Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-09 00:00:00

У жовтні 2021 року [PERSON] звернулася до суду з позовом доТзОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ», третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору : приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Остапенко Євгена Михайловича, Млиніського районного відділу ДВС Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Позов мотивує тим, що приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. вчинено виконавчий напис №32786 від 07.05.2021 про стягнення з неї боргу на користь ТзОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ»в розмірі 7619,04 гривень. Зі змісту виконавчого напису вона є боржником за кредитним договором №87/708707 від 20.11.2007 року. Стягнення заборгованості проводиться за період з 13.12.2020 року по 07.05.2021 року. Сума заборгованості за кредитним договором складає 7569,04 гривень, за вчинення виконавчого напису 50,00 гривень. Зазначила, 29 березня 2007 року вона уклала договір з АКБ «ІНДУСТРІАЛБАНК» про надання споживчого кредиту №КRСК/0800/185/07, по якому всі кошти сплачені в повному обсязі. Інших кредитних договорів не укладала. Яким чином було сформовано договір надання коштів у позику від 20.11.2007 року їй не відомо, у неї були відсутні будь-які правовідносини з ТзОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ», про наявність боргу та укладення Договору про відступлення права вимоги грошових зобов`язань за фінансовим кредитом його ніхто не повідомляв. Просить суд визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Остапенка Є.М. №32786 від 07.05.2021 про стягнення з неї боргу на користь ТзОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ»в розмірі 7619,04 гривень та стягнути з відповідача на її користь судові витрати, зокрема по оплаті судового збору за подання позовної заяви в розмірі 908 грн. та судового збору за подання заяви про забезпечення позову в розмірі 454 грн., а також судові витрати за надання правничої допомоги у розмірі 3000 гривень. Позивач в судове засідання не з`явилася, звернулася до суду з письмовим клопотанням про розгляд справи за її відсутності, вказавши, що підтримує позовні вимоги в повному обсязі, з підстав зазначених у позовній заяві. (а.с.55) Представник відповідача - ТзОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ»в судове засідання не з`явився, звернувся до суду із заявою про визнання позовних вимог в частині визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Остапенка Є.М. №32786 від 07.05.2021 про стягнення з [PERSON] боргу на користь ТзОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ»в розмірі 7619,04 гривень. В зв`язку з цим просить у відповідності до ст..142 ЦПК України стягнути з ТзОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» на користь позивача50 відсотків судового збору, сплаченого позивачем при поданні позову та заяви про забезпечення позову. Окрім того звернувся з клопотанням про зменшення розміру витрат на правничу допомогу в порядку ч.6 ст.137 ЦПК України та відмову позивачу в компенсації витрат на правничу допомогу, враховуючи , що сума та вид виконаної роботи адвоката є неспівмірними та не відповідають критерію розумності та дійсної вартості наданих послуг. (а.с.24-25) Треті особи, які не заявляють самостійних вимог - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. та представник Млинівського районного відділу ДВС Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиціїв судове засідання не з`явилися, хоча про час та місце розгляду справи були повідомлений належним чином. (а.с.52-54) Зважаючи на вищевикладене, суд вважає за можливе, відповідно до ст. 279 ЦПК України, розглянути справу за наявними у ній матеріалами. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають до задоволення, з таких підстав. Судом встановлено, що приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. 07.05.2021 вчинено виконавчий напис, який зареєстровано в реєстрі за №32786 про стягнення з [PERSON] на користь «ФІНПРОМ МАРКЕТ», боргу за кредитним договором №87/708707 від 20.11.2007. Стягнення заборгованості проводиться за період з 13.12.2020 року по 07.05.2021 року. Сума заборгованості за кредитним договором становить 7619,04 гривень, що складається із заборгованості за тілом кредиту у розмірі 7569,04 гривень. За вчинення виконавчого напису стягнуто 50,00 гривень плати зі стягувача, які підлягають стягненню з боржника на користь стягувача. (а.с.8) Державним виконавцем Млинівського районного відділу ДВС Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Івановою О.В. на підставі вказаного виконавчого напису винесена постанова про відкриття виконавчого провадження №66684895 від 02.09.2021 року. (а.с.9) Відповідно до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст.18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону України «Про нотаріат»). Таким актом є, зокрема Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року N296/5 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій). Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат». Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону України «Про нотаріат» та Глава 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій. Так, згідно зі ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій). Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису це - нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому, вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само, на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками наданими стягувачем документами, згідно із Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Проте, сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто, боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Тому при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не обмежується лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі необхідно перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти (стаття 50 Закону України «Про нотаріат»). З тексту оспорюваного виконавчого напису № 32786 від 07.05.2021 року вбачається, що приватний нотаріус при вчиненні нотаріальної дії керувався ст. 87 Закону України «Про нотаріат» та пунктом 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою КМУ від 29.06.1999 за №1172. (а.с.8) Постановою Кабінету Міністрів України №1172 від 29 червня 1999 року затверджено Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів (далі «Перелік»). Постановою Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року №662 (надалі - Постанова №662) були внесені зміни до Переліку документів, відповідно до яких, серед іншого, Перелік було доповнено розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» та пунктом 2 такого змісту: «Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». Однак, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі №826/20084/14, залишеною ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року без змін, пункти 1 і 2 Постанови №662 були визнані незаконними і нечинними в наведеній частині з моменту прийняття. Підставою для скасування вказаного нормативного акту слугувало те, що саме по собі включення тих чи інших документів, які встановлюють заборгованість, до Переліку, не засвідчує безспірності заборгованості чи іншої відповідальності боржника перед стягувачем, а їх безспірний характер повинен бути затверджений відповідними документами відповідно до умов вчинення виконавчих написів, закріплених устатті 88 Закону України «Про нотаріат». Встановлення оскаржуваною постановою виключного переліку документів, необхідних для отримання виконавчого напису, звужує передбачені статтею 88 Закону України «Про нотаріат» умови вчинення виконавчих написів і не відповідає положенням статті 87 цього Закону. При прийнятті постанови 22 лютого 2017 року судом застосовано вимоги положення п. 10.2 постанови Пленуму ВАС України від 20.05.2013 №7 «Про судове рішення в адміністративній справі», згідно якого визнання акта суб`єкта владних повноважень не чинним означає втрату чинності таким актом з моменту набрання чинності відповідним судовим рішенням або з іншого визначеного судом моменту після прийняття такого акта. Суд з метою недопущення порушень прав та законних інтересів осіб, що є позичальниками, вважав за необхідне визнати нечинною Постанову Кабінету Міністрів України №662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині доповнення Переліку новим розділом Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин», з моменту її прийняття. Відповідно до статті 124 Конституції України, ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Відомості про визнання судом незаконними та нечинними п. 1 та п. 2 постанови №662 були оприлюднені в Офіційному віснику України 21 березня 2017 року. Постановою Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі №826/20084/14 відмовлено в задоволенні заяви про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, за відсутності підстав для такого перегляду. Відтак, вчинення виконавчого напису на кредитному договорі, який нотаріально не посвідчений, є порушенням вимог ст. 87 Закону України «Про нотаріат», Постанови КМУ №1172 від 29.06.1999, а тому такий виконавчий напис виконанню не підлягає. Вчинивши спірний виконавчий напис, приватний нотаріус Остапенко Є.М. не дотримав встановленої процедури, що потягло порушення законних прав позивача. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для визнання оспорюваного виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, а вимоги позивачки визнає обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Щодо вимоги позивача про стягнення судових витрат на правничу допомогу та сплачений судовий збір суд встановив наступне. Відповідно до частини першої, пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснення ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина третя статті 137 ЦПК України). Частиною 4 цієї статті встановлено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу подано до суду копію договору про надання правничої допомоги, представництво та захист з адвокатським об`єднанням «Рівне Право» від 27 вересня 2021 року, копію додатка №1 до Договору про надання правової допомоги від 27 вересня 2021 року та копію акта наданих юридичних послуг (правової допомоги) від 28 вересня 2021 року. (а.с.46-47) Згідно вказаного вище акта, надані адвокатом послуги включають в себе надання консультацій клієнту з приводу підстав визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, аналіз документів наданих клієнтом, аналіз судової практики в подібних категоріях справ, підготовка проекту позовної заяви. (а.с.46 зворот) Аналізуючи докази, надані стороною позивача на підтвердження понесених витрат на правову допомогу, об`єм та складність справи, виходячи з критерію реальності адвокатських послуг та розумності їхньої вартості, суд приходить до висновку, що заявлений розмір витрат обгрунтований та доведений належними доказами, тому з ТзОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» на користь [PERSON] слід стягнути понесені судові витрати на правничу допомогу у розмірі 3000 гривень. Оскільки відповідач до початку розгляду справи по суті позов визнав, про що подав відповідну заяву, то згідно з ч.1 ст.142 ЦПК України 50 відсотків судового збору, сплаченого позивачем при поданні позову, підлягає поверненню позивачу з державного бюджету. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені останнім і підтверджені документально судові витрати у вигляді судового збору за подання позовної заяви в сумі 454 грн. та заяви про забезпечення позову в сумі 227 грн., що разом становить 681 гривень.

Outcome: approved