Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-16 00:00:00

[PERSON] звернулася до Ленінського районного суду м.Харкова з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 30.04.2014 року між позивачем та відповідачем було укладено шлюб, зареєстрований Ленінським відділом РАЦС РС ХМУЮ, про що зроблено відповідний актовий запис № 160 та видано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] . Від шлюбу сторони мають малолітнього сина, [PERSON] , [INFO] . Подальше подружнє життя з відповідачем є неможливим через відсутність взаєморозуміння між ними, різницею характерів. Просить суд, шлюб між нею та відповідачем, розірвати. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, належним чином була повідомлена про дату, час та місце проведення судового засідання. Позивач надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, належним чином був повідомлений про дату, час та місце проведення судового засідання. Відповідач надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить їх задовольнити. Враховуючи, що розгляд справи відбувся у відсутність позивача та відповідачів, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги про розірвання шлюбу підлягають задоволенню з огляду на їх законність та обґрунтованість. Судом встановлено, що сторони 30 квітня 2014 року уклали шлюб, зареєстрований Ленінським відділом реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, про що зроблено відповідний актовий запис № 160, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . Від шлюбу сторони мають малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , про що зроблено відповідний актовий запис за №819 Ленінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної сліжби Харківського міського управління юстиції та видано свідоцтво про народження. Дитина мешкає з позивачем, спору про місце проживання та порядок участі у вихованні дитини між сторонами немає. Сторони у теперішній час шлюбні стосунки не підтримують, спільне господарство ними не ведеться. Тобто, зараз кожний живе своїм окремим особистим життям. Таким чином, їх сім`я фактично розпалась, шлюб існує тільки формально і зберегти його неможливо, так як всі можливості зберегти сім`ю вичерпані. В Постанові Пленуму Верховного суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» зазначається, що при розгляді справ, які виникають у зв`язку з укладенням, припиненням шлюбу, а також з інших сімейних відносин, необхідно виходити з положень Конституції України, норм Сімейного кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Закону України «Про міжнародне приватне право» від 23 червня 2005 року, а також інших нормативно правових актів, що регулюють сімейні відносини. Згідно ч. 1 сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Згідно ст. 56 Сімейного кодексу України, кожна особа має право припинити свої шлюбні відносини. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст.160 Сімейного Кодексу України, місце проживання дитини, визначається за спільною згодою батьків. Майнових спорів у сторін немає. Таким чином у суду є усі підстави для задоволення позовних вимог та розірвання шлюбу між сторонами, так як подальше спільне життя подружжя та збереження сім`ї неможливе. На підставі викладеного,

Outcome: approved