Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-19 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до Деснянського районного суду м. Києва із позовом до відповідача Відділу приватизації Управління житлово - комунального господарства Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації про зобов`язання вчинити дії. Подану позовну заяву обґрунтовано тим, що позивачка протягом тривалого часу правомірно, постійно проживає в однокімнатній квартирі [ADDRESS] , сплачує комунальні послуги та добросовісно виконує обов`язки члена сім`ї наймача. У вказаній квартирі почала проживати разом із своїм дідусем, який був вселений до неї на підставі ордеру, в подальшому ним було надано згоду на здійснення приватизації позивачкою. Дідусь [PERSON] [INFO] помер, за життя не встиг здійснити формальності щодо реєстрації місця проживання позивачки, отримати копію технічного паспорту на квартиру. Бюрократичні перепони зі сторони відповідача поставили позивачку у складне становище, яка не може отримати технічний паспорт на квартиру в БТІ, не може подати повний пакет документів на здійснення приватизації та отримує відмови на етапі падіння заяв до органів влади. На підставі викладеного позивачка просить зобов`язати відповідача прийняти рішення про передачу житлового приміщення квартири за адресою [ADDRESS] у власність [PERSON] та видати свідоцтво про право власності на житлове приміщення, судові витрати покласти на відповідача. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 16.06.2021 року відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче засідання. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 30.07.2021 року, яка занесена до протоколу судового засідання, закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті. Від представника відповідача надійшли письмові пояснення по суті позовних вимог, відповідно до яких просить у задоволенні позову відмовити. Представник відповідача із позовними вимогами не погоджується , вважає їх необґрунтованими та безпідставними. Позивачка у спірній квартирі не зареєстрована, належно оформлених та поданих належним чином звернень щодо приватизації спірної квартири до відділу приватизації державного житлового фонду та створення ОСББ Управління ЖКГ Деснянської РДА не надходило. Позивачкою не надано жодного доказу на підтвердження факту порушення своїх прав. В судовому засіданні позивачка та представник позивачки подану заяву підтримали у повному обсязі, просили задовольнити з викладених у позові підстав. Представник відповідача проти позову заперечувала, просила у його задоволенні відмовити з підстав, викладених у письмових поясненнях. Вислухавши доводи сторони позивача та сторони відповідача, допитавши свідка [PERSON] , дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що 07.03.2001 року Багатогалузева фірма «Республіканське управління механізації шляхового будівництва» видала [PERSON] ордер на житлову площу у гуртожитку за адресою - [ADDRESS] . Відповідно до вказаного ордеру, окрім [PERSON] інші члени сім`ї вказано не було (а.с.13). З письмових матеріалів справи вбачається, що у квартирі [ADDRESS] , з 19.10.2001 року зареєстрований лише [PERSON] про що свідчать копія довідки про місце проживання про склад сім`ї та прописку від 02.12.2004 року № 688 та копія довідки про склад сім`ї ізольованої квартири та займані ними приміщення від 22.09.2011 року № 6006 (а.с.15-17). Відповідно до заяви, посвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Погребняк Г.В., оскільки брав участь у приватизації та має власність за адресою [ADDRESS] відмовився від приватизації квартири [ADDRESS] та дає свою згоду на приватизацію на ім`я своєї онуки [PERSON] (а.с.14). Проте, вказану заяву суд приймає критично, оскільки чинне законодавство не передбачає можливість передати іншій особі право на приватизацію житла. Відповідно до копії свідоцтва про смерть, [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] (а.с.23). Згідно ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація державного житлового фонду (далі - приватизація) - це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України. Відповідно до ст. 8 ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд. Компетенція і порядок утворення органів приватизації передбачені постановою Кабінету Міністрів України «Про механізм впровадження Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» від 8 жовтня 1992 р. № 572. Рішенням Київської міської Ради від 28.07.2016 року № 861/861 «Про визначення переліків адміністративних послуг, які надаються через центри надання адміністративних послуг в м. Києві» визначено перелік адміністративних послуг, які надаються через відділи (центри) надання адміністративних послуг районних в м. Києві державних адміністрацій, однією з таких послуг є оформлення та видача свідоцтва про право власності на житло. Відповідно до ч. ч. 4, 5 ст. 5 ЗУ «Про приватизаціє державного житлового фонду» Право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду з використанням житлових чеків одержують громадяни України, які постійно проживають в цих квартирах (будинках) або перебували на обліку потребуючих поліпшення житлових умов до введення в дію цього Закону. Право на приватизацію житлових приміщень у гуртожитку з використанням житлових чеків одержують громадяни України, які на законних підставах проживають у них. Кожний громадянин України має право приватизувати займане ним житло безоплатно в межах номінальної вартості житлового чеку або з частковою доплатою один раз. Згідно п. 18 положення «Про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян», затверджене Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України 16.12.2009 року № 396 Громадянин подає до органів приватизації такі документи: ?заява на приватизацію квартири (будинку), жилого приміщення у гуртожитку, кімнати у комунальній квартирі; ?копії документів, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України, громадянина, який подає заяву, та всіх членів його сім`ї (для осіб, які не досягли 14 років, копії свідоцтв про народження), які проживають разом з ним; ?копії довідок про присвоєння реєстраційного номера облікової картки платника податку громадянина, який подає заяву, та всіх членів його сім`ї, які проживають разом з ним (крім випадків, коли через свої релігійні переконання особи відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку у паспорті); ?копії документів, виданих органами державної реєстрації актів цивільного стану або судом, що підтверджують родинні відносини між членами сім`ї (свідоцтва про народження, свідоцтва про шлюб, свідоцтва про розірвання шлюбу, рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили, тощо); ?довідки про реєстрацію місця проживання громадянина, який подає заяву, та всіх членів його сім`ї, зареєстрованих у квартирі (будинку), жилому приміщенні в гуртожитку, кімнаті у комунальній квартирі; ?технічний паспорт на квартиру (кімнату, жилий блок, секцію) у житловому будинку (гуртожитку), а на одноквартирний будинок - технічний паспорт на садибний (індивідуальний) житловий будинок; ?копія ордера на жиле приміщення або ордера на жилу площу в гуртожитку; ?документ, що підтверджує невикористання ним та членами його сім`ї житлових чеків для приватизації державного житлового фонду; ?копія документа, що підтверджує право на пільгові умови приватизації відповідно до законодавства (за наявності); ?заява-згода тимчасово відсутніх членів сім`ї наймача на приватизацію квартири (будинку), жилого приміщення у гуртожитку, кімнати у комунальній квартирі. Акти від 05.07.2017 та від 27.05.2019 року, надані позивачкою на підтвердження свого постійного проживання у спірній квартирі суд до уваги не приймає через формулювання в актах та підпису особи [PERSON] , який на момент підписання акту - неповнолітній. В судовому засіданні представник позивачки та позивачка вказали, що вона не має довідки про реєстрацію місця проживання особи, технічного паспорту на квартиру та довідки про невикористані житлові чеки, при цьому вважає наведене бюрократичними перепонами. З письмових матеріалів справи, пояснень представника позивачки та представника відповідача вбачається, що позивачка не подавала повного переліку документів, наведених у п. 18 положення «Про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян». Всупереч ч. 1 ст. 81 ЦПК України письмові матеріали справи не містять доказів належно оформлених та поданих звернень позивачки до відділу приватизації державного житлового фонду та створення ОСББ Управління житлово-комунального господарства Деснянської РДА щодо приватизації квартири [ADDRESS] . Крім того, суд звертає увагу на правовий висновок ВС у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 483/731/19 від 12.03.2020 року про те, що належним способом захисту в разі порушення права при приватизації майна є визнання безпідставною відмови органу приватизації передати у приватну власність таке майно з державного житлового фонду з покладенням обов`язку на останнього оформити приватизацію житлового приміщення. На підставі викладного, суд приходить до висновку, що позовна заява є безпідставною та необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню. Згідно п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати покладаються на позивачку. Відповідно до положень Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. У рішенні Європейського суду з прав людини по справі «Коробов проти України» (заява № 39598/03 від 21 липня 2011 року) суд вказав, що при оцінці доказів, суд, як правило - застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростованих презумцій факту. Європейський суд з прав людини також вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). На підставі викладеного,

Outcome: dismissed