Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-10 00:00:00

Позивачка звернувся до суду із позовом в якому просила визнати за нею право на земельну частку (пай) із земель колективної власності колишнього КСП «ім. Димитрова» с.Стара Гута, площею 1,08 умовних кадастрових гектарів в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] , встановити факт родинних відносин та факт постійного проживання із спадкодавцем на момент відкриття спадщини. Свої вимоги мотивує тим, що [INFO] помер її батько [PERSON] . На момент смерті він був зареєстрований та проживав в [ADDRESS] . Після смерті батька відкрилася спадщина, яка складається із права на земельну частку (пай) площею 1,08 умовних кадастрових гектарів, що підтверджувалось сертифікатом серії ХМ № 0315397. Позивачка звернулася до приватного нотаріуса щодо видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну частку (паї), однак нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину по причині відсутності правовстановлюючого документа на спадкове майно, у зв`язку із тим, що сертифікат втрачений. Необхідність встановлення факту родинних відносин між позивачкою та її батьком [PERSON] виникла через розбіжність запису «по батькові», а саме у свідоцтві про народження позивачки, батько зазначений як [PERSON] , позивачка зазначена як [PERSON] », проте у паспорті [PERSON] ». Окрім того, позивачка просить встановити факт постійного проживання [PERSON] , який помер [INFO] , разом із нею за адресою: [ADDRESS] . За таких обставин позивачка звернулася до суду за захистом своїх прав. Ухвалою суду від 27 жовтня 2021 року відкрито провадження у справі за даним позовом, призначено підготовче засідання, надано відповідачу строк для подання відзиву на позов та задоволено клопотання представника позивачки про витребування у нотаріуса копії спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON] . Ухвалою суду від 14 листопада 2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивачка та її представник в судовому засіданні позов підтримали за обставин викладених у ньому. Від відповідача - Новоушицької селищної ради Хмельницької області надійшла заява про розгляд справи без участі представника та визнання позову. Суд, заслухавши позивачку та її представника, свідків, безпосередньо дослідивши та оцінивши докази у справі, встановив наступні фактичні обставини. Батьками позивачки записані [PERSON] та [PERSON] (а.с.10) [INFO] помер [PERSON] (а.с.11). [PERSON] до дня смерті був зареєстрований та проживав один в [ADDRESS] . Після його смерті в управління та розпорядження його майном вступила позивачка (а.с.13, 14). Позивачці відмовлено у видачі свідоцтва на право на спадщину на сертифікат на право на земельну частку (пай), після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , в зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу, що підтверджується постановою нотаріуса (а.с.15). Вказана відмова нотаріуса стала підставою для звернення позивачки з даним позовом до суду. Свідки [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні підтвердили те, що позивачка є дочкою [PERSON] та те, що вона проживала без реєстрації разом із батьком на момент його смерті, після чого вступила в управління та розпорядження їх майном. Відповідно до ч.1 ст.315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Таким чином, зібрані у справі докази вказують на наявність підстав для задоволення вимоги щодо встановлення факту родинних відносин. Крім того, відповідачем по справі не заперечується зазначений факт. Що стосується вимоги про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на момент відкриття спадщини, суд вважає за необхідне зазначити наступне. У судовому засіданні було встановлено, що спадщина відкрилась 17 листопада 1997 року, відтак спадкові правовідносини регулюються нормами законодавства ЦК Української РСР 1963 року. Довідкою №848 (а.с.13) підтверджується те, що позивачка після смерті спадкодавця здійснювала догляд за житловим будинком, який йому належав, та обробляла земельну ділянку біля нього. Відповідно до п.1 Постанови Пленуму ВСУ від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. Отже, у розумінні ст.549 ЦК Української РСР 1963 року позивачка прийняла спадщину. Звертаючись до суду із вимогою про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на момент відкриття спадщини, позивачка хибно вважала, що спадщину вона не прийняла. Окрім того, позивачка не врахувала, що законодавством, що діяло на час відкриття спадщини, не передбачено спосіб захисту спадкових прав шляхом встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на момент відкриття спадщини, відтак це не створює для позивачки ніяких юридичних наслідків. За таких обставин суд дійшов висновку, що вимога про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на момент відкриття спадщини задоволенню не підлягає. Що стосується вимоги про визнання права на земельну частку (пай) суд звертає увагу на те, що у списку громадян - членів колективного сільськогосподарського підприємства, що є додатком до Державного акту на право колективної власності на землю серії ХМ № 012, виданого 14 червня 1995 року КСП «Нива» (ім. Димитрова) с.Ставчани, Новоушицького району, Хмельницької області, прізвище [PERSON] прописано за № 416 (а.с.18-20). [PERSON] отримав сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ХМ № 0315397, розміром 1,08 умовних кадастрових гектарів. Станом на 01 січня 2021 року грошова оцінка земельної частки (паю) бувшого КСП «Нива» с. Ставчани, Новоушицького району, Хмельницької області, складає 18673,08 грн (а.с.16, 17). Сертифікат ХМ № 0315397 втрачений, про що зроблено оголошення у газеті «Наддністрянська правда» (а.с.21, 22). Спадкова справа після смерті [PERSON] не заведена (а.с.43, 44). [PERSON] усе своє майно заповів позивачці, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а.с.53). Відповідно до частини першої статті 524, частини першої статті 529 , статті 549 ЦК Української РСР 1963 року спадкоємство здійснюється за законом і заповітом. При спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Організаційні та правові засади виділення власникам земельних часток (паїв) земельних ділянок у натурі (на місцевості) із земель, що належали колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам на праві колективної власності, а також порядок обміну цими земельними ділянками визначено Законом України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв). Відповідно до п.2 Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» №720 від 08 серпня 1995 року, право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в томі числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акту на право колективної власності на землю. У разі смерті члена колективного сільськогосподарського підприємства, що набув права на земельну частку (пай) з дня видачі КСП державного акта на право колективної власності на землю, успадкування права на земельний пай здійснюється за загальними правилами спадкування. Відповідно до п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Зважаючи на викладене, суд вважає, що встановлені обставини по справі дають право позивачці на спадкування за законом права на земельну частку (пай) після смерті [PERSON] , оскільки останній був включений до списку, що додається до Державного акту на право колективної власності на землю та набув права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта. Відсутність у спадкодавця оригіналу сертифіката на право на земельну частку (пай) не позбавляє спадкоємця права на спадщину, а згідно зі статтею 16 ЦК України способом захисту свого права є, зокрема, визнання права. Разом з тим, визнання позову відповідачем за змістом ч.4 ст. 206 ЦПК України підлягає перевірці судом на предмет відповідності закону та дотримання прав, свобод, чи інтересів інших осіб. За таких обставин, враховуючи викладені вище положення законодавства та встановлені судом фактичні обставини справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, повно, всебічно та безпосередньо оцінивши наявні у справі докази, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову. При вирішенні питання розподілу судових витрат, суд враховує часткове задоволення позову та ст.141 ЦПК України, відтак судовий збір сплачений за одну вимогу покладає на позивачку, решта судового збору залишається за позивачкою, з огляду на її клопотання.

Outcome: partial