Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-19 00:00:00

26 березня 2021 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості з орендної плати, комунальних послуг, вартості пошкодженого майна за договором оренди квартири. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказує, що 01 лютого 2020 року між позивачем, як орендодавцем, та [PERSON] , як орендарем, був укладений договір оренди квартири у приватної особи на строк до 31 липня 2020 року. Однак за попередньою домовленістю між ними [PERSON] почав проживати ще до 01 лютого 2020 року. Плату за кілька днів проживання у січні вона не брала, оскільки, як зазначено у договорі, були пошкоджені душ та лампи, а [PERSON] привів їх до ладу. Відповідно до пункту 5.1 укладеного договору, орендна плата за користування квартирою та наймом складала 4000,00 грн в місяць. Пунктом 5.2 договору встановлено, що перша оплата здійснюється в момент укладення договору, а в подальшому здійснюватиметься першого числа відповідного місяця. Пунктом 6.1 передбачено, що комунальні послуги (електроенергія, користування холодною і гарячою водою, опалення) оплачується орендарем на підставі лічильників, інші - на підставі квитанцій. [PERSON] не завжди вчасно сплачував кошти за оренду квартири, проте запевняв, що всі комунальні платежі ним сплачуються, у квартирі підтримуються чистота, всі меблі у справному стані. Перевірити дані факти позивач не мала можливості, оскільки на той час знаходилася за кордоном. 31 липня 2020 року закінчився договір оренди, оскільки вийти на зв`язок із [PERSON] позивач не мала можливості, тому попросила свою сестру прийти та перевірити, в якому стані знаходиться квартира і дізнатися, чи проживає в ній відповідач. При огляді квартири були виявлені пошкодження, зокрема, були відсутні плінтуса, у ванні був пошкоджений змішувач для туалету та раковини, також на стінах була виявлена пліснява. Окрім того, сестра змушена була винаймати клірингову компанію, оскільки залишена квартира була брудна, неприбрана, у квартирі стояв сморід від продуктів. Таким чином, родичі позивача змушені були за власний рахунок приводити квартиру в порядок, сума витрачених коштів становила 2753,52 грн. Також з`ясувалося, що відповідач не платив комунальні послуги за період свого проживання у квартирі і розмір заборгованості за комунальними послугами склав 2697,14 грн. Позивач вважає, що [PERSON] не дотримався умов договору оренди квартири у приватної особи, чим завдав матеріальної шкоди на суму 10 283,66 грн. За таких обставин позивач просить стягнути з відповідача заборгованість з орендної плати за вересень 2020 року в розмірі 4000,00 грн, заборгованість за комунальні послуги у розмірі 3530,14 грн, витрати на відновлення пошкодженого майна у розмірі 2753,52 грн, судовий збір та витрати на правову допомогу. Ухвалою суду від 29 березня 2021 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за даним позовом, розгляд справи ухвалено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Позивач у судове засідання не з`явилася, проте до суду подано представником позивача заяву, в якій позовні вимоги підтримує, просить розглядати справу за її відсутності, проти ухвалення по справі заочного рішення не заперечує. Відповідач у жодне судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, зокрема, відповідач викликався через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Від відповідача не надходив відзив на позов, не надходило в установлений судом строк заяв із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, згідно частини четвертої статті 277 Цивільного процесуального кодексу України. Оскільки відповідач був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового розгляду, проте не з`явився в судове засідання без поважних причин та не повідомив про причини свої неявки в судове засідання, відзиву не подав, а позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд на підставі статей 280-282 Цивільного процесуального кодексу України ухвалив про заочний розгляд справи. Суд, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення на них, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. 11 липня 2016 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Спілка забудовників», Продавцем, та [PERSON] , Покупцем, був укладений договір № К/455 купівлі-продажу майнових прав, відповідно до якого Продавець продає, а Покупці купують майнові права на об`єкт нерухомості у порядку та на умовах, визначених цим договором, та у відповідності до норм Цивільного кодексу України, що визначають загальні положення про купівлю-продаж. Сторони домовилися, що об`єктом нерухомості, майнові права на який передаються за даним Договором, розташований за будівельною адресою: [ADDRESS] (3 черга) (а.с.10-11). На квартиру [ADDRESS] , Товариством з обмеженою відповідальністю Альянс-Консалтинг ІФ», виготовлено технічний паспорт (а.с.12-13). 01 лютого 2020 року був укладений договір оренди квартири у приватної особи між [PERSON] , Орендодавцем, та [PERSON] , Орендарем, згідно умов якого Орендодавець передає, а Орендар бере у тимчасове користування квартиру, що є об`єктом оренди і знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с.14-15). Відповідно до дублікату квитанції № 0.0.1945555135.1 від 17 грудня 2020 року, [PERSON] на рахунок Приватного підприємства «Гал-Комфорт» були внесені кошти у розмірі 574,58 грн як оплату за воду у квартирі за адресою: [ADDRESS] (а.с.16). Згідно квитанції № 0.0.1886146121.3 від 27 жовтня 2020 року, [PERSON] на рахунок Приватного підприємства «Гал-Комфорт» сплачено 444,40 грн як оплату за каналізацію у квартирі за адресою: [ADDRESS] (а.с.17). Як вбачається з копії квитанції № 0.0.1886146121.5 від 27 жовтня 2020 року, [PERSON] на рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю «Прикарпаттяенерготрейд» були внесені кошти у розмірі 153,00 грн в якості оплати за постачання електроенергії у квартирі за адресою: [ADDRESS] (а.с.18). [PERSON] на рахунок Відкритого акціонерного товариства «Автотранспортне підприємство 0928» були внесені кошти у розмірі 90,16 грн як оплату за вивіз сміття у квартирі за адресою: [ADDRESS] , про що свідчить копія квитанції № 0.0.1886146121.5 від 27 жовтня 2020 року (а.с.19). Відповідно до копії квитанції № 0.0.1886146121.1 від 27 жовтня 2020 року, [PERSON] на рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю «Івано-Франківськгаз Збут» сплачено 1324,00 грн як оплату за спожитий газ у квартирі за адресою: [ADDRESS] (а.с.20). Згідно копії квитанції № 0.0.1886146121.2 від 27 жовтня 2020 року, [PERSON] на рахунок Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Івано-Франківськгаз» були внесені кошти у розмірі 111,00 грн в якості оплати за розподіл газу у квартирі за адресою: [ADDRESS] (а.с.21). Як вбачається з копії квитанції № 0.0.1891578440.1 від 02 листопада 2020 року, [PERSON] на рахунок Приватного підприємства «Гал-Комфорт» були внесені кошти в розмірі 832,36 грн як оплату за квартплату у квартирі за адресою: [ADDRESS] (а.с.22). Позивач спілкувалася з відповідачем щодо умов виконання укладеного договору оренди у програмі Viber (а.с. 23-24). Позивачем здійснювалася покупка сантехніки (а.с.25-31). У відповідності зі статтею 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Частиною першою статті 13 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до частини першої-другої статті 207 Цивільного кодексу України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. Частина третя статті 815 Цивільного кодексу України встановлює, що наймач зобов`язаний своєчасно вносити плату за найм житла. Наймач зобов`язаний самостійно вносити плату за комунальні послуги, якщо інше не встановлено договором найму. Положеннями частини першої-третьої статті 820 Цивільного кодексу України передбачено, що розмір плати за найм житла встановлюється у договорі найму житла. Якщо законом встановлений максимальний розмір плати за найм житла, плата, встановлена у договорі, не може перевищувати цього розміру. Одностороння зміна розміру плати за найм житла не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Наймач вносить плату за найм житла у строк, встановлений договором найму житла. Якщо строк внесення плати за найм житла не встановлений договором, наймач вносить її щомісяця. Договір найму житла укладається на строк, встановлений договором. Якщо у договорі строк не встановлений, договір вважається укладеним на п`ять років (частина перша статті 821 Цивільного кодексу України). В силу дії пункту 5 частини другої статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Відповідно до частини першої статті 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. У частині першій статті 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту (частина перша статті 527 Цивільного кодексу України). Згідно з частиною першою статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Положеннями статті 610 Цивільного кодексу України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до частини першої статті 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення (частини перша-друга статті 612 Цивільного кодексу України). Як встановлено судом, у договорі оренди, підписаному сторонами, сторони обумовили обов`язок орендаря, яким є відповідач, сплачувати орендодавцю, позивачу, орендну плату за користування квартирою та комунальні послуги, а також інші витрати на підставі квитанцій. Судом встановлено, що відповідач не вчасно вносив орендну плату та плату за комунальні послуги, також була завдана матеріальна шкода, не відшкодована відповідачем позивачу, доказів протилежного відповідачем не надано. Відповідачем у даній справі не було надано доказів на підтвердження відсутності своєї вини у неналежному виконанні умов зобов`язання, визначеного договором. Відповідач, не бажає приймати участь у судовому розгляді справи і реалізувати своє процесуальне право на спростування доводів позову і доказування належного виконання обов`язків, тим самим не оспорюють наявних підстав для стягнення грошової суми. Відповідно до частини першої-другої статті 614 Цивільного кодексу України, особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання. Враховуючи, що відповідачем не виконані обов`язки, передбачені укладеним 01 лютого 2020 року договором оренди квартири у приватної особи, відповідачем кошти у добровільному порядку позивачу не повернуті, що свідчить про порушення прав позивача, тому суд вважає, що позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом стягнення заборгованості з орендної плати за вересень 2020 року в розмірі 4000,00 грн, заборгованості за комунальні послуги у розмірі 3530,14 грн та витрат на відновлення пошкодженого майна у розмірі 2753,52 грн. Щодо стягнення судових витрат, то суд зазначає наступне. Відповідно до частини першої-третьої статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Частиною восьмою статті 141 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору; Стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлює, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Згідно зі статтею 11 Цивільного процесуального кодексу України, суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо. Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги (стаття 15 Цивільного процесуального кодексу України). Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 Цивільного процесуального кодексу України). Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору. Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи: 1) попереднє визначення суми судових витрат (стаття 134 Цивільного процесуального кодексу України); 2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 137 Цивільного процесуального кодексу України); 3) розподіл судових витрат між сторонами (стаття 141 Цивільного процесуального кодексу України). Згідно зі статтею 133 Цивільного процесуального кодексу України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до частини першої та другої статті 137 Цивільного процесуального кодексу України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Частиною третьою статті 137 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Водночас зі змісту частини четвертої статті 137 Цивільного процесуального кодексу України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 137 Цивільного процесуального кодексу України ). Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 Цивільного процесуального кодексу України). Таким чином, склад витрат, пов`язаних з оплатою за надання професійної правничої допомоги, входить до предмету доказування у справі, що свідчить про те, що такі витрати повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами. Згідно правової позиції, викладеної у постанові Великої палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Також суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також, чи була їх сума обґрунтованою. Судом встановлено, що адвокат Брайляк Е.Я. приймала участь у судовому засіданні 26 квітня 2021 року, що підтверджується протоколом та звукозаписом судового засідання (а.с. 47). З наданих до суду доказів вбачається, що витрати на професійну правничу допомогу підтверджуються договором № 1002/21 про надання правової допомоги, укладеним 10 лютого 2021 року між [PERSON] , Адвокатом, та Питлюк Т.В., Замовником (а.с.45-46), ордером на надання правової правової допомоги (а.с. 44), витягом з Єдиного реєстру адвокатів України (а.с. 55), квитанцію про сплату за послуги за укладеним договором у розмірі 5500,00 грн (а.с.8). Судом досліджено опис наданих послуг на виконання укладеного договору про надання професійної правничої (правової) допомоги, а також взято до уваги рівень складності юридичної кваліфікації правовідносин у справі, обсяг та обґрунтованість підготовлених та поданих до суду адвокатом документів, їх значення для спору. Суд враховує позицію Європейського суду з прав людини, відповідно до якої заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим (справа «Гімайдуліна і інші проти України» від 10 грудня 2009 року, справа «Баришевський проти України» від 26 лютого 2015 року), а також висновки Європейського суду з прав людини, викладені у справах: «East/West Alliance Limited» проти України» від 02 червня 2014 року, за змістом яких заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим; «Лавентс проти Латвії» від 28 листопада 2002 року, за результатом розгляду якої Європейський суд з прав людини вирішив, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Суд, оцінюючи обґрунтованість заяви позивача та відсутність заперечень відповідача в контексті положення частини четвертої статті 137 Цивільного процесуального кодексу України, тобто щодо співмірності витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт, а також часом, витраченим на їх виконання, з огляду на визначені практикою Європейського суду з прав людини критерії, вважає, що заявлена позивачем сума є обґрунтованою. Тому дійшов висновку, що розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката у суді, який підлягає відшкодуванню за рахунок відповідача, з огляду на відсутність заперечень останнього, підлягає відшкодуванню у сумі 5500,00 грн. Позивачем про подачі позовної заяви сплачено судовий збір за позовом у розмірі 908,00 грн (а.с. 32). Позовні вимоги задоволені, тому з відповідача також слід стягнути на користь позивача понесені ним судові витрати у вигляді судового збору . У відповідності до частини першої статті 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Виходячи із вищевикладеного, оцінивши докази, надані сторонами у справі, їх належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, відповідно до статті 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог, тому вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. На підставі вищенаведеного, відповідно до статей 3, 11, 15, 23, 207, 217, 509, 526, 530, 614, 629, 815, 820, 821 Цивільного кодексу України,

Outcome: approved