Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-05 00:00:00

АТ «УкрСиббанк» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позов мотивований тим, що 11 жовтня 2019 року між позивачем та [PERSON] був укладений договір про надання споживчого кредиту з можливістю відкриття карткового рахунку № [NUMBER] , згідно умов якого позичальниця отримала кредит у розмірі 60260,00 грн, з яких: 60000,00 грн - на споживчі цілі шляхом зарахування коштів на карткових рахунок відповідача, 260,00 грн - на оплату страхового платежу відповідно до договорів добровільного страхування. Відповідно до умов договору позичальниця зобов`язалася повернути наданий кредит, плату за кредит, інші платежі у відповідності з правилами (договірними умовами) споживчого кредитування позичальників АТ «УкрСиббанк» та договором на рахунок банку шляхом сплати до 11-го числа щомісячно ануїтетних платежів у розмірі 3960,00 грн відповідно до графіка, викладеного у додатку №1 до договору, але у повному обсязі не пізніше 11 лютого 2022 року. Відповідно до додаткової угоди до кредитного договору від 11 серпня 2020 року сторони погодитися, що наступний ануїтетний платіж за серпень 2020 року у розмірі 3960,00 грн переноситься на січень 2023 року в розмірі 7084,83 грн, відповідно з чим збільшується строк кредитування. Відповідно до п. 3.8, 3.9 договору за користування кредитними коштами відповідачка зобов`язалася сплатити проценти у розмірі 68% річних, а за користування кредитними коштами за кредитом понад встановлений кредитним договором термін процентна ставка встановлюється у розмірі 75% річних, що діє для строкової суми основного боргу на дату виникнення такого прострочення. Такий розмір процентної ставки застосовується до всієї простроченої суми основного боргу позичальника за кредитним договором, та починає нараховуватись на прострочену суму основного боргу з дати виникнення прострочення, а саме з наступного дня несплати або неповної сплати платежу встановленого у кредитному договорі і нараховується до моменту погашення такої заборгованості. Відповідно до п. 3.11, 4.1 договору позичальник сплачує банку комісії у розмірі та в порядку відповідно до умов цього договору та Додатку № 1 до договору, а також за порушення термінів погашення будь-яких своїх грошових зобов`язань, передбачених кредитним договором, банк має право вимагати від позичальника додатково сплатити позивачу пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого платежу, якщо сума такої заборгованості виражена у гривні. Однак [PERSON] тривалий час не здійснює своєчасних платежів у повному обсязі для погашення суми заборгованості по кредиту, процентам, комісії, чим суттєво порушує взяті на себе договірні зобов`язання. Позивач направив відповідачці вимогу про усунення порушень кредитного договору та дострокове повернення кредиту, нарахованих процентів у разі не погашення простроченої заборгованості. Проте така вимога залишилася не виконаною. Станом на 19 липня 2021 року заборгованість відповідачки з повернення кредитних коштів, сплати процентів за користування кредитом, пені становить 69073,29 грн, з яких: 49965,25 грн- заборгованість за кредитом, 18328,26 грн - заборгованість по процентам за користування кредитом, 779,80 грн - заборгованість по процентам за користування грошовими коштами понад встановлений договором термін (згідно ст. 625 ЦК України). За викладених обставин позивач просить стягнути з відповідачки вказану суму заборгованості, а також судові витрати. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 01 вересня 2021 року було відкрите спрощене позовне провадження у справі без повідомлення (виклику) осіб з роз`ясненням процесуальних прав учасників справи, зокрема, щодо надання у визначені строки відповідачем відзиву на позов, а позивачем письмової відповіді на такий відзив. Користуючись своїм правом, [PERSON] подала до суду відзив на позовну заяву, де просить залишити позов без задоволення. Вважає, що позивачем не були надані первинні документи, що підтверджували б отримання нею кредитних коштів, адже надана позивачем суду виписка не підписана у відповідності до закону, а факт надання коштів може бути підтверджений виключно касовими або меморіальними ордерами. Крім того, [PERSON] стверджує про те, що нею кредит у 2019 році не отримувався, оригіналу такого договору у неї немає, поняття «кредиту» не розуміє та з правилами споживчого кредитування не ознайомлювалася; до того ж вважає відсутніми докази на підтвердження повноважень представників АТ «УкрСиббанк» для укладення цього кредитного договору. Зазначає також про ненадання доказів отримання нею кредитної картки, на яку б були нараховані 60260,00 грн кредитних коштів. Відповідачка не погоджується і з визначеним банком розміром заборгованості; так зазначає, що у отриманому нею листі-вимозі сума заборгованості за тілом кредиту була меншою, аніж визначена при зверненні у суд із позовом, що є неможливим, як не погоджується із розміром нарахованих відсотків через не зазначення банком у розрахунку заборгованості методики їх нарахування, а також ненадання суду банківської ліцензії. Додатково вказує про використання банком її персональних даних без її дозволу. 