Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-16 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою, з урахуванням уточнених позовних вимог, вказуючи, що з 2010 року вона проживала однією сім`єюбез реєстрації шлюбу з [PERSON] , який помер [INFO] . З [PERSON] вони вели спільне господарство, мали спільний бюджет, проводили сумісні витрати, купували майно в інтересах сім`ї, турбувалися один про одного. На час створення сім`ї вони в іншому шлюбі не перебували. В 2010 році вони переїхали до м. Мегіон, де [PERSON] мав власну квартиру. [PERSON] працював водієм автобуса, а вона працювала на різних роботах. Вони проживали у взаєморозумінні, повазі та продовжували будувати плани на майбутнє. Зроблені кошти вони відкладали на завершення будівництва житлового будинку, яке було раніше розпочато [PERSON] . У 2013 році вони переїхали до смт. Нікольське, де проживали у її матері за адресою: [ADDRESS] , де [PERSON] зареєструвався. Також, [PERSON] на праві приватної власності на підставі рішення Володарського районного суду Донецької області № 2-59/2010 від 11.01.2010 року належить будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] . Станом на 2013 рік вищевказаний будинок мав великий відсоток зносу, а саме на етапі виготовлення несучого коробу будівництво було призупинене: перший поверх був недобудований, роботи по обробці та штукатурці стін - відсутні, підлога не зацементована, водопостачання не підведене. Будинок був непридатним для проживання. Через деякий час після повернення до смт. Нікольське вони почали займатися капітальним ремонтом будинку, більшість ремонтних робіт вони виконували самостійно. Сумісно із [PERSON] вони оброблювали земельну ділянку, посадили фруктові дерева та чагарники, доглядали за городом. Під час ремонту були придбані меблі та побутова техніка. Також, 20.04.2013 року за спільні кошти вони придбали автомобіль марки ГАЗ, модель 2705 288 ЗНР, 2012 року випуску, тип вантажний фургон малотоннажний, реєстраційний номер [NUMBER] , який був зареєстрований на її ім`я. З 22.07.2015 року вона була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . В період з 2016-2017 рр. вона з [PERSON] займалися оформленням документів для оренди земельної ділянки, на якій розташованій їх будинок, та з останнім було укладено договір оренди земельної ділянки. 01.06.2020 року вони продали автомобіль ГАЗ, до отриманих від продажу коштів додали накопичену суму та придбали автомобіль марки Cherry Tiggo, 2013 року випуску, сірого кольору, реєстраційний номер [NUMBER] , який був оформлений на ім`я [PERSON] . [INFO] [PERSON] помер. Вона сплатила всі витрати на поховання [PERSON] та оплатила поминальний обід. Після смерті [PERSON] до їх будинку приїхали його донька [PERSON] зі своєю матір`ю [PERSON] , які примусили її віддати ключі від будинку, навіть не надали можливості зібрати особисті речі, вимагали знятися з реєстрації. Протягом двох місяців у будинку залишилась проживати колишня дружина [PERSON] - [PERSON] . Відповідачка [PERSON] сказала їй, що вона подала документи для отримання спадщини і все майно належатиме їй, а вона не має ніяких прав на нього. З місцевої газети «Заря Приазов`я» від 25.11.2020 року вона дізналася, що [PERSON] розпродає їх сумісне із [PERSON] побутове майно. Від сусідів вона дізналася, що їх житловий будинок та автомобіль також виставлені на продаж, автомобілем користується [PERSON] . Встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу необхідно їй для визнання права сумісної власності на майно та його розподіл. Зазначає, що в результаті її з [PERSON] сумісних трудових та грошових затрат для добудови домоволодіння та проведення капітального ремонту будинку вартість будинку значно збільшилась, він став придатним для проживання. Тому вважає, що збільшення вартості домоволодіння надає їй право на визнання за нею права власності на його 1/2 частину. Стосовно автомобіля, то він був придбаний за сумісні грошові кошти, під час проживання однією сім`єю, то вона має право на його 1/2 частину. В зв`язку з чим просить встановити факт її проживання однією сім`єю без шлюбу з [PERSON] з 2010 року по день його смерті [INFO] , визнати житловий будинок [ADDRESS] , автомобіль Cherry Tiggo, реєстраційний номер [NUMBER] , та предмети побуту - об`єктами спільної сумісної власності її та [PERSON] , визнати за нею право власності на 1/2 частину вищевказаних житлового будинку та автомобіля, виділити їй в натурі наступні меблі та побутову техніку: одне металеве спальне ліжко вартістю 1900,00 грн., один матрац вартістю 1340,00 грн., комод вартістю 480,00 грн., спальний гарнітур «Бароко» вартістю 10030,00 грн., морозильну камеру «Лар» вартістю 3600,00 грн., хлібопічку Gorenije ВМ 900 AL, обідній стіл вартістю 460,00 грн., газову плиту вартістю 4600,00 грн., кухонний гарнітур «Барбара» вартістю 4630,00 грн. та кухонний куточок, вартістю 5790,00 грн. Ухвалою судді Володарського районного суду Донецької області від 28.12.2020 року по даній справі відкрито провадження та справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження на підготовче судове засідання. Питання щодо участі у справі відповідачки [PERSON] , яка є громадянкою Російської Федерації та проживає на території Російської Федерації, шляхом звернення із судовим дорученням до компетентного суду Російської Федерації ухвалено вирішити під час підготовчого судового засідання. Під час проведення підготовчого засідання, ухвалою Володарського районного суду Донецької області від 26.01.2021 року за клопотанням представника позивачки витребувано з Нікольської державної нотаріальної контори копію спадкової справи заведеної після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Крім цього, ухвалою суду від 15.02.2021 року за клопотанням представника позивачки витребувано у приватного нотаріуса Нікольського районного нотаріального округу Майшмаз С.Ф. інформацію чи відкривалась спадкова справа після смерті [PERSON] , який помер [INFO] (відповідні витяги із Спадкового реєстру щодо наявності або відсутності спадкоємців (за законом та за заповітом), а в разі заведення такої спадкової справи, витребувано її копію. Також, ухвалою Володарського районного суду Донецької області від 03.03.2021 року за клопотанням представника позивачки замінено первісного відповідача [PERSON] на належного відповідача [PERSON] . Крім цього слід зазначити, що під час підготовчого провадження, в підготовчому судовому засіданні вищевказаною ухвалою суду строк проведення підготовчого провадження у справі було продовжено на 30 днів. Ухвалою суду від 21.04.2021 року, яка не була оформлена окремим процесуальним документом, а була занесена до журналу судового засідання, судом долучено до матеріалів справи уточнену позовну заяву із зміненими позовними вимогами. Також, ухвалами суду від 21.04.2021 року, які не були оформлені окремими процесуальними документами, а були занесені до журналу судового засідання, клопотання представника позивачки про забезпечення доказів по справі за позовними вимогами до відповідачки [PERSON] а саме про витребування відомостей про перетин кордону позивачкою [PERSON] у період з 01.01.2010 року до 01.05.2014 року, витребування матеріалів правової справи та інвентаризаційної справи на домоволодіння [ADDRESS] , надання дозволу державному виконавцю на примусове проникнення до житлового будинку [ADDRESS] з залученням техніка КП «Нікольської районної ради «Бюро технічної інвентаризації», витребування відомостей про власника автомобіля Cherry Tiggo, реєстраційний номер [NUMBER] , витребування у редакції газети «Заря Приазов`я» відомостей про особу, яка подавала заяву про продаж майна, витребування з Нікольської селищної ради відомостей про дату та підставі реєстрації [PERSON] у будинку [ADDRESS] , витребування відомостей про реєстрацію та розірвання шлюбу відносно [PERSON] , а також про виклик та допит свідків були залишені без задоволення, з причини їх безпідставності, оскільки позовні вимоги [PERSON] не заперечувалися в повному обсязі особою до якої вони на той час були пред`явлені, а саме відповідачкою [PERSON] , яка також в свою чергу стверджувала, що вона не має відповідати за позовом. Крім цього, з аналогічних підстав, ухвалою Володарського районного суду Донецької області від 07.05.2021 року відмовлено в задоволенні заяви представника позивачки про забезпечення позову у даній цивільній справі шляхом накладення арешту на спірний житловий будинок та заборони іншим особам вчиняти будь-які дії щодо вказаного будинку, а також заборони видачі свідоцтва про право власності на спадщину за законом або за заповітом на спадкове майно, що належало [PERSON] , до набрання рішенням законної сили, здійснення опису всього побутового майна, яке знаходиться у житловому будинку, передачі позивачці спірного побутового майна на відповідальне зберігання, також накладення арешту на спірний автомобіль та заборони іншим особам вчиняти будь-які дії щодо вказаного автомобіля, передачі їй автомобіля, ключів від нього та документів про реєстрацію автомобіля на відповідальне зберігання. Ухвалою Володарського районного суду Донецької області від 07.05.2021 року за клопотанням представника позивачки замінено відповідачку [PERSON] на належних відповідачів [PERSON] та [PERSON] . Участь відповідачів забезпечена шляхом звернення із судовим дорученням до компетентного суду Російської Федерації відповідно до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах. Також зазначеною ухвалою провадження по справі було зупинено до повернення матеріалів судового доручення. Відповідачам [PERSON] та [PERSON] відповідним судом РФ вручено відповідний пакет судових документів та проведено відповідні окремі процесуальні дії, зокрема роз`яснені права та обов`язки, право відводів, відібрані пояснення по справі у тому числі письмові заперечення, щодо предмету спору, залучені письмові докази, тощо. 22.07.2021 року відповідачами [PERSON] та [PERSON] надані заперечення на позовну заяву, в яких останні позов не визнали та заперечували проти його задоволення. Свої заперечення обґрунтували тим, що на території РФ позивачка [PERSON] та їх батько [PERSON] ніколи не проживали однією родиною. Шлюб між їх батьками [PERSON] та [PERSON] офіційно був розірваний у 1987 році, але до 2011 року вони проживали разом однією сім`єю в м. Мегіон, в квартирі, що належить їх матері. Після того, як батьки розійшлися, батько став проживати окремо у належній йому квартирі в м. Мегіон. В 2011 році чи 2012 році їх батько їздив у відпустку в Україну в смт. Нікольське, після чого розповів, що познайомився з жінкою [PERSON] , якій запропонував приїхати до нього в гості в м. Мегіон. Вона дійсно 2 рази приїжджала в м. Мегіон, на який строк сказати не можуть, але не на довго приблизно на 2-3 місяці. Відносини їх батька та [PERSON] під час її приїзду у гості не можна назвати сімейними, оскільки жодного спільного господарства вони не вели. Про сумісний бюджет також казати не можна, оскільки [PERSON] не працювала та не могла працювати, оскільки була іноземним громадянином та для роботи їй необхідно було отримати дозвіл на роботу. В подальшому їх батько вирішив переїхати жити в смт. Нікольське, оскільки у нього там був будинок, збудований ним та їх матір`ю [PERSON] ще в 1990-1994 роки (дати орієнтовні). Вищевказаний будинок був юридично не оформлений та потребував косметичного ремонту, оскільки в ньому ніхто не мешкав з моменту будівництва. Враховуючи, що батько не був громадянином України, а тому за пропозицією [PERSON] одразу по приїзду в Україну він став проживати в будинку позивачки та її матері, там же зареєструвався за місцем проживання. При переїзді в Україну батько продав квартиру, автомобіль, а в подальшому і дачу, що перебували у його власності на території РФ, а тому грошові кошти у нього були та він самостійно, без чиєїсь допомоги купував собі необхідні речі. Ремонт в будинку також був зроблений за кошти батька. Зі слів батька відомо, що він жодного разу не брав у [PERSON] грошові кошти та у спільного бюджету у них не було. Влітку 2015 року батько перейшов жити в свій будинок, а через деякий час і зареєструвався в ньому. Також, через деякий час [PERSON] перейшла жити до батька та він не заперечував щоб вона прописалась у нього, але прожила вона не довго. При їх спілкуванні батько казав, що сам собі готовить їсти, стирає білизну. Їм відомо, що взаємовідносини [PERSON] та їх батька, після його переїзду до свого будинку, складалися на економічно