Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-10 00:00:00

15 липня 2021 року позивач звернувся до суду із даним позовом, в якому, просив суд усунути перешкоди у користуванні жилим будинком [ADDRESS] [PERSON] , [INFO] , шляхом визнання такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняттям з реєстрації місця проживання [PERSON] , [INFO] . Свій позов обґрунтовував тим, що він є власником будинку [ADDRESS] . В належному йому на праві особистої приватної власності будинку з 27 червня 2012 р. зареєстрована фізична особа, його рідна донька [PERSON] , [INFO] . Відповідач по справі за вказаною адресою постійно не проживає з грудня 2012 р., уклавши шлюб з громадянином республіки Франція виїхала з території України та постійно проживає на території республіки Франція із сім`єю, має власне житло, працевлаштувалась на роботу, однак при цьому не знялись з реєстрації місця проживання, будь-яке особисте майно в будинку [ADDRESS] відсутнє. На даний час її місце перебування та проживання позивачу не відоме, будь-який зв`язок з відповідачем не підтримує. Факт не проживання в належному позивачу на праві особистої приватної власності будинку [ADDRESS] з грудня 2012р., тобто більше 9-ти років підтверджується Актом від 14 липня 2021р. Калитянської селищної об`єднаної територіальної громади із засвідченням цього факту свідками сусідами. 05 серпня 2021 року ухвалою судді Броварського міськрайонного суду Київської області Радзівіл А.Г. прийнято до провадження та відкрито провадження у справі за вищевказаним позовом за правилами спрощеного позовного провадження. Призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 19 листопада 2021 року. Позивач у судовому засіданні позов підтримав та просив задовольнити, пояснення надав аналогічні викладеним у позовній заяві. Відповідач у судове засідання не з`явилась, про причини неявки суд не повідомила. Представник третьої особи, будучи належно повідомленим, в судове засідання не з`явився, подав заяву, в якій просив проводити розгляд справи у його відсутність, рішення просив прийняти на розсуд суду. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона дуже давно знає сім`ю [PERSON] , так як [PERSON] хрещена мати її дитині. Особисто спілкується у телефонному режимі та зустрічалась із [PERSON] та [PERSON] , які є донками позивача. Вона знає, що [PERSON] приблизно 10 років назад поїхала до Франції на постійне місце проживання, там працює, вийшла заміж, в неї народилась донька. У [PERSON] напружені із батьком відносини, тому навіть коли вона приїздить до Києва із робочими візитами, то до батькау с.Семиполки не їде, а винаймає квартиру у м.Києві. Останній раз її бачила рік чи два назад у районі "Зелени квартал" в м.Бровари. За змістом ч. 4 ст. 223, ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, повторно у судове засідання не з`явився без поважних причин або без повідомлення причин неявки та не подав відзив на позов, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, вислухавши позивача та свідка, вивчивши письмові докази у справі, встановивши обставини справи та відповідні їм правовідносини, дійшов наступного висновку. Відповідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Відповідно ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно ч.1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Судом встановлено, що позивачу [PERSON] на праві власності належить житловий будинок за адресою [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом, видане 16 лютого 2010р. державним нотаріусом Юхта Л.М. Броварської районної державної нотаріальної контори Київської області, зареєстровано в реєстрі за № 1-213, спадкова справа № 428,2009р., бланк ВММ № 888235 та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 26.02.2010 р. №25430979 (а.с. 10, 11). Як вбачається із довідки Виконавчого комітету Калитянської селищної ради Броварського району Київської області №241 від 29 квітня 2021 року за адресою [ADDRESS] значаться зареєстрованими [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] (а.с. 12). Згідно акту обстеження на підтвердження фактичного не проживання в житловому приміщенні від 14.07.2021 року Виконавчого комітету Калитянської селищної ради Броварського району Київської області, будинок за адресою [ADDRESS] значаться зареєстрованими та проживають [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Відповідач [PERSON] , [INFO] за вказаною адресою постійно не проживає з грудня 2012 р., будинковолодінням не користується, особисті речі відсутні. Згідно із ч.1 ст. 321 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. За змістом ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 379 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 Житлового кодексу України (далі - ЖК України), які передбачають право власника використовуватися житлом для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь - яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Таким чином, вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, а саме враховуючи, що [PERSON] за вказаною вище адресою не проживає близько 9 років й не користується будинком, суд вважає за можливе визнати її такою, що втратила право користування будинком, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] .

Outcome: approved