Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-20 00:00:00

Заявник звернулась до суду із заявою про видачу обмежувального припису щодо кривдника [PERSON] . На обґрунтування своїх вимог заявник в заяві зазначила, що вона перебувала в шлюбі з [PERSON] , який розірваний за рішенням Баштанського районного суду Миколаївської області від 16.05.2014 року. Проте колишній чоловік заявника протягом кількох років вчиняє відносно заявника домашнє насильство, приходить до заявника додому в стані алкогольного сп`яніння, вчиняє скандали, виражається нецензурною лайкою, ображає та принижує заявника, погрожує фізичною розправою. Вказані дії вчиняє в присутності членів сім`ї заявника, в тому числі малолітньої дитини. 09.01.2022 року [PERSON] знову вчинив домашнє насильство в сім`ї відносно заявника, через що вона викликала працівників поліції, якими було складено протокол про адміністративне правопорушення про вчинення домашнього насильства та матеріали справи передано до суду. Поведінка [PERSON] негативно впливає на здоров`я, працездатність та психологічний стан заявника. Заявник вважає, що вірогідність продовження та повторного вчинення насильства [PERSON] щодо неї, а також настання тяжких наслідків для її здоров`я є дуже високою, оскільки попередні заходи вжиті поліцією виявилися неефективними, тому просить суд видати обмежувальний припис стосовно [PERSON] на шість місяців, яким визначити наступні тимчасові обмеження його прав: заборонити наближатися на відстань меншу ніж 300 м до місця проживання [PERSON] за адресою: [ADDRESS] та інших місць частого відвідування постраждалою особою; заборонити вести листування, телефонні переговори з [PERSON] або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Провадження у справі відкрите 19.01.2022 року. Від заявника надійшла заява про розгляд справи за її відсутності та підтримання заяви. Заінтересована особа до суду не з`явилася. Про час та місце розгляду була повідомлена вчасно та належним чином відповідно до ч.11 ст. 128 ЦПК України через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Відповідно до приписів ст. 350-5 ЦПК України неявка належним чином повідомлених заінтересованих осіб не перешкоджає розгляду справи про видачу обмежувального припису. Дослідивши наявні в справі матеріали (копію рішення Баштанського районного суду Миколаївської області від 16.05.2014 року №468/817/14-ц про розірвання шлюбу сторін; довідку про склад сім`ї № 06 від 11.01.2022 року; копію термінового заборонного припису від 09.01.2022 року; копію запиту від 11.01.2022 року №01; копію повідомлення Баштанського РВП ГУНП в Миколаївській області від 17.01.2022 року №316; характеристику [PERSON] ; матеріали ЄО №507 від 19.02.2021 року; копію протоколу про адміністративне правопорушення від 09.01.2022 року відносно [PERSON] за ч.1 ст. 173-2 КУпАП), суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених вимог та можливість видачі обмежувального припису. Судом встановлено, що заявник [PERSON] та заінтересована особа [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який був розірваний за рішенням Баштанського районного суду Миколаївської області від 16.05.2014 року. Заявник та заінтересована особа проживають окремо. Згідно із ч.3 ст.26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Оцінка ризиків - оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи (п.9 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»). Згідно з п.3 ч.1 ст.350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності). Заявник обґрунтовує свою заяву тим, що відносно неї з боку заінтересованої особи чиниться насилля психологічного та фізичного характеру, що підтверджується матеріалами справи (матеріалами ЄО №507 від 19.02.2021 року, копією термінового заборонного припису стосовно кривдника від 09.01.2022 року, копією протоколу про адміністративне правопорушення від 09.01.2022 року відносно [PERSON] за ч.1 ст. 173-2 КУпАП), з яких слідує, що заінтересована особа неодноразово приходить до домоволодіння за місцем проживання заявника за адресою: [ADDRESS] , ображав її та погрожував їй, у зв`язку з чим заявник неодноразово ( 19.02.2021 року та 09.01.2022 року) зверталась до правоохоронних органів з приводу домашнього насильства з боку заінтересованої особи. Аналіз практики ЄСПЛ стосовно порушеного заявницею питання свідчить, що питання можливості отримання та належного виконання обмежувальних приписів є тісно пов`язаним із позитивними обов`язками держави із забезпечення права особи не зазнавати катування або нелюдського чи такого, що принижує гідність, поводження згідно зі ст. 3 ЄКПЛ, а також права на життя згідно ст. 2 та повагу до сімейного і приватного життя, зокрема фізичну і психологічну недоторканність особи, згідно ст. 8 ЄКПЛ. Статтею 350-6 ЦПК України передбачено, що розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або відмову в її задоволенні. У разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство, передбачених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» на строк від одного до шести місяців. Враховуючи усі надані заявником докази, періодичність діянь заінтересованої особи, з огляду на встановлені судом обставини, суд вважає, що наявні обґрунтовані ризики вчинення [PERSON] домашнього насильства щодо заявника. Вжиті заявницею розумні заходи для її захисту, а саме звернення до правоохоронних органів не дали очікуваного результату, а тому обмежувальний припис є належним та допустимим способом захисту прав заявниці. Тому суд приходить до висновку про обґрунтованість заяви та необхідність видачі обмежувального припису, шляхом встановлення заходу тимчасового обмеження прав кривдника строком на 6 (шість) місяців та покладення на нього наступних обмежень: заборонити наближатися на відстань меншу ніж 300 м до місця проживання [PERSON] за адресою: [ADDRESS] та інших місць частого відвідування постраждалою особою; заборонити вести листування, телефонні переговори з [PERSON] або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. При цьому, обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом На думку суду видача обмежувального припису повинна забезпечити дієвий, ефективний та невідкладний захист заявниці від домашнього насильства та буде сприяти недопущенню повторних випадків такого насильства, є співмірними та пропорційними допущеним останнім часом відносно заявниці діянням. У зв`язку з вищевикладеним, суд приходить до висновку, що вказана заява підлягає задоволенню. В силу ч. 3 ст. 350-5 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, суд відносить на рахунок держави. Згідно із ч. 4 ст. 350-6 ЦПК України рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє виконання. На підставі викладеного та

Outcome: approved