Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-16 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач, [PERSON] ) звернувся до Печерського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] (далі - відповідач-1, [PERSON] ), [PERSON] (далі - відповідач-2, [PERSON] ), за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору [PERSON] (далі - третя особа-1, [PERSON] ), Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Шевченко Інни Леонтіївни (далі - третя особа-2, Приватний нотаріус Шевченко І.Л.), в якому просить визнати недійсним договір дарування машиномісця, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , укладений 29.08.2019 року між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко І.Л., зареєстрований в реєстрі за № 1520; визнати недійсним договір дарування машиномісця, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , укладений 29.08.2019 року між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко І.Л., зареєстрований в реєстрі за № 1521; повернути машиномісце, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , гараж [NUMBER] , та машиномісце, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , у власність [PERSON] ; скасувати державну реєстрацію права власності на машиномісце, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , гараж [NUMBER] , та на машиномісце, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] за [PERSON] ; зобов`язати органи державної реєстрації речових прав на нерухоме майно зареєструвати право власності за [PERSON] на об`єкти нерухомого майна: машиномісце загальною площею 19,9 кв. м, що розташоване за адресою: [ADDRESS] , гараж [NUMBER] та машиномісце загальною площею 19,7 кв. м, що розташоване за адресою: [ADDRESS] , та стягнути з відповідачів на користь позивача судові витрати, які складаються з витрат по сплаті судового збору у розмірі 4 610,40 грн. та витрат на правничу допомогу у розмірі 70 245,00 грн. В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначає, що 04.08.2014 року між ним (далі - Позикодавець) та [PERSON] (далі - Позичальник) було укладено договір позики грошей, посвідчений Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Полежаєвим О.Є. за реєстровим № 619, відповідно до умов якого Позичальник отримав від Позикодавця, а останній передав Позичальнику у власність грошові кошти у розмірі 1 500 000,00 грн. зі строком повернення не пізніше 04.10.2014 року. Відповідно до п. 5 договору позики від 04.08.2014 року, дружина позичальника - [PERSON] надала згоду на укладення договору, що підтверджується заявою, справжність підпису на який засвідчено 04.08.2014 року Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Полежаєвим О. Є. Проте, взяті на себе зобов`язання за договором [PERSON] у добровільному порядку не виконував, у зв`язку з чим у жовтні 2017 року [PERSON] звернувся до суду з позовом про стягнення коштів за договором позики. Так, заочним рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 21.11.2018 року у справі № 760/20457/17 позов [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про стягнення коштів задоволено; стягнуто солідарно з [PERSON] , [PERSON] на користь [PERSON] борг у розмірі 1 500 000,00 грн., інфляційні втрати у розмірі 1 030 500,00 грн. та 3% річних у розмірі 134 753,45 грн. На виконання вказаного рішення суду було видано виконавчий лист та 13.03.2019 року Приватним виконавцем Кошарним О.В. відкрито виконавче провадження № [NUMBER] з примусового виконання виконавчого листа № 760/20457/17, виданого 27.02.2019 року Солом`янським районним судом м. Києва. Постановою Приватного виконавця Кошарного О.В. від 13.03.2019 року у межах виконавчого провадження № [NUMBER] накладено арешт на майно боржника [PERSON] , у тому числі, машиномісце загальною площею 19,9 кв. м, що розташоване за адресою: [ADDRESS] , гараж [NUMBER] та машиномісце загальною площею 19,7 кв. м, що розташоване за адресою: [ADDRESS] , у межах суми звернення стягнення, з урахуванням основної винагороди приватного виконавця витрат виконавчого провадження. Позивач зазначає, що у липні 2019 року він звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про стягнення суми інфляційних збитків та процентів (справа № 760/19177/19) та ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 24.07.2019 року, залишеною без змін постановою Київського апеляційного суду від 26.09.2019 року, у справі № 760/19177/19 вжито заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на машиномісця, що належать [PERSON] , а саме машиномісце загальною площею 19,9 кв. м, що розташоване за адресою: [ADDRESS] , гараж [NUMBER] та машиномісце загальною площею 19,7 кв. м, що розташоване за адресою: [ADDRESS] . Вказує, що ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 21.08.2019 року у справі № 760/20457/17 за заявою [PERSON] скасовано заочне рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 21.11.2018 року та справу призначено до розгляду по суті в судовому засіданні. Постановою Приватного виконавця Кошарного О.В. від 27.08.2019 року знято арешт з майна боржника у зв`язку із закінченням виконавчого провадження № [NUMBER]. Позивач зазначає, що 03.10.2019 року звернувся до Приватного виконавця Кошарного О.В. із заявою про примусове виконання ухвали Солом`янського районного суду м. Києва від 24.07.2019 року у справі № 760/19177/19 про забезпечення позову та накладення арешту на машиномісця, що належать [PERSON] , проте під час виконавчого провадження № [NUMBER] встановлено, що остання відчужила належні їй на праві власності об`єкти нерухомого майна, а саме: машиномісце загальною площею 19,9 кв. м, що розташоване за адресою: [ADDRESS] , гараж [NUMBER] та машиномісце загальною площею 19,7 кв. м, що розташоване за адресою: [ADDRESS] , на підставі договорів дарування від 29.08.2019 року, посвідчених Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко І.Л. за реєстровими № № 1520, 1521, громадянці [PERSON] [PERSON] вказує, що укладаючи оскаржувані договори дарування машиномісць від 29.08.2019 року, відповідач-1 була обізнана про накладення арешту на вказані об`єкти нерухомого майна та наявність обов`язку повернути отримані в борг грошові кошти за договором позики від 04.08.2014 року, отже могла передбачити можливість звернення стягнення на вказане майно у рахунок погашення боргу за договором позики від 04.08.2014 року. Позивач вважає, що вищезазначені договори дарування порушують його права, оскільки унеможливлюють повернення суми позики та виконання майбутнього судового рішення, оскільки [PERSON] , діючи умисно і свідомо, намагається уникнути цивільно-правової конфіскації, а відтак, вказані договори є фіктивними правочинами, у зв`язку із чим на підставі ст. 234 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) є недійсними. Також позивачем подано до суду клопотання про забезпечення доказів шляхом витребування у Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Шевченко І.Л. копій усіх документів, що знаходяться в архіві приватного нотаріуса при примірнику договору дарування машиномісця від 29.08.2019 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON] , посвідченого Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко І.Л. та зареєстрованого в реєстрі за № 1520, на підставі яких посвідчувався договір дарування машиномісця від 29.08.2019 року (в тому числі, інформацію про внесення машиномісць до реєстру права власності на нерухоме майно, квитанція про оплату послуг нотаріуса, вартості машиномісць та податків, витяги з реєстрів, звіт про оцінку майна); витребування у Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Шевченко І.Л. копій усіх документів, що знаходяться в архіві Приватного нотаріуса при примірнику договору дарування машиномісця від 29.08.2019 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON] , посвідченого Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко І.Л. та зареєстрованого в реєстрі за № 1521, на підставі яких посвідчувався договір дарування машиномісця від 29.08.2019 року (в тому числі, інформацію про внесення машиномісць до реєстру права власності на нерухоме майно, квитанція про оплату послуг нотаріуса, вартості машиномісць та податків, витяги з реєстрів, звіт про оцінку майна); витребування у Київського державного нотаріального архіву належним чином завірених копій усіх документів, що передані до архіву Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Полежаєвим О.Є. при примірнику договору позики грошей від 04.08.2014 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON] , в тому числі, копію заяви [PERSON] про надання згоди її чоловіку [PERSON] на укладення договору позики грошей від 04.08.2014 року за реєстровим № 618, посвідченого Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Полежаєвим О.Є. Крім того, позивачем подано до суду заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на об`єкти нерухомого майна, а саме: машиномісце загальною площею 19,9 кв. м, що розташоване за адресою: [ADDRESS] , гараж [NUMBER] та машиномісце загальною площею 19,7 кв. м, що розташоване за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.10.2019 року справу було передано судді Печерського районного суду м. Києва Григоренко І.В. На виконання ч. 6 ст. 187 ЦПК України, 18.10.2019 року судом було зроблено запит до органу реєстрації місця перебування та місця проживання відповідачів щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) таких фізичних осіб. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 22.10.2019 року в порядку загального позовного провадження відкрито провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, [PERSON] , Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Шевченко Інни Леонтіївни про визнання недійсними договорів дарування машиномісць, та підготовче засідання у справі призначено на 27.01.2020 року. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 22.10.2019 року за заявою позивача вжито заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на об`єкти нерухомого майна, а саме: машиномісце загальною площею 19,9 кв. м, що розташоване за адресою: [ADDRESS] , гараж [NUMBER] та машиномісце загальною площею 19,7 кв. м, що розташоване за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 22.10.2019 року за заявою позивача про забезпечення доказів витребувано у Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Шевченко І.Л. копії усіх документів, що знаходяться в архіві Приватного нотаріуса при примірнику договору дарування машиномісця від 29.08.2019 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON] , посвідченого Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко І.Л. та зареєстрованого в реєстрі за № 1520, на підставі яких посвідчувався договір дарування машиномісця від 29.08.2019 року (в тому числі, інформацію про внесення машиномісць до реєстру права власності на нерухоме майно, квитанція про оплату послуг нотаріуса, вартості машиномісць та податків, витяги з реєстрів, звіт про оцінку майна); витребувано у Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Шевченко І.Л. копії усіх документів, що знаходяться в архіві приватного нотаріуса при примірнику договору дарування машиномісця від 29.08.2019 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON] , посвідченого Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко І.Л. та зареєстрованого в реєстрі за № 1521, на підставі яких посвідчувався договір дарування машиномісця від 29.08.2019 року (в тому числі, інформацію про внесення машиномісць до реєстру права власності на нерухоме майно, квитанція про оплату послуг нотаріуса, вартості машиномісць та податків, витяги з реєстрів, звіт про оцінку майна). 06.12.2019 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника відповідача [PERSON] - адвоката Деркача С.С. надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача-1 проти позову заперечував, оскільки позивач не є стороною договорів дарування машиномісць від 29.08.2019 року, тому не може оспорювати вказані правочини та оскаржувані договори жодним чином не порушують його прав. Вказує, що оспорювані договори дарування не можуть вважатися фіктивними на підставі ч. 1 ст. 234 ЦК України, оскільки настали обумовлені ними правові наслідки, а саме майно було передано відповідачу-2 після нотаріального посвідчення договорів та здійснено державну реєстрацію права власності на об`єкти нерухомого майна за [PERSON] . Крім того, зазначає, що ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 04.06.2018 року у справі № 760/20457/17 за заявою [PERSON] вжито заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру [ADDRESS] , тому у випадку задоволення позовних вимог [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики, вимоги останнього можуть бути задоволені за рахунок реалізації вказаного майна. Також представник відповідача-1 просив суд зменшити суму витрат на професійну правничу допомогу, виходячи з принципів співмірності, реальності та розумності, оскільки вартість послуг адвоката у розмірі 70 245,00 грн. є необґрунтовано завищеною та неспівмірною із часом, витраченим на виконання робіт, обсягом виконаної роботи. 27.01.2020 року справу знято зі складу у зв`язку із відсутністю вільних залів судових засідань та судове засідання призначено на 30.04.2020 року. 24.04.2020 року на електронну пошту Печерського районного суду м. Києва та 27.04.2020 року засобами поштового зв`язку від представника позивача - адвоката Базалюк О.Ю. надійшло клопотання про відкладення розгляду справи. 29.04.2020 року на електронну пошту Печерського районного суду м. Києва та 30.04.2020 року засобами поштового зв`язку від представника відповідача [PERSON] - адвоката Деркача С.С. надійшло клопотання про відкладення розгляду справи та клопотання про зупинення провадження у справі. Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 30.04.2020 року, у зв`язку з неявкою учасників справи щодо яких відсутні відомості про вручення їм повідомлення про дату, час і місце підготовчого засідання, відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 198, п. 1 ч. 2 ст. 223 ЦПК України, підготовче засідання було відкладено до 08.09.2020 року. Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 08.09.2020 року приєднано до матеріалів справи клопотання представника відповідача [PERSON] - адвоката Деркача С.С. про зупинення провадження у справі та у зв`язку з неявкою відповідача-2 та третіх осіб щодо яких відсутні відомості про вручення їм повідомлення про дату, час і місце підготовчого засідання, відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 198, п. 1 ч. 2 ст. 223 ЦПК України, підготовче засідання було відкладено до 22.12.2020 року. 22.12.2020 року справу знято зі складу у зв`язку із перебуванням головуючого судді у відпустці та судове засідання призначено на 02.03.2021 року. 29.09.2020 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника позивача - адвоката Базалюк О.Ю. надійшла відповідь на відзив відповідача-1, в якій представник позивача зазначає, що, укладаючи 29.08.2019 року оскаржувані договори дарування машиномісць, [PERSON] була обізнана про існування договору позики від 04.08.2014 року та обов`язку повернути [PERSON] кошті за вказаним договором. Вказує, що оскаржувані договори дарування машиномісць від 29.08.2019 року не направлені на реальне настання правових наслідків, а спрямовані на унеможливлювання виконання рішення суду про стягнення заборгованості за договором позики шляхом звернення стягнення на нерухоме майно, що свідчить про недобросовісну поведінку відповідачів. Вважає доводи відповідача-1 щодо неможливості оспорювання договорів дарування машиномісць від 29.08.2019 року необґрунтованими, оскільки відповідно до ч. 3 ст. 215 ЦК України, вимога про визнання правочину недійсним може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушення вчинення такого правочину. 23.10.2020 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Шевченко І.Л. надійшла заява про розгляд справи за її відсутності. 01.03.2021 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника відповідача [PERSON] - адвоката Деркача С.С. надійшло клопотання про відкладення розгляду справи або, у разі неможливості відкладення розгляду справи, представник відповідача-1 просив суд провести підготовче засідання за відсутності відповідача-1 та її представника. 01.03.2021 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника відповідача [PERSON] - адвоката Деркача С.С. надійшло клопотання про зупинення провадження у справі. В підготовчому засіданні 02.03.2021 року представником позивача - адвокатом Базалюк О.Ю. надані заперечення на клопотання представника відповідача [PERSON] - адвоката Деркача С.С. про зупинення провадження у справі. Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 02.03.2021 року у задоволенні клопотання представника відповідача [PERSON] - адвоката Деркача С.С. про зупинення провадження у справі відмовлено та у зв`язку з неявкою учасників справи, щодо яких відсутні відомості про вручення їм повідомлення про дату, час і місце підготовчого засідання, відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 198, п. 1 ч. 2 ст. 223 ЦПК України, підготовче засідання було відкладено до 17.06.2021 року. 25.03.2021 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Шевченко І.Л. надійшло клопотання про розгляд справи за її відсутності. 12.04.2021 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Шевченко І.Л. на виконання ухвали Печерського районного суду м. Києва від 22.10.2019 року про забезпечення доказів надійшли витребувані судом документи. 17.06.2021 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника позивача - адвоката Базалюк О.Ю. надійшла заява про закриття підготовчого засідання та призначення справи до судового розгляду. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 17.06.2021 року закрито підготовче провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, [PERSON] , Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Шевченко Інни Леонтіївни про визнання недійсними договорів дарування машиномісць, та справу призначено до розгляду по суті в загальному позовному провадженні на 10.11.2021 року. 17.06.2021 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника відповідача [PERSON] - адвоката Деркача С.С. надійшло клопотання про відкладення розгляду справи або у разі неможливості відкладення розгляду справи представник відповідача-1 просив суд провести підготовче засідання за відсутності відповідача-1 та її представника. Вказане клопотання отримано головуючим суддею після підготовчого засідання 17.06.2021 року. 27.09.2021 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Шевченко І.Л. надійшло клопотання про розгляд справи за її відсутності. Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 10.11.2021 року, у зв`язку із неявкою учасників справи, щодо яких відсутні відомості про вручення їм повідомлення про дату, час та місце судового засідання, на підставі п. 1 ч. 2 ст. 223 ЦПК України, розгляд справи було відкладено до 17.01.2022 року. 25.11.2021 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Шевченко І.Л. надійшло клопотання про розгляд справи за її відсутності. В судове засідання 17.01.2022 року з`явилися позивач, представник позивача та представник відповідача-1. Відповідач-2 та треті особи в судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце судового засідання повідомлені належним чином. Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Шевченко І.Л. у клопотанні від 27.09.2021 року просила розглядати справу за її відсутності. Частиною 1 ст. 223 ЦПК України встановлено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі, зокрема, неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. Враховуючи, що відповідач-2 та треті особи про дату, час і місце судового засідання повідомлені належним чином, а Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Шевченко І.Л. у клопотанні від 27.09.2021 року просила розглядати справу за її відсутності, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача-2 та третіх осіб. В судовому засіданні 17.01.2022 року позивач та представник позивача підтримали позовні вимоги з викладених у позовній заяві підстав та просили їх задовольнити. Представник відповідача-1 в судовому засіданні 17.01.2022 року щодо задоволення позову заперечував з викладених у відзиві підстав та просив в позові відмовити. Вислухавши вступне слово позивача, представника позивача, представника відповідача-1, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, зважаючи на наступне. Суд встановив, що 04.08.2014 року між [PERSON] (далі - Позикодавець) та [PERSON] (далі - Позичальник) укладено договір позики грошей (далі - Договір позики), посвідчений Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Полежаєвим О.Є. за реєстровим № 619, відповідно до умов якого Позичальник отримав від Позикодавця, а Позикодавець передав Позичальнику у власність грошові кошти у розмірі 1 500 000,00 грн. (том 1 а. с. 34). Відповідно до п. 2 Договору позики, сторони домовилися про те, що договір позики є безвідсотковим. Остаточний розрахунок щодо повернення суми позики має бути здійснено не пізніше 04.10.2014 року. Відповідно до п. 5 Договору позики, дружина позичальника - [PERSON] надала згоду на укладення договору, що підтверджується заявою, справжність підпису на якій засвідчено 04.08.2014 року Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Полежаєвим О. Є. (том 1 а. с. 62). Заочним рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 21.11.2018 року у справі № 760/20457/17 позов [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про стягнення коштів задоволено; стягнуто солідарно з [PERSON] , [PERSON] на користь [PERSON] борг у розмірі 1 500 000,00 грн., інфляційні втрати у розмірі 1 030 500,00 грн. та 3% річних у розмірі 134 753,45 грн. (том 1 а. с. 35 - 36). Постановою Приватного виконавця Кошарного О.В. від 13.03.2019 року відкрито виконавче провадження № [NUMBER] з примусового виконання виконавчого листа № 760/20457/17, виданого 27.02.2019 року Солом`янським районним судом м. Києва на виконання заочного рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 21.11.2018 року (том 1 а. с. 65). Постановою Приватного виконавця Кошарного О.В. від 13.03.2019 року у межах виконавчого провадження № [NUMBER] накладено арешт на майно боржника [PERSON] , у тому числі, машиномісце загальною площею 19,9 кв. м, що розташоване за адресою: [ADDRESS] , гараж [NUMBER] та машиномісце загальною площею 19,7 кв. м, що розташоване за адресою: [ADDRESS] , гараж 136 (том 1 а. с. 67 - 68). Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 24.07.2019 року, залишеною без змін постановою Київського апеляційного суду від 26.09.2019 року, у справі № 760/19177/19 за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про стягнення суми інфляційних збитків та процентів за заявою позивача вжито заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на машиномісця, що належать [PERSON] , а саме, машиномісце загальною площею 19,9 кв. м, що розташоване за адресою: [ADDRESS] , гараж [NUMBER] та машиномісце загальною площею 19,7 кв. м, що розташоване за адресою: [ADDRESS] , гараж 136 (том 1 а. с. 69; 75 - 77). Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 21.08.2019 року у справі № 760/20457/17 за заявою [PERSON] скасовано заочне рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 21.11.2018 року та справу призначено до розгляду по суті в судовому засіданні (том 1 а. с. 70). 23.08.2019 року Приватним виконавцем Кошарним О.В. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження № [NUMBER] на підставі п. 5 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» (том 1 а. с. 71 - 72). Постановою Приватного виконавця Кошарного О.В. від 27.08.2019 року знято арешт з майна боржника [PERSON] у зв`язку із закінченням виконавчого провадження № [NUMBER] (том 1 а. с. 73 - 74). 29.08.2019 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір дарування машиномісця, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , посвідчений Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко І.Л. та зареєстрований в реєстрі за № 1520 (том 2 а. с. 26). 29.08.2019 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір дарування машиномісця, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , посвідчений Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко І.Л. та зареєстрований в реєстрі за № 1521 (том 2 а. с. 2). Постановою Приватного виконавця Кошарного О.В. від 03.10.2019 року повернуто виконавчий документ стягувачу у виконавчому провадження № [NUMBER], відкритому з примусового виконання ухвали Солом`янського районного суду м. Києва від 24.07.2019 року у справі № 760/19177/19 про забезпечення позову, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» (том 1 а. с. 78). Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 183379144 від 03.10.2019 року власником машиномісця загальною площею 19,7 кв. м, що розташоване за адресою: [ADDRESS] , є [PERSON] на підставі договору дарування машиномісця від 29.08.2019 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON] , посвідченого Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко І.Л. та зареєстрованого в реєстрі за № 1521 (том 1 а. с. 80). Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 183379697 від 03.10.2019 року власником машиномісце загальною площею 19,9 кв. м, що розташоване за адресою: [ADDRESS] , гараж [NUMBER] є [PERSON] на підставі договору дарування машиномісця від 29.08.2019 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON] , посвідченого Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко І.Л. та зареєстрованого в реєстрі за № 1520 (том 1 а. с. 81). За приписами ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частиною 1 ст. 5 ЦПК України, передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків (ч. 1 ст. 202 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. За змістом ч. 5 ст. 203 ЦК України, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно ч. 1 ст. 717 ЦК України, за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Дарунком можуть бути рухомі речі, в тому числі гроші та цінні папери, а також нерухомі речі (ч. 1 ст. 718 ЦК України). Відповідно до ч. 2 ст. 719 ЦК України, договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Як визначено у ч. 1 ст. 722 ЦК України, право власності обдаровуваного на дарунок виникає з моменту його прийняття. Статтею 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства (ч. 1 ст. 203 Цивільного кодексу України). Як визначено у ч. 3 ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). За змістом ст. 234 ЦК України, фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним. Для визнання правочину фіктивним суди повинні встановити наявність умислу в усіх сторін правочину. При цьому необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків. У фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву, тобто обидві сторони, вчиняючи фіктивний правочин, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, тобто мають інші цілі, ніж передбачені правочином. Такий правочин завжди укладається умисно. Отже, основними ознаками фіктивного правочину є: введення в оману (до або в момент укладення угоди) іншого учасника або третьої особи щодо фактичних обставин правочину або дійсних намірів учасників; свідомий намір невиконання зобов`язань договору; приховування справжніх намірів учасників правочину. Укладення договору, який за своїм змістом суперечить вимогам закону, оскільки не спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків, є порушенням ч. ч. 1, 5 ст. 203 ЦК України, що за правилами ст. 215 ЦК України, є підставою для визнання його недійсним відповідно до ст. 234 ЦК України. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 року у справі № 369/11268/16-ц (провадження № 14-260цс19) зазначено, що фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють такий правочин лише для виду, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, вважає, що така протизаконна ціль, як укладення особою договору дарування майна зі своїм родичем з метою приховання цього майна від конфіскації чи звернення стягнення на вказане майно в рахунок погашення боргу, свідчить, що його правова мета є іншою, ніж та, що безпосередньо передбачена правочином (реальне безоплатне передання майна у власність іншій особі), а тому цей правочин є фіктивним і може бути визнаний судом недійсним. Відповідач [PERSON] , усвідомлюючи наявність обов`язку повернути отримані в борг грошові кошти за договором позики від 04.08.2014 року, не маючи наміру добровільно повернути такі кошти, відчужила належне їй нерухоме майно своїй матері [PERSON] на підставі договорів дарування, які уклали між собою сторони, що є близькими родичами. Більш того, оспорювані договори дарування уклали сторони, які є близькими родичами, після звернення позивача до суду про стягнення з позичальника грошових коштів на підставі укладеного договору позики грошових коштів та накладення судової заборони на відчуження майна, без наміру створення правових наслідків, що свідчить про фіктивний перехід права власності на спірне нерухоме майно до близького родича з метою приховати це майно від виконання в майбутньому за його рахунок судового рішення про стягнення грошових коштів. Однією із основних засад цивільного законодавства є добросовісність (п. 6 ст. 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, тобто, відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Згідно ч. ч. 2, 3 ст. 13 ЦК України, при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. Верховний Суд у постанові від 24.07.2019 року у справі № 405/1820/17 (провадження № 61-2761св19) зробив висновок про те, що однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто, відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Згідно із частинами другою та третьою статті 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. Цивільно-правовий договір (в тому числі й договір дарування) не може використовуватися учасниками цивільних відносин для уникнення сплати боргу або виконання судового рішення (в тому числі, вироку). [PERSON] , яка відчужила нерухоме майно на підставі безвідплатних договорів на користь своїй матері [PERSON] після виникнення у неї зобов`язання із поверненням суми позики діє очевидно недобросовісно та зловживає правами стосовно кредитора, оскільки укладаються договору дарування, які порушують майнові інтереси кредитора та направлені на недопущення звернення стягнення на майно боржника у випадку задоволення судом позовних вимог [PERSON] у справах про стягнення боргу за договором позики (справа № 760/20457/17) та про стягнення суми інфляційних збитків та процентів (справа № 760/19177/19). Згідно ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як визначено у ч. 1 та ч. 2 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно ст. 78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Аналізуючи викладене, суд дійшов висновку, що оспорювані договори дарування за своїм змістом суперечать вимогам закону, оскільки не спрямовані на реальне настання обумовлених ним правових наслідків, є порушенням ч. ч. 1, 5 ст. 203 ЦК України, Наведене, в свою чергу, є правовою підставою для визнання вказаних договорів недійсними відповідно до ст. 234 ЦК України. Відповідачі не надали належних, достатніх та допустимих доказів на спростування викладених обставин. Доводи представника відповідача-1 щодо неможливості оспорювання позивачем договорів дарування від 29.08.2019 року у зв`язку із тим, що він не є стороною вказаних договорів судом відхиляються, оскільки, відповідно до ч. 3 ст. 215 ЦК України, вимога про визнання правочину недійсним може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушення вчинення такого правочину. За таких обставин, позовні вимоги [PERSON] про визнання недійсними договору дарування машиномісця, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , укладений 29.08.2019 року між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко І.Л., зареєстрований в реєстрі за № 1520; договору дарування машиномісця, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , укладений 29.08.2019 року між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко І.Л., зареєстрований в реєстрі за № 1521 та скасування державної реєстрації права власності на машиномісце, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , гараж [NUMBER] , та на машиномісце, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , за [PERSON] , є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Разом з тим, позовні вимоги [PERSON] щодо застосування наслідків недійсності правочину у вигляді односторонньої реституції, а саме: зобов`язання повернути машиномісце, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , гараж [NUMBER] , та машиномісце, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , у власність [PERSON] та зобов`язання органи державної реєстрації речових прав на нерухоме майно зареєструвати право власності за [PERSON] на вказане нерухоме майно задоволенню не підлягають, оскільки позивачем було обрано невірний спосіб захисту своїх прав у цій частині заявлених вимог, з огляду на те, що саме рішення про скасування оспорюваних договорів дарування є підставою для внесення змін до державної реєстрації права власності на вказане нерухоме майно. Аналізуючи викладене, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Надаючи оцінку кожному окремому специфічному доводу всіх учасників справи, що мають значення для правильного вирішення справи, суд застосовує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29). Наведена позиція ЄСПЛ також застосовується у практиці Верховним Судом, що, як приклад, відображено у постанові від 28.08.2018 року (справа № 802/2236/17-а). Також Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Отже, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006 року). Враховуючи викладене,

Outcome: partial