Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-20 00:00:00

У жовтні 2021 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до ТОВ «Краєвид Агро» про розірвання договору оренди земельної ділянки. В обґрунтування позову позивачка зазначила, що 07.07.2007 між [PERSON] та ТОВ «Краєвид Агро» було укладено договір оренди земельної ділянки з кадастровим номером 6320480500:04:000:1029, площею 4,2504 га., розташованої на території Богодарівської сільської ради Барвінківського району Харківської області. 29 травня 2010 року після смерті [PERSON] вона набула права власності у порядку спадкування на вказану земельну ділянку та 26.01.2018 року здійснила реєстрацію свого права , про що державним реєстратором Барвінківської РДА внесено актовий запис №24593192; На початку 2018 року вона звернулася до керівництва ТОВ «Краєвид Агро», щодо сплати їй орендної плати за користування земельною ділянкою, при цьому надала відповідачу копію Витягу з реєстру про набуття нею права власності на земельну ділянку, але на час звернення до суду з позовом орендну плату вона жодного разу не отримала. У зв`язку з викладеним, посилаючись на те, що відповідач систематично не виконує обов`язку зі своєчасного внесення на її користь орендної плати, передбаченої Договором оренди землі, просила позовні вимого задовольнити та розірвати договір оренди земельної ділянки, кадастровий номер 6320480500:04:000:1029, укладений 07.06.2007 року між [PERSON] та ТОВ «Краєвид Агро». Ухвалою судді Барвінківського районного суду Харківської області від 08 листопада 2021 року було відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження Ухвалою Барвінківського районного суду Харківської області від 08 грудня 2021 року закрито підготовче провадження у цивільній справі, справу призначено до судового розгляду по суті. В судове засідання позивачка надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явився. Судова повістка, відповідно до вимог п. 2 ч.7 ст.128 ЦПК України, надсилалася у встановленому законом порядку. Відповідач повідомлений у встановленому порядку (належним чином) про час і місце судового розгляду справи, не використав наданого законом права на безпосередню участь у судовому засіданні, та не з`явився у судове засідання без повідомлення причин, заяв про відкладення судового засідання, чи розгляд справи у його відсутності до суду не надходило. Беручи до уваги ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод Ради Європи від 4 листопада 1950 року, що набрала чинності для України 11.09.1997 року, яка передбачає право кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, також беручи до уваги те, що відповідач обґрунтованих клопотань про відкладення судового засідання, суду не надав, в силу положень ст. 223 ч. 1 ЦПК України, суд вважає за доцільне продовжити судовий розгляд за відсутності відповідача. У зв`язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання, в порядку статті 280 ЦПК України, зі згоди позивача, суд без виходу до нарадчої кімнати ухвалив провести розгляд справи у відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст.223 ЦПК України. Враховуючи що розгляд справи відбувся за відсутності сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до наступного висновку. Матеріалами справи встановлено, що 07 липня 2007 року між [PERSON] та ТОВ «Краєвид Агро» було укладено договір оренди земельної ділянки з кадастровим номером 6320480500:04:000:1029, площею 4,2504 га., розташованої на території Богодарівської сільської ради Барвінківського району Харківської області (а.с. 15-16). Відповідно до п.8.2.6.Договору, у випадку смерті орендодавця земельна ділянка переходить у спадщину згідно діючого законодавства, при переході земельної ділянки в спадщину спадкоємці одержують всі права та обов`язки Орендодавця за цим договором. Відповідно до п.12.1 Договору, обов`язок орендаря земельної ділянки щодо виплати орендної плати виникає з моменту державної реєстрації договору оренди землі. Згідно з свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого державним нотаріусом Барвінківської державної нотаріальної контори Харківської області Захаровою Н.В. 29 травня 2010 року, спадкоємцем майна [PERSON] , який помер [INFO] , є його донька [PERSON] . Спадщина, на яку видано свідоцтво, складається з земельної ділянки, наданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, загальною площею 7,0931 га, кадастровий номер 6320480500:04:000:1029, яка розташована на території Богодарівської сільської ради Барвінківського району Харківської області (а.с.17). Відповідно до витягу з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 30.01.2018 право власності на земельну ділянку площею 4,2504 га., кадастровий номер 6320480500:04:000:1029, зареєстровано за [PERSON] (а.с. 21). У відповідності до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Також, відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно із ч. 1 ст. 1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Позивачка неодноразово зверталася до відповідача з попередженням про розірвання договору оренди, в зв`язку з порушенням вимог п. 4 Договору щодо систематичної несплати орендної плати за користування земельної ділянки, що підтверджується копіями поштового повідомлення та залишено відповідачем без уваги (а.с. 23, 45, 48). Матеріали справи не містять підтверджень того, що відповідачем була надана позивачу відповідь на її звернення, а також сплачено орендну плату за користування земельною ділянкою. Зазначені фактичні обставини справи підтверджуються наявними письмовими доказами та не заперечуються сторонами. Відповідно до вимог ст. 124 Земельного Кодексу України, передача землі в оренду здійснюється на підставі цивільно-правової угоди. Відповідно до ст. 1 Закону України "Про оренду землі", оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Згідно зі ст.13 Закону України "Про оренду землі", договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. У ст. 21 Закону України "Про оренду землі" передбачено, що орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди. За положеннями ст.24 Закону України "Про оренду землі" орендодавець має право вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати. Частиною 1 ст. 32 Закону України "Про оренду землі" передбачено, що на вимогу однієї зі сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених ЗК України та іншими законами України. Водночас у п. д ч. 1 ст. 141 ЗК України передбачено таку підставу припинення права користування земельною ділянкою як систематична несплата земельного податку або орендної плати. Отже, згідно зі ст. ст. 13, 21 Закону України "Про оренду землі", основною метою договору оренди земельної ділянки та одним з визначальних прав орендодавця є своєчасне отримання останнім орендної плати у встановленому розмірі. У разі систематичної несплати орендної плати за користування земельною ділянкою, тобто систематичне порушення договору оренди земельної ділянки може бути підставою для розірвання такого договору. Відповідно до ч. 2 ст. 651 ЦК України, договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених законом або договором. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що вказані положення закону, які регулюють спірні відносини, вимагають саме систематичної (два та більше випадків) несплати орендної плати, передбаченої договором, як підстави для розірвання договору оренди земельної ділянки, що також є істотним порушенням умов договору, оскільки позбавляє позивача можливості отримати гарантовані договором кошти за те, що його земельну ділянку використовує інша особа. Сплата орендної плати є істотною умовою договору оренди, а позивач не отримав того, на що він розраховував при укладанні договору. Разом з тим, сам факт систематичного порушення договору оренди земельної ділянки щодо сплати орендної плати є підставою для розірвання такого договору, оскільки, згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, відповідне положення міститься у постанові КЦС ВС від 31 липня 2020 року у справі № 479/1073/18. До подібних висновків дійшов Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду у Постановах: від 14 листопада 2018 року у справі N 484/301/18, провадження N 61-39488 св 18; від 14 серпня 2019 року у справі N 484/4135/18, провадження 61-11820 св 19. У відповідності до ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, судом встановлено, що з 2018 року орендар ТОВ «Краєвид агро», користуючись земельною ділянкою, належною позивачці, не сплачує останній орендну плату, визначену договором. Наведене вказує на грубе, систематичне порушення відповідачем, як орендарем, своїх договірних зобов`язань щодо виплати орендної плати, тому, на підставі викладеного, суд дійшов висновку про наявність підстав для розірвання договорів оренди землі. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Рішення Європейського суду з прав людини від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України» (Pronina v. Ukraine), № 63566/00, § 23). Судові витрати по сплаті судового збору підлягають стягненню з ТОВ «Краєвид Агро» на користь [PERSON] . Враховуючи викладене,

Outcome: approved