Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-12 00:00:00

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Є гроші ком» звернувся до Згурівського районного суду Київської області з вказаним вище позовом, посилаючись на те, що 08 серпня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Є гроші ком» та відповідачем [PERSON] у порядку Закону України «Про електронну комерцію» було укладено договір позики «Льготный» № 2643700099-1639492 (далі - Договір), за умовами якого відповідач отримав грошові кошти (споживчий кредит). Договір було укладено у вигляді електронного правочину в порядку ст.ст. 10-12 Закону України «Про електронну комерцію» за допомогою офіційного веб-сайту позивача https://e-groshi.com/, шляхом його підпису одноразовим ідентифікатором (смс-кодом), текст якого наведений у розділі 9 Договору. Пунктом 8.2 Договору встановлено, що укладанням договору відповідач підтверджує, що ознайомлений, повністю розуміє, зобов`язується та погоджується неухильно дотримуватись Правил, які регламентують порядок надання грошових коштів у позику фізичним особам, редакція яких розміщена на Сайті позикодавця (https://e-groshi.com/docs/pravila-nadannya-pozik). Розділом 4 Правил надання грошових коштів у позику визначено порядок подачі заявки та укладення електронного договору. Договір став укладеним після введення відповідачем у відповідне поле на сайті позивача всіх особистих даних (у тому числі паспортних даних) та отримання ним одноразового ідентифікатора у вигляді смс-повідомлення. Пунктом 1.1 Договору визначено, що позикодавець надає позичальникові на умовах, що передбачені даним Договором, грошові кошти в позику в сумі 15000,00 грн. Позика надається за вирахуванням комісії вказаної у п.1.4 Договору з суми, що підлягає одержанню позичальником у користування, шляхом перерахування на банківську карту позичальника № [NUMBER] . Того ж дня грошові кошти у сумі 14625,00 грн були успішно зараховані на банківську карту відповідача. Таким чином, позивач виконав свої зобов`язання щодо надання позики своєчасно та у повному обсязі. Пунктом 1.5.1 Договору встановлено, що розмір відсотків за користування коштами становить 2,0 % від суми позики щоденно, що за календарний рік становить 730 % річних. При цьому, пунктом 1.1.1 Договору передбачено, що позика надається на умовах «Програми лояльності», яка передбачає використання позичальником СМС-повідомлень, що містять унікальний набір символів та активація яких дає право на отримання грошових коштів у позику на більш вигідних умовах а саме шляхом зменшення процентної ставки на 85%. Таким чином, розмір щоденних процентів (з урахуванням застосування промокоду) становить 0,33%, що становить 120,45 % річних. Враховуючи порушення відповідачем умов Договору, позивач скористався своїм правом та здійснив перерахування процентів за базовою процентною ставкою за весь період кредитування. Крім того умовами договору передбачено нарахування комісій: одноразова комісія за видачу позики у розмірі 2,5 %, але не менше 100,00 грн від суми позики (п. 1.4 Договору); комісія за обслуговування позики у розмірі 0,2 % від суми позики, вказаної у п. 1.1 Договору, яка нараховується щоденно (п. 1.4.1 Договору); комісія за обслуговування особистого кабінету позичальника у розмірі 10,00 грн на тиждень (п. 1.4.2 Договору); комісію за смс-інформування позичальника про актуальний розмір заборгованості у розмір 12,00 грн. яка нараховується щоденно (п. 3.1 Договору). Пунктом 1.3 Договору та Графіком платежів до нього датою повернення позики та сплати всіх комісій встановлено 03 вересня 2021 року включно. Позивач свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі. В свою чергу відповідач, не виконав належним чином зобов`язання за договором у зв`язку з чим станом на 24.09.2021року за ним утворилась заборгованість у розмірі 25574,11 грн, яка складається: 15 000,00 грн - заборгованість за тілом позики, 9000,00 грн - заборгованість за процентами, 1574,11 грн - заборгованість за комісією. Враховуючи вищевикладене, позивач просить стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість у розмірі 25574,11 грн за договором позики «Льготний» № 2643700099-1639492 від 05 серпня 2021 року, а також 2270,00 грн. сплаченого судового збору. Ухвалою Згурівського районного суду Київської області від 