Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-11 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про встановлення факту батьківства і внесення змін до актового запису. Свої вимоги позивач мотивує тим, що вона з відповідачем по справі перебувала у близьких відносинах з початку 2014 року, вони проживали разом без укладення шлюбу, вели спільне господарство, мали спільний побут по лютий 2018 року. В період спільного проживання у сторін [INFO] народилась дочка [PERSON] , так як батьки не перебували у шлюбі прізвище дитині було вказане дівоче материне, а по-батькові було зазначено « [PERSON] » (за іменем біологічного батька). 22 лютого 2018 року сторони зареєстрували шлюб. Відносини між позивачем та відповідачем по справі не склалися, а тому за їх заявами шлюб було розірвано 10 листопада 2018 року, а їх спільна дочка проживає разом із позивачем по справі та знаходиться на її повному утриманні. Позивач наполягає, що відповідач інтересу до дитини не виявляє та не бажає приймати участі у її вихованні, спілкуванні, а тим більше, утриманні. Відповідач не бажає добровільно брати на себе обов`язок з матеріального забезпечення й утримання своєї дочки. За таких обставин, з метою стягнення аліментів з батька дитини на її утримання [PERSON] 14.09.2020 року звернулась до суду з позовом до [PERSON] про встановлення факту батьківства і внесення змін до актового запису. Надалі 09.11.2020 року [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання їх спільної дочки, мотивуючи свої вимоги тим, протягом останнього часу відповідач систематично ухиляється від виконання свої батьківських обов`язків щодо придбання дитячого одягу, продуктів харчування, ліків, не виділяє кошти на відпочинок та дитяче дозвілля дитини. Позивач по справі самостійно утримує дитину, але її коштів не вистачає на належне утримання та виховання дитини а також її лікування, так як дочка є дитиною-інвалідом і потребує посиленого догляду та піклування. Таким чином, з метою захисту прав позивача та малолітньої дитини, позивач звернулась до суду з позовом, яким просила стягувати з батька дитини аліменти у твердій грошовій сумі 2000.0 грн. щомісячно. з нього аліменти на її утримання в розмірі 1/4 частини з усіх доходів відповідача, але не менше ніж 50% встановленого законом прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Ухвалою Золотоніського міськрайонного суду від 16.03.2021 року цивільні справи за позовами [PERSON] до [PERSON] про встановлення факту батьківства і внесення змін до актового запису та позовом [PERSON] до [PERSON] стягнення аліментів об`єднані в одне провадження. Розгляд справи здійснюється за правилами загального позовного провадження. 16 листопада 2021 року позивач направила до суду заяву про уточнення позовних вимог, в якій просила: 1) Визнати [PERSON] , [INFO] , батьком дитини [PERSON] , [INFO] , та внести зміни до актового запису № 1 від 05.01.2015 року, який складений виконавчим комітетом Антипівської сільської ради Золотоніського району Черкаської області про народження [PERSON] , яка народилася в с. Антипівка Золотоніського району Черкаської області, Україна, громадянка України, та в графі «відомості про батька» вказати [PERSON] , [INFO] , українець, громадянин України; прізвище дитини змінити з « [PERSON] » на « [PERSON] »; 2) Стягувати з [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , на користь [PERSON] , аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини всіх видів доходу відповідача, щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи стягнення з дня подачі позову і до досягнення дитиною повноліття; 3) Стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати. Позивач та її представник у судовому засіданні на задоволенні уточнених позовних вимог наполягали у повному обсязі, посилаючись на обставини та доводи, зазначені у позовних заявах. Відповідач та його представник у судовому засіданні позовні вимоги визнали частково: відповідач визнав себе батьком дитини [PERSON] , проте заперечував щодо стягнення з нього аліментів у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, так як вже сплачує аліменти на утримання старшої його дочки за рішенням суду. Представники третіх осіб: Золотоніського районношго відділу ДРАЦС ЦМУ Міністерства юстиції (м. Київ) та Новодмитрівської сільської ради до суду не прибули, направивши відповідні заяви про розгляд справи за їх відсутності. Суд, заслухавши пояснення та доводи учасників справи та вивчивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення. При цьому суд виходить з наступних підстав. Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, визнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту прав, встановлених цивільним законодавством, є, зокрема, його визнання. Як вбачається із свідоцтва про народження (серії [NUMBER] від 05.01.2015 року) [PERSON] народилась [INFO] , про що виконком Антипівської сільської ради Золотоніського району Черкаської області склав відповідний актовий запис про народження № 1, а її батьками записані [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до ст. 135 СК України при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою. Статтею 125 СК України передбачено, що якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від матері визначається на підставі документа закладу охорони здоров`я про народження нею дитини. Якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: 1) за заявою матері та батька дитини; 3) за рішенням суду. Нормами ст. 128 СК України визначено, що за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу. Згідно з п. 5 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» спір про походження дитини від осіб, які не перебувають у шлюбі між собою і не подали в державні органи реєстрації актів цивільного стану (далі - органи РАЦС) спільної заяви про реєстрацію їх як батьків, суд може вирішувати за заявою про визнання батьківства, поданою: одним із батьків; особою котра вважає себе батьком; опікуном (піклувальником) дитини; іншою особою, на утриманні якої вона перебуває; самою дитиною, яка досягла повноліття. Відповідно до абз. 2 п. 6 вказаної вище Постанови Пленуму ВСУ - у тих випадках, коли батьком дитини записано конкретну особу, вимоги про визнання батьківства мають розглядатись одночасно з вимогами про виключення відомостей про цю особу як батька з актового запису про народження дитини. Пунктом 9 вказаної вище Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року N 3 визначено, що при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах РАЦС (прізвище, ім`я та по-батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено). Суд враховує, що відповідач по справі позовні вимоги щодо визнання факту батьківства визнав повністю та не заперечував проти обставин, якими позивач їх мотивує, а тому, на підставі ст. 82 ЦПК України, обставина внесення запису про батька дитини із слів матері та й саме батьківство позивача не підлягають додатковому доказуванню, оскільки суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання відповідачем по справі. Відповідно до п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12.06.2009р. № 2, у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Враховуючи вимоги чинного законодавства та встановлені судом обставини справи, які ніким не спростовуються та не заперечуються, суд приходить до висновку про необхідність задоволення даної позовної вимоги. Суд також враховує, що задоволення вказаного позову буде відповідати інтересам самої малолітньої [PERSON] , що надасть можливість на законних підставах встановити родинні стосунки між відповідачем та малолітньою [PERSON] із усіма відповідними правовими наслідками. За правилами до ст. 134 Сімейного кодексу України, на підставі рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове Свідоцтво про народження. Суд зважає, що відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справу не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Разом із тим вирішення питання визнання батьківства впливає на права та обов`язки не тільки позивача та відповідача по справі, а й стосується малолітньої [PERSON] , а тому, з метою захисту її прав та належного оформлення документів про народження, в тому числі актового запису про батька дитини, враховуючи абсолютне визнання відповідачем свого батьківства відносно [PERSON] , суд вважає за необхідне зазначити про необхідність внесення змін до актового запису про народження [PERSON] та зазначити в ньому відповідача по справі як батька дитини. Пунктом 2.16.4 Розділу ІІ «Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання», які затвердженні наказом Міністерства юстиції України від 12.01.2011 року за №96/5, передбачено, що на підставі рішення суду про визнання батьківства (материнства) в актовому записі про народження змінюються відомості про батька та вносяться пов`язані з цим інші зміни згідно із зазначеними в рішенні суду. Частиною 4 ст. 6 Закону України "Про державну реєстрацію актів цивільного стану" передбачено, що органи державної реєстрації актів цивільного стану видають відповідні свідоцтва про державну реєстрацію актів цивільного стану. Відповідно до ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства" на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини, отже, і витрати на потреби дитини також мають бути однаковими. Відповідно до норм ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року (ратифікована постановою Верховної Ради України віл 27.02.1991 року № 789-ХІІ і набула чинності для України 27.09.1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст. 27 вищезазначеної Конвенції, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Як вбачається зі ст.150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. Отже, кожній дитині повинен бути забезпечений належний рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини, що зобов`язані забезпечувати обоє батьків. Оскільки відповідач своє батьківство відносно малолітньої дочки [PERSON] визнав повністю, то суд вважає доведеним, що відповідач є батьком останньої, а тому, згідно з вимогасми чинного законодавства та міжнародних правових актів на нього також покладається обов`язок щодо належного її утримання та матеріального забезпечення. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно з ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Як вбачається з ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Позивач просить стягнути з відповідача аліменти у розмірі 1/4 частини з усіх доходів відповідача, але не менше ніж 50% встановленого законом прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Як зазначалося вище, відповідач позовні вимоги позивача у частині стягнення аліментів визнав частково, повідомивши, що має можливість сплачувати аліменти в розмірі 1/6 частини всіх видів доходу, оскільки ще має на утриманні дочку, на яку також сплачує аліменти за рішенням суду. Як вбачається з рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 16.01.2011 року у справі № 2-2080/2011 з [PERSON] на користь [PERSON] стягуються аліменти на утримання неповнолітньої дочки [PERSON] в розмірі 1/4 частини всіх доходів відповідача щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 22.12.2011року і до її повноліття. За таких обставин суд вважає, що аліменти на утримання дитини підлягають стягненню з відповідача у частці від доходу, та вважає, що з відповідача слід стягувати аліменти у розмірі 1/6 частини всіх видів його заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, що буде відповідати як інтересам батька, так і інтересам дитини та вимогам чинного законодавства, справедливому та об`єктивному вирішенню справи. Будь-яких доказів зворотного матеріали справи не містять. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ч. 1 ст. 191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Суд також вважає, що з відповідача, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, необхідно стягти судові витрати. Так, судовий збір в розмірі 840.80 грн. за позовну вимогу про визнання батьківства та судовий збір у сумі 840.80 грн. за позовну вимогу про стягнення аліментів (в загальній сумі 1681.60 грн.) має бути стягнутий на користь Держави, оскільки позивачка при подачі позовів від сплати судового збору була звільнена. На підставі зазначеного та

Outcome: partial