Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом у якому з урахуванням заяви про зміну предмету позову від 30 .03.2021 року просить визнати недійсним рішення правління Садівничого товариства «Созідатель», оформлене протоколом № 1 від 04.05.2013 року та рішення зборів уповноважених членів Садівничого товариства «Созідатель», оформлене протоколом № 1 від 19.05.2013 року щодо виключення її батька [PERSON] із членів товариства за систематичну несплату членських внесків. Виклад позиції позивача. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що вона є спадкоємцем за законом свого батька [PERSON] , який помер [INFO] . Після смерті батька відкрилась спадщина та була відкрита спадкова справа № 108-2017. Вона звернулась до голови СТ «Созідатель» про переоформлення на себе земельної ділянки, проте отримала відмову через існуючу заборгованість зі сплати членських внесків батька за 23 роки у сумі 15373 грн. Вона подала заяву про прийняття її у члени СТ «Созідатель», проте їй було відмовлено у цьому. Зазначає, що як її батько так і вона вважала, що батько до моменту смерті був членом садового товариства, користувався земельною ділянкою та побудованим на ній будинком. Проте у 2018 році під час розгляду іншої справи їй стало відомо, що батька було виключено із членів садового товариства через систематичну несплату членських внесків. Вказане рішення було оформлене оскаржуваними протоколами. Позивач [PERSON] вважає, що вказані протокольні рішення були прийняті з порушенням вимог Статуту СТ «Созідатель» в редакції затвердженій Протоколом загальних зборів № 7 від 22.01.1987 року із змінами внесеними протоколом правління № 1 від 30.11.1996 року, зареєстрованим рішенням виконкому Світловодської міської Ради народних депутатів № 511 від 23.04.1997 року. Зокрема, зазначає що у порушення ст. 5 Статуту СТ «Созідатель» її батько не був присутнім на засіданні правління, яке оформлене протоколом № 1 від 04.05.2013 року і докази запрошення його на вказане засідання відсутні. Прийняте на основі цього протоколу рішення зборів уповноважених членів, оформлене протоколом № 1 від 19.05.2013 року також вважає недійсним з моменту його прийняття, як таке, що прийняте з порушенням вимог Статуту та чинного законодавства. Вказує, що вказаними рішенням порушуються її права як спадкоємця, оскільки одним із рішень прийнятих правлінням 04.05.2013 року, зокрема, було рішення про здійснення продажу ділянок осіб, які були виключені із членів товариства разом з будівлями, що розташовані на них. Разом з тим позивач зазначає, що відповідно до норм цивільного законодавства продавцем товару може бути виключно власник товару. У свою чергу позивач зауважує, що відповідач не обґрунтовує яким чином право власності на земельну ділянку її батька перейшло до СТ «Созідатель». Окрім цього позивач [PERSON] , звертаючись з позовом предметом якого є оспорювання правомірності протокольних рішень 04.05.2013 року 19.05.2013 року про виключення її батька [PERSON] із членів садового товариства, посилається на спірні правовідносини, які склалися у неї особисто з керівництвом СТ «Созідатель», які мають місце на теперішній час, зокрема, щодо використання СТ «Созідатель» земельної ділянки без правовстановлюючого документу, щодо порушення її права власності на майно, та внесення відомостей про це до Єдиного реєстру досудових розслідувань. Також позивач [PERSON] в обґрунтування позовних вимог посилається на відсутність даних щодо розміру та строків сплати членських внесків, які заборгував її батько [PERSON] , що стало підставою для виключення його з членів товариства. Виклад позиції відповідача. Відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог та у своєму відзиві, зокрема, зазначає, що позивач не є членом СТ «Созідатель» і ніколи ним не була. Членом СТ «Созідатель» був її батько [PERSON] , якого рішенням зборів уповноважених було виключено із членів товариства за несплату членських внесків. Копія вказаного рішення була вручена йому особисто 11 червня 2013 року. 14 березня 20217 року [PERSON] був направлений лист з пропозицією вирішення питання стосовно його майна, а саме садового будинку, проте зазначений лист повернувся без вручення адресату у зв`язку з його смертю. Після звернення дочки померлого [PERSON] до правління СТ «Созідатель» стосовно оформлення на неї земельної ділянки, їй як спадкоємцю було запропоновано сплатити заборгованість її батька [PERSON] за 25 років та пеню, а також сплатити вступний внесок. Позивачка жодної із зазначених дій не вчинила, а тому питання щодо прийняття її у члени товариства не виносилось. З цього приводу позивачка вже зверталася до Світловодського міськрайонного суду рішенням якого від 28 листопада 2018 року у задоволенні цього позову було відмовлено повністю. Рішення щодо виключення із членів товариства батька позивачки [PERSON] вважає законним, прийнятим згідно статуту, при необхідній кількості голосів уповноважених. Натомість вважає твердження позивача, що її батько [PERSON] не міг у повному обсязі усвідомлювати дій колишнього керівництва СТ «Созідатель» надуманими, оскільки він мав повний обсяг цивільної дієздатності. Заяви та клопотання сторін. 