12 жовтня 2021 року прийнято позовну заяву, відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням сторін. У визначений судом строк та у встановленому законом порядку відповідачем [PERSON] до суду подано відзив на позовну заяву. Невизнання позову обґрунтовував тим, що позивачем не доведено факт укладення договору з відповідачем та погодження його істотних умов. Єдиним доказом укладення такого договору є оригінал примірнику такого договору. Паперова копія електронного документа унеможливлює ідентифікацію його підписантів, зміст такого документу не захищений від правок та виправлень. Паперова копія електронного документу не є доказом у справі. Паперова копія не містить підписів сторін. Позивачем не надано доказів надання відповідачу примірнику договору у редакції, яка б забезпечувала його цілісність та незмінність. В електронній формі відповідач також договір позики не укладав. Заявка на отримання кредиту є роздруківкою з електронної системи позивача і не містить жодних умов кредитування та не підписана у жодний спосіб. Також на Договорі відсутня електронна печатка позивача. Позивач вважає, що для договору позики допустимою є лише письмова форма. Позивач також не надає доказів надання йому особистих (персональних) даних відповідача та створення особистого кабінету, надання позивачем погодження шляхом направлення письмового підтвердження позичальнику. Також відповідач не погоджується з нарахуваннями заборгованості, проведеними позивачем. Згідно Договору та Графіку платежів сума процентів за період кредитування становить 1350,00 грн, разом з тілом позики всього до сплати підлягає 17783,00 грн. Щодо підвищених відсотків, які нараховуються після спливу строку кредитування, то за своєю суттю вони є пенею, оскільки нараховуються у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Після настання строку виконання зобов`язання позикодавець не мав право продовжувати нараховувати проценти та неустойку, а мав право лише на стягнення сум, передбачених ст. 625 ЦК України. Також відповідач звертає увагу на те, що застосування підвищеної процентної ставки/нарахування пені відбувалось в період карантину, всупереч вимогам закону. Позивач не мав права застосовувати до відповідача в період карантину з 01.03.2020 року по даний час неустойку (пеню, штраф), підвищені відсотки та інші платежі, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит. Правила надання грошових коштів у кредит не можуть розглядатись судом, як складова договору позики, оскільки вони повністю залежать від волевиявлення однієї із сторін (позикодавця). Позивачем подано відповідь на відзив. На підтримку позову та спростування аргументів відповідача, зазначає наступне. Електронний договір, укладений у порядку ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Докази, подані в електронній формі та/або у формі паперових копій електронних повідомлень, вважаються письмовими доказами згідно з ст. 64 ЦПК України. Позивач надав до суду належним чином засвідчену копію електронного договору позики. Позивач надав до суду докази зарахування грошових коштів на банківську картку відповідача, факт зарахування коштів відповідачем спростований не був. Заява про отримання кредиту не передбачена, як невід`ємна частина Договору. Щодо надання копії кредитного договору, то примірник такого договору доступний в особистому кабінеті відповідача, вимога надавати паперову копію такого договору не передбачена. Щодо незаконності нарахувань, то графік платежів відображає лише загальну вартість споживчого кредиту. Жодного продовження строку кредитування позивач не здійснював. Позивач не здійснював нарахування відповідачу жодних процентів або пені поза межами строку кредитування. Позивач звертає увагу, що поза періодом строку кредитування позивач нарахував відповідачу лише комісії за користування кредитними коштами, оскільки заборони на таке нарахування Закон України «Про споживче кредитування» не передбачає. Щодо нарахування процентів та пені під час карантину, то позивачем не нараховувались жодні проценти або пеня як за весь період кредитування, так і за межами такого періоду. Щодо Правил надання коштів, то вони доступні на сайті позикодавця. Доказів того, що відповідачу була надана інша редакція таких правил, не надано. Самі по собі ці Правила жодним чином не стосуються умов укладеного договору. Щодо відсутності на Договорі електронної печатки, то позивач не використовує таку печатку, крім того обов`язкловість електронної печатки не передбачена. Ухвалою суду від 15 листопада 2021 року, за клопотанням позивача витребувано докази у Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Є гроші ком». На виконання ухвали суду позивачем надано витребувані докази (оригінал електронного договору позики з додатком на CD-диску, оригінал електронної квитанції на CD-диску) та письмові пояснення щодо неможливості надання деяких витребуваних доказів. У запереченні на відповідь на відзив відповідач повторно посилається на обставини, викладені у відзиві. Додатково звертає увагу на те, що позивач коштів відповідачу не перераховував. Кошти нібито були списані з поточного рахунку ТОВ «Фінансова компанія ФІН ПЕЙ». Також не можливо встановити точну суму перерахованих коштів. 14 грудня 2021 року відповідач [PERSON] подав до суду письмове клопотання про призначення комп`ютерно-технічної експертизи. В подальшому відповідач відмовився від даного клопотання. Позивачем до суду було подано письмові пояснення на заперечення на відповідь на відзив. Представник позивача в судове засідання не з`явився, направив до суду заяву про розгляд справи за відсутності представника позивача, заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, посилаючись на обґрунтування, надані у відзиві. Звертає увагу на те, що датою накладення електронного цифрового підпису на оригінал електронного договору позики з додатком на CD-диску, що був наданий позивачем відрізняється від фактичної дати укладення договору позики. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази сторін, встановивши всі обставини справи та відповідні їм правовідносини, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Є гроші ком» здійснює господарську діяльність з надання фінансових послуг, в тому числі і надання коштів у позику на умовах фінансового кредиту (копія свідоцтва про реєстрацію фінансової установи - а.с.29, копія розпорядження про видачу ліцензії - а.с.31, копія виписки з ЄДРЮОФОПГФ - а.с.32, копія статуту - а.с.33-35). 05 серпня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Є гроші ком» та відповідачем [PERSON] у порядку Закону України «Про електронну комерцію» було укладено договір позики «Льготний» № 2643700099-1639492 (електронний оригінал та копія договору позики з додатком - а.с.6-17,18-19,152). Відповідно до умов Договору кредит надається Позичальнику виключно за допомогою Веб-сайту кредитора https://e-groshi.com, за умови ідентифікації позичальника та використання електронного цифрового підпису одноразовим ідентифікатором (п.1.2 Договору). Договір було укладено у вигляді електронного правочину в порядку ст.ст. 10-12 Закону України «Про електронну комерцію» за допомогою офіційного веб-сайту позивача https://e-groshi.com/, шляхом його підпису одноразовим ідентифікатором (смс-кодом), текст якого наведений у розділі 9 Договору. Пунктом 8.2 Договору встановлено, що укладанням договору відповідач підтверджує, що ознайомлений, повністю розуміє, зобов`язується та погоджується неухильно дотримуватись Правил, які регламентують порядок надання грошових коштів у позику фізичним особам, редакція яких розміщена на Сайті позикодавця (https://e-groshi.com/docs/pravila-nadannya-pozik). Розділом 4 Правил надання грошових коштів у позику визначено порядок подачі заявки та укладення електронного договору. Договір став укладеним після введення відповідачем у відповідне поле на сайті позивача всіх особистих даних (у тому числі паспортних даних) та отримання ним одноразового ідентифікатора у вигляді смс-повідомлення. Пунктом 1.1 Договору визначено, що позикодавець надає позичальникові на умовах, що передбачені даним Договором, грошові кошти в позику в сумі 15000,00 грн. Позика надається за вирахуванням комісії вказаної у п.1.4 Договору з суми, що підлягає одержанню позичальником у користування, шляхом перерахування на банківську карту позичальника № [NUMBER] . Того ж дня грошові кошти у сумі 14625,00 грн були зараховані на банківську карту відповідача. Таким чином, позивач виконав свої зобов`язання щодо надання позики своєчасно та у повному обсязі. Пунктом 1.5.1 Договору встановлено, що розмір відсотків за користування коштами становить 2,0 % від суми позики щоденно, що за календарний рік становить 730 % річних. При цьому, пунктом 1.1.1 Договору передбачено, що позика надається на умовах «Програми лояльності», яка передбачає використання позичальником СМС-повідомлень, що містять унікальний набір символів та активація яких дає право на отримання грошових коштів у позику на більш вигідних умовах а саме шляхом зменшення процентної ставки на 85%. Таким чином, розмір щоденних процентів (з урахуванням застосування промокоду) становить 0,33%, що становить 120,45 % річних. Враховуючи порушення відповідачем умов Договору, позивач скористався своїм правом та здійснив перерахування процентів за базовою процентною ставкою за весь період кредитування. Пунктом 1.3 Договору та Графіком платежів до нього датою повернення позики та сплати всіх комісій встановлено 03 вересня 2021 року включно. Договір позики «Льготний» № 2643700099-1639492 від 05 серпня 2021 року містить прізвище, ім`я та по батькові позивача, серію та номер паспорта, дату його видачі, номер телефону, адресу, ідентифікаційний податковий номер, електронний підпис позичальника (одноразовий ідентифікатор). Грошові кошти в сумі 14625,00 грн (сума позики з урахуванням утриманої комісії за видачу згідно п.1.4 Договору) 05 серпня 2021 року зараховані на банківську карту відповідача, що підтверджується довідкою платіжної системи ТОВ «ФК ФІН ПЕЙ» (а.с.20). В додатку № 1 до Договору визначено графік платежів (копія додатку - а.с.18-19). У разі прострочення виконання договору позичальник зобов`язаний сплатити 4,00 % від суми позики за кожен день прострочення з першого дня прострочення (п.4.3 Договору), у разі прострочення більше ніж на 30 днів пеня збільшується на 2% та становить 6% від суми позики на кожен день прострочення (п.4.3.1 Договору), у разі прострочення сплати заборгованості більше ніж на 61 день позичальник зобов`язується додатково сплатити штраф у розмірі половини (50%) суми позики (п.4.3.2 Договору). Крім того умовами договору передбачено нарахування комісій: одноразова комісія за видачу позики у розмірі 2,5 %, але не менше 100,00 грн від суми позики (п. 1.4 Договору); комісія за обслуговування позики у розмірі 0,2 % від суми позики, вказаної у п. 1.1 Договору, яка нараховується щоденно (п. 1.4.1 Договору); комісія за обслуговування особистого кабінету позичальника у розмірі 10,00 грн на тиждень (п. 1.4.2 Договору); комісію за смс-інформування позичальника про актуальний розмір заборгованості у розмір 12,00 грн. яка нараховується щоденно (п. 3.1 Договору). До позовної заяви позивачем додано договір «Льготний» № 2643700099-1639492 від 05 серпня 2021 року з Додатком 1, довідку ТОВ «ФК «ФІН ПЕЙ» про зарахування коштів, Витяг з правил надання грошових коштів у позику, Витяг з правил використання промокодів, скріншоти з особистого кабінету відповідача, які містять фото відповідача з паспортом (а.с.6-26,28). Суд не сприймає посилання відповідача на неналежну форму Договору, оскільки електронний договорі є прирівняним до договору, укладеного у письмовій формі. Факт підписання Договору відповідачем повністю підтверджується доказами у справі. Витяг з правил надання грошових коштів у позику не сприймається судом, як складова договору позики, оскільки вказаний документ має мінливий характер, повністю залежить від волевиявлення позикодавця та відповідачем не підписаний. Щодо перерахування коштів на картковий рахунок відповідача, судом встановлено наступне. Списання коштів відбувалось з поточного рахунку ТОВ « ФК «ФІН ПЕЙ» в інтересах позивача. Позивач не є банківською установою та не має ліцензії на переказ коштів. Згідно ст. 21 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» ініціювання переказу може проводитись шляхом подання ініціатором до відповідної установи - учасника платіжної системи документа на переказ. Між позивачем та ТОВ « ФК «ФІН ПЕЙ» було укладено Договір № 01/04-20 від 231 березня 2020 року про організацію взаємодії при зарахуванні платежів. Перерахування коштів на банківську картку відповідача підтверджується відповідною квитанцією. За розрахунком позивача заборгованість відповідача [PERSON] за договором позики станом на 24.09.2021 року становить 25574,11 грн та складається: 15 000,00 грн - заборгованість за тілом позики, 9000,00 грн - заборгованість за процентами, 1574,11 грн - заборгованість за комісією (а.