Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-09 00:00:00

22.11.2021 судом отримано позов [PERSON] до [PERSON] , третя особа: державний нотаріус Першої Чернівецької державної нотаріальної контори Сапига Катерина Іванівна, про визнання права власності на земельну ділянку і порядку спадкування (а.с. 1-19). Свої вимоги мотивує тим, що вона є донькою [PERSON] , який помер [INFO] , та після смерті якого відкрилася спадщина на все майно, в тому числі земельну ділянку - кадастровий номер 7310136900:58:001:0065 по [ADDRESS] площею 0,0862 га, для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Вказана земельна ділянка, згідно Рішення 32 сесії Чернівецької міської ради 5 скликання № 676 від 11.09.2008 передана їй, [PERSON] та [PERSON] . Вказує, що вона, разом із братом - відповідачем [PERSON] , зверталися до нотаріуса з приводу прийняття спадщини, однак постановою № 638/02-31 від 10.06.2021 нотаріус відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину в зв`язку із тим, що у державному акті на вищевказану земельну ділянку прізвище батька записано « [PERSON] », хоча правильно « [PERSON] ». Рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 29 вересня 2021 року встановлено факт належності державного акту на право власності на земельну ділянку ЯЕ № 360751 [PERSON] . Зазначає, що у постанові нотаріус також встановила, що документів, які б стверджували про наявність між нею, [PERSON] , та покійним батьком домовленості про визначення (виділення) частки із спільної сумісної власності надано не було, а тому рекомендовано звернутися до суду. За таких обставин, з посиланням на відповідні правові норми, просить визнати за нею право власності на 2/3 частки земельної ділянки площею 0,0862 га, кадастровий номер 7310136900:58:001:0065 по [ADDRESS] , в тому числі на 1/6 частки в порядку спадкування після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] та визнати за [PERSON] право власності в порядку спадкування право власності на 1/3 частки вказаної земельної ділянки. Відзив на позовну заяву від відповідача до суду не надходив. Ухвалою Садгірського районного суду м. Чернівці від 17 грудня 2021 року, після отримання інформації про зареєстроване місце проживання відповідача у справі, було прийнято зазначену вище позовну заяву до розгляду та відкрито провадження. Розгляд справи визначено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Судове засідання призначено на 28 грудня 2021 року, яке у зв`язку із неявкою сторін відкладено на 10 січня 2022 року. У судове засідання сторони не з`явилися, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи. Від представника позивача [PERSON] - адвоката Ілащука І.М. 10.01.2022 надійшла заява про підтримання позовних вимог та розгляд справи за його відсутності. Відповідач [PERSON] скерував 04.01.2022 на електронну адресу суду заяву у якій позовні вимоги [PERSON] підтримав у повному обсязі. Також просив розгляд справи провести за його відсутності. Третя особа: державний нотаріус Першої Чернівецької державної нотаріальної контори Сапига Катерина Іванівна, у судове засідання не з`явилася, будучи належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, про поважні причини неявки суд не повідомила, за таких обставин суд вважає за можливе провести розгляд справи за її відсутності. Частиною 3 ст. 211 ЦПК України передбачено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ч.1. ст. 206 ЦПК України, відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У відповідності до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи подані до суду заяви, дослідивши матеріали справи та наявні у ній докази, з`ясувавши дійсні обставини справи, права та обов`язки сторін, перевіривши їх доказами, надаючи їм відповідну правову оцінку, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно наявного в матеріалах справи копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого Чернівецьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) 28 березня 2020 року, [PERSON] , який народився [INFO] у с. Великі Ком`яти Виноградівського району Закарпатської області, помер [INFO] у м. Чернівці, про що складено відповідний актовий запис № 688 (а.с.15). Згідно копії свідоцтва про народження [PERSON] , серії [NUMBER] від 09.08.1982 року, остання народилася [INFO] , а її батьком вказаний [PERSON] (а.с. 8). Згідно даних рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 21.03.2016, яке набрало законної сили 10.05.2016, розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] (а.с.9). У відповідності до даних витягу із Рішення 32 сесії V скликання Чернівецької міської ради №676 від 11.09.2008 та Додатку 6 до нього, [PERSON] та [PERSON] , як землекористувачам, передано безоплатно у власність земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,0862 га по [ADDRESS] (а.с.12). Згідно даних копії Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ №360751 [PERSON] та [PERSON] належить на праві спільної сумісної власності земельна ділянка площею 0,0862 га для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 7310136900:58:001:0065 (а.с.13). Вказане також підтверджується інформацією Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку, згідно якої приватна власність на земельну ділянку за [PERSON] та [PERSON] не зареєстрована (а.с.14). Згідно рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 29 вересня 2021 року, яке набрало законної сили 29.10.2021, встановлено факт належності [PERSON] , який помер [INFO] правовстановлюючого документу - державного акту на право власності на земельну ділянку ЯЕ № 360751 (а.с.17-18). Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 638/02-31, винесеною 10.06.2021державним нотаріусом Першої Чернівецької державної нотаріальної контори Сапига К.І., встановлено, що спадкоємцями після [PERSON] , померлого [INFO] є діти: [PERSON] та [PERSON] , які прийняли спадщину, шляхом звернення із заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори, однак у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частку земельної ділянки площею 0,0862 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] відмовлено, у зв`язку із тим, що неможливо встановити факт її належності померлому, а також оскільки не встановлені частки у спільній сумісній власності. Рекомендовано звернутися до суду (а.с.16). Згідно ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. При цьому, у відповідності до вимог ст.ст.12,13 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до вимог цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Згідно ч.1 ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд немає обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Відповідно до ч.1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Виходячи із змісту ст. 392 ЦК України право власності встановлюється в судовому порядку, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Так, відповідно до ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Статтею 356 ЦК України визначено, що власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Крім того, відповідно до положень ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. У відповідності до частини 1 статті 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Право спільної сумісної власності відрізняється від права спільної часткової власності за підставами виникнення, характером внутрішніх правовідносин, а також і за підставами припинення сумісної або часткової власності. Приписами частини 2 статті 370 ЦК України визначено, що у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. У відповідності до вимог статті 372 ЦК України, майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. В силу п. 11 ч. 1 ст. 346 ЦК України право власності припиняється у разі смерті власника. Згідно ст. 86 Земельного кодексу України земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність). Статтею 89 Земельного кодексу України передбачено, що співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки. Поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності, з виділенням частки співвласника, може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом. Відповідно до пункту 3.4 листа ВССУ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Суб`єкт права спільної сумісної власності має право заповідати свою частку у праві спільної сумісної власності до її визначення та виділу в натурі. У разі відмови нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину спадкоємці учасника спільної сумісної власності мають право звернутися з позовом про визначення частки майна, належної померлому на праві спільної сумісної власності. Згідно із пунктом 17 Постанови Пленуму ВССУ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» №5 від 07.02.2014 р. частка суб`єкта права спільної сумісної власності визначається, зокрема, при відкритті після нього спадщини. Так, у судовому засіданні було встановлено, що частки у спільній сумісній власності співвласників [PERSON] та померлого [PERSON] за його життя не були визначені, а тому в інший спосіб позивач позбавлена можливості захистити свої права. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що частки [PERSON] та померлого [PERSON] у праві спільної сумісної власності земельної ділянки площею 0,0862 га для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 7310136900:58:001:0065 є рівними, та складають по 1/2 ідеальній частці вищезазначеної земельної ділянки. Відповідно до частини першої статті 25 ЦК України здатність мати цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи. Разом із тим, цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті (частина четверта статті 25 ЦК України). З урахуванням зазначеного, суд зазначає, що визначення судом частки співвласника у праві спільної власності на нерухоме майно за померлим не узгоджується з вимогами чинного законодавства, оскільки у такому разі судом буде вирішено питання про права особи, яка не має цивільної процесуальної правоздатності та дієздатності, що свідчить, у тому числі, про неефективність способу захисту права особи відповідно до положень статті 16 ЦК України. У такому випадку спадкоємець не позбавлений можливості захисту своїх прав шляхом подання позову про визнання права власності в порядку спадкування. Аналогічний правовий висновок викладено Верховним Судом у постанові від 16 червня 2021 року у справі № 570/997/19 (провадження № 61-16257св20). Крім того, чинним законодавством передбачено, що у разі поділу майна між співвласниками, право спільної сумісної власності на нього припиняється (ч.3 ст.372 ЦК України). Враховуючи наведені вище вимоги закону, право спільної сумісної власності на вказане нерухоме майно слід припинити. Вирішуючи питання щодо спадкування частки померлого [PERSON] у праві спільної сумісної власності земельної ділянки площею 0,0862 га для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 7310136900:58:001:0065, суд виходить із наступного. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). Зважаючи на вимоги ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його . Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою (ч. 1ст. 1220 ЦК України). Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця (ч.1ст. 1221 ЦК України). У відповідності до ч.2 ст. 1223 ЦК України, у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Статтею 1268 ЦК України визначено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення (ст. 1225 ЦК України). Відповідно до ст. 1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Враховуючи вищезазначені норми Закону, беручи до уваги те, що судом було встановлено, що частка померлого становить Ѕ земельної ділянки площею 0,0862 га для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 7310136900:58:001:0065, а, згідно отриманих судом матеріалів, спадкоємцями після смерті [PERSON] є діти: [PERSON] та [PERSON] , які прийняли спадщину, а також дружина спадкодавця - [PERSON] , яка відмовилася від прийняття спадщини на користь сина - [PERSON] , беручи до уваги при цьому те, що матеріали справи не містять будь-яких даних щодо наявності інших спадкоємців, які прийняли спадщину й відповідно сторонами докази на підтвердження їх існування суду не надано, суд вважає, що за позивачкою [PERSON] та відповідачем [PERSON] слід визнати право власності в порядку спадкування на частку померлого у земельній ділянці. Тому, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню у зв`язку з визнанням заявлених вимог відповідачем, за наявності законних на те підстав, беручи до уваги відповідні положення Цивільного кодексу України, та відсутність встановлених часток у спільній сумісній власності спадкового майна, що позбавляє позивачку можливості реалізувати своє право власності та право на спадкування в іншому порядку, а також враховуючи при цьому те, що задоволення позову не суперечить закону та не порушує права, свободи та інтереси третіх осіб. На підставі ст.ст. 328, 335, 346, 356-357, 364, 368, 370, 372, 392, 1216-1218, 1220-1221, 1223, 1225, 1226, 1258, 1261, 1268, 1270 ЦК України та

Outcome: approved