Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-12 00:00:00

Позивач звернулась у Рівненський районний суд Рівненської області з позовною заявою до [PERSON] , в якій просить: змінити спосіб стягнення аліментів, які стягуються на підстав рішення Рівненського районного суду Рівненської області по справі № 2-511/2011р. від 23 травня 2011 року з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , з стягнення аліментів щомісячно в твердій грошовій сумі в розмірі 400,00 гривень, починаючи з 09 вересня 2010 року до досягнення кожною дитиною повноліття на стягнення з [PERSON] користь [PERSON] на утримання [PERSON] та [PERSON] , аліментів у розмірі 1/3 частки всіх видів заробітку (доходів), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно на кожну дитину, з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення кожною дитиною повноліття; рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць допустити до негайного виконання; виконавчий лист № 2-511, виданий Рівненським районним судом Рівненської області від 15 червня 2011 року про стягнення аліментів з [PERSON] на корисить [PERSON] на утримання [PERSON] та [PERSON] , щомісячно в твердій грошовій сумі в розмірі по 400,00 гривень, починаючи з 09 вересня 2010 року до досягнення кожною дитиною повноліття з моменту набрання рішенням законної сили відкликати з Рівненського районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів). В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що відповідно до рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 23 березня 2011 року з відповідача на її користь на утримання двох неповнолітніх дітей стягуються аліменти в розмірі по 400 гривень на кожну дитину, щомісячно. Враховуючи, що розмір аліментів визначений вищевказаним рішенням Рівненського районного суду Рівненської області значно менший ніж прожитковий мінімум для дитини відповідного віку, вважає, що відповідач має змогу сплачувати аліменти у більшому розмірі, а саме в розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку, щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи із дня набрання рішенням законної сили, до досягненням дітьми повноліття. Позивач, будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи в судове засідання не з`явилася, уповноважила представляти свої інтереси в суді представника - адвоката Созонюка Тараса Миколайовича. Представник позивача - адвокат Созонюк Т.М., будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву в якій вказує на те, що його довірителька позовні вимоги підтримує повністю, просить розгляд справи проводити без їх участі. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву у якій просить розгляд справи проводити без його участі, позов визнає в повному обсязі. Розгляд справи здійснювався за відсутності учасників справи, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч.2 ст.247 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України). Згідно ч.1 ст.206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Відповідно до положень ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Ознайомившись із позовною заявою та дослідивши докази подані сторонами, суд приймає визнання позову відповідачем, оскільки таке визнання відповідає вимогам чинного законодавства, інтересам сторін по справі, в свою чергу, не суперечить правам та інтересам інших осіб. \~ Так, [PERSON] є батьком [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , матір`ю яких є позивач, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 30 березня 2006 року і копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 11 серпня 2008 року. Діти проживають разом із матір`ю та знаходяться на її утриманні. Згідно ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Відповідно до ст.51 Конституції України, ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 23 травня 2011 року серед іншого, вирішено стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , аліменти щомісячно у твердій грошовій сумі в розмірі чотириста гривень, починаючи з 09 вересня 2010 року до досягнення кожною дитиною повноліття. В силу вимог ч.3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. На думку суду, розмір раніше стягнутих аліментів є недостатнім, оскільки в силу збільшення віку, діти, природньо, потребують більших витрат на матеріальне забезпечення, розвиток, освіту та інше, що також тягне відповідну зміну матеріального становища матері. Крім того, суд при розгляді вимог позивача про зміну способу стягнення аліментів враховує те, що після ухвалення попереднього рішення суду про стягнення аліментів змінився визначений положеннями Сімейного кодексу України мінімальний розмір аліментів, відтак попередньо визначений судом розмір аліментів цим вимогам не відповідає. Зважаючи на те, що попередньо визначений судом розмір аліментів не може забезпечити гармонійного розвитку дітей, суд вважає за необхідне змінити спосіб стягнення аліментів, які стягуються з відповідача на підставі рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 23 травня 2011 року на користь [PERSON] на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] [INFO] , змінивши їх спосіб стягнення з твердої грошової суми 400 грн на кожну дитину, щомісячно на частку від доходу батька в розмірі 1/3 частини усіх видів його заробітку, щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи із дня набрання рішенням законної сили, до досягнення дітьми повноліття. Відповідно до положень ч.2, ч.3 ст. 183 СК України якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Поряд з цим, вирішуючи вимоги позивача щодо негайного виконання рішення суду та відкликання виконавчого листа, суд виходить з наступного. Підстави та порядок негайного виконання рішення суду передбачені статтею 430 ЦПК України. Враховуючи, що вказана норма закону не передбачає підстав для допуску рішення суду про зміну способу стягнення аліменті (збільшення або зменшення їх розміру) до негайного виконання, суд приходить до переконання про відсутність підстав для задоволення вимоги позивач щодо допуску даного рішення до негайного виконання в частині стягнення змінених аліментів у межах суми платежу за один місяць. Також, оскільки чинним законодавством не передбачені підстави і порядок відкликання виконавчого листа про стягнення аліментів, суд вважає таку вимогу необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню. Оскільки, позовна заява підлягає задоволенню повністю, в силу вимог ч.1 ст.141 ЦПК України сплата судового збору покладається на відповідача. Враховуючи, що відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, згідно положень ч.1 ст.142 ЦПК України, з нього підлягає стягненню на користь держави лише 50 відсотків судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved