Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-12 00:00:00

Стислий виклад позицій сторін. 16.12.2021 року [PERSON] звернувся до Малинського районного суду Житомирської області з позовною заявою, в обґрунтування якої зазначив, що 17.01.2012 року Малинським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Житомирській області було зареєстровано шлюб між ним та відповідачем. Від даного шлюбу у сторін є спільна дитина - [PERSON] , [INFO] . На час звернення до суду спільний побут та господарство сторони не ведуть, як сім`я не проживають. Отже, подальше спільне життя є неможливим, а тому [PERSON] просить суд розірвати шлюб. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, в матеріалах справи міститься заява про розгляд справи без його участі, позовні вимоги позивач підтримав, просив їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, 13.01.2022 року подала до суду заяву, в якій просила проводити розгляд справи без її участі, не заперечила щодо розірвання шлюбу. Вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку про можливість ухвалити рішення на підставі наявних у справі доказів та вважає позов таким, що підлягає до задоволення. Фактичні обставини справи, встановлені судом. Встановлено, що 17.01.2012 року Малинським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Житомирській області було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , про що свідчить наявна в матеріалах справи копія свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , за актовим записом №5. Після реєстрації шлюбу відповідач змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] » (а.с.6). Від даного шлюбу у сторін народилася спільна дитина - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с.7). На даний час шлюб носить формальний характер, оскільки сторони припинили сімейно-шлюбні відносини і примирення між ними стало неможливим. Спір щодо визначення місця проживання дитини між сторонами відсутній, дитина проживає разом з відповідачем. Мотиви та застосовані норми права. Частиною 3 ст. 10 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог цивільно-процесуального законодавства. У відповідності до ст. 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. А від так, кожен з подружжя має право на припинення шлюбних відносин згідно зі ст. 56 Сімейного кодексу України. За змістом ст. 112 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного із них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно із положеннями п.10 постанови Пленуму Верховного Суду №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Позивач скористався даним правом та звернувся до суду з цим позовом, наполягаючи на розірванні шлюбу, оскільки фактично сімейні стосунки припинені. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має наміру зберегти шлюб з відповідачем. Таким чином, сім`я фактично розпалася і збережена бути не може, стосунки, які існують між сторонами, виключають можливість збереження сім`ї, подальше перебування в шлюбі буде суперечити інтересам сторін, а тому шлюб необхідно розірвати. Відповідно до ст.113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або встановити своє дошлюбне прізвище. За таких обставин, враховуючи відсутність відповідного клопотання відповідача, суд вважає за необхідне залишити їй шлюбне прізвище « [PERSON] ». Згідно ст.160 Сімейного кодексу України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років визначається за згодою батьків. Спір щодо визначення місця проживання дитини [PERSON] , 2012 року народження, між сторонами відсутній, дитина залишається проживати разом з матір`ю [PERSON] .

Outcome: approved