Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-09 00:00:00

У червні 2021 року позивач [PERSON] в особі представника [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Відділ з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Голосіївської районної державної адміністрації про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що [PERSON] є новим власником квартири [ADDRESS] . Позивачу стало відомо про те, що у придбаній ним квартирі зареєстровані відповідач-1 [PERSON] , відповідач-2 [PERSON] , відповідач-3 [PERSON] , які не є членами сім`ї позивача і ніколи ними не були. Позивач вказує, що відповідачі вже довгий час проживають в Російській Федерації, набули громадянства цієї країни, не мають намірів повертатися до України та проживати у вказаній квартирі. Будь-які речі відповідачів за місцезнаходженням квартири відсутні, останні не мають фізичної та матеріальної можливості знятися з місця реєстрації за вказаною адресою самостійно. Разом з цим, наявність реєстрації відповідачів перешкоджає реалізації права власності на нерухоме майно в повному обсязі. Посилаючись на викладені обставини позивач просить суд визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 25.06.2021 у справі відкрито провадження та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Згідно з ч.13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. У відповідності до ч.8 ст. 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Положеннями ст. 174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. У відповідності до ст.ст. 174, 178 ЦПК України відповідачі не скористалися своїм правом та не направили до суду відзив на позовну заяву. За даних обставин, суд вирішує справу за наявними матеріалами, що передбачено ч.8 ст. 178, ст. 181 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає необхідним позов задовольнити, виходячи з наступного. У відповідності до ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно із ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із ч.ч. 1, 7 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи. Згідно із ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. На підставі ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу квартири від 24.04.2021, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Халявка Н.М. та зареєстрованого в реєстрі за № 1350, [PERSON] набув у приватну власність квартиру, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Право власності позивача на зазначену квартиру підтверджується також Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 254264330 від 24.04.2021. Як вбачається з вказаного договору, [PERSON] , від імені та в інтересах якої діяв [PERSON] , передала у власність позивача квартиру [ADDRESS] . У пункті 1.2 договору купівлі-продажу квартири від 24.04.2021 зазначено, що нерухоме майно належало [PERSON] на підставі: - ј частка - Свідоцтво про право власності на житло, видане 09.04.1998 Органом приватизації державного житлового фонду Старокиївського району, згідно з розпорядженням (наказом) від 09.04.1998 № 11875, зареєстрованого 09.04.1998 в бюро технічної інвентаризації міста Києва та записано в реєстрову книгу за № 4102; ѕ частки - Договір дарування ѕ частин квартири, посвідчений 23.12.2014 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кривенчуком С.В. за реєстровим № 3147. Відповідно до інформації Відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Голосіївської РДА № 64436390 від 25.06.2021 [PERSON] , [INFO] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] з 22.05.1984 по теперішній час. Довідкою Відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Голосіївської РДА № 64436430 від 25.06.2021 підтверджено, що [PERSON] , [INFO] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] з 03.03.1998 по теперішній час. [PERSON] , [INFO] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] з 27.08.2004 по теперішній час, що підтверджується довідкою про реєстрацію місця проживання особи Відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Голосіївської РДА № 64436408 від 25.06.2021. Позивач зазначив, що представник відповідача-1, на її прохання неодноразово звертався до Відділу з питань реєстрації місця проживання Голосіївської РДА з заявою про зняття з місця проживання від 20.05.2021. З метою продажу квартири, відповідач-1 уповноважила свого представника знімати з реєстраційного обліку будь-яких осіб, зареєстрованих у квартирі за адресою: [ADDRESS] , для чого видала довіреність [PERSON] від 11.09.2020, що посвідчена приватним нотаріусом міста Москви Кузнєцовим І.Н., яка була в подальшому перекладена на українську мову. Проте, 21.05.2021 у знятті з реєстрації відповідача-1 за заявою представника було відмовлено на підставі п. 11 абз. 1. Як зазначає позивач між сторонам відсутні будь-які домовленості щодо користування квартирою, відповідачі в квартирі фактично не проживають, не сплачують комунальні платежі, в утриманні житла участі не приймають. Відповідачі не є членами сім`ї позивача, не проживають у квартирі, право власності на яку набуто ним на підставі Договору купівлі-продажу від 24.04.2021. Факт реєстрації відповідачів перешкоджає повноцінній реалізації права власності позивачем, а саме заважає на власний розсуд володіти, користуватися і розпоряджатися належним майном, що призводить до порушення прав позивача. Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.97 року відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07.97 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», - закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України). Згідно із ст. 150 ЖК України, а також відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб, розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно із ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що відповідач фактично в квартирі не проживає, а позивач, в свою чергу, є законним власником житлового приміщення, вважає, що позовні вимоги про визнання відповідачів такими, що втратили право користування квартирою є законною, обґрунтованою та доведеною, а тому підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, солідарно з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 908,00 грн.

Outcome: approved