вигідних умовах один для одного. Так, [PERSON] приходила до батька декілька разів у місяць та допомагала йому обробляти земельну ділянку, доглядати за городом, прибирати в будинку, а він в свою чергу оплачував її послуги. В 2018 році їх мати [PERSON] приїхала в смт. Нікольське та відносини між батьками відновилися, вона стала ходити до нього у гості, допомагати по дому, а саме робити всію жіночу роботу, яку він раніше робив сам. Мати прописалася в будинку батька та по суті вони почали проживати разом. В той період, коли їх мати виїжджала назад в Росію, що було вимушено за станом її здоров`я, то за проханням батька до нього приходила [PERSON] на раніше взаємовигідних умовах, як ходять соцпрацівники до своїх підопічних та вони про це знали. В квітні 2019 року батько приїжджав в Росію, для медичного обстеження, заміни прав та просто до них у гості, де проживав в квартирі матері, яка в свою чергу проживала в його будинку. Коли батько їхав, він забрав 11000 доларів США, які зберігалися у них від продажу його дачі. Гроші він забрав, оскільки хотів купити автомобіль та поїхати з матір`ю в Карпати. Автомобіль він придбав за 7500,00 доларів США, але з`їздити з матір`ю у відпустку не встиг. При таких обставинах, їм не зрозуміло, як [PERSON] може заявляти про те, що вони проживали однією сім`єю, всі сусіди бачили та знали які у них взаємовідносини та те, що батько відновив відносини з їх матір`ю. Доводи позивачки [PERSON] про те, що вона разом з батьком добудовували спірний будинок, не відповідають дійсності, оскільки будинок повністю був побудований їх батьками в 90 роки, а завершив його оформлення батько у серпні 2013 року. В частині будівельних та оздоблювальних робіт все було зроблено, лише що не було дороблене це підлога в гаражі та сараю, але і на даний час підлоги в цих приміщеннях не має. Безумовно, з урахуванням того, що в будинку багато років ніхто не проживав, внутрішні приміщення будинку потребували ремонту, але не капітального, а косметичного, про що в принципі і пише позивачка перераховуючи виконані роботи в будинку. Проте, дані роботи були виконані за рахунок особистих коштів батька. Що стосується майна перерахованого позивачкою в заяві, то де воно знаходиться їм не відомо, оскільки коли вони приїхали на похорон батька, даного майна в будинку не було. Також, зазначили, що про смерть батька їм стало відомо від своєї матері, яка в свою чергу дізналася цю новину від своєї матері [PERSON] , яка проживає в смт. Нікольське, а їй про це повідомив сусід, який вранці ходив в поліклініку та бачив там позивачку, яка оформлювала документи про смерть батька. [PERSON] про смерть батька їм не повідомляла, хоча така можливість у неї була, та збиралася поховати їх батька до їх приїзду. Витрати на похорони батька були сплачені [PERSON] частково, після похорону їх мати ходила до похоронного агентства та доплачувала грошові кошти. Казати про те, кому належали сплачені [PERSON] грошові кошти, то вона не зазначила, що дані гроші вона забрала із сейфа батька та вони їй не належали. Також, твердження [PERSON] про те, що вони вимагали від неї віддати їм ключі від будинку та подати заяву про зняття з реєстрації не відповідають дійсності. [PERSON] віддала ключі від будинку добровільно, при цьому нічого не сказавши про свої особисті речі. Коли вони після похорону батька приїхали до нього додому, то в будинку не було жодної жіночої речі, окрім речей, що належали їх матері. На їх запитання щодо речей, які вони точно знають повинні були бути у батька - 2 плоских телевізора, пральна машинка автомат, пральна машинка «малютка», швейна машинка, а також куди поділись гроші із сейфа, остання відповіла, що всі ці речі їй подарував їх батько та вона їх забрала. Знятися з реєстрації [PERSON] відмовилась, сказавши, що їй сказали поки не виписуватись з будинку. Вже перебуваючи у м. Мегіон від своєї тітки [PERSON] вони дізналися, що [PERSON] звернулася до суду. Між тим, після виконання судового доручення, ухвалою Володарського районного суду Донецької області від 20.09.2021 року провадження по справі було поновлено для подальшого здійснення підготовчого провадження. Стороною відповідачів та їх представником відзив у передбачений ЦПК України спосіб на позовну заяву не надано. Ухвалою суду від 05.10.2021 року, яка не була оформлена окремим процесуальним документом, а була занесена до журналу судового засідання, представнику позивачки відмовлено у задоволенні клопотання про направлення позивачці копії заперечень на позовну заяву, для ознайомлення, оскільки дані заперечення не є відзивом на позовну заяву та їх видача судом нормами ЦПК не передбачена. Крім цього, стороною позивача в ході підготовчого розгляду справи за пред`явленими позовними вимогами саме до відповідачів [PERSON] та [PERSON] (після їх залучення до участі в справі) відповідних клопотань про забезпечення позову, доказів, виклику для допиту свідків, тощо не заявлялося. Інших клопотань учасниками судового процесу не заявлено. Ухвалою Володарського районного суду Донецької області від 05.10.2021 року підготовче провадження закрито та справа призначена до судового розгляду по суті. Крім цього, в ході підготовчого провадження відповідачкою [PERSON] заявлено клопотання про виклик та допит свідків [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , з приводу підтвердження обставин будівництва будинку, часу проживання в ньому її батька [PERSON] і з ким він проживав, обставин смерті та його похорону, а також [PERSON] і [PERSON] , з приводу підтвердження обставин передачі ключів від будинку та обстановки в будинку на день похорону [PERSON] , яке вищенаведеною ухвалою суду було задоволено. Під час судового розгляду, ухвалою суду від 19.10.2021 року, яка не була оформлена окремим процесуальним документом, а була занесена до журналу судового засідання, представникам сторін відмовлено у задоволенні клопотання сторони позивача про врегулювання спору за участю суді, оскільки дане клопотання заявлено після початку судового розгляду справи по суті, тобто не на тій стадії судового розгляду, а клопотання представника позивачки щодо розгляду заяви про забезпечення позову залишено без задоволення, оскільки вказані клопотання вже були вирішені під час підготовчого провадження. Також, за клопотанням представника відповідачівдо матеріалів справи долучено додаткові докази, які не були подані під час підготовчого провадження з причин, які судом визнано поважними, а саме долучено розписку про отримання документів від 13.12.2021 року, копію технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок, копію довідки УСЗН № 09-15/1666 від 19.04.2021 року, копію паспорту [PERSON] , копію будинкової книги, які у відповідності з оригіналами були засвідчені судом в судовому засіданні, та копії яких було надіслано іншій стороні. Між тим, ухвалою суду від 13.12.2021 року, яка не була оформлена окремим процесуальним документом, а була занесена до журналу судового засідання, представнику відповідачів відмовлено у долученні до матеріалів справи письмових доказів, а саме копії рішення Володарського районного суду Донецької області від 11.01.2010 року, копії виписок по Уралсиб, фототаблиці та надані документи були повернуті представнику відповідачів без розгляду, оскільки останнім не доведено поважність причин їх неподання суду у визначений судом строк. Позивачка [PERSON] та її представник - адвокатка Краснова І.О. в судове засідання не прибули. Про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Про причини неявки суд не повідомили. Відповідних заяв про перенесення, відкладення розгляду справи або про відмову від позову, тощо суду не надали, що свідчить про те, що сторона позивача не втратила інтерес до поданого позову, його підтримує та бажає щоб даний спір знайшов своє вирішення в суді. Відповідачка [PERSON] та її представник - адвокатка Коваленко К.О. під час розгляду справи позовні вимоги не визнали у повному обсязі та заперечували проти їх задоволення, надавши пояснення, аналогічні тим, що викладені у запереченнях на позовну заяву. В останнє судове засідання відповідачка [PERSON] не прибула. Проте, представник відповідачки в останньому судовому засіданні пояснила, що рішенням Володарського районного суду Донецької області № 2-59/2010 від 11.01.2010 року за [PERSON] визнано право власності на спірний житловий будинок. Зі змісту судового рішення вбачається, що в обґрунтування позовних вимог стороною позивача надано довідки СДНП та Володарської районної СЕС датовані 2009 року про те, що будинок повністю побудований без порушень пожежних та санітарних норм. Відтак, дане судове рішення спростовує твердження позивачки, що будинок був недобудований в 2013 році. Також не відповідають дійсності твердження позивачки, що будинок був недобудований в 2013 році, та суперечать відомостям з технічного паспорту та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. В технічному паспорті від 10.08.2009 року та витязі від 05.11.2013 року зазначено, що готовність будинку 100 %, процент зносу становить 33 %. Таким чином, твердження позивачки, що в 2010 році [PERSON] було побудовано тільки основний короб будинку і роботи були призупинені, що будинок був непридатним для проживання, а вона спільно з померлим заробляла кошти для ремонту та добудовувала будинок є хибним. Крім цього, [PERSON] зареєстрував [PERSON] у своєму будинку для того, щоб отримувати субсидію, що підтверджується довідкою від 19.04.2021 року, згідно якої саме позивачці була надана субсидія за період з 01.10.2016 року по 30.04.2018 року в спірному будинку. Також, зазначає, що позивачка навмисно стверджує, що вона проживала разом з [PERSON] саме з 2010 року, тобто коли рішенням суду за [PERSON] було визнано право власності на спірний будинок, для того щоб мати право заявити вимоги на будинок. Фактично позивачка з [PERSON] проживали разом нетривалий проміжок часу. Також вказала, що спірний автомобіль [PERSON] придбав перед смертю у 2020 році за власні кошти, а тому він не є предметом розподілу. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що вона знаходилась у дружніх відносинах з родиною [PERSON] , [PERSON] є її кумою. Їй відомо, що в 80-х роках [PERSON] разом зі своїм чоловіком [PERSON] в смт. Нікольське почали будувати двоповерховий будинок, який добудували приблизно в 2000 році. На цей момент [PERSON] та [PERSON] були ще разом. В 2019 році вона приїхала в гості до [PERSON] , де побачила [PERSON] та зрозуміла, що вона є його співмешканкою. Також їй відомо, що [PERSON] жив за рахунок грошей, які йому присилали з РФ. Після похорону [PERSON] вона разом зі своїм чоловіком [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] приїхали до будинку померлого, приміщення якого на перший погляд виглядало нежилим. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що померлий [PERSON] був його кумом. Вони познайомились приблизно в 1984 році, оскільки жили по сусідству. На той час [PERSON] проживав зі своєю дружиною [PERSON] та донькою [PERSON] . В подальшому родина [PERSON] уїхала з смт. Нікольське на Північ на роботу. Приблизно через рік він з родиною також туди поїхали, де проживали у [PERSON] та теж працювали. [PERSON] працював водієм, а [PERSON] прибиральницею, жили вони разом. Йому відомо, що Яковлєви приблизно в 90-х роках почали будувати будинок, який був добудований приблизно в 2010 році, всередині будинку всі роботи вже були зроблені. В 2013 році [PERSON] повернувся жити в смт. Нікольське вже без дружини. Його діти пересилали йому пенсію з Росії. Він чув, що [PERSON] ховала [PERSON] . Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що він знайомий і з [PERSON] , і з його колишньою дружиною [PERSON] , і з [PERSON] [PERSON] та [PERSON] мешкали в РФ, де в 2011 році розійшлися. В 2013 році [PERSON] приїхав разом з [PERSON] з РФ до смт. Нікольське та вони деякий час проживали в будинку матері [PERSON] , а потім переїхали разом в будинок по сусідству. [PERSON] то проживала з [PERSON] , то ні, оскільки їздила до матері та дітей. Зазначає, що 17 років тому будинок вже стояв добудований, але на той час в ньому ніхто не мешкав, [PERSON] став проживати у будинку з 2015 року, в який за свої кошти придбав меблі. У [PERSON] грошей не було, вона просила їх у [PERSON] . Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що він знав [PERSON] з дитинства, оскільки вони жили по сусідству. Він пам`ятає, що [PERSON] був одружений з [PERSON] , на той час вони жили на Півночі. Коли [PERSON] повернувся з РФ в смт. Нікольське, то одразу в будинку не жив, добудовував його. Будинок [PERSON] будував за власні кошти. Спочатку у [PERSON] з [PERSON] були сімейні відносини, а потім вона стала зникати, ночувала у нього дуже рідко, [PERSON] казав, що вона його соромиться. [PERSON] користувалася грошима [PERSON] , які він отримував у виді пенсії з РФ, які він також давав і для її сина. Також, йому відомо, що у [PERSON] був автомобіль Газель, який був оформлений на [PERSON] , після продажу якого [PERSON] придбав автомобіль Чері Тіго, який вже оформив на себе. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що [PERSON] був її сусідом. До 2015 року в будинку [PERSON] ніхто не проживав, в середині будинок був недобудований, а зовні все було зроблено. [PERSON] зі своєю дружиною [PERSON] приїжджали з РФ та навідувалися до будинку. З 2015 року [PERSON] почав проживати в будинку та дороблювати його, кухня в будинку була добудована, на першому поверсі можна було жити, за другий поверх не знає, оскільки вона там не була. [PERSON] приходила до [PERSON] та допомагала йому по господарству, в будинку вона начебто не жила., [PERSON] жив сам. Про їх відносини вона нічого не знає. Визнаючи наявні матеріали про права та взаємини учасників справи достатніми, забезпечуючи сторонам право на справедливий суд та не порушуючи принципу доступу людини до правосуддя, суд розглянув справу у відсутність нез`явившихся позивачки, її представника, відповідача [PERSON] , та завершив розгляд справи без участі відповідачки [PERSON] , яка в останнє судове засідання не прибула. Вислухавши пояснення відповідачки та її представника, дослідивши матеріали справи, письмові докази, заяви по суті справи, допитавши свідків, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне. Так, у відповідності до положень ч.1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Статтею 16 ЦК України визначені способи захисту цивільних прав та інтересів судом. Також ст. 4 ЦПК України гарантовано право особи на звернення до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно правового змісту положень ст.ст. 12, 81, 82 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 22.04.1980 року [PERSON] народилася [INFO] та її батьком зазначений [PERSON] , про що зроблено відповідний запис за № 37. Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] виданого 27.07.2002 року [PERSON] 27.07.2002 року уклала шлюб з [PERSON] та після укладення шлюбу останній присвоєно прізвище « [PERSON] », про що складено запис акта про укладення шлюбу № 355. Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 01.04.1997 року [PERSON] народився [INFO] та його батьком зазначений [PERSON] , про що зроблено відповідний запис за № 132. Відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 05.06.2013 року [PERSON] продав Муніципальному утворенню міста Мегіона належну йому на праві власності на підставі договору передачі (приватизації) квартири у власність від 25.03.1997 року, № 2827, квартиру [ADDRESS] автономного округу - Югра Тюменської області РФ, вартістю за даним договором 1550000,00 рублів. Згідно договору купівлі-продажу земельної ділянки з розташованими на ній будівлями від 10.04.2014 року [PERSON] , діючи в інтересах [PERSON] , продала належну йому на праві власності на підставі рішення Нижньовартовського райвиконкому від 23.01.1986 року № 15, земельну ділянку загальною площею 501 кв.м. з розташованими на ній об`єктами, що розташовані за адресою: [ADDRESS] , вартістю 680000,00 рублів. Відповідно до Витягу по рахунку на ім`я [PERSON] в період з 19.10.2018 року по 11.01.2021 року остання здійснювала перекази грошових коштів у виді матеріальної допомоги [PERSON] в загальному розмірі 9069,00 доларів США. Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 232418723 від 13.11.2020 року право власності на житловий будинок [ADDRESS] було зареєстровано за [PERSON] 30.08.2013 року на підставі рішення Володарського районного суду Донецької області № 2-59/2010 від 11.01.2010 року. Також судом встановлено оскільки не заперечується сторонами, що право власності на спірний житловий будинок [ADDRESS] визнано за [PERSON] на підставі судового рішення Володарського районного суду Донецької області № 2-59/2010 від 11.01.2010 року. Відповідно технічного паспорту виготовленого станом на 10.08.2009 року житловий будинок [ADDRESS] з готовністю 100% складається з житлового будинку літ. А-1 з відсотком зносу 33 %, цокольного поверху літ. А/ц з відсотком зносу 30 %, збудованих в 1994 році, погребу літ. А/п, входу до погребу літ. Ш/п, сіней літ. а-1, збудованих у 1992 році з відсотком зносу 30 %. Відповідно до вкладеного талону до паспортного документу серії [NUMBER] громадянина Росії [PERSON] 27.01.2014 року останньому продовжено строк перебування в Україні до 27.04.2014 року та його місцем проживання в Україні зазначено: [ADDRESS] , приймаючою стороною є гр. України [PERSON] . Відповідно до будинкової книги за адресою: [ADDRESS] , з 17.07.2015 року був зареєстрований [PERSON] , з 22.07.2015 року - [PERSON] та з 23.07.2018 року - [PERSON] . Згідно довідки УСЗН Маріупольської райдержадміністрації Донецької області № 09-15/1666 від 19.04.2021 року за адресою: [ADDRESS] , була призначена субсидія [PERSON] за період з 01.10.2016 року по 30.04.2018 року. Відповідно до повідомлення регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Донецькій області від 05.02.2021 року № 31/5-6-аз відповідно до інформації Єдиного державного реєстру транспортних засобів транспортний засіб ГАЗ 2705-288, номер кузова [NUMBER] , VIN [NUMBER] , 2012 року випуску, червоного кольору, в період з 20.04.2013 року по 11.06.2020 року був зареєстрований за [PERSON] . Згідно копій товарних чеків протягом 2015-2018 рр. було придбано наступне майно: м`який куток вартістю 5790,00 грн., спальня «Бароко» вартістю 10030,00 грн., м/к «Консул» вартістю 7120,00 грн., передпокій «Лідія» вартістю 1460,00 грн., кухня кутова «Барбара» вартістю 4630,00 грн., к/у «Мальта» вартістю 1070,00 грн., 2 металевих ліжка загальною вартістю 3600,00 грн., комод вартістю 480,00 грн., матрац «Класика» вартістю 1340,00 грн. та матрац «Класика» вартістю 960,00 грн. Між тим в даних товарних чеках покупець не вказаний. Також, судом встановлено, оскільки не заперечується сторонами, що в 2020 році було придбано автомобіль марки Cherry Tiggo, 2013 року випуску, сірого кольору, реєстраційний номер [NUMBER] , який був зареєстрований на [PERSON] . Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] виданого 03.11.2020 року [PERSON] помер [INFO] в [ADDRESS] у віці 63 років, про що складено відповідний актовий запис № 154. Згідно довідки виконавчого комітету Нікольської селищної ради Нікольського району Донецької області № 2563 від 10.11.2020 року на момент смерті гр. [PERSON] (помер а/з № 154 від 03.11.2020 року) згідно будинкової книги був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] і мав наступний склад сім`ї: колишня дружина [PERSON] , 1962 року народження, та [PERSON] , 1968 року народження. 31.03.2021 року [PERSON] та [PERSON] звернулися до нотаріуса нотаріального округу міста Мегіон Ханти-Мансійського автономного округу-Юги Тюменської області РФ Штейнікової О.В. із заявою про прийняття спадщини після смерті їх батька [PERSON] , який помер [INFO] . Щодо вимоги сторони позивача про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу, слід зазначити наступне. Так, відповідно до п.5 ч.1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу. Також відповідно правового змісту положень вищевказаної статті встановлення судом юридичних фактів можливо за умови, що від їх встановлення залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначеного іншого порядку їх встановлення (ч.2 ст. 315 ЦПК України). Як вбачається із позовної заяви, встановлення даного факту позивачки необхідно для визнання майна придбаного за час проживання з померлим спільною сумісною власністю та його розподіл. Згідно ч.ч. 2, 4 ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Поняття сім`ї, сформульоване в цій статті, не містить такої обов`язкової ознаки сім`ї, як знаходження саме в зареєстрованому шлюбу. Сім`я розглядається як соціальний інститут і водночас як союз конкретних осіб. Сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки, що й є ознаками сім`ї. Відповідно до Хартії прав сім`ї, сім`я це щось більше, ніж просто правова, суспільна чи економічна одиниця, це спільнота любові і солідарності, це те місце, де зустрічаються різні покоління і допомагають один одному зростати у людській мудрості та узгоджувати індивідуальні права з іншими вимогами суспільного життя. Альтернативою шлюбу є конкубінат, тобто фактичне спільне проживання жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу. Жінка та чоловік мають на це право і відповідно право на повагу до свого вибору з боку держави та суспільства. Європейський суд з прав людини зауважив, що відносини де-факто, як і відносини, що ґрунтуються на шлюбі, можуть вважатись сімейним життям. У справі «Джонстон проти Ірландії» (справа номер ECH-1986-S-006) було встановлено, що заявники прожили спільно близько 15 років. На цій підставі Європейський суд зробив висновок, що вони складали сім`ю, а тому мають право на захист, незважаючи на те, що їх зв`язок існує поза шлюбом. Згідно з роз`ясненнями Верховного Суду України у листі «Судова практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 01 січня 2012 року, доказами, які свідчать про факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу можуть бути: свідоцтва про народження дітей, довідки з місця проживання, свідчення свідків, листи ділового та особистого характеру тощо). Також це можуть бути: свідоцтво про смерть одного із «подружжя», свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько, виписки з погосподарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що «подружжя» вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства. Пунктом 6 рішення Конституційного Суду від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 встановлено, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п. Верховний Суд в Постанові від 30 жовтня 2019 року у справі № 643/6799/17 роз`яснив, що для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу потрібно враховувати у сукупності всі ознаки, що притаманні наведеному визначенню. Так, при встановленні факту наявності у осіб спільного побуту доцільно враховувати ознаки, визначені у понятті домогосподарства. Домогосподарство є сукупність осіб, які спільно проживають в одному житловому приміщенні або його частині, забезпечують себе всім необхідним для життя, ведуть спільне господарство, повністю або частково об`єднують та витрачають кошти. Взаємність прав та обов`язків передбачає наявність як у жінки, так і у чоловіка особистих немайнових і майнових прав та обов`язків, які можуть випливати, зокрема, із нормативно правових актів, договорів, укладених між ними, звичаїв. Для встановлення цього факту важливе значення має з`ясування місця і часу такого проживання. Підтвердженням цього може бути їх реєстрація за таким місцем проживання, пояснення свідків, представників житлово-експлуатаційної організації. Щодо часу проживання слід зазначити, що за своєю природою проживання однією сім`єю спрямоване на довготривалі відносини. Таким чином, з наведеного положення випливає головна ознака подружніх відносин: наявність факту спільного проживання, ведення спільного господарства, тобто прийняття участі у спільних витратах, спрямованих на забезпечення життєдіяльності сім`ї. Аналогічний правовий висновок міститься й у постанові Верховного Суду України № 6-148 цс12 від 12 грудня 2012 року, яка має враховуватися судами загальної юрисдикції при виборі правової норми, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин (ч.4 ст. 263 ЦПК України). З огляду на вищевказане, системний аналіз наявних доказів дозволяє суду дійти висновку про наявність у [PERSON] та [PERSON] відносин, що за своєю суттю відповідають відносинам сім`ї в період саме з 22.07.2015 року по день смерті останнього тобто [INFO] , оскільки цей факт підтверджується наявними в матеріалах справи письмовими доказами та показами допитаних в судовому засіданні свідків. Так, з досліджених документів вбачається що [PERSON] зареєстрована за місцем проживання [PERSON] у спірному будинку саме з 22.07.2015 року по 03.11.2020 року що дає суду підстави вважати, що початком періоду сумісного проживання останніх є саме дата 22.07.2015 року, а закінчення - дата смерті [PERSON] . Крім цього факт перебування [PERSON] у будинку [PERSON] у вказаний період підтверджено показами свідків, які дали пояснення, що періодично бачили [PERSON] у вказаному домоволодінні, та як вона туди приходила. Також з показів свідків вбачається, що [PERSON] давав грошові кошти [PERSON] , остання їх приймала та допомагала йому по господарству. Також він надавав їй кошти для вирішення проблем її сина. Крім цього факт сумісного проживання позивачки та померлого [PERSON] як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу підтверджується наданими стороною позивача фотознімками та частково визнається стороною відповідачів. Задовольняючи вказану вимогу, суд також виходить з того, що а ні [PERSON] , а ні [PERSON] в період їх сумісного проживання однією сім`єю не перебували кожний в окремому шлюбі з іншими особами, що не заперечується сторонами. Між тим, слід зазначити, що період проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу [PERSON] та [PERSON] з 2010 року, як того просить встановити заявниця, не знайшов своє підтвердження в ході судового розгляду, оскільки дана обставина заперечується іншою стороною, а належних та допустимих доказів з цього приводу стороною позивача суду не надано. Факт знайомства [PERSON] та [PERSON] у 2010 році, та того, що [PERSON] приїздила до [PERSON] в РФ, та останній по приїзду до України на постійне місце проживання зареєструвався у будинку її матері жодним чином не свідчить про сумісне проживання останніх та виникнення сімейних відносин з відповідними взаємними правами та обов`язками, спільним бюджетом, веденням спільного господарства, побуту, тощо. Доказів сумісного проживання та ведення спільного господарства [PERSON] та [PERSON] за межами України матеріали справи не містять. Слід також зазначити, що суд не бере до уваги доводи сторони відповідачів на які вони посилаються як на підстави відмови у задоволенні вказаної вимоги, оскільки висновки суду підтвердженні наявними в матеріалах справи письмовими доказами та показами свідків. Факт того, що колишня дружина померлого [PERSON] також зареєстрована за місцем проживання [PERSON] та [PERSON] не спростовує висновків суду, тим паче, що допитані свідки (з боку відповідачів) не надали пояснень, що колишня дружина фактично мешкала разом з [PERSON] до дня його смерті. Також не спростовує висновків суду та обставина на яку посилається сторона відповідача, що наявність реєстрації [PERSON] у спірному будинку обумовлена виключно лише отриманням субсидії. На думку суду, вказана обставина навпаки підтверджує факт проживання [PERSON] у спірному будинку разом з [PERSON] та раціональне планування останніми витрачення коштів на комунальні послуги з метою економії сімейного бюджету. Щодо вимоги визнання автомобіля автомобіль марки Cherry Tiggo, реєстраційний номер [NUMBER] , об`єктом спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] та визнання за [PERSON] права власності на Ѕ частину вказаного автомобіля слід зазначити наступне. Так, відповідно до ст. 74 СК України, в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. За змістом наведеної норми правовими наслідками встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без шлюбу є встановлення належності їм майна на праві спільної сумісної власності на підставі ст. 74 СК України. Для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, з метою вирішення майнового спору на підставі ст.74 СК України суд повинен встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу в період, упродовж якого було придбано спірне майно. Згідно ч.3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Стаття 60 СК України поширює правовий режим спільної сумісної власності на майно, набуте подружжям за час шлюбу, що є продовженням загальної норми ч.3 ст. 368 ЦК України. Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хворобою, тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. В силу положень ст.ст. 21, 24, 41 Конституції України, ст.ст. 319, 358 ЦК України, всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, у тому числі щодо захисту права спільної сумісної власності. Згідно ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно ч.1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ч.1 ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ч.2 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Як вище зазначалося судом встановлено факт проживання однією сім`єю без шлюбу [PERSON] з [PERSON] , який помер [INFO] , в період з 22.07.2015 року по день його смерті [INFO] . Сторонами також не заперечується та визнається, що у 2020 році придбано майно: автомобіль марки Cherry Tiggo, реєстраційний номер [NUMBER] , зареєстрований на [PERSON] . Таким чином суд вважає встановленим, що за час сумісного проживання [PERSON] з [PERSON] у 2020 році придбано майно: автомобіль марки Cherry Tiggo, реєстраційний номер [NUMBER] , зареєстрований на [PERSON] , а тому в розумінні положень ст. 74 СК України він є спільною сумісною власністю позивачки та померлого [PERSON] , а тому до даних відносин підлягає застосуванню положення глави 8 СК України, в зв`язку з чим, враховуючи, що між позивачкою та [PERSON] жодних договорів, щодо розподілу майна укладено не було, позивачка має право на 1/2, як рівну частку, майна, яке було набуте нею та [PERSON] за їх час проживання однією сім`єю, а саме спірного автомобіля та визнання за нею права власності на 1/2 його частку. Також слід зазначити, що задовольняючи дану вимогу, суд також виходить з того, що стороною відповідача не доведено, що спірний автомобіль [PERSON] придбав саме за власні особисті кошти, що не мали статусу спільних сумісних, а надані стороною відповідачів на підтвердження даних доводів докази, судом не беруться до уваги, оскільки факт отримання грошової допомоги з РФ та факт продажу останнім нерухомого майна не свідчить про витрачання отриманих коштів саме на купівлю за ці кошти вказаного автомобіля. Щодо вимоги визнання житлового будинку розташованого за адресою [ADDRESS] об`єктом спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] та визнання за [PERSON] права власності на Ѕ частину вказаного будинку слід зазначити наступне. Так, як на підставу задоволення вказаної вимоги позивачка посилається на ту обставину, що вказане нерухоме майно було набуто [PERSON] за час їх сумісного проживання як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу з 2010 року, а тому на підставі положень статті 74 СК України вказане нерухоме майно є їх спільною сумісною власністю, та підлягає розподілу в рівних частках. Також як на підставу задоволення даної вимоги позивачка також посилається на положення ст. 62 СК України обґрунтовуючи заявлену вимогу тою обставиною, що за час їх сумісного проживання з [PERSON] внаслідок їх сумісних трудових та грошових затрат для добудови домоволодіння та проведення капітального ремонту будинку, вартість будинку значно збільшилась, він став придатним для проживання, а тому вважає, що збільшення вартості домоволодіння надає їй право на визнання за нею права власності на 1/2 частину домоволодіння. Як зазначалося вище, та встановлено судом, право власності на спірний житловий будинок [ADDRESS] було зареєстровано за [PERSON] 30.08.2013 року на підставі рішення Володарського районного суду Донецької області № 2-59/2010 від 11.01.2010 року, тобто поза межами періоду проживання останнього з [PERSON] однією сім`єю без реєстрації шлюбу, а тому підстав визнавати вказаний жилий будинок на підставі положень ст. 74 СК України на яку позивачка посилається як на підставу задоволення даної позовної вимоги, спільною сумісною власністю її та померлого [PERSON] немає, а відповідно і не має підстав для застосування положень глави 8 СК України, зокрема ст.ст. 60, 61, 62, 65, 69-71 цього Кодексу. Між тим слід зазначити, що відмовляючи в задоволенні вказаної вимоги крім вищезазначеного суд, також виходить з того, що позивачкою не вірно обрано спосіб захисту своїх прав. Так, як зазначалося вище позивачка посилаючись на положення ст. 62 СК України, вказуючи, що за час її сумісного проживання з [PERSON] , внаслідок їх спільних трудових та грошових затрат спірний будинок у своїй вартості істотно збільшився, в зв`язку з чим він може бути визнаний об`єктом права спільної сумісної власності та надасть їй право на визнання за нею права власності на Ѕ його частину. Згідно ч.1 ст. 62 СК України якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 4 постанови від 4 жовтня 1991 року № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», члени сім`ї власника жилого будинку, якщо вони приймали участь лише у будівництві підсобних будівель (літньої кухні, сараю, тощо) і підсобних приміщень або коли їх затрати на ремонт жилого будинку перевищували покладений на них ст. 156 Житлового кодексу України обов`язок не на підставі угоди про створення спільної власності, яка відповідає законодавству, вправі вимагати не визнання права власності на будинок, а відшкодування своїх затрат на будівництво. Разом з тим, наведені доводи позивачки у збільшенні вартості будинку за рахунок його капітального ремонту та добудови, в результаті її та [PERSON] сумісних трудових та грошових затрат, відповідно до вищевказаних норм матеріального права, роз`яснень Пленуму Верховного Суду України № 7 від 4 жовтня 1991 року «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право власності громадян на жилий будинок» (пп. 4, 5) дає їй право вимагати не визнання права власності на будинок, а відшкодування затрат на будівництво, чого останньою заявлено не було. Також в свою чергу, слід зазначити, що за життя власника жилого будинку, позивачка не пред`являла до нього вимог ні про відшкодування своїх затрат, ні про визнання частки в майні. Отже, в задоволенні позову [PERSON] в частині визнання спірного житлового будинку, об`єктом спільної сумісної власності, та визнання за нею права власності на 1/2 частку даного будинку слід відмовити у повному обсязі. Щодо вимоги позивачки про визнання об`єктами спільної сумісної власності меблів та побутової техніки та виділення їх в натурі слід зазначити наступне. Так, позивачкою на підтвердження придбання за час її проживання однією сім`єю з [PERSON] спірного майна, а саме меблів, надано суду копії товарних чеків. Однак вказані копії не містять в собі достовірних даних, а саме прізвища покупців, адреси доставки товару або будь-яких інших ознак придбання меблів саме позивачкою або померлим [PERSON] під час їх проживання однією сім`єю, тим паче, що дана обставина (факт придбання меблів) не визнається та заперечується протилежною стороною. Крім цього, на підтвердження придбання побутової техніки позивачкою взагалі не надано жодних доказів, а її наявність у спірному будинку, як і наявність перелічених позивачкою в позовній заяві меблів, стороною відповідачів також заперечується. Допитані свідки також заперечили факт придбання вказаного спірного майна. Таким чином дана заявлена вимога є недоведеною, а тому задоволенню не підлягає. Інші доводи учасників справи не спростовують висновків суду. Крім того, на підставі ст. 141 ЦПК України, враховуючи, що позивачкою при зверненні до суду було сплачено суму судового збору в розмірі 4215,29 грн. і суд задовольнив 28,10% заявлених позивачкою позовних вимог від суми 417978,00 грн., суд вважає, що з відповідачів на користь позивачки підлягає стягненню сума судового збору пропорційна розміру задоволених позовних вимог рівними частками у розмірі по 592,25 грн. з кожного, решта суми судового збору пропорційна розміру позовних вимог, в яких позивачці відмовлено, стягненню на користь останньої не підлягає. Також, враховуючи, що при зверненні до суду з вимогою немайнового характеру про встановлення факту проживання однією сім`єю позивачкою судовий збір у розмірі 420,40 грн. сплачено не було, а позов в цій частині задоволено, суд вважає, що з відповідачів слід стягнути на користь держави судовий збір рівними частками у розмірі по 210,20 грн. з кожного. Судові витрати у вигляді витрат на правничу допомогу в розмірі 4000 грн. які позивачка просила стягнути на свою користь з відповідачів задоволенню не підлягають оскільки дані витрати не підтвердженні жодними доказами. Крім цього судовий збір сплачений позивачкою за подачу заяв про забезпечення доказів, позову також відшкодуванню останній відповідачами не підлягає, оскільки в задоволенні вказаних заяв було відмовлено.

Outcome: partial