25 лютого 2021 року відповідачем СТ «Созідатель» поданий відзив на позовну заяву (а.с.41) 09.03.2021 року надійшло клопотання позивача про витребування від Світловодської міської ради інформацію щодо реєстрації останньої редакції статуту СТ «Созідатель» 16 березня 2021 року надійшла відповідь на відзив позивача [PERSON] (а.с.69) та клопотання про витребування документів від СТ «Созідатель» (а.с.71) 30 березня 2021 року позивач [PERSON] звернулася до суду із заявою про зміну предмету позову (уточнення позовних вимог). (а.с.95,96) 13 квітня 2021 року надійшло заперечення на відповідь на відзив відповідача (а.с.99) 08.11.2021 року надійшов відзив відповідача на уточнену позовну заяву (а.с.141). Процесуальні рішення ухвалені судом. Ухвалою Світловодського міськрайонного суду від 10.02.2021 року відкрито провадження у справі та вирішено здійснювати розгляд цивільної справи у порядку загального позовного провадження.(а.с.33) Ухвалою Світловодського міськрайонного суду від 10.02.2021 року позивачу [PERSON] відстрочено сплату судового збору до ухвалення судового рішення. (а.с.34) Ухвалою Світловодського міськрайонного суду від 27.05.2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. (а.с.117) З`ясувавши обставини справи, перевіривши докази, суд встановив такі фактичні обставини та зміст спірних правовідносин, які склалися між сторонами. З протоколу № 1 від 4 травня 2013 року засідання правління СТ «Созідатель» встановлено, що відповідно до порядку денного вирішувались питання щодо неплатників членських внесків та, зокрема, вирішено виключити ряд осіб із членів товариства у тому числі [PERSON] . Також у протоколі зазначено, що вказаних осіб повідомити про продаж земельних ділянок зі спорудами. Для оцінки майна залучити незалежних оцінювачів (а.с. 16, 97) З протоколу зборів уповноважених членів СТ «Созідатель» № 1 від 19 травня 2013 року встановлено, що відповідно до порядку денного вирішувались питання щодо неплатників членських внесків та, зокрема у пункті 6. б) зазначеного протоколу вирішено, що згідно рішенню правління затвердить список неплатників дачних ділянок на продаж цих ділянок . Для оцінки цих ділянок запросити незалежних експертів. (а.с.18) З акту лічильної комісії встановлено, що на зборах уповноважених членів СТ «Созідатель» 19 травня 2013 року були присутні 97 членів садового товариства. (а.с.19) Розпискою від 11.06.2013 року підтверджується, що [PERSON] вручені копії рішень правління від 4 травня 2013 року а також копія рішення загальних зборів уповноважених членів СТ «Созідатель» від 19 травня 2013 року. [PERSON] отримав зазначені рішення, проте від підпису відмовився про що складений відповідний акт (а.с.47,48). Рішенням Світловодського міськрайонного суду від 28 листопада 2018 року відмовлено [PERSON] у задоволенні її позову про визнання незаконним та скасування рішення СТ «Созідатель» від 02.07.2017 року про виключення її із членів садового товариства «Созідатель». (а.с.49,50). Довідкою Державного нотаріуса О.М. Скрипки підтверджується, що позивачка [PERSON] є спадкоємцем за законом померлого [INFO] [PERSON] . (а.с.14) Свідоцтвом про право на спадщину за законом підтверджується факт прийняття позивачкою [PERSON] спадщини у виді грошових вкладів після померлого [PERSON] (а.с.15) Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] , суду пояснив, що він був головою СТ «Созідатель» у зв`язку з цим йому відомо, що член товариства [PERSON] не сплачував членські внески починаючи з 1991 року. Крім нього були ще члени товариства, які виїхали з міста Світловодська та залишили свої дачні ділянки, тому постало питання про виключення вказаних осіб з членів товариства у тому числі і [PERSON] . Його повідомили про виключення з членів товариства. Він особисто вказане рішення не оскаржував. Його дочка розпочала конфлікт з новим головою СТ «Созідатель». Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] , суду пояснила, що у 2013 році відбулись загальні збори СТ «Созідатель». Вона була секретарем та вела протокол цих зборів. На цих зборах всі одноголосно голосували за виключення [PERSON] із членів товариства оскільки він відмовлявся від сплати членських внесків. Його дочка [PERSON] не була членом товариства. Але після смерті батька їй пропонувалось сплатити борги та вступити у члени товариства, але вона відмовилась та розпочала вирішення питання через суд. Коли писала протокол, то помилково пропустила строчку про виключення [PERSON] із членів товариства. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] , суду пояснив, що він був членом правління СТ «Созідатель» у 2013 році. У цьому році відбулося засідання правління а потім збори СТ «Созідатель» на яких було прийнято рішення про виключення з членів товариства [PERSON] а також інших членів товариства, які не сплачували членські внески. У [PERSON] була велика заборгованість перед товариством, приблизно за двадцять років. Вирішуючи питання щодо спірних правовідносин, які виникли між сторонами суд виходить з такого. Відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Визначаючи предметну юрисдикцію вказаної справи суд виходив із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, суб`єктного складу учасників, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі. Так предмет спірних правовідносин стосується прав члена садового товариства, пов`язаного, зокрема із виключенням його з членів товариства загальними зборами, та користування ним земельною ділянкою із земель цього товариства. У разі звернення за захистом свого права члена садового товариства, спірні правовідносини між учасниками справи, які виникли щодо виключення його із членів товариства відносяться до юрисдикції господарського суду(Постанова Великої Палати Верховного Суду від 13 жовтня 2020 року у справі № 695/2665/16 (провадження № 14-105цс20). З огляду на те що із вказаним позовом звернулася спадкоємець члена садового товариства, суд дійшов висновку, що вказана справа підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства оскільки спір випливає із спадкування. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч. 2 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочинунедійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Статтею 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). За приписами пункту 2 частини 1 статті 1219 ЦК України не входять до складу спадщини права та обов`язки, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема право на участь у товариствахта право членства в об`єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами. Разом з тим статтею 190 Цивільного кодексу України визначено, що майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки. Майнові права є неспоживною річчю. Майнові права визнаються речовими правами. Отже, право на участь в товаристві не входить до складу спадщини, в той час, як майнові права можуть спадкуватись на загальних підставах. Правове регулювання діяльності садівничих товариств здійснюється, зокрема, Законом України «Про кооперацію» та Статутом товариства. Стаття 4 Закону України «Про кооперацію» встановлює основні принципи, на яких базується кооперація, а саме добровільності вступу та безперешкодного виходу з кооперативної організації; соціальної справедливості, взаємодопомоги та співробітництва; рівного права голосу під час прийняття рішень (один член кооперативу - один голос); вільного вибору напрямів і видів діяльності; демократичного контролю за діяльністю кооперативних організацій та їх посадових осіб з боку членів кооперативних організацій; безпосередньої участі членів кооперативної організації у її діяльності. Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про кооперацію», основними правами члена кооперативу є: участь в господарській діяльності кооперативу, а також в управлінні кооперативом, право голосу на його загальних зборах, право обирати і бути обраним в органи управління. Право окремих членів кооперативу на участь у загальних зборах і голосуванні при прийнятті рішення є порушеним та підлягає захисту у випадку їхньої відсутності на зборах через недотримання органами кооперативу вимог закону і статуту кооперативу про порядок скликання і проведення зборів (постанова Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 5 березня 2014 року у справі № 6-10цс14). Судом встановлено, що позивачка [PERSON] є спадкоємицею за законом після смерті свого батька [PERSON] . Матеріалами справи та показаннями свідків встановлено, що за життя [PERSON] був членом СТ «Созідатель», але у зв`язку з несплатою членських внесків був виключений із членів цього товариства, про що йому було повідомлено. Доказів того, що за життя [PERSON] оспорював зазначені рішення органу управління СТ «Созідатель» суду не надано. Зі змісту позовних вбачається, що позивачка [PERSON] вважає порушеним її право як спадкоємця на членство у садівничому товаристві та майнові права після смерті її батька з вини відповідача, та обрала саме такий спосіб захисту свого права. Чинним законодавством встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового та майнового права та інтересу (ч. 1ст. 16 ЦК України), і визначено способи захисту цивільних прав та інтересів судом (ч. 2ст. 16 ЦК України). Відповідно до ч. 1ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 2. ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені, певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ч. 2. ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Суд дійшов висновку, що встановлені обставини справи свідчать про наявність спору між [PERSON] як спадкоємицею за законом після свого батька та СТ «Созідатель» з приводу майна, зокрема, двоповерхового будинку, збудованого її батьком на земельній ділянці садового товариства. Відповідно до ч.1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Незважаючи на те, що між сторонами виник спір про право, позивач [PERSON] зазначає предметом позову не спір про майно, а вимоги немайнового характеру про оскарження протокольних рішень про виключення її батька з членів товариства, які не входять до складу спадщини оскільки нерозривно пов`язані з особою спадкодавця. Відповідно до положень глави 29 ЦК України, способами захисту права власності є витребування майна із чужого незаконного володіння; витребування майна від добросовісного набувача; усунення перешкод у здійсненні права користування та розпоряджання своїм майном; визнання права власності; визнання незаконним правового акта, що порушує право власності; відшкодування шкоди, завданої власникові земельної ділянки, житлового будинку, інших будівель у зв`язку із зниженням їх цінності. Отже, чинним цивільним законодавством не передбачено захист права власності або інших речових прав у тому числі в порядку спадкування шляхом оскарження рішень органу управління товариства щодо виключення із членів товариства . Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення (справа «Серявін та інші проти України» рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2010 року )» Отже, враховуючи практику Європейського суду з прав людини, суд не входить в обговорення питання щодо використання СТ «Созідатель» земельної ділянки без правовстановлюючого документу, порушення права власності позивачки на майно та звернення у зв`язку цим до правоохоронних органів, відсутності даних про розмір та строки сплати членських внесків, які заборгував [PERSON] , оскільки вказані аргументи виходять за межі предмету доказування у даній справі. Таким чином, даючи юридичну оцінку зібраним по справі доказам, суд вважає, що позивач [PERSON] звертаючись до суду не вірно обрала спосіб захисту свого цивільного права, а саме шляхом визнання недійсними рішення Садівничого товариства «Созідатель», щодо виключення її батька [PERSON] із членів товариства за систематичну несплату членських внесків, суд приходить до переконання про відсутність підстав для задоволення її позову. У своєму відзиві на уточнену позовну заяву відповідач Садівниче товариство «Созідатель», просить стягнути з позивача судові витрати у загальній сумі 4071 грн. понесені ним у зв`язку із розглядом вказаної справи. Перевіривши доводи відповідача щодо обґрунтованості стягнення вказаних витрат та матеріали справи, суд дійшов такого висновку. Згідно з частинами першою, третьою статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до частини першої, пункту 2 частини другої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача. Згідно з частиною другою статті 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд, відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України, враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до частин третьої, четвертої статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність) або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного до договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Зазначені критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зазначено, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат». Вказана позиція узгоджується з позицією Верховного Суду, яка викладена в постанові від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18 (провадження № 61-9124св20). Так, на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу разом із заявою про відшкодування судових витрат відповідач надав суду довіреність на представництво його інтересів, копії квитанцій про сплату послуг адвоката (а.с. 161-165) Проте відповідач не надав суду розрахунку витрат, інших документів, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги, а також документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Крім того, неподання стороною, на користь якої ухвалено судове рішення, розрахунку (детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат часу по кожному із виду робіт, необхідних для надання правничої допомоги) позбавляє іншу сторону можливості спростовувати ймовірну неспівмірність витрат на професійну правничу допомогу. За таких обставин суд дійшов висновку, про відсутність підстав для стягнення витрат на професійну правничу допомогу адвоката. Судові витрати, суд розподіляє між сторонами на підставі ст. 141 ЦПК України та у зв`язку із відмовою у задоволенні позову судовий збір відносить за рахунок позивача. На підставі викладеного та ст. ст. 4, 16, 190, 1216, 1219 ЦК України, Закону України «Про кооперацію»,

Outcome: approved