю на нерухоме майно, а саме квартиру за адресою: [ADDRESS] В обґрунтування позовних вимог в позовній заяві позивач [PERSON] зазначив, що починаючи з 02 квітня 1996 р. він зареєстрований та проживає за адресою: [ADDRESS] . Квартира належала [PERSON] на підставі свідоцтва про право особистої власності на житло, видане бюро по приватизації державного жилого фонду при виконкомі Красноградської міської ради народних депутатів 18.05.1994 р. зареєстрованого Красноградським БТІ 18.05.1994 р. № 3484 - 1/2 частина, а з 12 жовтня 1996 р. на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом від 12 жовтня 1996 р. ще 1/2 частину після померлого сина, [PERSON] - 1/2 частина (копії Свідоцтва про право особистої власності та Свідоцтва про спадщину додається, оригінал у наявності у КПТІ «Інвентаризатор»). Власниця квартири, [PERSON] , що мешкала за адресою: [ADDRESS] запропонувала йому протягом декількох років виплатити вартість квартири, після чого між ними мав бути укладений договір, за яким майно переходило йому у власність. Підтвердженням цього є розписка (рос. - Расписка) про отримання грошей, написана 2 квітня 1996 р. власноруч [PERSON] (копія додається, оригінал у наявності у позивача). Приблизно у 2003 році [PERSON] померла. Про її смерть позивач дізнався від її подруги вже в 2004 році, коли зателефонував, щоб передати частину грошей. Вона не мала інших родичів або спадкоємців, при житті була одинокою людиною, мало з ким спілкувалась. У зв`язку із відсутністю у [PERSON] родичів та спадкоємців, позивач продовжував проживати в квартирі, в якій був зареєстрований, постійно, безперервно та відкрито користувався приміщенням з часу реєстрації за місцем проживання. Оскільки він не є родичем, в нього немає свідоцтва про смерть [PERSON] , крім того, інформація про смерть яка міститься в актовому записі цивільного стану, є конфіденційною, має обмежений доступ та не підлягає розголошенню у зв`язку із чим, надати відповідне свідоцтво у нього немає можливості. На сьогоднішній день позивач продовжує проживати в цій квартирі, тобто добросовісно та відкрито володіти цим майном більше десяти років. Постійно сплачує комунальні послуги за цією адресою, оплачує заборгованість по комунальним платежам, яка утворилась за час, коли він не мав постійної роботи, що підтверджується судовим наказом по справі 626/362/18, в якій встановлено, що позивач зареєстрований та проживає за адресою: [ADDRESS] . На підставі судового наказу було відкрито виконавче провадження ВП № 63564850, а йому надійшла копія постанови про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 16.02.2021 р. (копія додається, оригінал у наявності у Красноградському районному ВДВС СМУ МЮ (м.Харків). Факт його проживання також підтверджується письмовими поясненнями сусідів - [PERSON] (кв.16) та [PERSON] (кв.28), які проживають за адресою: [ADDRESS] . Від представника відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву відповідно до якого міська рада не визнає позовні вимоги та зазначає наступне. За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено. Позов про право власності за давністю володіння не може заявляти особа, яка володіє майном за волею власника і завжди знала, хто є власником. Аналогічний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 травня 2019 року у справі № 910/17274/17 та постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 січня 2019 року у справі № 755/16913/16-ц. Виходячи зі змісту позовної заяви та доданих документів до неї власниця квартири в особі [PERSON] , запропонувала позивачу протягом декількох років виплати суму вартості спірної квартири, після чого мав бути укладений договір у відповідності до якого квартира за адресою: [ADDRESS] повинна була перейти у власність позивача (для підтвердження даного факту позивач додає завірену копію розписки від 02.04.1996 року), але в зв`язку зі смертю [PERSON] дані умови не були виконані в повному обсязі. Враховуючи, що позивач не набув права власності на спірне житлове приміщення, а лише користувався спірною квартирою, і відповідно сам по собі факт користування позивачем цим майном не є підставою для виникнення у нього права власності за набувальною давністю. В зв`язку з вищенаведеним, враховуючи норми чинного законодавства та судову практику в даних спорах, Красноградська міська рада не вбачає за можливе визнати право власності на квартиру [ADDRESS] , в порядку набувальної давності. Представник позивача [PERSON] , [PERSON] , в судовому засіданні підтримав позовні вимоги та надав пояснення аналогічні зазначеним в позовній заяві. Від представника відповідача Красноградської міської ради надійшла письмова заява, відповідно до якої вона просить розгляд справи проводити без участі представника міської ради та з врахуванням наданого відзиву на позовну заяву, позов не визнає. Вислухавши пояснення представника позивача, перевіривши письмові докази, суд вважає позов таким, що не підлягає задоводенню виходячи з наступного. У Конституції України закріплені основні правові принципи регулювання відносин власності, головним з яких є принцип рівного визнання й захисту рівним чином усіх форм власності (статті 13, 14, 41). Конституційні положення про право власності відображені в нормах діючого законодавства, зокрема в статті 344 ЦК України, якою встановлені правила застосування набувальної давності як одного зі способів набуття права власності. Відповідно до ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Частиною 4 ст. 344 ЦК України визанчено, що право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Виходячи зі змісту ст. 344 ЦК України обставинами , які мають значення для справи, і, які повинен довести сам позивач ( ч.1 ст. 81 ЦПК України) , є законний об`єкт володіння, добросовісність володіння, відкритість володіння, давність володіння та його безперервність (тобто строк володіння). Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 7 лютого 2014 року "Про судову практику в справах про захист прав власності та інших речових прав" при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя ст. 344 ЦК України). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга ст. 344 ЦК України). Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що за набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно. При цьому необхідно виходити з того, що володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. Отже суду при вирішенні спору належить встановити саме факт добросовісності заявника на момент отримання ним майна, а саме, що у позивача, як володільця майна не могло бути сумнівів у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього. Добросовісність передбачає, що володілець майна не знав і не міг знати про те, що він володіє чужим майном, тобто ті обставини, які обумовили його володіння, не давали і не могли давати володільцю сумніву щодо правомірності його володіння майном. [PERSON] є власником квартири за адресою: [ADDRESS] , відповідно до копій свідоцтва про право особистої власності на житло, видане бюро по приватизації державного жилого фонду при виконкомі Красноградської міської ради народних депутатів 18.05.1994 р. зареєстрованого Красноградським БТІ 18.05.1994 р. № 3484 - 1/2 частина, а з 12 жовтня 1996 р. на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом від 12 жовтня 1996 р. ще 1/2 частину після померлого сина, [PERSON] - 1/2 частина. Власниця квартири, [PERSON] , запропонувала позивачу протягом декількох років виплати суму вартості спірної квартири, після чого мав бути укладений договір у відповідності до якого квартира за адресою: [ADDRESS] повинна була перейти у власність позивача (для підтвердження даного факту позивач додає завірену копію розписки від 02.04.1996 року), але в зв`язку зі смертю [PERSON] дані умови не були виконані в повному обсязі. Тобто позивачу був відомий власник квартири з яким він мав намір укласти договір про перехід права власності. Враховуючи, що позивач не набув права власності на спірне житлове приміщення, а лише користувався спірною квартирою, і відповідно сам по собі факт користування позивачем цим майном не є підставою для виникнення у нього права власності за набувальною давністю. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати у разі відмови в позові покладаються на позивача. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed