Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-12 00:00:00

АТ «Кредобанк» звернулося до суду з позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] та просить суд стягнути солідарно з [PERSON] , [PERSON] на користь АТ «Кредобанк» заборгованість за кредитним договором CL-168331 від 08.02.2019 у розмірі 58871,90 гривень, що складається із тіла кредиту 44111,97 гривень, заборгованість за відсотками 14759,93 гривень, 2270,00 гривень судового збору та 5887,19 гривень витрат на правову допомогу. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 08.02.2019 між АТ «Кредобанк» та [PERSON] укладено кредитний договір CL-168331, відповідно до умов якого, банк зобов`язується надати у власність позичальникові грошові кошти на умовах повторності, строковості, платності та цільового характеру використання, а позичальник зобов`язується використовувати кредит на цілі вказані у кредитному договорі, повернути кредит, сплатити проценти та інші платежі в строк та на умовах, визначених цим договором. Кредит видавався виключно на цілі зазначені у кредитному договорі. Банк видав кошти у розмірі 51000гривень шляхом перерахування коштів на позичкових рахунок на строк до 07.02.2024. В порушення умов кредитного договору, ст. 509, 525, 526, 629,1054 ЦК України, відповідач - [PERSON] не виконує належним чином взяті на себе зобов`язання, щодо повернення суми кредиту та сплати відсотків та допустив заборгованість перед позивачем, яка станом на 29.09.2021 становить 58871,90грн., яка складається з наступного: - 44111,97 грн. - заборгованість за тілом кредиту; - 14759,93 грн. - заборгованість за відсотками. Оскільки [PERSON] добровільно не виконує умов договору, то просить стягнути заборгованість солідарно з [PERSON] та [PERSON] , оскільки кредит взято в інтересах сім`ї та використано на потреби сім`ї. Відповідачі не скористалися правом подачі відзиву на позовну заяву. Ухвалою від 30.11.2021 суд прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження. Ухвалою від 13.01.2022 суд вирішив проводити заочний розгляд справи. Представник позивача в судове засідання не з`явився, хоча про час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином. В поданій до суду заяві просив суд розглядати справу в порядку спрощеного провадження без участі представника позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідачі в судове засідання не прибули з невідомих суду причин, хоча належним чином повідомлялися про час та місце розгляду справи, що стверджується відмітками у журналі реєстрації вихідної кореспонденції, та повідомленням про вручення поштового рекомендованого відправлення, що повернулося на адресу суду та долучені до матеріалів справи, відзиву на позовну заяву ними подано не було, а тому оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для розгляду справи без їх участі на підставі наявних доказів. У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд вважає за можливе розглянути дану справу у відсутності сторін без фіксування судового засідання технічними засобами. Перевіривши зібрані докази, постановляючи заочне рішення, суд позовні вимоги задовольняє частково з наступних підстав. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є невід`ємною частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд. Згідно з ч.1 ст.4, ч.1 ст.5 ЦПК України, кожна особа має право у порядку, встанов- леним цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. В силу положень ч. 1ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Виходячи із наведених вище процесуальних норм суд встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Суд встановив, що 08.02.2019 року між Акціонерним товариством «Кредобанк» і [PERSON] укладено кредитний договір № CL-168331, за умовами якого відповідач отримав кредит в розмірі 51000, 00 грн. на строк до 07.02.2024 року зі сплатою 47, 69 % річних за користування кредитом (п.п. 2.1, 2.3, 4.1 договору). У відповідності до п. 6.1 та п. 6.2 Договору, позичальник зобов`язаний повернути банку кредит у повному обсязі в порядку і строки, передбачені кредитним договором. Погашення заборгованості здійснюється згідно Графіку платежів (Додаток №1 до Договору). Банк свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, видавши [PERSON] кредит в безготівковій формі, шляхом перерахування на потреби в сумі 51000,00 грн. на поточний рахунок позичальника № [NUMBER] . Факт перерахування банком коштів на позичковий рахунок документально підтверджено меморіальним ордером № 7562814 від 08.02.2019 копія якого міститься в матеріалах справи /арк.спр.7/. Заборгованість по сумі основного боргу та нарахованим відсоткам за користування кредитом позичальником у встановлені строки сплачена не була. 07.07.2021 року представник АТ «Кредобанк» направив [PERSON] досудову вимогу щодо дострокового стягнення заборгованості від 08.02.2019, що документально підтверджено досудовою вимогою, опису вкладення та чека АТ «Укрпошта, копії яких містяться в матеріалах справи /арк..спр.22-23/. Згідно з розрахунком заборгованості за договором кредиту № CL-168331 від 08.02.2019 року станом на 29.09.2021 сума боргу становить 58871,90грн., яка складається з : - 44111,97 грн. - заборгованість за тілом кредиту; - 14759,93 грн. - заборгованість за відсотками /арк.спр.6/. Відповідно до положень ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Підставами виникнення зобов`язань є договори та інші правочини. Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст. 626,628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ч. 1ст. 638 ЦК України). Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України, розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Згідно правил ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Таким чином, на користь АТ «Кредобанк» підлягає стягненню сума заборгованості за кредитним договором № CL-168331 від 08.02.2019 року в розмірі 58871,90 грн. Щодо заявлених позовних вимог АТ «Кредобанк» до відповідача [PERSON] - про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором № CL-168331 від 08.02.2019 року, то суд доходить висновку про відсутність підстав для задоволення таких, зважаючи на наступне. Як вказує представник позивача в обґрунтування позовних вимог, 08.02.2019 між АТ «Кредобанк» та [PERSON] було підписано Анкету-заяву № CL-168331 фізичної особи на отримання готівкового кредиту, в якій зазначено інформацію про зареєстрований шлюб із [PERSON] . Факт шлюбних відносин підтверджується штампом у паспорті [PERSON] про реєстрацію шлюбу із [PERSON] від 22.12.2001 року. Крім того, представник позивача посилається на те, що в Анкеті-заяві № CL-168331 від 08.02.2019 року зазначено, що позичальник - [PERSON] своїм підписом підтвердив, що сума отриманого кредиту просить вважати дрібним побутовим правочином, та таким, що не потребує згоди другого із подружжя. На підставі викладеного, посилаючись на ч. 3 ст. 61, ч. 4 ст. 65 СК України, позивач вважає за можливе застосувати до даного спору солідарним відповідачем іншого з подружжя: дружину [PERSON] - [PERSON] . Відповідно до вимог ч. 1-3 ст. 61 СК України, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно вимог ч.ч. 1, 2, 4 ст.65 СК України, дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. З умов договору кредиту № CL-168331 від 08.02.2019року, укладеного між банком та [PERSON] , паспорту споживчого кредиту, анкети-заяви № CL-168331 вбачається, що це споживчий кредит на суму 51000,00 грн., оскільки взятий на поточні потреби споживача. Шляхом підписання анкети-заяви [PERSON] підтвердив, що суму отриманого кредиту просить вважати дрібним побутовим правочином, який не потребує згоди другого з подружжя. У пункті 25 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» роз`яснено, що при оспорюванні кредитного договору чи договору поруки, застави/ іпотеки іншим із подружжя суди мають виходити з того, що положення статті 65 СК України щодо порядку розпорядження майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, регулюють відносини, які стосуються розпорядження майном, яке є у спільній сумісній власності подружжя, і не стосуються права одного із подружжя на отримання кредиту, оскільки кредитний договір є правочином щодо отримання у власність грошових коштів. Оцінивши в сукупності надані суду та досліджені в судовому засіданні докази з урахуванням вимог ч. 3 ст.61, ч.4 ст.65 СК України, суд дійшов висновку про необґрунтованість доводів позивача про те, що отримані відповідачем [PERSON] грошові кошти за кредитним договором № CL-168331 від 08.02.2019 року були використані в інтересах сім`ї, а тому вказаний договір не створює будь-яких обов`язків для другого з подружжя. Суд наголошує, що договору поруки [PERSON] не підписувала, в Анкеті-заяві [PERSON] жодних підписів про не заперечення проти отримання його чоловіком кредиту не проставляв, доказів того, що договір було укладено в інтересах сім`ї матеріали справи не містять, будь-яких інших документальних доказів того, що [PERSON] погодилася взяти на себе солідарне зобов`язання перед АТ «Кредобанк» позивачем не надано, а тому підстави для задоволення позову АТ «Кредобанк» у частині позовних вимог про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором з відповідача [PERSON] , відсутні. Таким чином в задоволенні позовних вимог АТ «Кредобанк» до [PERSON] необхідно відмовити. Щодо вимог в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 5887,19 грн., суд звертає увагу на таке. Відповідно до положень ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з ч. 2 та ч. 4 ст.137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У матеріалах справи наявні копія витягу із Договору про надання правової допомоги, укладеного 11.02.2019 року між АТ «Кредобанк» і Адвокатським об`єднанням «БІЗНЕС і ПРАВО» /перша і остання сторінка/, Свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю серія ЧН № 000531 від 30.11.2018 року та посвідчення адвоката на ім`я представника позивача Павленка Сергія Валерійовича, а також Довіреність № 11821 від 30.12.2020 року та ордер серія КС № 573217, виданий Адвокатським об`єднанням «БІЗНЕС і ПРАВО» 16.06.2020 року. Проте, будь-яких інших доказів на підтвердження існування та розміру понесених витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, до позовної заяви додано не було. Попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, наданий позивачем становить 5887,19 гривень за: аналіз справи, побудову стратегії по справі та написання позовних витрат та супровід представником судових засідань. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд враховує, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи. Позивачем не надано підтвердження понесених витрат на надання правової допомоги, однак суд розуміє, що такі понесені за написання позовної заяви, а тому вважає, що підлягає відшкодуванню 1500 гривень витрат на правову допомогу. При звернені до суду із вказаним цивільним позовом АТ «Кредобанк» було сплачено 2270, 00 грн. судового збору. Враховуючи наявність підстав для задоволення позову, на користь позивача з відповідача - [PERSON] - підлягають стягненню судові витрати, відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, в розмірі 2270, 00 грн.

Outcome: partial