Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-17 00:00:00

Криворізький державний педагогічний університет звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості. Позовні вимоги обґрунтовані тими обставинами, що між Криворізьким державним педагогічним університетом (далі - КДПУ) та [PERSON] укладено договір №02-2994 про надання освітніх послуг від 31.08.2019. Відповідно до умов зазначеного договору, позивач взяв на себе зобов`язання за рахунок коштів відповідача здійснити навчання [PERSON] за заочною формою навчання, за спеціальністю: 014.03. Середня освіта (історія), з присвоєнням ступеня вищої освіти «бакалавр», а відповідач зобов`язалася своєчасно вносити плату за надання освітньої послуги, загальна вартість якої на час укладення договору становила 42000,00 грн, зокрема за 2019 рік (вересень-грудень) - 4200,00 грн, 2020 рік - 10500,00 грн, 2021 рік - 10500,00 грн, 2022 рік - 10500,00 грн, 2023 рік (січень-червень) - 6300,00 грн. Відповідно до І розділу Договору, строк надання освітньої послуги починається з 1 курсу 1 семестру, з 01 вересня 2019 року по 30 червня 2023 року, проте, згідно з наказом Криворізького державного педагогічного університету №376-с від 25.06.2020 відповідача було відраховано з університету за невиконання навчального плану. 05.02.2021 відповідачу була направлена претензія №25 з вимогою сплатити заборгованість за надання освітньої послуги у розмірі 8396,88 грн, яка останнім була залишена поза увагою, у зв`язку з чим позивач вимушений був звернутись до суду з даним позовом. У зв`язку з вищевикладеним, позивач просить суд: стягнути з відповідача на свою користь суму основного боргу, з урахуванням індексу інфляції в розмірі 8822,68 грн, 3% річних - 262,40 грн, пеню в розмірі 476,21 грн. Крім того, позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь витрати пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 2270,00 грн. Представник позивача, відповідно до ч. 1 ст. 276 ЦПК України, подав до суду клопотання про розгляд справи в порядку спрощеного провадження без виклику сторін. Відповідач, про розгляд справи в порядку спрощеного провадження без виклику сторін, судом повідомлявся належним чином. У зв`язку з чим, на підставі ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Суд, оцінивши докази за внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на повному, всебічному та об`єктивному дослідженні обставин справи, дійшов висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позову, виходячи з наступного. За приписами ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. При цьому згідно роз`яснень, наданих Пленумом Верховного Суду України у п. 2 постанови від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі» рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 3 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 10 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. За ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнається право людини на доступ до правосуддя, а за її ст. 13 - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. З урахуванням встановлених у справі обставин суд дійшов висновку, що спірні правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються положеннями Цивільного кодексу України, що регулюють питання виконання зобов`язань. Судом встановлено, що між Криворізьким національним університетом та відповідачем укладений договір №02-2994 про надання освітніх послуг від 31.08.2019. Відповідно до розділу І Договору, позивач взяв на себе зобов`язання за рахунок відповідача здійснити навчання за заочною формою навчання, за спеціальністю: історія, з присвоєнням ступеня вищої освіти «бакалавр». Згідно з п. 9.1. Договору загальна вартість освітньої послуги становить 42000,00 грн. Відповідно до розділу І Договору, строк надання освітньої послуги починається з 1 курсу 1 семестру, з 01 вересня 2019 року по 30 червня 2023 року. На підставі наказу №376-с від 25.06.2020 «Про особовий склад студентів факультету географії, туризму та історії» відповідача відраховано з університету за невиконання навчального плану. Відповідач у порушення умов Договору не в повному обсязі здійснив оплату за надані позивачем послуги, у зв`язку з чим, було здійснено розрахунок заборгованості з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, 3% річних від простроченої суми та пені, на загальну суму 9561,29 грн, з яких: - 8822,68 грн - сума основного боргу з урахуванням індексу інфляції; - 262,40 грн - три відсотки річних; - 476,21 грн - пеня. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Згідно до ч. 2 ст. 903 ЦК України, у разі неможливості виконати договір про надання послуг, що виникла не з вини виконавця, замовник зобов`язаний виплатити виконавцеві розумну плату. Якщо неможливість виконати договір виникла з вини замовника, він зобов`язаний виплатити виконавцеві плату в повному обсязі, якщо інше не встановлено договором або законом. Враховуючи, що оплату за фактично отримані відповідачем освітні послуги в добровільному порядку позивачу, не здійснено, що свідчить про порушення прав позивача, тому він вправі вимагати захисту своїх прав у судовому порядку, шляхом зобов`язання виконання боржником обов`язку з оплати вказаних послуг. Разом з цим, позивач, пред`являючи вимоги про відшкодування заборгованості, просив, у тому числі, стягнути інфляційні втрати та 3% річних, передбачені ст. 625 ЦК України. У відповідності до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. До позову позивачем надано розрахунок суми заборгованості з урахуванням інфляційних втрат та 3% річних, який був перевірений судом та суд вважає його цілком прийнятним, тому вважає за можливе прийняти до уваги розрахунок належних до стягнення інфляційних втрат та 3% річних саме у такому розмірі та за вказаний період. Таким чином, оскільки у зв`язку із несплатою відповідачем за отримані освітні послуги позивачеві було завдано збитків, по суті матеріальної шкоди, яка виражена в грошовому еквіваленті, суд вважає, що вимоги позивача про стягнення інфляційних втрат та 3% річних відповідно до наданих розрахунків є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Разом з цим суд приходить до висновку про відмову у задоволенні вимоги, щодо стягненні пені за договором, з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності. При цьому, як зазначено у ч. 1 ст. 547 ЦК України, правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі. Водночас відповідно до ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Таким чином пеня та штраф за договором - це різновиди неустойки. А неустойка - один зі способів забезпечення виконання договірних зобов`язань, а тому вимоги про її сплату повинні бути оформлені в письмовій формі. Отже, якщо сторони не передбачили умовами договору можливість сплати пені за порушення виконання зобов`язань та не визначали її розміру, то немає підстав для стягнення пені у розмірі, не погодженому в договірному порядку та прямо не встановленому законом. З урахуванням наведеного, враховуючи, що за умовами укладеного Договору про надання освітніх послуг сплату неустойки у вигляді пені за порушення виконання зобов`язань не передбачено та у даному випадку її сплату прямо не передбачено законом, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, а саме: стягненню з відповідача на користь позивача суми боргу з урахуванням індексу інфляції у розмірі 8822,68 грн та трьох відсотків річних у розмірі 262,40 грн, а вимоги щодо стягнення пені задоволенню не підлягають. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За приписами частини 1 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» ставка судового збору за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана юридичною особою складає 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду. Отже, з урахуванням часткового задоволення позову з відповідача на користь позивача підлягає відшкодуванню судовий збір в розмірі 2156,94 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial