Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-16 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом в якому просить розірвати шлюб, зареєстрований між нею та відповідачем [PERSON] , а також визначити місце проживання дитини з нею. В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що 23 вересня 2017 року було зареєстровано шлюб між [PERSON] до [PERSON] . За час перебування у шлюбі у сторін народилася донька - [PERSON] , [INFO] . Позивачка зазначила, що спільні відносини між ними припинені, спільне життя з Відповідачем не складається з причин відсутності взаєморозуміння. Також позивачка зазначає, що з 06.07.2021 року разом з відповідачем по справі не проживає, та те що [PERSON] не бере участь у вихованні спільної доньки. Ухвалою суду від 16.08.2021 року по справі відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін у справі. Позивач в судове засідання з`являлася, 17.01.2022 року подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Позовні вимоги підтримує та просить задовольнити. (а.с.68) Відповідач в судове засідання жодного разу не з`явився, 03.03.2021, 06.09.2021 року, 18.12.2021 року подав до суду заяву про відкладення розгляду справи. Позовні вимоги не підтримує та просить не розглядати без його участі. (а.с.22,29,61). Від відповідача відзив на позов до суду не надходив. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, направив до суду заяву про розгляд справи без його участі, при вирішенні справи покладається на розсуд суду (а.с.36). Згідно з ч.1 ст.174 ЦПК України, при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. Як встановлено, частиною 8 статті 178 ЦПК України, у разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до ст.280 ЦПК України, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних у ній доказів, за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи, що в матеріалах справи зібрано достатньо доказів про взаємовідносини сторін, на підставі ст.ст.211, 280 ЦПК України суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності сторін та ухвалити заочне рішення. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позову з наступних підстав. Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 23 вересня 2017 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим Полонським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області, актовий запис № 122 (а.с. 7). Сторони не підтримують подружніх стосунків та не ведуть спільне господарство, діти проживають з позивачкою. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що причини, які спонукали позивача наполягати на розірванні шлюбу, є обґрунтованими, сім`я розпалася остаточно і її збереження є неможливим, так як суперечить інтересам обом із подружжя. Відповідно до ст. 110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлено одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей. Отже, наявність факту, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, є підставою для задоволення позовних вимог про розірвання шлюбу. Щодо визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , суд дійшов наступного висновку. Зі змісту копії свідоцтва про народження вбачається, що сторони є батьками малолітньої [PERSON] , [INFO] . Відповідно до довідки про реєстрацію місця проживання особи - [PERSON] зареєстрована з матір`ю за адресою: [ADDRESS] . У відповідності до ч.1 статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Стаття 161 СК України передбачає, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Відповідно до ч.4 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Місце проживання дитини цього віку визначається за згодою батьків. При цьому не має значення, чи знаходяться батьки у шлюбі між собою, чи проживають вони спільно. Крім того, питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватися не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все з урахуванням прав та законних інтересів дитини - її права на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками; права на безперешкодне спілкування з кожним з батьків, здійснення обома батьками якого є запорукою нормального психічного розвитку дитини. Відповідач не подав до суду обґрунтованих заперечень щодо позовних вимог зазначених позивачем. Частина 4 статті 19 СК України передбачає, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Представник органу опіки та піклування у заяві від 04.10.2021 року зазначив, що при ухвалені рішення покладається на розсуд суду. Відповідно до ч.1 ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Відповідно до ч. 3 ст. 157 СК України той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо спілкуватись з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвитку дитини. Згідно ч.2 ст.159 СК України суд визначає способи участі одного із батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування, з врахуванням віку, стану здоров`я дитини, поведінки батьків, а також інших обставин, що мають істотне значення. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною в присутності іншої особи. Згідно принципу 6 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітню дитину не слід, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, розлучати зі своєю матір`ю. Із системного тлумачення ч. 1 ст. 3, ст. 9 Конвенції про права дитини, ч. ч. 2 і 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», ст. 161 СК України випливає, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. Вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо, про те, з ким із них дитина залишається, суд, виходячи з рівності прав та обов`язків батька й матері щодо дитини, повинен ухвалити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітнього. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дитини і турботу про неї, його вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дитини. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Суд погоджується із доводами позову про те, що позивач, як мати дитини, належно і в достатній мірі піклується про дитину, належно виконує обов`язки матері, спроможна забезпечити дитину належними житлово-побутовими умовами, за матеріальним станом спроможна забезпечити утримання, виховання і розвиток дитини на належному рівні. Таким чином, враховуючи, що в судовому засіданні встановлено, що на даний час визначення місця проживання дитини разом з матір`ю не суперечитиме інтересам дитини та сприятиме створенню рівня життя необхідного для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку, враховуючи ставлення обох батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, вік дитини, а також те, що відповідач перебуває за кордоном у зв`язку з укладеним трудовим договором , суд приходить до висновку про задоволення заявлених вимог [PERSON] та визначення місця проживання дитини разом з матір`ю. Під час подачі позовної заяви позивач сплатила 908,00 грн. судового збору, а тому вказана сума на підставі ч. 1, ч.2 ст. 14 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь позивача .

Outcome: approved