Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-18 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Деражнянської міської ради Хмельницької області, комунального некомерційного підприємства «Деражнянська міська багатопрофільна лікарня» Деражнянської міської ради про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати та середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди. Просить скасувати розпорядження Деражнянського міського голови №251/02.02-05 від 08 листопада 2021 року про його звільнення з посади головного лікаря комунального некомерційного підприємства «Деражнянська міська багатопрофільна лікарня» Деражнянської міської ради за прогул без поважної причини відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України; поновити його на посаді головного лікаря комунального некомеційного підприємства «Деражнянська міська багатопрофільна лікарня» Деражнянської міської ради; стягнути з комунального некомеційного підприємства «Деражнянська міська багатопрофільна лікарня» Деражнянської міської ради на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з урахуванням різниці посадових окладів та утриманням з цих сум передбачених законом податків та обов`язкових платежів при їх виплаті; стягнути з Деражнянської міської ради на його користь моральну шкоду в розмірі 50 000 грн. На обґрунтування свого позову вказав, що він є лікарем, працює за фахом з 1988 року та з лютого 2000 року по 08 листопада 2021 року, очолював КНП «Деражнянська міська багатопрофільна лікарня». 08 листопада 2021 року, розпорядженням Деражнянського міського голови № 251/02.02-05 його було звільнено з посади головного лікаря комунального некомерційного підприємства «Деражнянська міська багатопрофільна лікарня» Деражнянської міської ради за прогул без поважної причини відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України. Із прийнятим у відповідності до п. 20 ч. 4 ст. 42 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, рішенням він не згідний, вважаю його незаконним, таким, що порочить мою честь, гідність та ділову репутацію, а тому підлягає скасуванню. Комунальне некомеційне підприємство «Деражнянська міська багатопрофільна лікарня» Деражнянської міської ради, як суб`єкт господарювання, є безпосереднім учасником системи охорони здоров`я України. Діяльність установи та її працівників, включно із ним, проводиться відповідно до Статуту, колективного договору та посадових інструкцій із основною метою - забезпечення громаді рівного доступу до якісних медичних послуг у такий спосіб, щоб саме пацієнт був у центрі орієнтування. Згідно розпорядження Деражнянського міського голови «Про звільнення за прогул без поважних причин» від 08.11.2021 року №251/02.02.-05 [PERSON] звільнено з посади головного лікаря комунального некомерційного підприємства «Деражнянська міська багатопрофільна лікарня» Дкеражнянської міської ради 08.11.2021 року за прогул без поважної причини відповідно до п.4 ч.1 ст. 40 Кодексу законів про працю України. Згідно вказаного розпорядження підставою для його видачі став акт про відсутність працівника на робочому місці від 05.11.2021 року та пояснення [PERSON] від 08.11.2021 року №2683/02.02.-08. Акт складався не за місцем роботи [PERSON] , не містить відомостей про те чи був відсутній [PERSON] на роботі внаслідок не перебування на робочому місці, не містить відомостей про ознайомлення з ним. Крім того, в розпорядженні зазначається документ «пояснення [PERSON] від 08.11.2021 року №2683/02.02.-08», але в наданому Деражнянською міською радою документі (пояснення [PERSON] вказано вхідний номер №2684/02.02-08. Ні 05, ні 08 листопада, ні у подальшому, його не тільки не було ознайомлено з актом відсутності на робочому, останній взагалі не додавався до розпорядження, як офіційний документ, зазначений у додатках, які офіційно надійшли 08 листопада 2021 року в КНП «Деражнянська міська багатопрофільна лікарня», що на мою суб`єктивну думку, свідчить про його фактичну відсутність до настання певного факту в часі. Згідно табелю обліку використання робочого часу за листопад місяць 2021 року - 05.11.2021 року [PERSON] перебував у відпустці. Позивач та представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав. Представник відповідача Деражнянської міської ради Хмельницької області в судове засідання не з`явився, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином. Направив до суду відзив, в якому вказав, що позов не визнає, вважає його безпідставним та необґрунтованим. 05.11.2021 року Деражнянським міським головою та заступником міського голови з питань діяльності виконавчих органів ради було встановлено факт відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня (з 09.50 до 15.00 години) позивача по справі [PERSON] . Про цей факт було складено відповідний акт про відсутність працівника на робочому місці. 08.11.2021 року позивачу було запропоновано надати письмові пояснення про відсутність на роботі згідно акту про відсутність працівника на робочому місці. Позивачем було надано письмове пояснення, де зазначено, що він був відсутній на роботі 05.11.2021 року з 09.45 до 14.00 години так, як перебував у власних справах у Вінницькій області. Виходячи із змісту пояснення позивачем було допущено порушення трудової дисципліни, за яке передбачено ст. 147 КЗпП України стягнення у вигляді звільнення. Згідно п.п. 20 п.2.2 контракту укладеного з позивачем, позивач зобов`язаний погоджувати з міським головою свої відпустки, відрядження в межах України. Жодних належних доказів про погодження своєї відпустки позивач не надав. А це в свою чергу підтверджує вину позивача у самовільному використанні відпустки. Представник відповідача - комунального некомерційного підприємства «Деражнянська міська багатопрофільна лікарня» Деражнянської міської ради в судовому засіданні вказав, що 05.11.2021 року позивач перебував у відпустці. Деражнянською міською радою було видано розпорядження на підставі якого видано наказ про звільнення. При вирішенні позовних вимог в частині відшкодування моральної шкоди, покладається на думку суду. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовна заява підлягає частковому задоволенню з наступних підстав: судом об`єктивно встановлено, що [PERSON] 3 лютого 2000 року призначений на посаду головного лікаря КНП «Деражнянська міська багатопрофільна лікарня» Деражнянської міської ради. Відповідно до пенсійного посвідчення № [NUMBER] від 20.11.2014 року є особою з інвалідністю 2 групи. 03.11.2021 року [PERSON] направив КНП «Деражнянська міська багатопрофільна лікарня» заяву про надання йому відпустки 05.11.2021 року, без збереження заробітної плати. Наказом №117-к по КНП «Деражнянська МБЛ» від 04.11.2021 року [PERSON] надано відпустку без збереження заробітної плати загальною тривалістю 1 к/день на 05.11.2021 року, в зв`язку з сімейними обставинами. Розпорядженням Деражнянського міського голови від 08.11.2021 року «Про звільнення за прогул без поважних причин», на підставі п.20 ч. 4 ст. 42 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», відповідно до п.4 ч.1 ст.40 Кодексу законів про працю України, звільнити [PERSON] з посади головного лікаря комунального некомерційного підприємства «Деражнянська міська багатопрофільна лікарня» Деражнянської міської ради 08 листопада 2021 року за прогул без поважної причини відповідно до п.4 ч.1 ст. 40 Кодексу законів про працю України. Підстава акт про відсутність працівника на робочому місці від 05.11.2021 року. Наказом №258 від 08 листопада 2021 року по Комунальному некомерційному підприємстві «Деражнянська міська багатопрофільна лікарня» Деражнянської міської ради звільнено з посади головного лікаря КНП «Деражнянська МБЛ» [PERSON] , на підставі розпорядження Деражнянського міського голови А.Ковпака від 08 листопада 2021 року №251/02.02-05. Відповідно до п. 20 контракту з керівником комунального підприємства «Деражнянська центральна районна лікарня Хмельницької області» від 29 серпня 2019 року - керівник закладу зобов`язаний погоджувати з Органом управління майном свої відпустки, закордонні відрядження та відрядження в межах України, а також невідкладно інформувати Орган управління майном про свою тимчасову втрату працездатності. Згідно статуту комунального некомерційного підприємства «Деражнянська міська багатопрофільна лікарня» Деражнянської міської ради - Комунальне некомерційне підприємство «Деражнянська міська багатопрофільна лікарня» Деражнянської міської ради є закладом охорони здоров`я - комунальним некомерційним підприємством, що надає вторинну (спеціалізовану) медичну допомогу. Власником майна підприємства є Деражнянська міська територіальна громада. Органом управління є Деражнянська міська рада. Підприємство є підпорядковане, підзвітне та підконтрольне Органу управління майном. Згідно з п. 4 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності може бути розірваний власником або уповноваженим ним органом у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин. Відповідно до правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 13.09.2017 року по справі №6-1412цс17, прогул - це відсутність працівника на роботі без поважних причин більше трьох годин (безперервно чи загалом). Для звільнення працівника на такій підставі власник або уповноважений орган повинен мати докази, що підтверджують відсутність працівника на робочому місці більше трьох годин упродовж робочого дня. Невихід на роботу у зв`язку із самовільним використанням працівником відпустки, відгулів за відпрацьовані раніше дні, залишення роботи без попередження власника або уповноваженого ним органу визнаються прогулом і можуть бути причиною звільнення працівника. Норми статті 139 КЗпП України передбачають обов`язки працівників працювати чесно, сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержуватися трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено договір. Відповідно до ч. 1ст.147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: 1) догана; 2) звільнення. Згідно з ч.1, 3 ст.149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення; при обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку. Аналіз вказаних норм трудового законодавства дає підстави для висновку, що дисциплінарні стягнення застосовуються у разі порушення саме трудової дисципліни, тобто невиконання або неналежне виконання працівником трудових обов`язків. Пояснення порушника трудової дисципліни є однією з важливих форм гарантії, наданих порушнику для захисту своїх законних прав та інтересів, направлених проти безпідставного застосування стягнення. Разом з тим правова оцінка дисциплінарного проступку проводиться на підставі з`ясування усіх обставин його вчинення, у тому числі з урахуванням письмового пояснення працівника. Невиконання власником або уповноваженим ним органом обов`язку зажадати письмове пояснення від працівника та неодержання такого пояснення не є підставою для скасування дисциплінарного стягнення, якщо факт порушення трудової дисципліни підтверджений представленими суду доказами. Звільнення за прогул є видом дисциплінарного стягнення за дисциплінарний проступок; прогул є грубим дисциплінарним проступком, за який передбачено звільнення; юридично достатньою підставою для звільнення за п.4 ст.40 КЗпП є прогул протягом трьох годин. У цьому ж випадку позивачка була відсутня на роботі протягом усього дня, тобто відсутні підстави вважати звільнення за прогул такої тривалості вкрай суворою і неадекватною порушенню мірою. Так, крім встановлення самого факту відсутності працівника на роботі більше трьох годин протягом робочого дня, визначальним фактором для вирішення питання про законність звільнення з роботи є встановлення поважності причин відсутності. Законодавством не визначено переліку обставин, за наявності яких прогул вважається вчиненим з поважних причин, тому вирішуючи питання про поважність причин відсутності на роботі працівника, звільненого за п. 4 ч. 1ст. 40 КЗпП України, суд повинен виходити з конкретних обставин і враховувати докази, які передбачені процесуальним законодавством. П. п.18, 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року, №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» визначено, що при розгляді справ про поновлення на роботі судам необхідно з`ясовувати, з яких підстав проведено звільнення працівника згідно з наказом (розпорядженням), і перевіряти їх відповідність законові. Суд не в праві визнати звільнення правильним виходячи з обставин, з якими власник або уповноважений ним орган не пов`язували звільнення. Судам необхідно з`ясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами З, 4, 7, 8 ст. 40 і п. 1 ст. 41 КЗпП України, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-1, 148, 149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника. Ознакою порушення трудової дисципліни є наявність складу дисциплінарного проступку в діях або бездіяльності працівника. Дисциплінарний проступок визначається як винне невиконання чи неналежне виконання працівником своїх трудових обов`язків. Складовими елементами дисциплінарного проступку є дії (бездіяльність) працівника; порушення або неналежне виконання покладених на працівника трудових обов`язків; вина працівника; наявність причинного зв`язку між діями (бездіяльністю) і порушенням або неналежним виконанням покладених на працівника трудових обов`язків. Недоведеність хоча б одного з цих елементів виключає наявність дисциплінарного проступку. Саме на роботодавця покладено обов`язок надати докази фактів винного вчинення працівником дисциплінарного проступку. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати всі обставини, за яких вчинено проступок. Для притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності в обов`язковому порядку має бути встановлена вина, як одна із важливих ознак порушення трудової дисципліни, особу працівника, інші об`єктивні обставини, які можуть впливати за вид стягнення. При відсутності вини працівник не може бути притягнутий до дисциплінарної відповідальності. Представником відповідача не надано до суду належних та допустимих доказів тому, що [PERSON] було вчинено прогул, оскільки в матеріалах справи наявний наказ про надання [PERSON] відпустки без збереження заробітної плати 05.11.2021 року, який ніким не оспоренний. Суд не бере до уваги посилання представника відповідача - Деражнянської міської ради, у своєму відзиві, на те, що відпустка не була погоджена з органом управління, як передбачено в контракті, оскільки [PERSON] був звільнений за прогул, а не за порушення умов контракту. Крім того, оспорюване розпорядження прийнято на підставі акта про відсутність на роботі [PERSON] з 09.50 до 15.00, який складений Деражнянським міським головою А.Ковпаком та заступником міського голови з питань діяльності виконавчих органів ради О.Беднарським. При цьому, в судовому засіданні, з пояснення представника відповідача комунального некомерційного підприємства «Деражнянська міська багатопрофільна лікарня» Деражнянської міської ради, встановлено, що ні А.Ковпак, ні О.Беднарський, 05.11.2021 року не перебували у комунальному некомерційному підприємстві «Деражнянська міська багатопрофільна лікарня» Деражнянської міської ради та склали акт поза межами підприємства. Відповідно до ст.84 КЗпП України - у випадках, передбачених статтею 25 Закону України "Про відпустки", працівнику за його бажанням надається в обов`язковому порядку відпустка без збереження заробітної плати. Пунктом 7 частини 1 статті 25 Закону України «Про відпустки» визначено, що відпустка без збереження заробітної плати за бажанням працівника надається в обов`язковому порядку особам з інвалідністю І та ІІ груп - тривалістю 60 календарних днів щорічно. Суд вважає, що слід скасувати розпорядження Деражнянського міського голови № 251/02.02-05 від 08 листопада 2021 року про звільнення [PERSON] з посади головного лікаря комунального некомерційного підприємства «Деражнянська міська багатопрофільна лікарня» Деражнянської міської ради за прогул без поважної причини відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України та поновити [PERSON] на посаді головного лікаря комунального некомеційного підприємства «Деражнянська міська багатопрофільна лікарня» Деражнянської міської ради. Згідно частини 2 ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі одночасно приймається рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Отже, виплата середнього заробітку проводиться за весь час вимушеного прогулу. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що вказує в резолютивній частині рішення. Визначаючи розмір виплат заробітної плати за час вимушеного прогулу, суд керується вимогами Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100, відповідно до якого обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати і середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час. Судом встановлено, і це підтверджується довідкою про доходи, що заробітна плата [PERSON] становила у вересні 2021 року 54554,14 грн., в жовтні 54554,14 грн. Розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу на час постановлення рішення суду становить 251988 гривень 54 копійки (54554,14грн.+54554,14грн.):42 дн.х97 дн.) Відповідно до вимог ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Згідно ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Статтею 237-1 КЗпП України передбачено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в спорах про відшкодування (немайнової) шкоди» - відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини. Відповідальність заподіювача шкоди без вини може мати місце лише у випадках, спеціально передбачених законодавством. Враховуючи вищевикладене суд вважає, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 251988 гривень 54 копійки середнього заробітку за час вимушеного прогулу з відрахуванням обов`язкових платежів та 5000 гривень моральної шкоди. Розподіл судових витрат здійснюється відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved