Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-16 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із даним позовом, у якому вказала, що із 2017 року по даний час працює керівником Богунського відділу державної виконавчої служби у м. Житомирі Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції та 19.08.2021 року вона знаходилась в коридорі біля свого робочого місця, коли до неї підійшов [PERSON] та почав раптово її ображати. Зокрема, відповідач казав, що позивач являється «содержанкой», оскільки живе за його рахунок та кошти. В подальшому, за словами [PERSON] , відповідач поширив (озвучив) серед присутніх: її колег та сторонніх осіб недостовірну інформацію відносно неї, зокрема таку, що порочить честь, гідність, ділову репутацію, назвавши позивача: - «дебільним та дурним депутатом» (хоча на даний час позивач не являється депутатом); - «хабарником і що позивачу Комунальне підприємство «Електричних мереж зовнішнього освітлення «Міськсвітло» Житомирської ради заплатило кошти, щоб вона не виконувала свої посадові обов`язки»; - в грубій принизливій формі кричав на позивача і називав «дурною жінкою, яка живе за чужий рахунок», та іншими негативними словами. Позивач зазначає, що вищевказані висловлювання [PERSON] містять негативну інформацію про неї, так як вона виражена в брутальній, принизливій, непристойній формі та є такою, що є втручанням в особисте і сімейне життя, а також є інформацією, що ганьбить її гідність, честь та ділову репутацію. Крім цього, за змістом позову, порушення відповідачем прав позивача завдало останній душевних страждань, оскільки вона постійно знаходилася в пригніченому стані, втратила спокій, погіршилося самопочуття та психологічний стан. З огляду на викладене у позові [PERSON] просила суд визнати недостовірною та такою, що порочить честь, гідність, ділову репутацію, порушує її особисті немайнові права згадану вище інформацію, яку 19.08.2021 поширив щодо неї [PERSON] у приміщенні Богунського відділу державної виконавчої служби м. Житомира, а також стягнути з останнього 10 000 грн. моральної шкоди та судові витрати. Ухвалою судді Богунського районного суду м. Житомира Кузнєцова Д.В. від 03.09.2021 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, розгляд якої постановлено проводити за правилами спрощеного позовного провадження. 01.10.2021 року на адресу суду надійшов відзив, в якому представник [PERSON] просив відмовити у задоволенні позову за безпідставністю. В обґрунтування заперечень адвокат Евін А.К. хоч і визнав, що спірна ситуація дійсно мала місце, проте звернув увагу, що вона мала виключно характер діалогу двох осіб, які виражали суб`єктивні судження про поведінку один одного з певним негативним емоційним забарвленням, але в межах допустимого. Ця розмова мала приватний характер двох осіб, інших людей у коридорі не було і якщо хтось випадково почув щось із цієї бесіди, то умислу на поширення своїх оціночних суджень третім особам [PERSON] не мав, хоча і не приховував свого незадоволення роботою Богунського ВДВС м. Житомира, зокрема ходом виконання виконавчого провадження щодо стягнення штрафу за постановою Держгеокадастру Житомирської області по факту незаконного захоплення земельної ділянки, а також не виконанням державними виконавцями своїх посадових обов`язків безпосередньо 19.08.2021 року у Яблуневий спас. За словами представника, зміст фраз, які наведені у прохальній частині позовної заяви, є перекрученим та вирваний з контексту приватної розмови. Фактично відповідач, перебуваючи у коридорі Богунського ВДВС м. Житомира, обґрунтовано критикував неналежне виконання позивачем як публічною особою своїх посадових обов`язків та обман виборців. Щодо конкретних слів, зазначених у позовній заяві позивача, таких як "дебільний, дурний, хабарник", зазвичай [PERSON] не використовує у своєму лексиконі. В будь якому разі вищенаведене є суб`єктивним оціночним судженням певних подій, а не розповсюдженням інформації. Окремо представник зауважив у відзиві, що [PERSON] неправильно обрано спосіб захисту, оскільки законодавством не передбачено такий спосіб захисту порушених прав як визнання інформації недостовірною та такою, що порочить честь, гідність та ділову репутацію, а належним способом захисту є спростування цієї інформації. Щодо відшкодування моральної шкоди, то такий спосіб захисту не передбачено для суб`єкта владних повноважень з огляду на приписи спеціального закону. Також представник у відзиві виклав свої заперечення щодо необґрунтовано заявлених до відшкодування витрат на професійну правничу допомогу та відсутності доказів на підтвердження їх понесення. В судовому засіданні представник позивача підтримав вимоги позовної заяви з підстав, у ній наведених, просив їх задовольнити. Додав, що розмір моральної шкоди визначався суто умовно, виходячи із аналізу судової практики у подібних спорах. [PERSON] в засідання не з`явилась, подала заяву про розгляд справи у її відсутність, позов підтримує та просить задовольнити. [PERSON] та його представник в судовому засіданні заперечили проти задоволення позову з підстав, наведених у відзиві. Крім цього адвокат зазначив, що свідки не довели, які конкретно фрази озвучив [PERSON] в ході своєї бесіди із позивачем 19.08.2021 року та відповідач заперечує, що ним називались словосполучення й фрази, які [PERSON] зазначила у своєму позові. У свою чергу [PERSON] наголосив, що у коридорі виконавчої служби під час його спілкування із начальником ВДВС ніяких виконавців не було, а сиділа на лавочці лише одна жінка. Відповідач припускав, що позивач є дурною жінкою і це було сказано з огляду на попередні відносини сторін у справі. Вже будучи допитаним в якості свідка, [PERSON] додатково вказав, що його суперечка із позивачем тривала півхвилини та він не пам`ятає точно, що тоді казав, проте озвучені ним фрази є оціночними судженнями. Здається згадував про депутатство, можливо казав, що [PERSON] є іждєвєнкою, проте не говорив, що позивач є дебільним, дурним депутатом. В ході розгляду справи судом були допитані свідки - державні виконавці Богунського ВДВС у м. Житомирі Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький). Так, свідок [PERSON] пояснила, що 19.08.2021 року вона із іншими виконавцями була на навчанні, коли почула крики, на які вибігла у коридор, де побачила як відповідач кричав на позивача. Зокрема, [PERSON] казав, що позивач дурна, дебільна жінка, депутатка, содєржанка. Свідками цієї події було багато людей, у тому числі її колеги та люди, як стояли біля канцелярії відділу. За словами свідка, розмова тривала приблизно 15 хвилин, під час якої позивач намагалась заспокоїти [PERSON] , не ображала останнього, проте після того пила заспокійливе. По завершенню розмови відповідач побіг в сторону виходу. Свідок [PERSON] в ході свого допиту вказала, що [PERSON] 19.08.2021 року прийшов спочатку до неї з метою ознайомлення із матеріалами виконавчого провадження, стороною якого він не являється. На відмову надати матеріали відповідач почав скандалити, кричати, побіг до начальника відділу та сторони зустрілись у коридорі. [PERSON] ображав позивача, називав її дурним, дебільним депутатом, содєржанкой, що вона брала хабарі, при цьому остання просила відповідача заспокоїтись. [PERSON] уточнила, що суперечка відбувалась у прийомний день та її свідками було багато людей, а саме державні виконавці та люди, що сиділи на прийом до канцелярії, а також безпосередньо вона. Будучи допитаним в якості свідка [PERSON] показав, що 19.08.2021 року він у кабінеті №316 відділу ДВС проходив курс з підвищення кваліфікації та почув з коридору розмову на підвищених тонах між сторонами у справі. Сам свідок безпосередньо потрапив на кінець розмови, де почув як відповідач сказав «срана депутатка». За словами [PERSON] , зміст розмови стосувався виконавчого провадження по Міськсвітлу та серед можливих свідків суперечки він бачив тільки двох жінок, які писали заяви. Свідок [PERSON] зазначив в ході допиту, що був свідком конфлікту між сторонами у справі разом із іншими людьми, які перебували у коридорі відділу. В ході суперечки відповідач називав позивача хабарницею, дебільною депутаткою, дурною жінкою, натомість [PERSON] намагалась припинити конфлікт. Розмова тривала кілька хвилин, після чого [PERSON] пішов з відділу. За словами свідка [PERSON] , 19.08.2021 року вона почула сварку між сторонами, що доносилась з коридору та в ході якої відповідач казав, що позивач є дурною жінкою, дебільною депутаткою, хабарницею, а також жінкою, що живе за чужий рахунок. Натомість [PERSON] намагалась заспокоїти [PERSON] . По завершенню розмови, свідками якої були як її колеги, так і відвідувачі відділу, відповідач пішов до виходу. Суд, заслухавши пояснення сторін, допитавши свідків, дослідивши письмові матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, оцінивши докази окремо та в їх сукупності, дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Встановлено, що 19.08.2021 року в коридорі Богунського ВДВС у м. Житомирі Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) відбулась розмова між [PERSON] , яка працює на посаді начальника відділу, та [PERSON] , під час якою відповідачем публічно, тобто у присутності інших сторонніх людей, були озвучені фрази та словосполучення, що позивач є «дебільним та дурним депутатом», «хабарником і що позивачу Комунальне підприємство «Електричних мереж зовнішнього освітлення «Міськсвітло» Житомирської ради заплатило кошти, щоб вона не виконувала свої посадові обов`язки», «дурною жінкою, яка живе за чужий рахунок». Статтею 34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Відповідно до статті 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Таким чином, праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію. Статтею 201 ЦК України передбачено, що честь, гідність і ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством. Згідно із статтями 297, 299 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі, на недоторканність своєї ділової репутації. За змістом статті 280 Цивільного кодексу України якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано майнової та (або) моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню. Згідно роз`яснень, викладених у абзацах 3, 5 пункту 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», відповідно до статті 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції. Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки, поширені в засобі масової інформації, принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй частиною першою статті 277 ЦК та відповідним законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому ж засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Якщо суб`єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на відповідача може бути покладено обов`язок відшкодувати моральну шкоду. Відповідно до частин першої, другої статті 30 Закону України «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, наддавши їм іншу оцінку. Якщо суб`єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на особу, яка таким чином та у такий спосіб висловила думку або оцінку, може бути покладено обов`язок відшкодувати завдану моральну шкоду. Отже доводи сторони відповідача про неналежний спосіб захисту права не заслуговують на увагу. За своїм характером судження є розумовим актом, що має оціночний характер та виражає ставлення того, хто говорить, до змісту висловленої думки і напряму, що пов`язано з такими психологічними станами, як віра, впевненість чи сумнів. Отже, будь-яке судження, яке має оціночний характер, будь-яка критика та оцінка вчинків, вираження власних думок щодо якості виконуваних публічних функцій, отриманих результатів тощо, не є підставою для захисту права на повагу честі, гідності та ділової репутації та, відповідно, не є предметом судового захисту. Вирішуючи справи про захист честі, гідності та ділової репутації, слід перевіряти, чи містить інформація, що стала підставою для звернення до суду, конкретні життєві обставини, фактичні твердження. Якщо зміст та характер досліджуваної інформації свідчить про наявність фактів, така інформація або її частина не може вважатись оціночним судженням, оскільки є не результатом суб`єктивної оцінки, а відображенням об`єктивної істини, що може бути встановлена у судовому порядку. Приймаючи рішення про часткове задоволення позову суд дійшов висновку, що інформація, публічно поширена [INFO] [PERSON] в коридорі Богунського ВДВС у м. Житомирі Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) про те, що [PERSON] є «дебільним та дурним депутатом», «дурною жінкою, яка живе за чужий рахунок» є такою, що принижує честь та гідність позивача, оскільки висловлена в принизливій формі та згідно з визначеним ЦК України та Законом України «Про інформацію» порядком дає право позивачу на відшкодування моральної шкоди. Згадані фрази являлись оціночним судженням, суб`єктивною думкою [PERSON] , але вказані слова були вжиті у формі образи у принизливій та непристойній формі, що принижувало честь і гідність позивача. При цьому суд відмовляє у задоволенні позовних вимог в частині визнання такою, що принижує честь, гідність та ділову репутацію [PERSON] інформацію про те, що позивач є «хабарником і що позивачу Комунальне підприємство «Електричних мереж зовнішнього освітлення «Міськсвітло» Житомирської ради заплатило кошти, щоб вона не виконувала свої посадові обов`язки», оскільки така інформація носить характер оціночних суджень та не є предметом судового захисту. При визначенні розміру моральної шкоди суд враховує характер та обсяг страждань, яких зазнала позивач, та виходячи із засад розумності, виваженості й справедливості суд вважає за доцільне стягнути із відповідача на користь позивача моральну шкоду в сумі 1 000 грн. Суд враховує заперечення відповідача щодо обставин відвідування [PERSON] 19.08.2021 року лікарні, проте такі заперечення не спростовують висновку про те, що позивачу було спричинено моральну шкоду. Висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 30.10.2019 року по справі № 742/3561/16-ц та враховуються судом при виборі і застосуванні відповідних норм права до спірних правовідносин. Суд не погоджується із твердженням відповідача про те, що [PERSON] не може звертатись із позовом про відшкодування моральної шкоди, так як являється суб`єктом владних повноважень, оскільки Закон України «Про інформацію» звужує коло осіб, які належать до суб`єктів владних повноважень в порівнянні з іншими нормативними актами, наприклад Кодексом адміністративного судочинства України. За змістом статтей 1, 31 Закону України «Про інформацію» суб`єкти владних повноважень, (до яких вказаний закон відносить виключно орган державної влади, орган місцевого самоврядування, інший суб`єкт, що здійснює владні управлінські функції відповідно до законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень) як позивачі у справах про захист честі, гідності та ділової репутації вправі вимагати в судовому порядку лише спростування недостовірної інформації про себе і не мають права вимагати відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Однак це не позбавляє посадових і службових осіб права на захист честі, гідності та ділової репутації в суді. Щодо вимоги про стягнення з відповідача судових витрат, суд зазначає наступне. Згідно з ч.ч. 1-2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача, у разі відмови у задоволення позову - на позивача, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Визначені ЦПК України види судових витрат є вичерпними, тому на сторони та інших осіб, які беруть участь у справі, не може покладатися обов`язок нести інші витрати, не передбачені законодавством. Склад судових витрат по окремим його видам не є вичерпним. Відповідно до ст. 133 ЦПК України до судових витрат відносяться витрати, пов`язані з розглядом справи, до яких належать, зокрема, і витрати на професійну правничу допомогу адвоката. Частиною 2 ст. 137 ЦПК України встановлено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Встановлено, що 20.08.2021 року між [PERSON] та адвокатом Перегудою А.П., який діє на підставі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії ЖТ №000938, був укладений договір про надання правової (правничої) допомоги. Пунктом 3 договору про надання правової (правничої) допомоги встановлено, що за надання правової (правничої) допомоги за цим договором Клієнт зобов`язується сплатити Адвокату гонорар у розмірі 10 000 (десять тисяч) гривень. Сторонами досягнута домовленість, що визначена сума гонорару сплачується Клієнтом в повному обсязі протягом п`яти днів з моменту виставлення рахунку Адвокатом (форма оплати (розрахунку) може бути різною, зокрема і готівковою). На підтвердження оплати витрат на правову допомогу в розмірі 10 000,00 грн. надано квитанцію до прибуткового касового ордеру № б/н від 25.08.2021 року. Частинами 2, 3 ст. 137 ЦПК України передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Частинами 4 - 6 указаної статті передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі, що свідчить про те, що витрати на правову допомогу повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами. Адвокат не повинен підтверджувати розмір гонорару, якщо гонорар встановлений сторонами договору у фіксованому розмірі. Відповідне положення міститься у постанові КАС ВС від 28.12.2020 року у справі № 640/18402/19. Зважаючи на умови договору про надання правової допомоги та наведені вище докази, суд дійшов висновку, що в даній конкретній справі витрати на правову допомогу в сумі 3 000 грн. є реальними та їх понесення підтверджено матеріалами справи. Разом з тим з огляду на часткове задоволення позову, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу в сумі 1 500 грн. пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 696,13 грн. пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити суду, та відмінності, які існують у державах-учасницях з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд обов`язок щодо обґрунтування, який випливає зі статті 6 Конвенції, може бути вирішене тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України», заява № 63566/00, пункт 23).

Outcome: partial