Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-04 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач) звернулась до суду з позовом до Попільнянської селищної ради Житомирської області (далі - відповідач -1), Приватного сільськогосподарського підприємства «Саверці» (далі - відповідач-2) про визнання права на земельну частку (пай) за спадкоємцем, в якому вказує, що [INFO] померла її мати [PERSON] , останнє місце проживання якої було село Саверці, Попільнянського району, Житомирської області. Після її смерті відкрилась спадщина, яку позивач прийняла, відповідно до п. 1 ст. 549 ЦК України 1963 року, шляхом подання заяви до Попільнянської державної нотаріальної контори. Заведена спадкова справа № 70 на майно [PERSON] . Крім позивача, інші спадкоємці, відсутні. 08 лютого 2006 року позивачу видано свідоцтво про право на спадщину за законом на житловий будинок [ADDRESS] , реєстр № 311. В грудні місяці 2021 року позивачу стало відомо, що її мати також мала право на земельну частку (пай), яка виділялась членам колективних сільськогосподарських підприємства відповідно до Указу Президента № 720/95 від 08.08.1995 року «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям». Земельна частка (пай) розташована на території бувшої Саверецької сільської ради Попільнянського району Житомирської області. Рішенням Першої сесії 1 скликання від 29.12.2016 року № 17 Попільнянської селищної ради Саверецька сільська рада припинила юридичну особу шляхом приєднання до Попільнянської селищної ради. Розрахунок вартості земельної частки (паю) становить 8746 гривень та її розмір в умовних кадастрових гектарах КСП «Нове життя» - 2,18. Мати позивача [PERSON] була включена до уточненого списку громадян - членів КСП «Нове життя» станом на 01.08.1996 року під номером- 361. Рішення було прийнято за життя останньої і відповідно майнові права увійшли до складу спадщини. Згідно документації по паюванню земель [PERSON] була включена до списку осіб, який затверджений загальними зборами КСП «Нове життя» (протокол № 1 від 01.08.1996 року), який долучався до Державного акту на право колективної власності на земельну частку (пай) серії ЖТ - 04-21-000013, зареєстрованого в Книзі записів Державних актів на право колективної власності на землю за № 1 від 27 листопада 1995 року. Член КСП, включений до списку, що додається до Державного акту на право колективної власності на землю набуває право на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельну частку (пай) здійснюється за нормами Цивільного кодексу України, в тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Рішенням загальних зборів від 14.02.1992 року протокол № 1 назва колгоспу «Будівник комунізму» замінена на «Нове життя». Колгосп «Нове життя» реорганізовано в Колективне сільськогосподарське підприємство «Нове життя» рішенням загальних зборів від 12.02.1993 року, протокол № 1. КСП «Нове життя» реорганізоване в Приватне сільськогосподарське підприємство «Саверці» рішенням загальних зборів від 18.01.2000 року, протокол № 1. Мати позивача - [PERSON] працювала в підприємстві з 1967 року по 1983 рік, до виходу на пенсію, що стверджується довідкою ПСП «Саверці» № 136 від 20 грудня 2021 року. Як стало відомо в бесіді з керівником ПСП земельна ділянка, на яку мала право спадкодавець, значиться на карті, копію якої позивач долучає. Позивач просить визнати за нею, як спадкоємцем за законом на майно матері - [PERSON] , померлої [INFO] , право на земельну частку (пай) члена колективної сільськогосподарського підприємства «Нове життя» Саверецької сільської ради (нині Попільнянської селищної ради) Житомирської області у розмірі 2,18 в умовних кадастрових гектарах вартістю 8746 гривень (без урахування коефіцієнта індексації). Судові витрати залишає за собою. Позивач в підготовче судове засідання не з`явилась, в позовній заяві просила справу розглядати без її участі. Представник відповідача Попільнянської селищної ради Житомирської області в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву в якій просив справу розглядати без участі представника селищної ради, при прийнятті рішення покладаються на розсуд суду. Представник відповідача ПСП «Саверці» в підготовче судове засідання не з`явився, надав заяву в якій просить справу слухати у відсутність їх представника, позовні вимоги визнають в повному обсязі і просять їх задовольнити. Відповідно до частини 3 статті 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Частина 3 статті 211 ЦПК України визначає, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Суд, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши норми чинного законодавства, оцінивши в сукупності докази по справі, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 23 грудня 2020 року Шаргородським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрально -Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький), [PERSON] померла [INFO] , про що складено відповідний актовий запис № 3 /а.с. 6/. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 23 лютого 1952 року Саверецькою сільською радою Попільнянського району, батьками [PERSON] , [INFO] , вказані [PERSON] та [PERSON] , про що зроблено запис за № 8 /а.с. 7/. Згідно свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] , виданого 27 травня 1973 року Саверецьким сільським бюро ЗАГС Попільнянського району, [PERSON] 27 травня 1973 року уклала шлюб з [PERSON] , після укладення шлюбу дружині присвоєно прізвище « [PERSON] », запис за № 9 /а.с. 8/. Як вбачається з Свідоцтва про право на спадщину за законом посвідченого 08 лютого 2006 року державним нотаріусом Попільнянської державної нотаріальної контори Житомирської області, спадкоємицею майна [PERSON] , померлої [INFO] , є її дочка: [PERSON] . Спадкове майно, на яке видано це свідоцтво, складається з житлового будинку [ADDRESS] та вкладів із нарахованою компенсацією. Спадкова справа № 70, зареєстровано в реєстрі за № 311 /а.с. 9/. Відповідно до Витягу з рішення Попільнянської селищної ради Попільнянського району Житомирської області Першої сесії І скликання «Про припинення діяльності Саверецької сільської ради» № 17 від 29 грудня 2016 року, припинено юридичну особу Саверецьку сільську раду шляхом приєднання до Попільнянської селищної ради, Попільнянську селищну раду вважати правонаступником активів та пасивів, всіх майнових прав та обов`язків Саверецької сільської ради /а.с. 10/. Згідно Державного акту на право колективної власності на землю серії ЖТ - 04-21-000013 виданий 27 листопада 1995 року, КСП «Нове життя» с. Саверці Саверецька сільська рада Попільнянського району Житомирської області, передається у колективну власність 1303,0 га землі в межах згідно з планом, землю передано для сільськогосподарського виробництва /а.с. 11-16/. Як вбачається з Документації по паюванню земель, переданих у колективну власність КСП «Нове життя» Саверецької сільської ради Попільнянського району Житомирської області створено комісію по паюванню земель колективної власності, вирішено затвердити список осіб для обчислення середньої земельної частки (паю) в кількості 564 чоловіка в тому числі резервний фонд земельної частки (паю) для майбутніх потреб в кількості 6 чоловік. В уточненому списку під № 361 вказана [PERSON] /а.с. 17-29/. Відповідно до розпорядження голови районної державної адміністрації № 336 від 13 грудня 1996 року «Про затвердження розрахунку вартості земельної частки (паю) та її розміру в умовних кадастрових гектарах по КСП «Нове життя» та Розрахунку вартості земельної частки (паю) та її розмір, вартість земельної частки (паю) - 8746 гривень, розмір земельної частки (паю) в умовних кадастрових гектарах - 2,18 /а.с. 30-31/. Позивачем до матеріалів справи долучено викопіровка з плану земель, на якій відмічено розташування земельної ділянки, на яку мала право спадкодавець - мати позивача [PERSON] /а.с. 32/. Довідкою № 136 від 20 грудня 2021 року ПСП «Саверці» Житомирської області визначено, що [PERSON] дійсно працювала на даному підприємстві з 1967 року по 1983 рік. Довідка видана на підставі книг обліку трудового стажу та заробітної плати працівників за 1967-1983 роки /а.с. 33/. Згідно довідки № 137 від 20 грудня 2021 року ПСП «Саверці», назва колгоспу «Будинок комунізму» замінена на нову назву «Нове життя» рішенням загальних зборів від 14.02.1992 року, протокол № 1. Колгосп «Нове життя» реорганізовано в колективне сільськогосподарське підприємство «Нове життя» рішенням загальних зборів від 12.02.1993 року, протокол № 1. КСП «Нове життя» реорганізовано в приватне сільськогосподарське підприємство «Саверці» рішенням загальних зборів від 18.01.2000 року, протокол № 1 /а.с. 34/. Частиною першою статті 4 ЦПК України, визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 5 ЦПК України встановлено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Згідно статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно зі статтями 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення. Відповідно до статті 131 Земельного Кодексу України, громадяни та юридичні особи України, а також територіальні громади та держава мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі міни, ренти, дарування, успадкування та інших цивільно-правових угод. Згідно п. «а» ч. 3 статті 152 Земельного Кодексу України, захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання прав. Указом Президента України від 8 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» визначено, що право на земельний пай мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами цього підприємства, відповідно до списку, що додається до державного акту на право колективної власності на землю. При паюванні вартість і розміри в умовних кадастрових гектарах земельних часток (паїв) всіх членів підприємства, кооперативу, товариства є рівними (пункт 2). Частина 5 даного Указу вказує, що видача громадянам сертифікатів на право на земельну частку (пай) єдиного в Україні зразка та їх реєстрація провадяться відповідною районною державною адміністрацією. Пункт 7 вищевказаного Указу визначає, що створюваний під час передачі земель у колективну власність резервний фонд використовується для передачі у приватну власність або надання у користування земельних ділянок переважно громадянам, зайнятим у соціальній сфері на селі, а також іншим особам, яких приймають у члени сільськогосподарських підприємств або які переселяються у сільську місцевість для постійного проживання. Відповідно до Указу Президента України «Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва» № 666/94 від 10.11.1994 року, право на земельну частку (пай) є об`єктом купівлі-продажу, дарування, міни, успадкування, застави. Кожному члену підприємства, кооперативу, товариства видається сертифікат на право приватної власності на земельну частку (пай) із зазначенням у ньому розміру частки (паю) в умовних кадастрових гектарах, а також у вартісному вираженні. Частиною 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», член колективного сільськогосподарського підприємства (далі - КСП), включений до списку, що додається до державного акту на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акту, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Згідно пункту 3.5 Інформаційного листа Вищого ССУ з розгляду кримінальних та цивільних справ від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», у разі втрати, пошкодження сертифіката про право на земельну частку (пай) аналогічного порядку видачі нового сертифікату на ім`я спадкодавця спадкоємцям особи, яка мала право на земельну частку (пай), не передбачено. Отже, належним способом захисту прав спадкоємців у разі відмови нотаріуса видати свідоцтво право на спадщину на земельну частку (пай) є звернення спадкоємців з вимогами про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» від 05 червня 2003 року № 899-ІV, визначено, що право на земельну частку (пай) мають колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку. Право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку. Як передбачено з вищевказаного Закону, в редакції чинній на даний час, головним тимчасовим розпорядником не витребуваних та нерозподілених земель є органи місцевого самоврядування. Згідно абзацу 2 п.1 Перехідних положень Земельного Кодексу України від 25 жовтня 2001 року рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року «Про приватизацію земельних ділянок», є підставою для виготовлення та видачі цим громадянам або їх спадкоємцям державних актів на право власності на земельну ділянку за технічною документацією щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку. Відповідно до пунктів 16, 17 Перехідних положень Земельного кодексу України, громадянам - власникам земельних часток (паїв) за їх бажанням виділяються в натурі (на місцевості) земельні ділянки з видачею державних актів на право власності на землю. Сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними прав вимоги на відведення земельної частки (пай) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. У пункті 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», судам роз`яснено, що при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Згідно зі статтями 22, 23 ЗК України (у редакції від 22 червня 1993 року) та відповідно до вищезазначеного указу особа набуває право на земельний пай за наявності трьох умов: 1) перебування в членах КСП на час паювання; 2) включення до списку осіб, доданого до державного акта на право колективної власності на землю; 3) одержання КСП цього акта. Відповідно до статті 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є: свідоцтво про право на спадщину; посвідчені у встановленому законом порядку договори купівлі - продажу, дарування, міни, до яких додається сертифікат на право на земельну частку (пай); рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Стаття 5 вищевказаного Закону визначає, що сільські, селищні, міські ради в межах їх повноважень щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості): розглядають заяви власників земельних часток (паїв) щодо виділення їм в натурі (на місцевості) земельних ділянок; приймають рішення щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості). Як вбачається з статті 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Статтями 1216, 1218 Цивільного Кодексу України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Таким чином, цивільні права та обов`язки спадкодавця, у тому числі право власності на річ, можуть переходити у спадщину. Згідно ст. 46, п. 2 ч. 1 ст. 49 Глави 4 та ст. 67 Глави 7 Закону України «Про нотаріат», Свідоцтво про право на спадщину на земельну частку (пай) після смерті фізичних осіб може бути видане на підставі сертифіката на право на земельну частку (пай) чи договорів дарування, міни, чи свідоцтва про право на спадщину, чи рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів, нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання у судовому порядку. Відповідно до частини 5 статті 1268 Цивільного Кодексу України, незалежно від часу прийняття спадщини, вона належить спадкоємцям з часу її відкриття. Згідно частини 1 статті 1297 Цивільного Кодексу України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. У відповідності до статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Таким чином, судом встановлено, що [PERSON] , за життя, правомірно набула права на земельну частку (пай) розміром 2,18 в умовних кадастрових гектарах, як член КСП «Нове життя», село Саверці, Саверецька сільська рада, Попільнянського району, Житомирської області, а тому, право на вказану земельну частку (пай) увійшло до складу її спадщини. Як вбачається з частини першою статті 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частини другої статті 89 ЦПК України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Зазначені обставини у їх системному зв`язку свідчать, що є всі підстави для визнання за позивачем [PERSON] права на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом після смерті матері. Відповідно до положень частини першої статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивач в поданій позовній заяві просить залишити судові витрати за нею, а тому суд при ухваленні рішення не здійснює їх розподіл.

Outcome: approved