Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-16 00:00:00

23 вересня 2021 року [PERSON] звернулась до Добропільського міськрайонного суду Донецької області з позовною заявою до [PERSON] , про стягнення аліментів на дитину. Позов обґрунтований тим, що позивач 14 вересня 2019 року уклала шлюб з [PERSON] . Протягом 2017-2021 років проживала однією сім`єю та вела спільний побут з відповідачем. Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 23 вересня 2020 року відповідач, [PERSON] , є батьком [PERSON] , [INFO] . З початку 2021 року та по теперішній час між сторонами сумісне проживання та ведення спільного господарства припинено. Дитина постійно проживає з позивачем за адресою: [ADDRESS] . Добровільно матеріальну допомогу на утримання дитини відповідач не надає, свої батьківські обов`язки не виконує і не подає належного чоловічого прикладу. Позивач не має можливості самостійно у повному обсязі утримувати неповнолітнього сина. У свою чергу, відповідач офіційно працевлаштований та має можливість надавати матеріальну допомогу малолітній дитині. З урахуванням викладеного, просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина, [PERSON] , [INFO] , у розмірі ј усіх видів заробітку (доходу) щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Відповідач звернувся до суду із відзивом на позовну заяву, в якому просив у задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись на необґрунтованість позовних вимог [PERSON] в обґрунтування відзиву зазначив, що 14 вересня 2019 року він з позивачем уклали шлюб. У відносини вони увійшли, коли сину позивача, [PERSON] , 2016 року народження, було два місяці. Та згодом почали разом виховувати його. Після реєстрації шлюбу, він звернувся до суду про усиновлення дитини, та 27 січня 2020 року судом було задоволено позов та ухвалено рішення. На підставі якого відділом РАЦС було видано свідоцтво про народження [PERSON] . Після цього відносини в подружжя погіршилися, позивач перестала бути заінтересованою у шлюбі та у вересні 2020 року поїхала на заробітки до Польщі, де пробула понад пів року. А отже спільне господарство не ведеться саме з початку літа 2020 року. У цей період дитина перебувала на повному його утриманні та проживала разом з ним. Однак, [PERSON] доводилось залишать або з бабусями, або з сестрою відповідача, бо останній працює по першим змінам у ТОВ ДТЕК «Шахта «Добропільська». Позивач тричі за цей період виїжджала за кордон. Відповідач заперечив щодо ненадання матеріальної допомоги та зазначив, що весь цей час надавав кошти на купівлю одягу, взуття, ліків та продуктів харчування, на оплату дитячого садочка, проте розписок від позивача не брав. Зазначив, що з дитиною перебуває увесь вільний час. А після того, як позивач повернулась із Польщі, бачиться тільки тоді, як дозволяє мати дитини. Зазначає, що пропонував [PERSON] укласти договір про сплату аліментів, який посвідчується нотаріально, та який би регулював обов`язки як відповідача так і позивача. Однак, позивач не погодилась на таку пропозицію. Відповідач не заперечує проти подальшого матеріального забезпечення сина до досягнення ним повноліття. Позивач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити. Крім того, суду пояснила, що доки вони з відповідачем проживали разом, матеріальне забезпечення здійснювалось обома батьками. А коли припинили подружні стосунки і стали жити окремо, вона вимушена була звернутись до суду із даним позовом, оскільки відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дитини. Надала суду копії квитанцій на здійснення нею витрат на купівлю одягу та взуття дитині, іграшок, сплату за садочок. Квитанції датовані листопадом 2021 року - січнем 2022 року. Представник позивача [PERSON] підтримав позов з підстав, викладених у позовній заяві, та просив його задовольнити. Відповідач підтримав викладені у відзиві на позовну заяву обставини, визнав позовні вимоги, погодився сплачувати аліменти на утримання сина [PERSON] у розмірі ј усіх видів заробітку (доходу). Допитана у судовому засіданні у якості свідка [PERSON] суду пояснила, що доводиться відповідачу рідною сестрою. Коли [PERSON] було два місяці, відповідач, [PERSON] усиновив дитину. Зазначила, що відповідач спілкується з дитиною, обов`язки виконує. Коли позивачка поїхала до Польщі на заробітки, дитина була з бабусею та дідусем, та з татом. З літа 2021 року дитина мешкала у мами позивача. Зараз Гліб проживає разом з позивачем, [PERSON] . Відповідач з моменту звернення [PERSON] до суду із позовом не надає їй матеріальної допомоги. Заслухавши пояснення сторін по справі, представника позивача та свідка, дослідивши матеріали справи, врахувавши фактичні обставини справи, оцінюючи докази в їх сукупності, суд прийшов до наступних висновків. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 14 вересня 2019 року перебувають у шлюбі, який зареєстровано Добропільським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області (а.с. 4). Згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого повторно 23 вересня 2020 року, батьками [PERSON] , [INFO] , є сторони по справі, [PERSON] та [PERSON] (а.с. 5). Копією висновку виконавчого комітету Добропільської міської ради від 27 січня 2020 року про доцільність усиновлення [PERSON] , [INFO] , та відповідність його інтересам, підтверджується факт звернення до служби у справах дітей Добропільської міської ради відповідача по справі з приводу всиновлення дитини дружини [PERSON] - [PERSON] , який проживає в сім`ї усиновлювача, і вважає його своїм батьком. На що виконкомом Добропільської міської ради було надано позитивний висновок (а.с. 45-46). Позивач [PERSON] проживає разом із сином, [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується актом про місце проживання від 21 вересня 2021 року (а.с. 6). Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до приписів частин 3-5 статті 232 Сімейного кодексу України, з моменту усиновлення виникають взаємні особисті немайнові та майнові права і обов`язки між особою, яка усиновлена (а в майбутньому - між її дітьми, внуками), та усиновлювачем і його родичами за походженням. Усиновлення надає усиновлювачеві права і накладає на нього обов`язки щодо дитини, яку він усиновив, у такому ж обсязі, який мають батьки щодо дитини. Усиновлення надає особі, яку усиновлено, права і накладає на неї обов`язки щодо усиновлювача у такому ж обсязі, який має дитина щодо своїх батьків. Статтею 141 Сімейного кодексу України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо утримання дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Як роз`яснено у п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» - за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той з них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Судом встановлено, що малолітня дитина [PERSON] , 2016 року народження, проживає разом з матір`ю [PERSON] , що також підтвердила в судовому засіданні свідок [PERSON] . Доказів про те, що між позивачем та відповідачем досягнуто домовленість про сплату відповідачем аліментів на дитину сторони не надали. Правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються ст. ст. 180-183 Сімейного кодексу України, відповідно до яких батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина; при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення; розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до вимог ст. 182 Сімейного кодексу України, та як роз`яснено у п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», при вирішенні питання щодо розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. У свою чергу мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст. 184 цього Кодексу. Згідно ст. 7 Закону України від «Про державний бюджет України на 2021 рік» - встановлений прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років: з 1 липня - 2013 гривень, з 1 грудня - 2100 гривень. Згідно ст. 7 Закону України від «Про державний бюджет України на 2022 рік» - встановлений прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років: з 1 січня - 2100 гривень, з 1 липня - 2201 гривня, з 1 грудня - 2272 гривні. Що ж до максимального розміру аліментів, які стягуються з боржника, то відповідно до ч. 3 ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII від 02 червня 2016 року, він не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи. Так судом встановлено, що відповідач по справі з 26 січня 2021 року по теперішній час працює у ВП «Шахтоуправління «Добропільське» ДП «Добропіллявугілля-видобуток» прохідником підземним, що підтверджується довідкою ДП «Добропіллявугілля-видобуток» № 102 від 22 жовтня 2021 року (а.с. 47). За період січень - червень 2021 року його дохід, згідно відомостей № 695 з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми виплачених доходів та утримання податків за період з І по ІІ квартал 2021 року, становив 187598,33 грн. (а.с. 50). При визначенні розміру аліментів на утримання дитини, суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, матеріальне становище відповідача, те, що [PERSON] є молодою працездатною особою і спроможний платити аліменти на утримання сина [PERSON] , а тому має можливість надавати матеріальну допомогу дитині, визнання ним позовних вимог, а тому вважає, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі. Згідно статті 191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. З матеріалів справи вбачається, що позивач звернулась до суду 23 вересня 2021 року. Тому аліменти повинні бути стягнуті саме з цієї дати. На підставі викладеного та

Outcome: approved