с.27). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Частина друга статті 639 ЦК України передбачає, що якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Положеннями статті 639 ЦК України передбачено, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Відповідно до частин 1, 2, 4 статті 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Використання інших видів електронних підписів в електронному документообігу здійснюється суб`єктами електронного документообігу на договірних засадах. Пунктами 5-7 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Електронний правочин - дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснена з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем. Статтею 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено порядок укладення електронного договору. Так, пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. За змістом статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Верховний Суд у постанові від 07 жовтня 2020 року у справі № 132/1006/19, провадження № 61-1602св20, дійшов правового висновку, що без отримання листа на адресу електронної пошти та sms -повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна та пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладеним. Даний висновок застосовується судом у даній справі з огляду на положення ч. 4 ст. 263 ЦПК України. Враховуючи вищевикладене, з огляду на докази надані сторонами, суд приходить до висновку, що між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Є гроші ком» та відповідачем [PERSON] у порядку Закону України «Про електронну комерцію» було укладено договір позики. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцю таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей. Відповідно до частини 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Згідно частини 1 статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. В свою чергу ч. 2 ст. 625 ЦК України передбачає сплату суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, проценти за користування позикою поділяються на встановлені законом та договірні, розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами. Визначаючись із процентами за договором позики, суд враховую правову позицію, викладену у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 року у справі № 444/9519/12, згідно якої право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Так, сума нарахованих процентів за договором позики складає 9000,00 грн. Відсотки нараховані позивачем за період кредитування. Суд приймає розрахунок заборгованості за тілом позики та за процентами, що наданий позивачем. Відповідачем доказів на спростування такого розрахунку не надано. Суд не приймає до уваги твердження відповідача на нарахування процентів та пені у період карантину, як необґрунтоване. Відповідно до частини 3 статті 12 та частини 1 статті 82 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, та кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за тілом позики у розмірі 15000,00 грн та за процентами у розмірі 9000, 00 грн, підлягають до задоволення. Щодо позовної вимоги про стягнення заборгованості по комісії суд зазначає наступне. У Договорі сторонами погоджений порядок нарахування комісій та їх розміри. Відповідач питання нарахування комісій не оспорює. З урахуванням вище наведеного суд вважає за необхідне стягнути з відповідача заборгованість у вигляді комісії у розмірі 1574,11 грн. Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях вказує, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (§ 23 рішення у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року № 63566/00). Європейський суд з прав людини вказує, що право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»). Таким чином, доводи відповідача не спростовують встановлені у справі фактичні обставини справи. При поданні позовної заяви позивачем був сплачений судовий збір у розмірі 2270,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням (а.с.35). Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги задоволені судом повністю, то понесені судові витрати за подання позовної заяви підлягають стягненню з відповідача на користь позивача в сумі 2270,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved