Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-12 00:00:00

В липні 2021 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до ТОВ «Фінансова компанія «Еліт Фінанс», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору - приватний нотаріус Івано-Франківського міського нотаріального округу Личук Т.В., приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Байрамов Т.Р., про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 24.06.2021 року позивачу стало відомо про те, що на виконанні у приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Байрамова Т.Р. перебуває виконавче провадження №65850125, в якому стягувачем є ТОВ «Фінансова компанія «Еліт Фінанс», а боржником - [PERSON] . Постановою приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Байрамова Т.Р. від 22.06.2021 року на підставі заяви ТОВ «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» було відкрито виконавче провадження №65850125 з виконання виконавчого напису від 29.08.2020 року №2933, вчиненого приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Личук Т.В. щодо стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» боргу в розмірі 198307,17 грн. Так, 29.08.2020 року приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Личук Т.В. було вчинено виконавчий напис за №2933 про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» грошових коштів на загальну суму 198 307,17 грн., з яких: 198007,17 грн. в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №300000003316001 від 08.10.2008 року, з усіма додатками та додатковими угодами, 300 грн. сума плати, що здійснена стягувачем за вчинення виконавчого напису. Позивач вказує, що кредитний договір №300000003316001 від 08.10.2008 року вчинений у простій письмовій формі та не посвідчений нотаріально, а отже, не міг бути тим договором, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у беспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису. Крім того, зазначає, що виконавчий напис вчинений з пропуском встановленого ст. 88 Закону України «Про нотаріат» трирічного строку з дня виникнення права вимоги. Так, 08.10.2008 року між ВАТ АСТРА Банк, яке змінило назву на ПАТ АСТРА Банк та [PERSON] було укладено кредитний договір №300000003316001 про надання суми кредиту на придбання автомобілю у розмірі 21 981,00 дол. США з кінцевим строком повернення не пізніше 08.10.2015 року під 12,5% річних. Додатком №1 до кредитного договору №300000003316001 передбачено строк повернення кредиту, з якого вбачається, що останній платіж (транш) мав бути сплачений [PERSON] до 08.10.2015 року. Таким чином, умови договору погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів визначено конкретними датами. Отже, сторони визначили строки виконання боржником окремих зобов`язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов`язання, яке виникло на основі договору. За таких обставин, перебіг позовної давності за останнім з траншів договору мав розпочатися наступного дня після граничного терміну, тобто, мав розпочатися з 09.10.2015 року. А відтак, і спливає цей строк 09.10.2018 року. З огляду на те, що останній платіж на виконання договору мав бути сплачений 08.10.2015 року, а перебіг строку позовної давності розпочався 09.10.2015 року і сплив 09.10.2018 року, вчиняючи 29.08.2020 року виконавчий напис, нотаріус не врахував, що вже сплив трирічний строк з дня виникнення права вимоги та вчинення нотаріусом оскаржуваного виконавчого напису відбулося з пропуском строку, встановленого ст. 88 Закону України «Про нотаріат», що є підставою для визнання такого напису таким, що не підлягає виконанню. З огляду на вказане, позивач просить суд визнати виконавчий напис нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, та стягнути з ТОВ «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» понесені витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 14 000 грн. та судовий збір у розмірі 908,00 грн. В судове засідання позивач не з`явився, про час та місце розгляду справи сповіщений належним чином, причини неявки суду не повідомив, 08.12.2021 року надав суду заяву, в якій вказав, що позовні вимоги підтримує, просить суд розглянути справу у його відсутності. 12.01.2022 року представник позивача надав суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив позов задовольнити у повному обсязі та розглядати справу за відсутності позивача та його представника. Представник відповідача ТОВ «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. 06.09.2021 року представник відповідача надав суду відзив на позовну заяву, в якому вказав, що станом на дату написання відзиву заборгованість позивача перед ТОВ «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» не погашена, зобов`язання по виплаті кредитних коштів не виконані. Доказів на погашення заборгованості позивачем не надано, так само, як і не надано власний розрахунок такої заборгованості. Крім того, безспірність заборгованості підтверджує оригінал договору №300000003316001 від 08.10.2008 року, копія договору відступлення прав вимоги, згідно з яким до ТОВ «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» перейшло право вимоги за договором №300000003316001 від 08.10.2008 року, розрахунок заборгованості за договором №300000003316001 від 08.10.2008 року, засвідчений стягувачем. Таким чином, приватним нотаріусом при вчиненні оспорюваного виконавчого напису не було порушено вимог чинного законодавства. Що стосується вимог щодо стягнення витрат на правничу допомогу представник відповідача вказав, що наведена позивачем сума витрат у розмірі 14 000 грн. не доведена, є завищеною, необґрунтованою та не співмірною. З огляду на викладене, представник ТОВ «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» просить суд у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі (а.с.62-66). Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - приватний нотаріус Івано-Франківського міського нотаріального округу Личук Т.В. в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином через розміщення оголошення на офіційному веб-сайті Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області https://iz.od.court.gov.ua/sud1510/, заяв чи клопотань по справі суду не надав. 13.01.2022 року надав матеріали, на підставі яких було вчинено виконавчий напис. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Байрамов Т.Р. в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, заяв чи клопотань по справі суду не надав. Згідно ч.2 ст.281 ЦПК Українирозгляд справи і ухвалення рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою. Вивчивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, якими обґрунтовувалися позовні вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для вирішення справи, суд дійшов наступного висновку. В судовому засіданні встановлено, що 08.10.2008 року між [PERSON] та ВАТ АСТРА Банк був укладений кредитний договір №300000003316001 (а.с.22-27), згідно якого [PERSON] отримав кредит у сумі 21981,00 дол. США. За заявою представника ТОВ «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» від 20.08.2020 року приватний нотаріус Івано-Франківського міського нотаріального округу Личук Т.В. 29.08.2020 року вчинив виконавчий напис за №2933, відповідно до якого запропоновано стягнути на користь ТОВ «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» заборгованість, що виникла за кредитним договором №300000003316001 від 08.10.2008 року, який укладений між ВАТ «АСТРА Банк» (правонаступник ПАТ «Дельта Банк») та [PERSON] , у розмірі 198 307,17 грн. Стягнення заборгованості здійснюється за період з 23.06.2020 року по 20.08.2020 року. (а.с.32). Як вбачається з вказаного виконавчого напису правонаступником усіх прав та обов`язків ПАТ «Дельта Банк» за вказаним кредитним договором є ТОВ «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» на підставі Договору відступлення прав вимоги за кредитними договорами №2268/К від 23.06.2020 року (а.с.76-78). 17.06.2021 року представник ТОВ «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» звернувся до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Байрамова Т.Р. з заявою про відкриття виконавчого провадження по примусовому виконанню вказаного виконавчого напису нотаріуса та накладення арешту на заставне майно, а саме, автомобілю марки Honda Civic, р.н. [NUMBER] (а.с.20-21). Постановою про відкриття виконавчого провадження від 22.06.2021 року приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Байрамовим Т.Р. відкрито виконавче провадження №65850125 про примусове виконання виконавчого напису №2933, виданого 29.08.2020 року приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Личук Т.В. про стягнення боргу з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» у розмірі 198 307,17 грн. (а.с.18). За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. При цьому, відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Стаття 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом «Про нотаріат» та Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій, Порядок). Згідно статті 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу II Порядку). Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу II Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу II Порядку). Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу II Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. Цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій. Вказаним Переліком передбачене стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин. Відповідно до пункту 2 Переліку для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стяґувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Належними доказами, які підтверджують наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлюють розмір заборгованості, можуть бути виключно первинні документи, оформлені у відповідності до вимог ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Однак, відповідач ТОВ «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» та приватний нотаріус Івано-Франківського міського нотаріального округу Личук Т.В. не надали суду належних доказів, які підтверджують наявність заборгованості за кредитом, та відсутня також засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості, а тому у нотаріуса були відсутні підстави вважати, що розмір заборгованості перед відповідачем, який зазначений у написі, є безспірними. Таким чином, подані відповідачем для вчинення виконавчого напису документи не відповідали вимогам, які пред`являється вище приведеним Переліком. Крім того, в кредитному договорі №300000003316001 від 08.10.2008 року (п. 1.1.) зазначено термін користування кредитом - з 08.10.2008 року до 08.10.2015 року. Також, додатком №1 до кредитного договору №300000003316001 від 08.10.2008 року передбачено строк повернення кредиту, з якого вбачається, що останній платіж (транш) мав бути сплачений [PERSON] до 08.10.2015 року (а.с.28). Тобто, оскільки виконавчий напис вчинено 29.08.2020 року, це означає, що він зроблений тоді, коли з дня виникнення права вимоги, а саме, 08.10.2015 року, минуло більше трьох років. Отже, за виконавчим написом нотаріуса №2933, вчиненим приватним нотаріусом нотаріус Івано-Франківського міського нотаріального округу Личук Т.В. 29.08.2020 року, стягнення заборгованості здійснено за період з 23.06.2020 року по 20.08.2020 року поза межами строку позовної давності. Крім того, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 1 листопада 2017 року, постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 7 листопада 2016 року скасовано. Визнано незаконною та нечинною Постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», у тому числі в частині доповнення переліку після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин. Верховний Суд у своїй постанові від 12 березня 2020 року у справі № 757/24703/18-ц дійшов висновку, що оскільки серед документів, наданих банком нотаріусу для вчинення виконавчого напису, відсутній оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), за яким стягнення заборгованості може провадитися у безспірному порядку, а надана нотаріусу анкета-заява позичальника не посвідчена нотаріально, отже не могла бути тим договором, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису, тому, наявні підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Вищевказану правову позицію було також підтримано Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 21.09.2021 року по справі № 910/10374/17. Як вбачається з матеріалів справи, оспорюваний виконавчий напис вчинений приватним нотаріусом 29.08.2020 року, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у справі №826/20084/14. В зв`язку з зазначеним, суд вважає, що вимоги [PERSON] в частині визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Вирішуючи вимоги в частині стягнення витрат на правову допомогу, пов`язаних з розглядом справи, суд виходить з положень ст.133 ЦПК України, відповідно до яких, до витрат, пов`язаних з розглядом судової справи, належать витрати на правову допомогу. Витрати, пов`язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог тощо. Відповідно до частини 3 статті 137 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою. Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом (професійна правнича допомога) робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Разом з цим, договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (ст. 1 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Отже, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування за рахунок опонента в судовому процесі сторонам необхідно надати суду такі докази: 1) договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо); 2) документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження тощо); 3) докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.); 4) інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено в п. 95 Рішення у справі Баришевський проти України від 26.02.2015, п. п. 34-36 Рішення у справі Гімайдуліна і інших проти України від 10.12.2009, п. 88 Рішення у справі Меріт проти України від 30.03.2004, заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише в разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. Так, у визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема: встановлені нормативно-правовими актами норми видатків на службові відрядження (якщо їх установлено); вартість економних транспортних послуг; час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо. З матеріалів справи вбачається, що адвокат Воронков В.О. надав правову допомогу позивачу, що підтверджується ордером серії ВН №1053449 від 14.07.2021 року, договором про надання правової допомоги №54/фо від 16.12.2020 року та додаткову угодою №1 до договору №54/фо від 16.12.2020 року про надання правової допомоги (а.с.37, 38-39, 51). Представник позивача на підтвердження суми судових витрат у розмірі 14 000 грн. надав суду розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи (а.с.35-36). Разом із тим, позивачем або його представником не надано суду документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження тощо). Згідно із ч.3 ст.141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність. Згідно ч. 1 та ч. 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Достовірними, відповідно до ст. 79 ЦПК України, є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до ч. 1 ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмету доказування. Згідно ч. 1 та ч. 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених законом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, суд приходить до висновку щодо стягнення з відповідача ТОВ «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 1000,00 грн., що є співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом обсягу робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та значенням справи для сторони. За правилами ст.141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] до ТОВ «Фінансова компанія «Еліт Фінанс», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору - приватний нотаріус Івано-Франківського міського нотаріального округу Личук Т.В., приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Байрамов Т.Р., про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню підлягає частковому задоволенню.

Outcome: partial