Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-10 00:00:00

Представник позивача [PERSON] - адвокат Ієговська А.О. звернулась до суду із клопотанням про ухвалення додаткового рішення по цивільній справі №523/20014/20 за позовом [PERSON] до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ЮНІВЕС» про стягнення страхового відшкодування заподіяної моральної шкоди в розмірі 38 400,00 гривень, яким просить стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ЮНІВЕС» 18 000 гривень судових витрат за надання професійної правничої допомоги. В обґрунтування заяви, адвокатом Ієговською А.О. надано: договір про надання професійної правничої (правової) допомоги від 10.08.2019 року, Замовлення №1 на надання професійної правничої допомоги від 10.08.2019 року, довіреність від 21.12.2018 року, зареєстровану в реєстрі за №144, посвідчену [PERSON] , завідуючою відділом діловодства, кадрової роботи та інформації адміністрації муніципальної освіти Октябрьське Вязниківського району, Владимирської області, копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю Серія ЛВ №002151, копію ордера на надання правничої (правової) допомоги, детальний опис робіт (наданих послуг) від 24.11.2021 року. Відповідно до ст. 270 ЦПК України, суд що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви. Додаткове рішення або ухвалу про відмову в прийнятті додаткового рішення може бути оскаржено. Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 14.09.2021 року ухвалювалось судом у спрощеному позовному провадженні з повідомленням (викликом) сторін. Тому, розгляд клопотання про ухвалення додаткового рішення здійснюється судом з повідомленням (викликом) сторін. Судове засідання з розгляду клопотання неодноразово було відкладено, внаслідок технічної неможливості проведення судового засідання в режимі відеоконференції, в свою чергу представник відповідача Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ЮНІВЕС» - Кузьменков М.М. наполягав на проведення відеоконференції, посилаючись на бажання обов`язкової участі при розгляді клопотання та наданні своїх заперечень. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] - адвокат Ієговська А.О. прийняла участь в режимі відеоконференції, наполягала на задоволенні клопотання про стягнення витрат на правничу (правову) допомогу, зазначила що витрати є документально підтвердженими, позивач [PERSON] є живою особою, в свою чергу представник відповідача затягує розгляд справи, розуміючи що позивач [PERSON] похилого віку. Представник відповідача Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ЮНІВЕС» - Кузьменков М.М. прийняв участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, категорично заперечував проти задоволення клопотання про стягнення витрат на правничу допомогу, просив відмовити у задоволенні клопотання, надав суду письмові заперечення, доводи яких підтримав. Зазначив, що Адвокатське об`єднання намагається безпідставно стягнути на свою користь грошові кошти зі Страхової компанії, ставив питання про надання доказів того, що [PERSON] жива особа, посилався на неспівмірність судових витрат, просив зменшити їх розмір, звернув увагу на відсутність доказів їх понесення позивачем [PERSON] . Судом здійснювалось фіксування судового засідання, на виконання вимог ч.1 ст.247 ЦПК України. Вислухавши доводи представників сторін, дослідивши подане клопотання про стягнення витрат на правову (правничу) допомогу, заперечення на клопотання, всебічно, повно, об`єктивно та безсторонньо оцінивши докази, надані на підтвердження витрат за своїм внутрішнім переконанням, суд приходить до висновку про часткове задоволення заявленого клопотання, з наступних підстав. Відповідно до вимог п.3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, зокрема якщо: судом не вирішено питання про судові витрати; Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 24.11.2021 року: -позовну заяву [PERSON] до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ЮНІВЕС» - задоволено; -стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ЮНІВЕС» на користь [PERSON] 38 400,00 гривень страхового відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю фізичної особи. Згідно з частинами першою, третьою статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до частини першої, пункту 2 частини другої статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача. Згідно з частиною другою статті 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд, відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України, враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2)чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. За правилами частини 2 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою Відповідно до частин третьої, четвертої статті 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Частиною п`ятою статті 137 ЦПК встановлено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Згідно з частиною шостою статті 137 ЦПК обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. При стягненні витрат на правничу допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність) або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного до договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України). Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду від 30.09.2009 №23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права. Отже, з викладеного випливає, що до правової допомоги належать й консультації та роз`яснення з правових питань; складання заяв, скарг та інших документів правового характеру, представництво у судах тощо. Конституційний Суд зазначив і про те, що гарантування кожному права на правову допомогу в контексті ч.2 ст.3, ст.59 Конституції покладає на державу відповідні обов`язки щодо забезпечення особи правовою допомогою належного рівня. Такі обов`язки обумовлюють необхідність визначення в законах, інших правових актах порядку, умов і способів надання цієї допомоги. Проте не всі галузеві закони, зокрема процесуальні кодекси, містять приписи, спрямовані на реалізацію такого права, що може призвести до обмеження чи звуження змісту та обсягу права кожного на правову допомогу Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16 (провадження №11-562ас18) зазначено, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат». У постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі №379/1418/18 (провадження №61-9124св20) вказано, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення». Верховний Суд у постанові від 06.03.2019р. по справі №922/1163/18 дійшов наступних висновків: (1) Договір про надання правової допомоги є підставою для надання адвокатських послуг та, зазвичай, укладається в письмовій формі (виключення щодо останнього наведені в частині 2 статті 27 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність»); (2) За своєю правовою природою договір про надання правової допомоги є договором про надання послуг, крім цього, на такий договір поширюються загальні норми та принципи договірного права, включаючи, але не обмежуючись главою 52 Цивільного кодексу України; (3) Як будь-який договір про надання послуг, договір про надання правової допомоги може бути оплатним або безоплатним. Ціна в договорі про надання правової допомоги встановлюється сторонами шляхом зазначення розміру та порядку обчислення адвокатського гонорару; (4) адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплату гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв; (5) адвокатський гонорар (ціна договору про надання правової допомоги) зазначається сторонами як одна із умов договору при його укладенні. Вказане передбачено як приписами цивільного права, так і Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»; (6) Відсутність в договорі про надання правової допомоги розміру та/або порядку обчислення адвокатського гонорару (як погодинної оплати або фіксованого розміру) не дає як суду, так і іншій стороні спору, можливості пересвідчитись у дійсній домовленості сторін щодо розміру адвокатського гонорару. Тобто, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність». З матеріалів даної справи вбачається, що на підтвердження витрат на правничу допомогу, представник позивача [PERSON] - адвокат Ієговська А.О. надала: 1) договір про надання професійної правничої (правової) допомоги від 10.08.2019 року; 2) замовлення №1 на надання професійної правничої допомоги від 10.08.2019 року; 3) довіреність від 21.12.2018 року, зареєстровану в реєстрі за №144, посвідчену [PERSON] , завідуючою відділом діловодства, кадрової роботи та інформації адміністрації муніципальної освіти Октябрьське Вязниківського району, Владимирської області; 4) копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю Серія ЛВ №002151; 5) копію ордера на надання правничої (правової) допомоги; 6) детальний опис робіт (наданих послуг) від 24.11.2021 року. Судом встановлено, що відповідно до п. 3.1 Договору про надання професійної правничої (правової) допомоги від 10.08.2019 року, вартість наданих Адвокатським об`єднанням послуг на виконання цього договору передбачено в додатках до цього договору. Відповідно до п. 2 Замовлення №1 на надання професійної правничої допомоги від 10.08.2019 року, який є додатком до Договору про надання професійної правничої (правової) допомоги від 10.08.2019 року, вартість правничої допомоги Адвокатського об`єднання , вказаної у п.1 цього Замовлення, визначається шляхом множення кількості затрачених Адвокатським об`єднанням годин на вартість однієї нормо-години роботи, яка становить 2000,00 грн. Відповідно до п.3 Замовлення №1 на надання професійної правничої допомоги від 10.08.2019 року, який є додатком до Договору про надання професійної правничої (правової) допомоги від 10.08.2019 року, клієнт зобов`язаний здійснити оплату послуг Адвокатського об`єднання, визначених пунктом 1 цього замовлення, у розмірі вказаному у пункті 2 цього замовлення, протягом п`яти робочих днів з дня прийняття рішення страховою компанією та/або судом про виплату страхового відшкодування та/або стягнення страхового відшкодування в користь клієнта. Із Детального опису робіт (наданих послуг) від 24.11.2021 року вбачається, що адвокат Ієговська А.І. надала клієнту наступні правові послуги: 1) Консультації, витрачено 1 годину, вартість 2000 грн; 2) Підготовчі дії, спрямовані на подання позовної заяви в суд, витрачено 1 годину, вартість 2000 грн; 3) Підготовка та подання позовної заяви в суд, витрачено 1 годину, вартість 2000 грн; 4) Судовий розгляд справи: 4.1) формування та надсилання процесуальних документів в суд; 4.2) участь у судовому засіданні 23.06.2021 року з 10:46 по 11:15; 4.3) участь у судовому засіданні 20.07.2021 року з 12:18 по 13:28; 4.4) участь у судовому засіданні 16.09.2021 року з 10:43 по 11:45; 4.5) участь у судовому засіданні 23.09.2021 року з 14:24 по 15:17; 4.6) участь у судовому засіданні 27.10.2021 року з 11:57 по 13:05; 4.7) участь у судовому засіданні 24.11.2021 року з 11:42 по 12:44; 4.8) підготовка та подання клопотання про стягнення судових витрат з додатками, витрачено 6 годин, вартість 12000,00 гривень. Представником позивача, на виконання ч.1 ст. 134 ЦПК України, наведено в описовій частині позовної заяви попередній (орієнтований) розрахунок суми судових витрат. Також суд вважає, що докази витрат на правничу допомогу, подані представником позивача у встановлений ч.8 ст. 141 ЦПК України п`ятиденний строк, після ухвалення рішення суду, оскільки надіслані поштою до суду 25.11.2021 року. В свою чергу, заява про продовження строку надання доказів сплати судових витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, подавалась до суду разом із позовною заявою, що також не суперечить ч.8 ст. 141 ЦПК України. Наведені представником відповідача - [PERSON] доводи щодо відмови у задоволенні заяви про стягнення витрат на правову допомогу, суд вважає частково обгрунтованими, з огляду на наступне. 1) Щодо необґрунтованості доводів про відмову у задоволенні клопотання, з підстав відсутності доказів того, що [PERSON] взагалі знає про наявність справи, а укладаючи договір з Адвокатським об`єднанням «Автопоміч», підписуючи замовлення від імені позивача, [PERSON] та [PERSON] переслідують мету отримання грошової вигоди за рахунок позивача та ПрАТ «СК «ЮНІВЕС», а не надання належної правової допомоги. Судом встановлено, що позивач [PERSON] проживає фактично за межами України, в Російській Федерації. Дану інформацію підтвердила представник позивача, адвокат Ієговська А.О. у судовому засіданні, суд попередив представника про відповідальність, обумовлену представництвом особи. Адвокат Ієговська А.О. здійснювала представництво інтересів позивача [PERSON] зокрема на підставі ордера, виданого Адвокатським об`єднанням «АВТОПОМІЧ» від 06.05.2021 року. Адвокат несе кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве повідомлення суду про повноваження представляти іншу особу в суді, а так само за умисне невнесення адвокатом до ордера відомостей щодо обмежень повноважень, установлених договором про надання правничої допомоги (ст. 400-1 КК України). Згідно правових висновків викладених в Постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.12.18, справа №П/9901/736/18 (провадження №11-989заі18), ордер є самостійним документом, що підтверджує повноваження адвоката. Ордер може бути оформлений адвокатом (адвокатським бюро, адвокатським об`єднанням) лише на підставі вже укладеного договору. Близький за змістом висновок: постанова ВП ВС, 01.07.20, справа №320/5420/18 (провадження №11-706апп19), № у реєстрі 90228541. Договір про надання професійної правничої (правової) допомоги від 10.08.2019 року, в силу презумпції правомірності правочину, встановленої статтею 204 Цивільного кодексу України, приймається судом в якості належного доказу по даній справі. Зазначений договір укладався на підставі довіреності від 21.12.2018 року, зареєстрованої в реєстрі за №144, посвідченої [PERSON] , завідуючою відділом діловодства, кадрової роботи та інформації адміністрації муніципальної освіти Октябрьське Вязниківського району, Владимирської області, яка містить особистий підпис [PERSON] . Також суд вважає за необхідне зазначити, що станом на дату подачі до суду позовної заяви - 15.12.2020 року, позовна заява надіслана до суду поштою, підписана адвокатом Лабик Р.Р., ще не закінчився строк дії довіреності від 21.12.2018 року, зареєстрованої в реєстрі за №144, посвідченої [PERSON] , завідуючою відділом діловодства, кадрової роботи та інформації адміністрації муніципальної освіти Октябрьське Вязниківського району, Владимирської області, яка містить особистий підпис [PERSON] , та уповноважує в тому числі адвоката Лабика Р.Р. на вчинення відповідних процесуальних дій, з метою її представництва по ДТП. Доказів іншого матеріали справи не містять. Тому, наведені доводи представника відповідача спростовуються матеріалами справи, та не приймаються судом. 2) Щодо необґрунтованості доводів про відмову у задоволенні клопотання, з підстав не надання доказів здійснення оплати правових послуг адвоката. Зі змісту п.1 ч.2 ст. 137 ЦПК України вбачається, що підлягають розподілу судові витрати, що сплачені або підлягають сплаті відповідною особою. Судом встановлено, що відповідно до п.3 Замовлення №1 на надання професійної правничої допомоги від 10.08.2019 року, який є додатком до Договору про надання професійної правничої (правової) допомоги від 10.08.2019 року, клієнт зобов`язаний здійснити оплату послуг Адвокатського об`єднання, визначених пунктом 1 цього замовлення, у розмірі вказаному у пункті 2 цього замовлення, протягом п`яти робочих днів з дня прийняття рішення страховою компанією та/або судом про виплату страхового відшкодування та/або стягнення страхового відшкодування в користь клієнта. Тобто, умовами договору момент оплати прив`язаний до дня прийняття рішення страховою компанією та/або судом про виплату страхового відшкодування та/або стягнення страхового відшкодування в користь клієнта Суд зазначає, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною чи тільки має бути сплачено. Такий висновок суду відповідає правовій позиції Об`єднаної палати Верховного Суду у складу суддів Касаційного господарського суду викладеної у постанові від 3 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, правовим позиціям Верховного Суду викладеним у постановах від 26 червня 2019 року у справі № 813/481/18, від 2 жовтня 2019 року у справі № 815/1479/18, від 29 жовтня 2020 року у справі № 686/5064/20,від 22 січня 2021 року у справі №925/1137/19, від 02 грудня 2020 року у справі №317/1209/19 (провадження №61-21442св19). Тому, наведені доводи представника відповідача суперечать нормам матеріального права, не відповідають правовим висновкам Верховного Суду, зробленим в аналогічних справах, суд відноситься до них критично. 3) Щодо обгрунтованості доводів про зменшення витрат на правову допомогу. Суд вважає за необхідне зазначити, що при визначенні суми відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 року у справі № 755/9215/15-ц, а також постанова Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 року в справі № 904/4507/18). Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Суд не може на власний розсуд зменшувати розмір витрат на оплату правничої допомоги, який підлягає відшкодуванню. Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у додатковій постанові у справі №755/9215/15-ц (провадження 14-382цс19) від 19.02.2020 року: «Саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній зі сторін без відповідних дій з боку такої сторони». Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 01 грудня 2021 року по справі № 607/14338/19-ц (провадження № 61-19073 св20). У судовому засіданні представник відповідача Кузьменков М.М. заявив клопотання про зменшення судових витрат, посилаючись на їх невідповідність критерію реальності адвокатських витрат, критерію розумності їхньої вартості. Відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦПК Українирозмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Здійснивши аналіз Детального опису робіт (наданих послуг) від 24.11.2021 року до Договору про надання професійної правничої допомоги від 10.08.2019 року, суд дійшов висновків, що відображена інформація щодо характеру та обсягу виконаної Адвокатським об`єднанням роботи (наданих послуг) не відповідає критерію розумності та часу, витраченому адвокатом на виконання відповідних робіт. Так, час участі та розмір відшкодування в сумі 2 000,00 за участь адвоката у судових засіданнях в режимі відеоконференції, виходячи із предмета позову - стягнення 38,400 грн., є явно завищеним. Крім того, 23.06.2021 року судове засідання не відбулось з технічних причин - неможливості з`єднання зі сторонами, що підтверджується довідкою (а.с. 138), судове засідання на 16.09.2021 року взагалі судом не призначалось по даній справі. При цьому, час зазначений в детальному описі робіт від 24.11.2021 не відповідає реальному часу проведення судових засідань. Так, як вбачається з протоколу судового засідання від 20.07.2021 судове засідання тривало близько 00 год. 35 хв., а саме: з 12 год 24 хв. по 13 год. 00 хв; як вбачається із протоколу судового засідання від 23.09.2021 судове засідання тривало близько 30 хвилин, а саме: з 14год.33хв. по 14год.57хв. Крім того, у описі робіт не зазначено час витрачений на підготовку та подання клопотання про стягнення судових витрат, формування та надсилання процесуальних документів в суд. Враховуючи викладене, оцінивши наявні у матеріалах справи докази та доводи сторін, перевіривши відповідність заявленої до стягнення суми наданому обсягу адвокатських послуг, беручи до уваги складність справи, ціну позову - 38, 400 гривень, доводи представника відповідача щодо зменшення розміру заявлених заявником витрат на правову допомогу, суд вважає що справедливим і співмірним є зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу та стягнення 6 000 гривень. Таким чином, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення заяви представника позивача - адвоката Ієговської А.О. та стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу по справі № 523/20014/20 у розмірі 6 000,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial