Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-19 00:00:00

27 вересня 2021 року [PERSON] , через свого представника адвоката Ковальчук І.В., звернувся до суду із заявою, якою просить встановити юридичний факт про те, що [PERSON] , який помер [INFO] , був батьком [PERSON] , [INFO] , уродженки м. Київ. Вимоги обгрунтовано тим, що батьки заявниці, [PERSON] та [PERSON] проживали спільно як сім`я без реєстрації шлюбу з червня 1992 року. Від цих стосунків [INFO] народилась донька - [PERSON] .. Батько дитини був записаний на підставі ст. 55 КпШС зі слів матері, як [PERSON] . При житті [PERSON] визнавав доньку, опікувався нею, забезпечував необхідним та виховував її. [INFO] [PERSON] помер, у зв`язку з чим відкрилась спадщина, яку прийняла лише [PERSON] 05 травня 2018 року державний нотаріус Васильківської районної державної нотаріальної контори Київської області Остраницина О.Б. винесла постанову про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину з підстав ненадання спадкоємицею документів на підтвердження родинного зв`язку з спадкодавцем або заповіту складеного [PERSON] на ім`я [PERSON] . Зважаючи на вказане заявниця звернулась до суду із даною заявую, яку просить задовольнити і встановити факт батьківства [PERSON] щодо [PERSON] . Ухвалою суду від 27 жовтня 2021 року у справі відкрито провадження та призначено її до судового розгляду. Учасники справи в судове засідання не з`явилися. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Натомість представник заявника подала до суду заяву, якою просила слухання справи здійснити у її відсутність та ухвалити судове рішення у справі про задоволення заяви [PERSON] на підставі наявних доказів. Заінтересована особа, будучи належним чином повідомленою про дату, час і місце судового засідання, до суду не з`явилась, однак подала заяву, якою розгляд справи просила здійснити у її відсутність та ухвалити рішення за наявними у справи доказами. Відповідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши подані сторонами заяви та письмові докази наявні в матеріалах справи, суд прийшов висновку, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року за № 2 передбачено, що відповідно ст. 55, 124 Конституції України та ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст.12, 81, 89 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Доказами, відповідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Судом встановлено, що [INFO] у м. Київ народилась [PERSON] , батьками якої на підставі ч. 1 ст. 135 СК України зазначені : мати - [PERSON] (росіянка), [PERSON] (росіянин). Наведене підтверджується Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно ч. 1 ст. 135 СК україни за № 00019006164 від 09 листопада 2017 року. 15 червня 2013 року [PERSON] зареєструвала у Шевченківському відділі РАЦС м. Києва шлюб з [PERSON] , у зв`язку з чим подружжю присвоєно єдине прізвище - [PERSON] . Наведене підтверджується записом у паспорті заявниці у графі «Сімейний стан» на сторінці 10. [INFO] помер [PERSON] . Наведене підтверджується Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про смерть для отримання допомоги на поховання за № 00018870609 від 18 жовтня 2017 року. Після його смерті [INFO] у Васильківській районній державній нотаріальній конторі заведено спадкову справу за № 26/2018. Наведене підтверджується Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі за № 50914269 від 14 лютого 2018 року. Згідно довідки № 672/02-14 від 04 серпня 2020 року, виданої завідувачем державної нотаріальної контори Васильківського району Ю.В. Шевченко, спадкоємцем, яким після смерті [INFO] [PERSON] прийнято спадщину є [PERSON] .. Тобто, лише [PERSON] подала нотаріусу заяву про прийняття спадщини після смерті [PERSON] .. Доказів наявності інших спадкоємців до майна померлого сторонами у справі до суду не подано та про таких осіб не повідомлено. Відтак, спору про матеріальне право між заявником [PERSON] та іншими особами щодо майна покійного [PERSON] немає. Доказів протилежного до суду не подано. 05 травня 2018 року державний нотаріус Васильківської районної державної нотаріальної контори Київської області О.Б. Остраницина винесла постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, а саме у видачі [PERSON] свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] , оскільки нотаріус не встановила підставу для закликання до спадкоємства за законом, так як спадкоємцем не надано документів на підтвердження родинних зв`язків між нею та спадкодавцем; не встановлено підставу для закликання до спадкоємства за заповітом - так як заповіт спадкоємцем не наданий, а за даними Спадкового реєстру інформація про складання спадкодавцем заповіту відсутня. Відтак, встановлення факту батьківства [PERSON] щодо [PERSON] є необхідним для можливості реалізації спадкових прав заявниці. За змістом протоколу опитування, проведеного адвокатом Ковальчук І.В. в порядку ст. 20 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 29 листопада 2021 року, [PERSON] , яка є рідною мамою [PERSON] , повідомила, що з червня 1992 року вона проживала з [PERSON] без реєстрації шлюбу у [ADDRESS] . [INFO] у них народилась спільна донька, [PERSON] . Оскільки шлюб між ними не був зареєстрованим, запис у Свідоцтво про народження доньки було зроблено з її слів. Саме тому у графі «батька» значиться її прізвище « [PERSON] », а ім`я та по-батькові - зазначені справжнього батька доньки - « [PERSON] ». При житті [PERSON] визнавав [PERSON] за свою доньку, опікувався нею, виховував її, не ухилявся від виконання батьківськи обов`язків. Коли донці виповнилось 14 років, [PERSON] та [PERSON] розійшлись і почали проживати окремо. Інших дітей у [PERSON] , окрім доньки [PERSON] не було. Згідно ч. 1 ст. 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно ч. 2 ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. За змістом ст. 53 КпШС походження дитини від батьків, які не перебувають між собою в шлюбі, встановлюється шляхом подачі спільної заяви батьком і матір`ю дитини в державні органи реєстрації актів громадянського стану. В разі народження дитини у батьків, які не перебувають у шлюбі, при відсутності спільної заяви батьків батьківство може бути встановлене в судовому порядку за заявою одного з батьків або опікуна (піклувальника) дитини, особи, на утриманні якої знаходиться дитина, а також самої дитини після досягнення нею повноліття. При встановленні батьківства суд бере до уваги спільне проживання та ведення спільного господарства матір`ю дитини і відповідачем до народження дитини, або спільне виховання чи утримання ними дитини, або докази, що з достовірністю підтверджують визнання відповідачем батьківства. Заяви про встановлення фактів батьківства чи визнання батьківства розглядаються судом, якщо у свідоцтві про народження певна особа не вказана батьком дитини, коли відповідно ч. 2 ст. 55 КпШС України запис про батька дитини проведено за вказівкою матері, яка не перебувала у шлюбі, або ж такий запис зовсім відсутній, і можуть бути подані матір`ю, опікуном чи піклувальником дитини чи самою дитиною після досягнення повноліття. Таким чином, закон розрізняє порядок визначення походження дитини від батька шляхом визнання батьківства - про що позов заявляється до особи, яка вважається батьком дитини, та шляхом встановлення факту батьківства у разі смерті особи, яку заявник вважає батьком дитини. Тобто в разі смерті особи, яку заявник вважає батьком дитини, належним способом захисту може бути лише встановлення факту батьківства (така правова позиція викладена в ухвалі ВССУ від 16 грудня 2015 року у справі за № 6-24384св15). Диспозиція ст. 57-59 ЦПК України не обмежує сторін у поданні лише письмових доказів на підтвердження факту батьківства. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлю-ються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Відповідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно п.п. 1 п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України за № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» суд розглядає заяви про встановлення факту батьківства в разі смерті особи, яку заявник вважає батьком дитини, і вирішує їх з урахуванням обставин, передбачених ст. 53 Кодексу про шлюб та сім`ю України. За змістом п.п.3 п.15 вказаної Постанови заяви про встановлення фактів батьківства чи визнання батьківства розглядаються судом, якщо у свідоцтві про народження певна особа не вказана батьком дитини (наприклад, відповідно ч. 2 ст. 55 КпШС запис про батька дитини проведено за вказівкою матері, яка не перебувала у шлюбі, або ж такий запис зовсім відсутній) і можуть бути подані матір`ю, опікуном чи піклувальником дитини чи самою дитиною після досягнення повноліття. Суд, дослідивши письмові докази наявні у справі, встановивши фактичні обставини справи, що мають істотне значення для її вирішення, дійшов висновку, що заява підлягає задоволенню, оскільки в судовому засіданні доведено, що [PERSON] є батьком [PERSON] та встановлення цього факту має юридичне значення для заявника. На підставі наведеного та

Outcome: approved