Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-19 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач) звернулася з позовом до Липовецької міської ради Вінницького району Вінницької області (далі - відповідач) з вимогою: - визнати за позивачем право власності по спадкуванню за законом на земельну частку (пай), розміром 3,62 умовних кадастрових гектарів на території Славнянської сільської ради Липовецького району Вінницької області, яка перебувала в колективній власності КСП ім. Котовського с. Славна, згідно сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ВН №0205893, що зареєстрований 19.08.1997 в книзі сертифікатів на право на земельну частку (пай) за №393, і яке належало [PERSON] , яка померла [INFO] . Позивач обґрунтовує свій позов наступними обставинами. [INFO] померла мати позивача [PERSON] , яка до своєї смерті проживала в с. Ульянівка, Вінницької обл. За життя [PERSON] склала заповіт від 16.09.1993, за яким заповіла належний їй житловий будинок з господарськими будівлями, що по [ADDRESS] , в рівних долях: сину - [PERSON] ; Дочкам [PERSON] ; [PERSON] та позивачу. Крім зазначеного, після смерті спадкодавця залишилося спадкове майно, що не було охоплене заповітом, зокрема, право на земельну частку (пай), розміром 3,62 умовних кадастрових гектарів на території Славнянської сільської ради Липовецького району Вінницької області, яка перебувала в колективній власності КСП ім. Котовського с. Славна, згідно сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ВН №0205893, що зареєстрований 19.08.1997 в книзі сертифікатів на право на земельну частку (пай) за №393. Позивач стверджує, що спадшину після смерті матері вона фактично прийняла, оскільки останні роки проживала з нею в одному будинку, здійснювала за нею догляд, а після смерті матері продовжувала проживати в її будинку і користуватися майном та земельною ділянкою. Крім позивача, спадкоємцями за заповітом та за законом першої черги є [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , які у передбачені законом строки не зверталися із заявами про прийняття спадщини, однак [PERSON] і [PERSON] надали нотаріально посвідчені заяви про відмову від спадкового майна, а [PERSON] ще у 1993 році виїхала на постійне місце проживання до Російської Федерації, її місце проживання невідоме. Після смерті матері позивач звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, але їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв`язку з наявністю спадкоємця [PERSON] , а тому позивач позбавлена можливості реалізувати свої спадкові права. Викладені обставини послугували підставою для звернення до суду. Ухвалою суду від 15.11.2021 призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та визначено відповідачу строк для подання відзиву на позов. Також було витребувано від нотаріальної котори матеріали спадкової справи до майна померлої [PERSON] . Відповідачем у визначений судом строк відзиву на позов не подано, однак представник у своїй заяві від 25.11.2021 позов визнав та просив про розгляд справи без його участі. У судове засідання позивач не з`явилася, однак у своїй заяві від 20.1.2022 просила суд про розгляд справи за її відсутності, позов підтримала та просила його задовольнити. З огляду на те, що в підготовче судове засідання сторони не з`явились, суд вважає, що за результатами підготовчого провадження можливо ухвалити рішення, тому розгляд справи проводить у даному судовому засіданні, на підставі наявних у справі доказів, за відсутності сторін, не здійснюючи при цьому фіксування судового засідання технічними засобами. Суд, вивчивши матеріали справи та оцінивши зібрані докази, встановив наступні фактичні обставини. Згідно зі свідоцтва про смерть [PERSON] померла [INFO] . Свідоцтвом про народження позивача підтверджується, що [PERSON] була її матір`ю. За життя [PERSON] склала заповіт від 16.09.1993, за яким заповіла належний їй житловий будинок з господарськими будівлями, що по [ADDRESS] , в рівних долях: сину - [PERSON] ; дочкам [PERSON] ; [PERSON] та позивачу. Крім зазначеного, після смерті спадкодавця залишилося спадкове майно, що не було охоплене заповітом, зокрема, право на земельну частку (пай), розміром 3,62 умовних кадастрових гектарів на території Славнянської сільської ради Липовецького району Вінницької області, яка перебувала в колективній власності КСП ім. Котовського с. Славна, згідно сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ВН №0205893, що зареєстрований 19.08.1997 в книзі сертифікатів на право на земельну частку (пай) за №393. [PERSON] і [PERSON] надали нотаріально посвідчені заяви про відмову від спадкового майна, а як стверджує позивач, [PERSON] ще у 1993 році виїхала на постійне місце проживання до Російської Федерації, її місце проживання невідоме. Згідно довідок, виданих виконкомом Славнянської сільської ради [PERSON] до дня своєї смерті проживала в [ADDRESS] , разом зі своєю дочкою - позивачем у справі, яка прийняла спадщину після смерті матері на протязі 6-ти місяців оскільки проводила ремонт будинку та обробляла присадибну земельну ділянку. Після смерті матері позивач звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, але їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв`язку з наявністю спадкоємця [PERSON] , а тому позивач позбавлена можливості реалізувати свої спадкові права. Разом з тим, представник відповідача у своїй заяві від 25.11.2021 позов визнав. Суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 01.01.2004. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР 1963 року, у тому числі щодо прийняття спадщини та кола спадкоємців за законом. Відповідно до ст. 524 ЦК УРСР 1963 року, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. За змістом ст. 525 ЦК УРСР 1963 року часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця. Згідно з ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР 1963 року, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Як визначено в ст. 548 ЦК УРСР 1963 року, для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Судом було встановлено, що мати позивача [PERSON] померла [INFO] , а за життя вона склала заповіт від 16.09.1993, за яким заповіла належний їй житловий будинок з господарськими будівлями, що по [ADDRESS] , в рівних долях: сину - [PERSON] ; дочкам [PERSON] ; [PERSON] та позивачу. Крім зазначеного, після смерті спадкодавця залишилося спадкове майно, що не було охоплене заповітом, зокрема, право на земельну частку (пай), розміром 3,62 умовних кадастрових гектарів на території Славнянської сільської ради Липовецького району Вінницької області, яка перебувала в колективній власності КСП ім. Котовського с. Славна, згідно сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ВН №0205893, що зареєстрований 19.08.1997 в книзі сертифікатів на право на земельну частку (пай) за №393. Згідно ч.ч. 1-2 ст. 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» від 05.06.2003, основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) та видачі державного акта про право власності на землю (п.17 Розділу X «Перехідні положення» ЗК України). Аналогічні правові позиції закріплені також у Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 15.04.2020 у справі № 178/982/18-ц. За загальними приписами ст. 549 ЦК УРСР 1963 року визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Судом було встановлено, що позивач спадщину після смерті матері фактично прийняла, оскільки останні роки проживала з нею в одному будинку, здійснювала за нею догляд, а після смерті матері продовжувала проживати в її будинку і користуватися майном та земельною ділянкою. Крім позивача, спадкоємцями за заповітом та за законом першої черги є [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , які у передбачені законом строки не зверталися із заявами про прийняття спадщини, однак [PERSON] і [PERSON] надали нотаріально посвідчені заяви про відмову від спадкового майна, а [PERSON] ще у 1993 році виїхала на постійне місце проживання до Російської Федерації, її місце проживання невідоме. Таким чином, як було встановлено позивач спадщину після смерті своєї матері прийняла, у тому числі успадкувала право на земельну частку (пай), однак за встановлених судом обставин, набувши права на спадкування майна, позивач позбавлена можливості реалізувати свої спадкові права в нотаріальному порядку. У п.23 постанови ПВСУ від 30.05.2008 за №7 Про судову практику у справах про спадкування зазначено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. З урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється. З огляду на викладене суд дійшов до переконання, що обставини, які викладені у позовній заяві знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, отож порушені права позивача підлягають захисту судом. Крім цього, відповідачем надано суду заяву про визнання позову. Враховуючи, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси третіх осіб, суд приймає визнання відповідача позову та виносить рішення у підготовчому судовому засіданні про задоволення позову в повному обсязі. На підставі викладеного та

Outcome: approved