Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-10 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог. 30.09.2021 року ПрАТ «Українська Страхова Компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» звернулася до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 11.06.2018 року між ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» та ПП [PERSON] було укладено договір добровільного страхування наземного транспортного засобу (КАСКО) №06/02-40К/128408 (надалі Договір страхування), предметом якого було страхування транспортного засобу Volkswagen Crafter, д.н.з. [NUMBER] , номер кузова [NUMBER] (надалі - Застрахований ТЗ). 18.01.2019 в м. Кременчук Полтавської області по вул. Черниша відбулася дорожньо-транспортная пригода за участі Застрахованого ТЗ та транспортного засобу Volkswagen, д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . Постановою Крюківського районного суду м. Кременчука від 19.03.2019 року у справі №537/449/19 [PERSON] визнаний винуватим за ст.124 КУпАП по факту порушення ПДР, в наслідок якого зазначені транспортні засоби отримали механічні пошкодження. За Договором страхування Страхувальник/Вигодонабувач пошкодженого Застрахованого ТЗ звернувся до ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» із заявою про подію ДТП. З метою визначення вартості відновлювального ремонту пошкодженого Застрахованого ТЗ Volkswagen Crafter, д.н.з. [NUMBER] , було проведено його огляд, про що складено актом огляду транспортного засобу та отримано рахунок № [NUMBER] від 16.05.2019 року, згідно з яким вартість відновлювального ремонту пошкодженого Застрахованого ТЗ становить 9399,50 грн. Також отримано акт №422 від 06.06.2019 року про виконання робіт, надання послуг за нарядом замовленням №505 від 06.06.2019 року, згідно з яким вартість виконаних робіт по ремонту пошкодженого Застрахованого ТЗ склала 9399,50 грн. ПрАТ «Українська Страхова Компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» виплатила страхове відшкодування в сумі 9399,50 грн., а тому на підставі ст.1187, ст.1191 ЦК України, ст. 27 ЗУ «Про страхування» має право зворотньої вимоги (регресу) до особи, з вини якого сталося ДТП та пошкоджено застрахований ТЗ, а саме до [PERSON] . Цивільно-правова відповідальність [PERSON] на момент ДТП була застрахована в ПАТ «НАСК «Оранта». Тому ПрАТ «Українська Страхова Компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» звернулося до ПАТ «НАСК «Оранта» з вимогою про виплату страхового відшкодування в порядку регресу. Ліміт відповідальності страховика ПАТ «НАСК «Оранта» за майнову шкоду, заподіяну страхувальником [PERSON] , становить 100000 грн., проте ПАТ «НАСК «Оранта» виплатило ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» лише 4602,85 грн. Отже відповідно до положень ст.1194 ЦК України особа, [PERSON] , з вини якого сталося ДТП та пошкоджено застрахований ТЗ, зобов`язаний відшкодувати в порядку регресу ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» різницю між фактичним розміром шкоди і проведеною страховою виплатою, що становить 4796,65 грн. За таких обставин ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» звернулося до суду з позовом, в якому просило в порядку регресу стягнути з [PERSON] на їх користь різницю між фактичним розміром шкоди і проведеною страховою виплатою, що становить 4796,65 грн. А також стягнути з [PERSON] на користь позивача понесені ним судові витрати на судовий збір в сумі 2270 грн. Рух справи. Ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 18.10.2021 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 03.11.2021 року до участі у справі залучено третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, ПАТ «НАСК «Оранта». Ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 11.01.2022 року відмовлено в задоволенні клопотання відповідача [PERSON] про залучення до участі у справі співвідповідачем ПАТ «НАСК «Оранта». Позиції учасників справи. В судове засідання не з`явився представник позивача ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп», подав заяву про розгляд справи без його участі., позовні вимоги задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, хоча був повідомлений про місце і час розгляду справи належним чином. Подав заяву про розгляд справи без його участі та повідомив, що не визнає позовні вимоги. Представник третьої особи ПАТ «НАСК «Оранта» не з`явився в судове засідання, хоча повідомлявся належним чином про місце і час розгляду справи. ПАТ «НАСК «Оранта» надало суду письмові пояснення по суті справи, в який просило відмовити у задоволенні позову. Так, 01.10.2018 року між [PERSON] та ПАТ НАСК «Оранта» було укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, страховий поліс №АМ/7645776, строк дії якого з 02.10.2018 року по 01.10.2019 року, забезпечений транспортний засіб Volkswagen, д.н.з. [NUMBER] , страхова сума (ліміт відповідальності страховика) за шкоду, заподіяну майну потерпілих, - 100000 грн. франшиза 1000 грн. 21.01.2018 року страхувальник [PERSON] письмово повідомив ПАТ «НАСК «Оранта» про ДТП, яка сталася 18.01.2019 в м. Кременчук Полтавської області по вул. Черниша за участі транспортного засобу Volkswagen Crafter, д.н.з. [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , а також транспортного засобу Volkswagen, д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . Суд визнав [PERSON] винуватим за ст.125 КУпАП у порушенні ПДР, внаслідок якого сталося ДТП та транспортні засоби отримали механічні пошкодження. [PERSON] не звертався до ПАТ «НАСК «Оранта» із заявою про страхове відшкодування шкоди, завданої в ДТП транспортному засобу Volkswagen Crafter, д.н.з. [NUMBER] , не надавав для огляду пошкоджений транспортний засіб. В червні 2020 року до ПАТ «НАСК «Оранта» звернувся ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» у зв`язку з проведенням ним страхової виплати за договором майнового страхування, а саме здійснення страхового відшкодування шкоди в розмірі 9399,50 грн., заподіяної транспортному засобу Volkswagen Crafter, д.н.з. [NUMBER] , застрахованого його власником ПП « [PERSON] » в ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» за Договором добровільного страхування наземного транспортного засобу (КАСКО) №06/02-40К/128408 від 11.06.2018 року. ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» сплатило ПП «[PERSON]» страхове відшкодування шкоди у розмірі вартості відновлювального ремонту застрахованого транспортного засобу, без урахування фізичного зносу застрахованого транспортного засобу, що становить 9399,50 грн. ПАТ «НАСК «Оранта» сплатило ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» страхове відшкодування без франшизи 1000 грн. та з дотриманням положень ст. 29 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу транспортного засобу, 2012 р.в., розрахованого з урахуванням п.7.38 «Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів», що дорівнює 0,45 (45%). Так ПАТ «НАСК «Оранта» сплатило ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» страхове відшкодування в сумі 4602,85 грн. Разом з тим, ПАТ «НАСК «Оранта» вважало безпідставними вимоги ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» про стягнення з [PERSON] в порядку регресу на підставі ст. 1191 ЦК України різницю між проведеним ним страховим відшкодуванням шкоди, заподіяної з його вини, в сумі 9399,50 грн. та виплачених ПАТ «НАСК «Оранта» суми страхового відшкодування в сумі 4602,85 грн., що дорівнює 4796,65 грн. Оскільки правовідносини, що виникли між ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» та [PERSON] регулюються положеннями ст.993 ЦК суброгації. При виникненні спорів про право зворотньої вимоги страховика, суди повинні розрізняти поняття «регрес» та «суброгація», оскільки у випадку «суброгації» відбувається лише заміна осіб у вже наявному зобов`язанні (заміна активного суб`єкта) зі збереженням самого зобов`язання. У такому разі страхувальник передає свої права страховикові на підставі договору і сприяє реалізації останнім прийнятих суброгаційних прав. У випадку регресу одне зобов`язання замінює собою інше, але переходу прав від одного кредитора до іншого не відбувається. При цьому регрес регулюється загальними нормами цивільного права (зокрема ст.1191 ЦК України) та ст. 38 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а суброгація регулюється ст. 993 ЦК України та ст.27 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». За таких обставин ПАТ "НАСК "Оранта" вважало безпідставними вимоги позивача ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» до відповідача [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди в порядку регресу. Фактичні обставини справи, встановлені судом, норми права та мотиви, застосовані при ухваленні рішення. Дослідивши матеріали справи судом встановлено, що 01.10.2018 року між [PERSON] та ПАТ НАСК «Оранта» було укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, страховий поліс №АМ/7645776, строк дії якого з 02.10.2018 року по 01.10.2019 року, забезпечений транспортний засіб Volkswagen, д.н.з. [NUMBER] , страхова сума (ліміт відповідальності страховика) за шкоду, заподіяну майну потерпілих, - 100000 грн. франшиза 1000 грн. 11.06.2018 року між ПП «[PERSON]» в ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» було укладено Договір добровільного страхування наземного транспортного засобу (КАСКО) №06/02-40К/128408, строк дії якого з 12.06.2018 року по 11.06.2019 року, забезпечений транспортний засіб Volkswagen Crafter, д.н.з. [NUMBER] . (а.с.6) Постановою Крюківського районного суду м. Кременчука від 19.03.2019 року у справі №537/449/19, [PERSON] визнаний винуватим у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, із накладенням адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 20 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто 340 грн., по факту, що 18.01.2019 року о 17 год. 45 хв. [PERSON] , керуючи автомобілем Volkswagen, д.н.з. [NUMBER] , в порушення п.13.1. ПДР, рухаючись заднім ходом на території кооперативу «Дормашівець», що розташований за адресою: м. Кременчук, вул. Черниша, 18-А, не переконався в безпечності маневру, не дотримався безпечного інтервалу та допустив зіткнення з автомобілем Volkswagen Crafter, д.н.з. [NUMBER] , внаслідок чого вказані транспортні засоби отримали механічні пошкодження. (а.с.7). Згідно з ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Таким чином, обставина вини [PERSON] у спричиненні указаного ДТП доказуванню не підлягає. 21.01.2018 року страхувальник [PERSON] письмово повідомив ПАТ «НАСК «Оранта» про ДТП, яка сталася 18.01.2019 в м. Кременчук Полтавської області по вул. Черниша за участі транспортного засобу Volkswagen Crafter, д.н.з. [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , а також транспортного засобу Volkswagen, д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . [PERSON] не звертався до ПАТ «НАСК «Оранта» із заявою про страхове відшкодування шкоди, завданої в ДТП транспортному засобу Volkswagen Crafter, д.н.з. [NUMBER] . 18.01.2019 року [PERSON] звернувся до ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» з повідомленням про ДТП, яка сталася 18.01.2019 в м. Кременчук Полтавської області по вул. Черниша за участі транспортного засобу Volkswagen Crafter, д.н.з. [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , а також транспортного засобу Volkswagen, д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . З метою визначення вартості відновлювального ремонту пошкодженого Застрахованого ТЗ Volkswagen Crafter, д.н.з. [NUMBER] , було проведено його огляд, про що складено акт огляду транспортного засобу та отримано рахунок № [NUMBER] від 16.05.2019 року, згідно з яким вартість відновлювального ремонту пошкодженого Застрахованого ТЗ становить 9399,50 грн. без урахування фізичного зносу. (а.с.12). Також згідно з актом №422 від 06.06.2019 року про виконання робіт, надання послуг за нарядом замовленням №505 від 06.06.2019 року, вартість виконаних робіт по ремонту пошкодженого Застрахованого ТЗ Volkswagen Crafter, д.н.з. [NUMBER] , склала 9399,50 грн. (а.с.13-15). ПрАТ «Українська Страхова Компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» виплатила страхове відшкодування за ремонт застрахованого ТЗ ПП " [PERSON] " в сумі 9399,50 грн., що підтверджено платіжним дорученням №ЗР041874 від 24.05.2019 року. (а.с.16-18). 07.06.2019 року до ПАТ «НАСК «Оранта» звернувся ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» у зв`язку з проведенням ним страхової виплати за договором майнового страхування, а саме здійснення страхового відшкодування шкоди в розмірі 9399,50 грн., заподіяної транспортному засобу Volkswagen Crafter, д.н.з. [NUMBER] , застрахованого його власником ПП « [PERSON] » в ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» за Договором добровільного страхування наземного транспортного засобу (КАСКО) №06/02-40К/128408 від 11.06.2018 року. ПАТ «НАСК «Оранта» сплатило ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» страхове відшкодування без франшизи 1000 грн. та з дотриманням положень ст. 29 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу транспортного засобу, 2012 р.в., розрахованого з урахуванням п.7.38 «Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів», що дорівнює 0,45 (45%). Так, ПАТ «НАСК «Оранта» сплатило ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» страхове відшкодування в сумі 4602,85 грн., що підтверджено проведеним ПАТ «НАСК «Оранта» розрахунком страхового відшкодування від 24.06.2019 року, страховим актом №ОЦВ-Р-19-16-3171/1 від 26.06.2019 року. Правовідносини у сфері майнового страхування регулюються Законом України «Про страхування», ЦК України та іншими законодавчими актами. Згідно із ч.ч.1, 2 ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоду завдано не з її вини. Відповідно п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Відповідно до ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування» (суброгація), до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Відносини між винною у ДТП особою - [PERSON] та його страховиком - ПАТ «СК «Оранта» регулюються Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ЦК України, а також договором(полісом) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АМ/7645776 від 01.10.2018 року. Відповідно указаного полісу ліміт відповідальності страховика на одного потерпілого за шкоду, заподіяну майну, становить 100000 грн., розмір франшизи - 1000 грн. Відповідно до ч. 3 ст. 988 ЦК України, страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором. Згідно зі ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV), у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відтак відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність. Статтями 28, 29 Закону № 1961-ІV передбачено, що шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого, - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті ДТП; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця ДТП. При цьому у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП, з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. За висновком Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15, з яким погодився Верховний Суд у постанові по справі №686/17155/15-ц від 03.10.2018 року, вказувалося, що правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика в силу положень закону не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від ліміту страхового відшкодування (страхової виплати). Відносини між винною особою та її страховиком регулюються умовами, визначеними у договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, та правилами ст. 29 Закону № 1961-IV, згідно з якою у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Таким чином, оскільки ПАТ «НАСК «Оранта» виплатило позивачу страхове відшкодування у розмірі, визначеному ст.29 Закону № 1961-IV, тобто з урахуванням фізичного зносу, а також без франшизи, то у страховика не виникло обов`язку з відшкодування різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою, незважаючи на те, що збитки є меншими від страхової суми (ліміту відповідальності), а тому відповідна різниця (вартість фізичного зносу та франшиза) підлягає стягненню з винної особи - [PERSON] . Отже, враховуючи, що страховою компанією винної у ДТП особи [PERSON] - ПАТ «НАСК «Оранта» виплачено позивачеві ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» кошти у розмірі 4602,85 грн., що на 4796,65 грн. менше, ніж встановлений та виплачений розмір збитків, заподіяних внаслідок ДТП потерпілому ПП " [PERSON] ", то вказана різниця підлягає відшкодуванню винною в ДТП особою - [PERSON] .. Відповідач [PERSON] не заперечував розмір збитків, заподіяних ПП " [PERSON] " від ДТП. Згідно положень ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування», до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Зі змісту ч. 2 ст. 1192 ЦК України слідує, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, може визначатися відповідно до реальної вартості виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. При проведенні відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу потерпілої в ДТП особи - [PERSON] , реальна вартість робіт визначалася без врахування коефіцієнту фізичного зносу ТЗ, оскільки встановленню підлягали нові деталі та механічні вузли. Так, відповідно до п. 9 Постанови Пленуму ВСУ від 27.03.1992 року №6, якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків). Оскільки ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» відповідно до умов договору майнового страхування виплатило потерпілій особі [PERSON] повну суму відновлювального ремонту без вирахування фізичного зносу ТЗ у розмірі 9399,50 грн., то саме з вимогою про відшкодування указаної суми позивач мав право звернутися до страховика винної у ДТП особи. При цьому, як вже зазначалося вище, у ПАТ «НАСК «Оранта» на підставі ст. 29 Закону № 1961-ІV виник обов`язок з компенсації позивачу страхового відшкодування, але за вирахуванням коефіцієнту фізичного зносу ТЗ та франшизи, а тому сплата відповідної різниці покладається на винну в ДТП особу - [PERSON] . Оскільки в даному випадку у страховика ПАТ «СК «Оранта» не виник обов`язок з відшкодування шкоди в частині суми фізичного зносу транспортного засобу в силу положень статті 29 Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а також в розмірі франшизи, то відповідна сума в розмірі 4796,65 грн. підлягає відшкодуванню саме винною в заподіянні шкоди особою - [PERSON] на підставі ст. 1194 ЦК України. Правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою. У даній справі позивач на підставі договору майнового страхування, укладеного між ним та потерпілою в ДТП особою, здійснив виплату страхового відшкодування та тим самим відшкодував завдану потерпілому у ДТП майнову шкоду. З урахуванням наведеного у цій справі виникають два види зобов`язань: - деліктне зобов`язання, що виникло внаслідок ДТП, сторонами якого є потерпіла особа (кредитор) та особа, відповідальна за завдані збитки (винна особа, боржник), та - договірне зобов`язання, що виникає з договору добровільного майнового страхування, сторонами якого є страховик (страхова компанія) та страхувальник (потерпілий у ДТП). При цьому слід відрізняти поняття зобов`язання, як правовідношення (договірне або позадоговірне), від обов`язків, які мають сторони такого зобов`язання. Так, згідно пункту 4 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок виконання обов`язку боржника третьою особою. Відповідно до статті 27 Закону України «Про страхування» та статті 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Виходячи з наведеного, страховик внаслідок виконання обов`язку винної особи (боржника) перед потерпілим (кредитором), набуває прав кредитора в частині фактично сплаченого страхового відшкодування. При цьому деліктне зобов`язання не припиняться, але відбувається заміна сторони у цьому зобов`язанні (заміна кредитора) - замість потерпілої особи прав кредитора набуває страховик. На підтвердження наведеної правової позиції свідчить те, що стаття 27 Закону України «Про страхування» та стаття 993 ЦК України передбачає перехід права вимоги до страховика, де перехід фактично означає, що право вимоги існувало раніше та продовжує існувати, але переходить від однієї особи до іншої, відповідно - від потерпілої особи у деліктному зобов`язанні до страховика. Перехід права вимоги потерпілого (страхувальника) у деліктному зобов`язанні до страховика в порядку статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України «Про страхування» є суброгацією. При цьому помилковим є ототожнення права вимоги, визначене статтею 27 Закону України «Про страхування» та статтею 993 ЦК України, із правом вимоги (регресу), визначеного статтею 1191 ЦК України, оскільки наведені норми регулюють різні за змістом правовідносини - суброгацію у страхових відносинах та регрес. Так, на відміну від суброгації у страхових відносинах, де, як вже зазначено вище право вимоги переходить від потерпілого (страхувальника) до страховика, а деліктне зобов`язання продовжує існувати, при регресі основне (деліктне) зобов`язання припиняється та виникає нове (регресне) зобов`язання, в межах якого у кредитора (третьої особи, що виконала обов`язок замість винної особи перед потерпілим) виникає право регресної вимоги до такої винної особи. Це виходить із змісту статей 559 та 1191 ЦК України, згідно яких зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином; особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Зважаючи на зміст наведених норм ЦК України, право зворотної вимоги (регресу) не переходить від однієї особи до іншої, як у випадку заміни сторони (кредитора) у вже існуючому зобов`язанні (при суброгації у страхових відносинах). При регресі право регресної вимоги виникає, тобто є новим правом кредитора за новим в даному випадку регресним зобов`язанням, що виникло внаслідок припинення основного (деліктного) зобов`язання шляхом виконання обов`язку боржника (винної особи) у такому деліктному зобов`язанні третьою особою. В цілому, як за змістом статті 1191 так і за змістом статті 993 ЦК України і статті 27 Закону України «Про страхування», йдеться про виконання обов`язку боржника перед потерпілим третьою особою. Водночас ці норми встановлюють різний порядок виникнення прав вимоги до винної особи у деліктному зобов`язанні. Так, суброгація регулюється статтею 27 Закону України «Про страхування» та статтею 993 ЦК України, а регрес - статтею 1191 ЦК України. При цьому, при суброгації у страхових відносинах деліктне зобов`язання продовжує існувати та відбувається лише заміна кредитора - право вимоги переходить від потерпілої особи до страховика. При регресі - право вимоги (регресу) виникає у третьої особи після виконання такою особою обов`язку боржника та, відповідно, припинення основного (деліктного) зобов`язання та виникнення нового (регресного) зобов`язання. У деліктному зобов`язанні право вимоги до винної особи у особи, що відшкодувала шкоду потерпілому, виникає в порядку статті 1191 ЦК України. Проте у спірних (страхових) відносинах, що виникли між позивачем ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» та відповідачем [PERSON] застосуванню підлягають норми статті 27 Закону України «Про страхування» та статті 993 ЦК України, які визначають спеціальний порядок переходу прав вимоги до винної особи від страхувальника (потерпілого) до страховика, що відшкодував шкоду потерпілому - суброгацію. Така позиція суду першої інстанції відповідає правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеній у постанові від 04.07.2018 року у справі №910/2603/17, провадження № 12-134гс18. Зі змісту позову вбачається, що ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» виклав в позові фактичні обставини, довів їх належними та допустимими доказами, проте неправильно зазначив конкретну правову норму на обґрунтування позову. Однак зазначення позивачем конкретної правової норми на обґрунтування позову не є визначальним при вирішенні судом питання про те, яким законом слід керуватися при вирішенні спору (аналогічну правову позицію викладено упостанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 23.10.2019 у справі № 761/6144/15-ц). Тому під час оцінки заявлених вимог суд виходить з природи (характеру, змісту) обставин, якими позивач обґрунтовує такі вимоги. Так, відповідно до ч.1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. В ч.1 ст.15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з п.5 ч.3 ст.175 ЦПК України, позовна заява повинна містити виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. Право вибору способу судового захисту належить виключно позивачеві (частина перша статті 20 ЦК України, статті 4, 5 ЦПК України). При цьому неправильно обраний спосіб захисту права власності чи іншого речового права не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, повернення позовної заяви чи залишення її без руху. (ст.185, ст.186 ЦПК України). Відповідно до статті 189, 197 ЦПК України, у разі проведення попереднього судового засідання, а якщо воно не проводиться, то під час підготовки справи до судового розгляду, суд має визначити факти, які необхідно встановити для вирішення спору, та з`ясувати, які докази подані чи подаються кожною стороною для обґрунтування своїх доводів чи заперечень, а також з яких правовідносин виник спір, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Ухвалюючи рішення, суд згідно з частиною першою статті 264 ЦПК України має визначити, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. При цьому суд має навести у рішенні мотиви, з яких не застосував норми права, що на них посилалися особи, які беруть участь у справі. У зв`язку із цим посилання позивача у позовній заяві на норми права, які не підлягають застосуванню у даній справі, не є підставою для відмови в задоволенні пред`явленого позову, оскільки при вирішенні справи суд враховує підставу (обґрунтування) та предмет позовних вимог (ст.264 ЦПК України ). У пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 5 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду» судам роз`яснено, що суд визначає характер спірних правовідносин сторін, зміст їх правових вимог і матеріальний закон, що їх регулює, і яким належить керуватися при вирішенні спору. Зокрема, у позивача суд повинен з`ясувати предмет позову (що конкретно вимагає позивач), підставу позову (чим він обґрунтовує свої вимоги) і зміст вимоги (який спосіб захисту свого права він обрав). Оскільки підставою позову є фактичні обставини, що наведені у заяві, то зазначення позивачем конкретної правової норми на обґрунтування позову не є визначальним при вирішенні судом питання про те, яким законом слід керуватися при вирішенні спору. Враховуючи, що позовна заява повинна містити виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, а саме суд згідно з частиною першою статті 264 ЦПК України має визначити, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. За таких обставин суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги ПрАТ «Українська Страхова Компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» до [PERSON] , за участі третьої особи ПАТ «НАСК «Оранта», про відшкодування матеріальної шкоди. Стягнути з [PERSON] на користь ПрАТ «Українська Страхова Компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» матеріальну шкоду в розмірі 4796,65 грн. в порядку суброгації у страхових відносинах. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, пункт перший статті 6 Конвенції прозахист правлюдини іосновоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року). Відповідно до статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позов ПрАТ «Українська Страхова Компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» задоволено в повному обсязі, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати на судовий збір в розмірі 2270 грн.

Outcome: approved