Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-12 00:00:00

Позивач, яка діє як законний представник в інтересах [PERSON] , звернулась до суду із зазначеним позовом, в якому прохає визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №12684, вчинений 26.11.2019 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим О.М., про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія управління активами» грошових коштів у сумі 10158,95 грн, стягнути з відповідача на користь позивача сплачений судовий збір та витрати на професійну правничу допомогу. Обґрунтовуючи заявлені вимоги, позивачем зазначено, що 26.11.2019 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим О.М. вчинено виконавчий напис №12684 про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія управління активами» боргу у сумі 10158,95 грн. Постановою Подільського відділу державної виконавчої служби у м.Полтаві від 09.11.2021 за №67388785 відкрито виконавче провадження за вказаним виконавчим написом. Відповідний виконавчий напис приватного нотаріуса не підлягає виконанню, оскільки вчинений з порушенням вимог чинного законодавства України, а саме не зазначено, на підставі яких документів вони здійснені, а лише вказано, що грошова сума, яку пропонується стягнути, є боргом за договором зі страхування життя позичальника №180/6633ACLAPT4 від 20.09.2012, укладеним між ПАТ «Платинум Банк» та [PERSON] . При цьому жодним чином нотаріусом не вказано, що він перевірив законність переходу права вимоги від первісного кредитора ПАТ «Платинум Банк» до ТОВ «Фінансова компанія управління активами» боргу за вказаним договором. Крім того, рішенням Ленінського районного суду м.Полтави від 08.01.2013 [PERSON] визнаний недієздатним. Тому позивач звернулась до суду із відповідним позовом про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Ухвалою Ленінського районного суду м.Полтави від 30.11.2021 (а.с.24) позовна заява [PERSON] прийнята до розгляду із відкриттям провадження у справі та призначенням до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Ухвалою суду від 13.01.2022 в задоволенні клопотання представника відповідача про врегулювання спору за участю судді відмовлено. Будучи належно повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, позивач та її представник у судове засідання не прибули. Від представника позивача надійшла до суду заява про розгляд справи без його участі та участі позивача, де позов підтримав повністю. Представник відповідача ТОВ «Фінансова компанія управління активами», будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, у судове засідання не прибув, надіславши на адресу суду клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу з 3000 грн до 1907 грн (а.с.30-31). Разом з тим, було направлено заяву, де представник відповідача зазначив про визнання позовних вимог [PERSON] в частині визнання оскаржуваного виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню та стягнення з відповідача суму судового збору у розмірі 454 грн (а.с.29). Третя особа приватний нотаріус Київського нотаріального округу Гуревічов О.М. до суду не прибув, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку, причини неприбуття суду не повідомив. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Згідно ч.3 ст.13 ЦПК України учасники справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. При цьому, учасники мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав. Відповідно до п.1 ч.2 ст.49 ЦПК України відповідач має право визнати позов на будь-якій стадії судового процесу. За таких обставин, визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тому суд дійшов висновку, що визнання позову відповідачем слід прийняти. Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до наступних висновків. 26.11.2019 був вчинений виконавчий напис приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим О.М., зареєстрований в реєстрі за №12684 (а.с.13), про звернення стягнення заборгованості з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія управління активами», якому ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» відступлено право вимоги на підставі договору відступлення прав вимоги №20182407-1/2 від 24.07.2018, якому в свою чергу ПАТ «Платинум Банк» на підставі договору відступлення прав вимоги №20130619-Г від 19.06.2013 відступлено право вимоги за договором зі страхування життя позичальника №180/6633ACLAPT4 від 20.09.2012, укладеним між ПАТ «Платинум Банк» та [PERSON] . Стягнення заборгованості проводиться за період з 18.06.2013 по 21.10.2019. Сума заборгованості складає 10008,95 грн, в тому числі: заборгованість за тілом кредиту становить 7800 грн, заборгованість за нарахованими та не сплаченими процентами - 1746,97 грн, за нарахованою та не сплаченою пенею - 1181,98. За вчинення виконавчого напису нотаріусом на підставі ст.31 Закону України «Про нотаріат» стягнуто плати із стягувача, в розмірі 150 грн, які підлягають стягненню з боржника на користь стягувача. Загальна сума, що підлягає стягненню - 10158,95 грн. 09.11.2021 державним виконавцем Подільського відділу державної виконавчої служби у м.Полтаві Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) відкрито виконавче провадження ВП №67388785 (а.с.15) з примусового виконання виконавчого напису №12684 виданого 26.11.2019, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, про стягнення з боржника, яким є [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія управління активами» заборгованості в розмірі 10158,95 грн. Відповідно до ст.18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. У відповідності до ст.87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років (ч.1 ст.88 Закону України «Про нотаріат»). Згідно з наведеним переліком, для одержання виконавчого напису про стягнення заборгованості за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, подаються: оригінал кредитного договору; засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону, нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (п. 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Згідно з пп. 2.1 п. 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (пп. 2.2 п. 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу (пп. 2.3 п. 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Крім того, пп. 3.2, 3.5 п. 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 №1172 (далі Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій. Згідно з п.1 Переліку документів для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. При вчиненні виконавчого напису не було перевірено факту наявності чи відсутності спору щодо заборгованості, розрахунок розміру заборгованості за кредитним договором, а саме заборгованості за сумою кредиту у виконавчому написі зроблено відповідачем одноособово, без повідомлення позивача про наявність указаної заборгованості. Суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не обмежується лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів, а перевіряє доводи боржника в повному обсязі й встановлює, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Як зазначив Верховний Суд України у постанові від 05.07.2017 в справі №754/9711/14-ц, безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (ст.88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками наданими стягувачем документами, згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Відповідно до ч.14 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно із ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.5, 6 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частина 7 ст.81 ЦКП України імперативно встановлює, що суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року № 6-887цс 17 та у постанові Верховного Суду України від 23.01.2018 року по справі №310/9293/15. Отже з наданих письмових доказів, судом встановлено, що у даному випадку, нотаріус при вчиненні оспорюваних виконавчих написів не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчими написами. При цьому, суд звертає увагу на те, що рішенням Ленінського районного суду м.Полтави від 08.01.2013 [PERSON] визнаний недієздатним, а оспорюваний виконавчий напис вчинено 26.11.2019. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що [PERSON] , яка діє в інтересах [PERSON] , доведені обставини, на які вона посилається як на підставу свого позову, уся сукупність зібраних по справі доказів підтверджує викладені в позовній заяві обставини, а тому суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі. Питання про судові витрати у справі вирішено судом відповідно до ст.141 ЦПК України, згідно з якою у разі якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Як убачається з матеріалів справи та у відповідності до п.9 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» [PERSON] звільнено від сплати судового збору, як законного представника недієздатної особи, тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір. Щодо вирішення питання щодо судових витрат на професійну правничу допомогу, суд виходить з наступного. На підтвердження понесених позивачем витрат на правову допомогу суду надано: копію договору (угоди) про надання правової (правничої) допомоги №1318 від 24.11.2021, відповідно до якого вартість роботи адвоката за домовленістю сторін становить 3000 грн, акт прийняття-передачі виконаних робіт від 12.01.2022 з детальним описом виконаних робіт за договором про надання правової допомоги, та копія квитанції №1318 від 24.11.2021 (а.с.63-66). Відповідно до ст.30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. Водночас, у разі недотримання вимог ч.4 ст.137 ЦПК України, якою врегульовано питання співмірності витрат на оплату послуг адвоката, суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. При цьому обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідач прохав зменшити розмір витрат на правничу допомогу з 3000 грн до 1907 грн, посилаючись на їх неспівмірність із заявленими позовними вимогами. Враховуючи складність справи, обсяг наданої правничої допомоги, час витрачений адвокатом на її надання, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін, з огляду на критерії реальності адвокатських витрат та розумності їхнього розміру, суд приходить до висновку що на користь позивача з відповідача підлягають стягненню понесені нею витрати на правничу допомогу в розмірі 3000 грн.

Outcome: approved