Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-13 00:00:00

У жовтні 2021 року акціонерне товариство «Альфа-Банк» (далі - АТ «Альфа-Банк», позивач) звернулося в суд з позовом до [PERSON] (далі - [PERSON] , відповідач) про стягнення 3% річних та інфляційних збитків. Вимоги мотивовані тим, що рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 22 лютого 2017 року (справа № 753/939/16-ц), яке набрало законної сили, стягнуто з [PERSON] на користь АТ «Альфа-Банк» заборгованість за кредитним договором від 8 травня 2013 року № 700014442 у розмірі 78205 грн., а також судові витрати, а саме: судовий збір у розмірі 1378 грн. Станом на час подання позову відповідачем вказане рішення не виконано. Оскільки борг відповідачем не повернуто, позивач змушений звернутися до суду за захистом свого порушеного права. Просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача заборгованість, що утворилась після ухвалення рішення Дарницького районного суду м. Києва від 22 лютого 2017 року, а саме: інфляційні витрати у розмірі 18534 грн 58 коп. та три відсотки річних від простроченої суми боргу в розмірі 7038 грн 45 коп. Ухвалою судді Дарницького районного суду м. Києва від 28 жовтня 2021 року відкрито провадження у даній справі та постановлено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін на 11 год. 00 хв. 26 листопада 2021 року. 26 листопада 2021 року відповідач в судове засідання не з`явився, хоча про розгляд справи судом повідомлявся у встановленому законом порядку. Представник позивача в судове засідання з`явився, проти відкладення розгляду справи не заперечував. Розгляд справи відкладено у зв`язку з першою неявкою відповідача на 10 год. 30 хв. 14 січня 2022 року. 14 січня 2022 року представник позивача у судове засідання не з`явився, подав клопотання в якому позовні вимоги підтримав та просив розгляд справи проводити за його відсутності. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Отже зважаючи на те, що судом вжито всіх можливих та розумних заходів щодо повідомлення відповідача про розгляд справи, та неподання у встановлений судом строк відзиву на позов, справа вирішується за наявними матеріалами. Дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у позовній заяві, суд встановив такі обставини та визначені відповідно до них правовідносини. Судом встановлено, що рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 22 лютого 2017 року (справа № 753/939/16-ц), яке набрало законної сили, стягнуто з [PERSON] на користь АТ «Альфа-Банк» заборгованість за кредитним договором від 8 травня 2013 року № 700014442 у розмірі 78205 грн., а також судові витрати, а саме: судовий збір у розмірі 1378 грн. Станом на день подачі позову до суду відповідач борг не повернув, рішення в добровільному порядку не виконує. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватись визначених у договорі строків, зокрема щодо сплати коштів, визначених кредитним договором, а тому прострочення виконання зобов`язання є його порушенням. Положеннями статті 611 цього Кодексу передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Частиною першої статті 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Зокрема, статтею 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Формулювання статті 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3 % річних не є неустойкою у розумінні положень статті 549 цього Кодексу. Отже, за змістом наведеної норми закону нараховані на суму боргу інфляційні втрати та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Відповідно до висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, від 4 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц, від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц, якщо банк використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, то такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом. Кредитодавець втрачає право нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку у разі пред`явлення вимоги до позичальника про дострокове погашення боргу на підставі статті 1050 ЦК України. Разом з тим права та інтереси кредитодавця в таких правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц, від 4 червня 2019 року у справі № 916/190/18. Таким чином, з ухваленням рішення про стягнення боргу у 2017 році зобов`язання відповідача сплатити заборгованість за кредитним договором не припинилося. Позивач просить стягнути з відповідача заборгованість, що утворилась після ухвалення рішення Дарницького районного суду м. Києва від 22 лютого 2017 року, а саме: інфляційні витрати за час прострочення виконання грошових зобов`язань за період з 1 вересня 2018 року по 1 вересня 2021 року в розмірі 18534 грн 58 коп. та три відсотки річних за час прострочення виконання грошових зобов`язань за період з 1 вересня 2018 року по 1 вересня 2021 року в розмірі 7038 грн 45 коп. Розрахунок інфляційних втрат та 3 % річних наданий позивачем (а.с. 8). Вказаний розрахунок відповідачем не спростований. З огляду на наведене, позовна заява підлягає задоволенню. З урахуванням задоволення позову та відповідно до ст. 141 ЦПК України, стягненню з відповідача також підлягає судовий збір на користь позивача у розмірі 2270 грн.

Outcome: approved