Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-20 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс», треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: приватний нотаріус Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк Олена Василівна, приватний виконавець виконавчого округу Запорізької області Чубарев Олександр Олександрович, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] зазначив, що 27.10.2018 між позивачем та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» було укладено кредитний договір № 191049645, за умовами якого позичальнику було надано кредит в розмірі 5830,00 грн. строком на 30 днів. В подальшому право вимоги за зазначеним договором було відступлене ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС», правонаступником якого на підставі договору відступлення №05/0820-01 від 05.08.2020 та реєстру прав вимоги4 від 09.04.2021 за кредитним договором є відповідач - ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс». 20.05.2021 приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк О.В. було вчинено виконавчий напис № 27147 про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» у розмірі 28327 грн. 23 коп. На підставі вищевказаного виконавчого напису 07.07.2021 приватним виконавцем Чубаревим О.О. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №66007915. 13.07.2021 приватним виконавцем Чубаревим О.О. винесено постанову про звернення стягнення на дохід [PERSON] , який він отримує в Акціонерному товаристві «Запорізький завод феросплавів» та інші доходи заявника. На думку позивача виконавчий напис вчинений нотаріусом з численним порушенням законодавства, а тому є таким, що не підлягає виконанню оскільки позивачем не отримувалося жодних вимог про стягнення боргу від відповідача, а тому відсутні законні підстави для вчинення виконавчого напису. На момент вчинення виконавчого напису законом не було передбачено права його вчиняти на кредитних договорах. Крім того, виконавчий напис було вчинено на копії кредитного договору, який не було нотаріально посвідчено, що свідчить про незаконність такого виконавчого напису. З урахуванням вищевикладеного, позивач просив визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 27147 від 20.05.2021, стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати на правову допомогу в розмірі 2300 грн. 00 коп., а також судовий збір. 16.08.2021 позивач звернувся до суду із заявою про забезпечення позову шляхом зупинення стягнення за оскаржуваним виконавчим написом. Ухвалою судді від 18.08.2021 заяву позивача про забезпечення позову було задоволено, зупинено стягнення на підставі оскаржуваного виконавчого напису. Ухвалою судді від 25.08.2021 позовну заяву було залишено без руху, позивачу надано строк для усунення вказаних в ухвалі суду недоліків. 30.08.2021 від представника позивача на адресу суду надійшла заява про усунення вказаних в ухвалі суду недоліків. Ухвалою судді від 31.08.2021 позовну заяву прийнято до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи, встановлено учасникам справи строк для подання заяв по суті справи, призначено розгляд справи у судовому засіданні, витребувано у приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Чубарева О.О. завірені належним чином копії документів, на підставі яких було відкрито виконавче провадження з виконання оскаржуваного виконавчого напису. 14.09.2021 від приватного виконавця Чубарева О.О. надійшла постанова від 10.09.2021 про зупинення виконавчого провадження №66007915. 24.09.2021 на адресу суду від приватного виконавця Чубарева О.О. на виконання зазначеної ухвали суду надійшли витребувані судом документи. 20.01.2022 від представника позивача адвоката Федько О.А. надійшла заява про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу у розмірі 2300 грн. 00 коп. В судове засідання позивач та його представник не з`явились, 21.01.2022 від представник позивача адвоката Федько О.А. надійшла заява про розгляд справи за відсутності позивача та його представника, позов підтримала в повному обсязі та просила його задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Представник відповідач у судове засідання повторно не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи відповідача повідомлено у встановленому законом порядку, причини неявки суду не повідомив, відзив на позовну заяву не подав. Треті особи, повідомлені судом належним чином про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явились, заяв по суті справи до суду не подали, причин неявки суду не повідомили. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною першою ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно вимог ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що 20.05.2021 приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк Оленою Василівною було вчинено виконавчий напис №27147 про стягнення на користь стягувача ТОВ «Фінансова Компанія «Онлайн Фінанс» з боржника [PERSON] заборгованості за кредитним договором від 27.10.2018 №191049645 в розмірі 28327 грн. 23 коп. На підставі вищевказаного виконавчого напису 13.07.2021 приватним виконавцем виконавчого округу Запорізької області Чубаревим Олександром Олександровичем винесено постанову від щодо примусового виконання виконавчого напису приватного нотаріуса Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк О.В. від 20.05.2021 №27147 про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» у розмірі 28327 грн. 23 коп. Із наданої копії виконавчого напису № 27147 від 20.05.2021 вбачається, що позивач є боржником за кредитним договором № 191049645 від 27.10.2018 укладеному між товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] , правонаступником усіх прав та обов`язків якого, на підставі Договору відступлення прав вимоги за кредитними договорами №32 від 25.06.2019 є Товариство з обмеженою відповідальністю «Таліон плюс», правонаступником усіх прав та обов`язків якого, на підставі Договору відступлення прав вимоги за кредитними договорами №05/0820-01 від 05.08.2020, реєстру прав вимоги №4 від 09.04.2021 є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» . Строк платежу за договором настав. Стягнення заборгованості проводиться за період з 09.04.2021 по 07.05.2021. Сума заборгованості становить 27127 грн. 23 коп., що складається з суми заборгованості за тілом кредиту у розмірі 5826 грн. 43 коп., суми заборгованості за нарахованими та несплаченими відсотками за користування кредитом у розмірі 1450 грн. 80 коп., строкова заборгованість за штрафами і пенями у розмірі 19850 грн. 00 коп. За вчинення виконавчого напису нотаріусом стягнуто 1200 грн. 00 коп. За загальним правилом статей 15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до ст.18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і порядку, встановлених законом. Процедура вчинення нотаріусами виконавчих написів визначена у Главі 14 Закону України «Про нотаріат» та Главі 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженому наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012. Відповідно до ст. ст. 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Згідно зі ст. 87 на підставі вищевказаного виконавчого напису для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Згідно з пунктами 1.1., 1.2., 3.2., 3.5. Глави 16 «Вчинення виконавчих написів» Розділу ІІ «Порядок вчинення окремих видів нотаріальних дій» Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №1172 від 29.06.1999. Під час вчинення виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку. Пунктом 2 Розділу «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» Переліку в редакції змін, внесених постановою Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014, встановлено, що для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, подаються: оригінал кредитного договору; засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 у справі №826/20084/14 зміни, внесені до Переліку постановою Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 №662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», визнано незаконними та нечинними. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 зазначене вище рішення суду залишено без змін. Згідно з пунктом 10.2 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України № 7 від 20.05.2013 «Про судове рішення в адміністративній справі» визнання акта суб`єкта владних повноважень нечинним означає втрату чинності таким актом з моменту набрання чинності відповідним судовим рішенням або з іншого визначеного судом моменту після прийняття такого акта. Таким чином, застосуванню при вирішенні спору підлягає постанова Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» № 1172 від 29.06.1999 в редакції постанови КМУ від 29.11.2001. Пунктом 1 зазначеного Переліку передбачено, що для одержання виконавчого напису за нотаріально посвідченими угодами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно, нотаріусу подаються: оригінал нотаріально посвідченої угоди; документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Підпунктом 5.1. пункту 5 глави 16 «Вчинення виконавчих написів» розділу ІІ «Порядок вчинення окремих видів нотаріальних дій» Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012, встановлено, що виконавчий напис вчинюється на оригіналі документа (дублікаті документа, що має силу оригіналу), що встановлює заборгованість. Таким чином, після скасування внесених постановою Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 №662 до Переліку змін виконавчий напис міг бути вчинений лише за умови подання оригіналу нотаріально посвідченого договору чи його дублікату, що має силу оригіналу. Вчинення нотаріусом виконавчого напису за відсутності оригіналу нотаріально посвідченого договору чи його дубліката має наслідком визнання такого виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Відповідно до позиції Верховного Суду, висловленої в постанові від 06.06.2019 в справі № 750/1627/18, нотаріус не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. При цьому, з точки зору ст. 88 Закону України «Про нотаріат», безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису. Належними доказами, які підтверджують наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлюють розмір заборгованості, можуть бути виключно первинні документи, оформлені у відповідності до вимог статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Такими доказами можуть бути, зокрема, платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. Така правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 23.01.2018 по справі №310/9293/15. Розрахунок заборгованості, зроблений стягувачем, з урахуванням положень Переліку документів, не може вважатись доказом на підтвердження безспірності заборгованості боржника. Відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості є обов`язковою умовою вчинення нотаріусом виконавчого напису. Враховуючи ці обставини та вимоги ст.ст. 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат», захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. При вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Суд при цьому має перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. В той же час законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 05.07.2017 по справі №6-887цс17. Будь-яким чином перевірити безспірність заборгованості по наданому кредитором нотаріусу Кредитному договору та розрахунку заборгованості суд позбавлений можливості, такий обов`язок на суд не покладається, оскільки довести безспірність такої заборгованості, з точки зору викладеного вище обґрунтування, має кредитор при зверненні до нотаріуса. З урахуванням вищевикладеного, суд приходить висновку про обґрунтованість вимог позивача. Оспорюваний виконавчий напис вчинено нотаріусом з порушенням вимог чинного законодавства, тому він підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню, отже позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню. Вирішуючи питання щодо розподілу витрат на правничу допомогу, суд виходить з наступного. У відповідності до ч. 3 ст. 133 ЦПК України, витрати на професійну правничу допомогу відносяться до судових витрат як витрати, пов`язані з розглядом справи. Порядок визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу, розподілу витрат між сторонами визначається ст. 137 ЦПК України. Згідно ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Участь адвоката, який представляє інтереси позивача у справі і факт надання правової допомоги підтверджено, договором про надання правничої допомоги від 09.08.2021, копією акту прийому-передачі наданих послуг (виконаних робіт) до договору про надання послуг у галузі права №1-02/08 від 02.08.2021 на суму 2300 грн. 00 коп., копіями квитанцій до прибуткового касового ордеру №1-02/08 від 16.08.2021 та №2-02/08 від 25.10.2021., згідно яких загальна сума сплачена позивачем складає 2300 грн. 00 коп. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Аналогічна правова позиція міститься у постановах Верховного Суду від 18.12.2018 у справі № 910/4881/18, від 03.04.2020 у справі № 920/653/19. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо,

Outcome: approved