25 жовтня 2021 року до суду надійшла відповідь на відзив на позовну заяву від АТ «УкрСиббанк», викладаючи обставини укладення кредитного договору із [PERSON] та його умови. Позивач зазначає, що [PERSON] , підписавши кредитний договір, засвідчила отримання оригіналу свого примірника, а тому намагається ввести суд в оману, так само як і стосовно неотримання нею кредиту, адже зворотне убачається із змісту самого її відзиву. Згода відповідачки з умовами кредитування підтверджується тим, що певний час з моменту укладення договору нею виконувалися його умови вчасно та в повному обсязі, жодних заперечень до моменту звернення позивачем до суду вона не висловлювала. На підтвердження надання відповідачці кредитних коштів банком надана виписка по рахунку, яка є первинним документом, з якої убачається перерахування коштів на поточний рахунок відповідачки, визначений договором, що в свою чергу є належним виконанням умов кредитного договору. Щодо відсутності згоди відповідачки на обробку її персональних даних, то банк зазначає, що такі її доводи спростовуються особисто підписаною нею анкетою від 01 серпня 2016 року, а також заявою-приєднання від 11 жовтня 2019 року до договору добровільного страхування позичальника, де засвідчила факт надання згоди на безстрокову обробку, використання та зберігання персональних даних та ознайомлення із її правами згідно Закону України «Про захист персональних даних». Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 28 жовтня 2021 року зустрічну позовну заяву [PERSON] до АТ «УкрСиббанк» про визнання кредитного договору недійсним, стягнення моральної шкоди, зобов`язання вчинити дії визнано неподаною та повернуто позивачці. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 03 листопада 2021 року витребувано у АТ «УкрСиббанк»: виписку з позичкового рахунку позичальника [PERSON] підтвердження надання кредиту на оплату страхового платежу по кредитному договору №95714660000 від 11 жовтня 2019 року, докази в підтвердження сплати позичальником платежів в рахунок погашення заборгованості по кредитному договору №95714660000 від 11 жовтня 2019 року, належним чином засвідчені копії заяви та договору на відкриття поточного рахунку позичальника [PERSON] , докази, які свідчать про видачу [PERSON] кредитних карток. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 08 грудня 2021 року продовжений строк для подання доказів та витребувано оригінал договору від 11 жовтня 2019 року. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку. Між сторонами виникли правовідносини, які ґрунтуються на вимогах ст. ст. 526, 527, 530, 536, 546, 549, 550, 610-611, 625, 629, 1048, 1049, 1050, 1054, 1055 ЦК України. Відповідно до ст. 1054-1055 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Згідно ст. 526, 530 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Згідно ст. 546, 549 ЦК України, виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Згідно ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Такими обставинами (предметом доказування) у даній справі є наявність між сторонами договірних правовідносин, що випливають з кредитного договору, та належне (неналежне) виконання сторонами своїх зобов`язань відповідно до умов кредитного договору та вимог ЦК України. Судом установлено, що 11 жовтня 2019 року між АТ «УкрСиббанк» та [PERSON] укладено договір про надання споживчого кредиту з можливістю відкриття карткового рахунку № [NUMBER] , згідно умов якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 60260,00 грн для особистих потреб, з яких: 60000,00 грн на споживчі цілі шляхом перерахування у безготівковій формі на поточний рахунок позичальника, відкритий у банку, до якого випущено платіжну картку, 260,00 грн - на оплату страхового платежу відповідно до умов Договору добровільного страхування позичальника, укладеного 11 жовтня 2019 року з ПрАТ «СК «Кардіф». Відповідно до умов договору позичальник зобов`язалася повернути наданий кредит, плату за кредит, інші платежі шляхом внесення ануїтетних платежів у розмірі 3960,00 грн щомісячно до 11-го числа (включно), відповідно до графіка платежів, що викладений у додатку №1 до договору, але не пізніше 11 жовтня 2022 року. Відповідно до п. 3.8, 3.9 договору сторони обумовили, що процентна ставка за договором встановлюється у розмірі 68% річних, а за користування кредитними коштами за кредитом понад встановлений кредитним договором термін процентна ставка встановлюється у розмірі 75% річних, який застосовується до всієї простроченої суми основного боргу позичальника за договором, та починає нараховуватись на прострочену суму основного боргу з дати виникнення прострочення, а саме з наступного дня після дня несплати або не повної сплати платежу встановленого у кредитному договорі і нараховується до моменту погашення такої заборгованості. Відповідно до п.3.11 договору позичальник сплачує банку комісії у розмірі та порядку відповідно до умов цього договору та Додатку № 1 до договору. 11 серпня 2020 року АТ «УкрСиббанк» та [PERSON] укладена додаткова угода до договору про надання споживчого кредиту №95714660000, якою сторони у п. 1 погодили, що наступний(-і) ануїтетний(-і) платіж(-ежі) за графіком платежів, визначення орієнтовної загальної вартості кредиту, який встановлений договором, а саме ануїтетний платіж за серпень 2020 року, розмір якого 3941,00 грн, переноситься до сплати позичальником після останнього ануїтетного платежу, який передбачений графіком платежів, визначення орієнтовної загальної вартості кредиту, цей графік було встановлено договором. Ануїтетний платіж, разом із відсотками за неоплачений основний борг за платіжний період, зазначений у п. 1 цієї додаткової угоди та/або комісіями за управління кредитом, якщо такі комісії передбачені договором, мають бути сплачені позичальником у додатковий місяць, на який пролонговано строк у розмірі та у дати платежу, а саме: січень 2023 року у розмірі 7084,83 грн. Сторони погодили, що у зв`язку із перенесенням ануїтетних платежів, відповідно збільшують строк кредитування і тому позичальник погоджується із тим, що строк кредитування збільшується відповідно на кількість перенесених платежів. У відзиві на позовну заяву відповідачка [PERSON] вказує про те, що кредитний договір від 11 жовтня 2019 року нею не укладався, кредитні кошти вона не отримувала, однак, такі аргументи відповідачки цілком спростовуються наявними у матеріалах справи доказами. На виконання вимог ухвал Вінницького міського суду Вінницької області від 03 листопада 2021 року та 08 грудня 2021 року позивачем наданий оригінал договору про надання споживчого кредиту з можливістю відкриття карткового рахунку № [NUMBER] від 11 жовтня 2019 року, а також виписка по особовому рахунку [PERSON] , визначеному у кредитному договорі, з якої слідує, що банк, виконавши свої зобов`язання за кредитним договором, кредитні кошти в сумі 60260,00 грн відповідачці надав. Таким чином судом установлено укладення між сторонами кредитного договору, матеріали справи містять достатньо доказів отримання відповідачкою кредитних коштів, а наведене свідчить про те, що банк свої зобов`язання виконав. Кредитний договір від 11 жовтня 2019 року, укладений між АТ «УкрСиббанк» та [PERSON] є чинним, недійсним не визнаний, доказів зворотного сторонами не надано. Щодо доводів відповідачки про не отримання примірника договору, не ознайомлення її із правилами споживчого кредитування та ненадання нею дозволу на обробку персональних даних, то суд їх оцінює критично, адже згідно п. 5.3 укладеного сторонами договору його підписанням позичальник, серед іншого, засвідчує, що вона отримала від банку інформацію про умови кредитування згідно вимог законодавства України, зокрема, Закону України «Про споживче кредитування», надає банку свою згоду та право збирати, використовувати, зберігати, обробляти, поширювати і отримувати інформацію, у тому числі банківську таємницю та персональні дані позичальника, в обсязі, встановленому правилами та отримала примірник цього договору. Разом з тим, відповідачкою підписаний додаток №1 до договору №95714660000 від 11 жовтня 2019 року - графік погашення кредиту, графік платежів, визначення сукупної вартості кредиту, що також свідчить про обізнаність щодо умов кредитування та порядку повернення кредиту. Натомість убачається, що позичальниця [PERSON] свої зобов`язання належним чином не виконує. 25 травня 2021 року на адресу позичальника банком надсилалася вимога про погашення заборгованості, яка залишилася без виконання, що не заперечується відповідачкою. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. З огляду на неналежне виконання позичальницею своїх зобов`язань, суд дійшов висновку, що позивач вправі вимагати повернення грошових сум, які відповідачка зобов`язалася повернути за укладеним договором про надання споживчого кредиту, а саме заборгованість за кредитом, заборгованість по процентам за користування кредитом (згідно ст. 1048 ЦК України), заборгованість за процентами за користування грошовими коштами понад встановлений Договором термін (згідно ст. 625 ЦК України). У зв`язку з порушенням зобов`язань за кредитним договором, за розрахунком позивача, станом на 19 липня 2021 року виникла заборгованість за кредитним договором у розмірі 69073,29 грн, з яких: 49965,25 грн- заборгованість за кредитом, 18328,26 грн - заборгованість по процентам за користування кредитом, 779,80 грн - заборгованість по процентам за користування грошовими коштами понад встановлений договором термін (згідно ст. 625 ЦК України). Дана сума заборгованості встановлена на підставі наданих суду доказів. Слід звернути увагу, на спростування доводів відповідачки, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Відповідно до п. 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Таким чином, виписка по рахунку, що міститься в матеріалах справи, може бути належним доказом щодо заборгованості відповідача, яка повинна досліджуватися судом у сукупності з іншими доказами. До аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18 та від 17 грудня 2020 року у справі №278/2177/15-ц. Щодо тверджень відповідачки про відсутність права банку на надання кредитів фізичним особам, то вказане твердження ґрунтується на власному тлумаченні змісту ліцензії банку, що не відповідає положенням ст.47,49 Закону України «Про банки і банківську діяльність». Відтак суд дійшов висновку, що дійсно існує порушення виконання зобов`язань, право позивача порушене, в зв`язку з чим банк використав передбачене ч.2 ст. 1050 ЦК України та умовами договору право про дострокове повернення кредиту, а тому заборгованість, розмір якої встановлений у ході судового розгляду, підлягає стягненню з відповідачки. Згідно положень ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 2270,00 грн судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved