Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-18 00:00:00

У березні 2013 року Публічне акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк», правонаступником якого є Акціонерне товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» звернулося з цим позовом до відповідачів. Заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 25.04.2013 року позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково, стягнуто з [PERSON] заборгованість за кредитним договором від 13.06.2007 року у розмірі 116 881 грн. 76 коп., стягнуто солідарно з [PERSON] , ПАТ «Акцент-Банк» 10 000 грн., вирішено питання про судові витрати. 30.09.2020 року від відповідача [PERSON] надійшла заява про перегляд зазначеного заочного рішення. Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 01.10.2020 року прийнято заяву [PERSON] про перегляд заочного рішення та справу призначено до розгляду у судовому засіданні. Згідно довідки від 30.09.2020 року, наданої архіваріусом Індустріального районного суду м. Дніпропетровська, цивільна справа № 202/21524/13-ц за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк», [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, знищена у зв`язку із закінченням строку зберігання. Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 19.10.2020 року ініційовано відновлення втраченого судового провадження по цивільній справі № 202/21524/13-ц за зазначеним позовом та зупинено провадження до набрання законної сили рішенням по цивільній справі про відновлення втраченого судового провадження. Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 31.05.2021 року (провадження № 2-в/202/8/2020), що набрала чинності 16.06.2021 року, відновлено втрачене судове провадження у справі № 202/21524/13-ц. Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 16.06.2021 року поновлено провадження у справі, заяву [PERSON] про перегляд заочного рішення по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк», [PERSON] , про стягнення заборгованості за кредитним договором, призначено до розгляду у судовому засіданні. Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 01.07.2021 року заяву [PERSON] про перегляд заочного рішення по справі задоволено, заочне рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 25.04.2013 року скасовано, справу призначено до розгляду у порядку загального позовного провадження. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідно до кредитного договору № HAXRRC14110018 від 13.06.2007 року [PERSON] отримав кредит у сумі 10 334,50 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 13.06.2010 року. В порушення умов кредитного договору позичальник свої зобов`язання належним чином не виконав, в результаті чого за кредитним договором виникла заборгованість, яка станом на 05.02.2013 року, за розрахунком позивача, становить 126 881,76 грн., і складається з: заборгованості за кредитом - 9 843,71 грн.; заборгованості по процентам за користування кредитом - 44 743,24 грн., заборгованості по комісії за користування кредитом - 3 534,38 грн., пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором - 62 242,25 грн., штрафу (фіксована частина) - 500,00 грн., штрафу (процентна складова) - 6 018,18 грн. Окрім того, зобов`язання за вказаним кредитним договором забезпечені порукою у розмірі 10 000,00 грн. на підставі укладеного позивачем з ПАТ "Акцент - Банк" договору поруки № 167 від 20.10.2010 року, у зв`язку з чим боржник та поручитель несуть відповідальність як солідарні боржники. З урахуванням зазначеного, позивач просив стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість за кредитним договором № HAXRRC14110018 від 13.06.2007 року у загальному розмірі 116 881,76 грн., стягнути з відповідачів [PERSON] і ПАТ «Акцент-Банк» солідарно на свою користь 10 000,00 грн., стягнути з відповідача [PERSON] витрати на юридичну правову допомогу у розмірі 3 200,00 грн. та стягнути з відповідача [PERSON] судовий збір . Відповідач [PERSON] і його представник в судове засідання не з`явилися, про розгляд справи повідомлені, відзиву на позов не направили, але у заяві про перегляд заочного рішення відповідач [PERSON] заперечував проти позову, зазначаючи, що кредитний договір від 13.06.2007 року з позивачем не укладав, а його підпис в заяві позичальника є підробленим; грошових коштів він не отримував. Зазначив, що позивач не надав виписки з особового рахунку, на який було перераховано грошові кошти. Також зазначив, що не надавав дозволу на підписання договору поруки та посилався на Закон України «Про захист прав споживачів» в редакції станом на 20.12.2011 року, згідно якого забороняється стягувати штрафні санкції та проценти в сумі більш ніж 50% заборгованості, а також заявив про застосування позовної давності до вимог позивача. Представник відповідача ПАТ «Акцент-Банк» в судове засідання не з`явився, відзиву на позов не направив, про розгляд справи повідомлений. З`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 13.06.2007 року між Закритим акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», і [PERSON] укладено кредитний договір шляхом підписання останнім заяви-позичальника № HAXRRC14110018 про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку. Згідно з умовами даного договору позичальник отримав кредит у розмірі 10 334,50 грн. на строк 36 місяців з 13.06.2007 року по 13.06.2010 року включно з умовами сплати за користування кредитом відсотків у розмірі 1,0% на місць на суму залишку заборгованості по кредиту, щомісячної винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 186,02 грн. та одноразової винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 939,5 грн. У заяві позичальника зазначено, що відповідач згоден з тим, що ця заява разом із Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (СТАНДАРТ) і Тарифами, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді, складають між ним та банком кредитно-заставний договір. Також зазначено, що згідно п. 4.2 Умов при порушенні позичальником зобов`язань із погашення кредиту, позичальник сплачує банку відсотки за користування кредитом у розмірі 8,5% на місяць, розрахованих від суми залишку непогашеної заборгованості за кредитом. Згідно заяви позичальника, складовою кредитного договору є Умови надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт), які наявні в матеріалах справи, і Тарифи, які в матеріалах справи відсутні . Судом також встановлено, що з метою забезпечення виконання кредитних зобов`язань, 20.10. 2010 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ПАТ «Акцент-Банк» укладено договір поруки № 167, відповідно до умов якого поручитель відповідає перед кредитором боржника за виконання ним своїх зобов`язань у межах 10 000,00 грн. Позичальник порушив умови кредитного договору, тому у нього, згідно з наданим банком розрахунком, за вказаним кредитним договором станом на 05.02.2013 року утворилася заборгованість яка становить 126 881,76 грн., та складається з: заборгованості за тілом кредиту - 9843,71 грн.; заборгованості за процентами за користування кредитом - 44 743,24 грн.; заборгованості по комісії за користування кредитом - 3 534,38 грн.; нарахована пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором - 62 242,25 грн., а також 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), та 6 018,18 грн. - штраф (процентна складова). Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом ст. 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. За змістом ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Статтею 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. За ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. З урахуванням встановлених судом обставин і відповідних ним правовідносин, суд вважає, що з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість за кредитом в сумі 9 843,71 грн. і заборгованість за комісією в сумі 3 354,18 грн., оскільки зазначене випливає з умов кредитного договору і підтверджується розрахунком заборгованості, наданим Банком. Щодо стягнення з відповідача заборгованості по процентам за користування кредитом суд зазначає наступне. У правовому висновку, викладеному Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 28.03.2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) відзначено, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості нарахування заборгованості по відсоткам на умовах кредитного договору, у т.ч. за підвищеною ставкою, у зв`язку з порушенням позичальником зобов`язань із повернення кредиту, банк здійснив по 05.02.2013 року включно, що виходить за межі визначеного кредитним договором кінцевого строку повернення кредиту, яким є 13.06.2010 року. Сума заборгованості відповідача [PERSON] по відсоткам станом на 13.06.2010 року на умовах кредитного договору в розрахунку заборгованості Банком не зазначена. Ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, суд не має права з власної ініціативи вирішувати питання про перерахунок заборгованості або здійснювати його самостійно з метою приведення розміру заборгованості до положень законодавства та умов кредитного договору. За таких обставин, суд не вбачає правових підстав для стягнення з відповідача [PERSON] заборгованості по процентам за користування кредитом, у зв`язку з чим відмовляє позивачеві у задоволенні цієї частини вимог з зазначених вище підстав. Суд також не вбачає правових підстав для стягнення з відповідача [PERSON] заборгованості по пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором та штрафу, оскільки надані Банком до кредитного договору № HAXRRC14110018 Умови надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) не містять підпису відповідача [PERSON] , тому їх не можна розцінювати як частину укладеного між сторонами 13.06.2007 року кредитного договору шляхом підписання заяви позичальника. У зв`язку з цим у суду відсутні підстави вважати, що сторони обумовили відповідальність позичальника у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (№14-131цс19). Суд відмовляє у задоволені позову в частині стягнення з відповідача [PERSON] пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором та штрафу. Дійшовши висновку про часткове задоволення позову, суд критично ставиться до посилання відповідача [PERSON] на те, що заява позичальника ним підписана не була, а його підпис є підробним. Відповідно до частини 3 ст. 12, ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень,крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доводи відповідача [PERSON] про те, що заява позичальника містить не його підпис, належними і допустимими доказами не підтверджені, тому до уваги не приймаються. Суд також критично ставиться до заяви відповідача [PERSON] про застосування до вимог позивача строку позовної даності. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено відповідачем у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до заяви позичальника № HAXRRC14110018 кінцевий термін повернення усієї кредитної заборгованості визначено сторонами 13.06.2010 року. До суду з даним позовом Банк звернувся у березні 2013 року, тобто в межах строку позовної давності . Стосовно вирішення спору в частині позовних вимог про стягнення заборгованості з поручителя суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 543 ЦК України (в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин між сторонами) у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Згідно ст. 554 ЦК України (в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин між сторонами), у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Частиною першою статті 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до пункту 8 договору поруки № 167 від 20 жовтня 2010 року, вищезазначений договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами і діє до повного виконання зобов`язань за кредитним договором. Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України (в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин між сторонами) порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя, якщо інше не передбачено законом. Як убачається з договору поруки № 167 від 20.10.2010 року, строк виконання основного зобов`язання в Договорі не встановлено. Судом встановлено, що строк дії кредитного закінчився 13.06.2010 року, зазначена дата є датою настання строку виконання основного зобов`язання. Позивач протягом шести місяців з цієї дати не пред`явив вимогу до поручителя, звернувся до суду з позовом лише у березні 2013 року. За таких обставин, суд не вбачає правових підстав для солідарного стягнення заборгованості за договором поруки, у зв`язку з чим відмовляє позивачеві у цій частині вимог. Стосовно стягнення про стягнення з відповідача [PERSON] витрат на юридичну допомогу суд виходить з такого. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків встановлених законом. За змістом ч. 1 п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Отже, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. Проте позивачем не надано жодного підтвердження понесених ним витрат на юридичну допомогу у розмірі 3 200,00 грн. та не здійснено їх обґрунтування, тому суд не вбачає підстав для стягнення цієї суми з [PERSON] на користь позивача. Оскільки суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача [PERSON] на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог у сумі 131,98 грн. ((9 843,71 грн. + 3 354,38 грн.) * 1268,82 грн. / 126 881,61 грн.).

Outcome: partial