Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-13 00:00:00

У жовтні 2021 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що на підставі свідоцтва про право власності він є власником будинку [ADDRESS] . У вказаному будинку зареєстрований, але з 12 травня 2019 року не проживає [PERSON] . Оскільки відповідач не проживає у належному йому (позивачу) будинку понад один рік, просив визнати його таким, що втратив право користування будинком [ADDRESS] . У судовому засіданні представник позивача [PERSON] - адвокат Шаленко П.М. позов підтримала з підстав викладених у ньому, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, відзив на позов не надав. Оскільки суд не має відомостей про причину повторної неявки відповідача, який повідомлявся про час і місце розгляду справи в порядку, визначеному ЦПК України, від нього не надійшли відзив чи заява про судовий розгляд за його відсутності, вказане дає підстави вирішити справу з огляду на наявні у ній дані (постановити заочне рішення) у відповідності до ч. 4 ст. 223, ч. 1 ст. 280 ЦПК України, проти чого й не заперечує позивач. На підставі наявних у справі доказів, суд ухвалює рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази у справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що позивач є власником будинку [ADDRESS] (а.с. 6, 7). Як вбачається з матеріалів справи (а.с. 8-13) у вказаному будинку з 17 квітня 2008 року зареєстрований відповідач [PERSON] , [INFO] , який з 12 травня 2019 року в даному будинку не проживає. Згідно положень ст. 317, 383, 391 ЦК України, ст. 150 ЖК України власник майна має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження майном, використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Відповідно до ст. 9, 156 ЖК України, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій. Члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім`ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу. Верховний Суд України в Постанові від 16 листопада 2016 року у справі № 6-709 цс 16 зазначив, що положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жиле приміщення, будинку, квартиру тощо, від будь яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім`ї, а положення статті 405 ЦК України, статей 150, 156 ЖК України регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів та членів його сім`ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім`ї власника без поважних причин понад один рік. Відповідно до ст. 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Враховуючи викладене, оскільки, як встановлено зібраними по справі доказами, відповідач більше року не проживає у належному позивачу на праві приватної власності будинку [ADDRESS] , у добровільному порядку з реєстрації не знімається, то суд вважає за необхідне, задовольняючи позов, визнати [PERSON] таким, що втратив право користування вказаним вище будинком. Згідно до ч. 1-2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача. Згідно до наданих позивачем квитанцій від 27 жовтня 2021 року, виданих адвокатом Шаленко П.М., понесені позивачем витрати на професійну правничу допомогу складають 1500,00 грн та 2000,00 грн, які з урахуванням задоволення позову підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Враховуючи викладене, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені ним судові витрати, а саме суму сплаченого судового збору в розмірі 908,00 гривень та 3500,00 (1500+2000) гривень - за надання правничої допомоги.

Outcome: approved