Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-20 00:00:00

В жовтні 2021 позивач звернувся до суду з даною позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість за договором про надання кредиту №4351866 від 30.12.2020 року, яка виникла станом на 30.09.2021 року, в сумі 41379 грн. 03 коп., яка складається з: 7000, 00 грн. - заборгованості за сумою кредиту; 32845, 00 грн. - заборгованості за процентами за користування кредитом; 269, 50 грн. - інфляційні витрати за сумою кредиту; 1264, 53 грн. - інфляційні витрати по процентам за користування кредитом нараховані у порядку ст.625 ЦК України. 23 листопада 2021 року судом постановлено ухвалу про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття спрощеного позовного провадження. Представник позивача в судове засідання не з`явився, просив суд розглядати справу у його відсутність. Відповідач в судове засідання не з`явився, був повідомлений про слухання справи належним чином, заяв клопотань чи відзиву суду не подав. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З огляду на зазначене, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, проти чого не заперечує у своїй заяві позивач. Ненадання відповідачем відзиву та доказів в обґрунтування своїх можливих заперечень проти позову з причини ухилення від участі в судовому засіданні, дає суду право при заочному розгляді справи обмежитися доказами, наданими позивачем, що відповідає положенням ч.1 ст.280 ЦПК України. Суд, дослідивши у судовому засіданні матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 30.12.2020 року між позивачем ТОВ «Алекскредит» та [PERSON] в електронній формі шляхом використання Електронного цифрового підпису одноразовим індефікатором, було укладено договір про надання кредиту №4351866. Невід`ємною частиною договору є «Правила надання кредиту ТОВ «Алекскредит», що розміщені на сайті кредитодавця. На підставі укладеного договору, відповідно до п.п. 1.3., 1.7, 3.1. кредитодавець 30.12.2020 року перерахував на картковий рахунок позичальника кредитні кошти (кредит) у розмірі 7000 грн. 00 коп., а позичальник зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування ним до 28.07.2021 року (включно). Пунктом 1.7 договору визначено порядок нарахування процентів за користування кредитом, відповідно до якого нарахування процентів за користування кредитом здійснюються у наступному порядку: у випадку використання кредиту менше ніж 5 календарних днів, позивальник сплачує фіксовану суму процентів за користування кредитом, яка складає 7, 25 % від визначеної в п. 1.3. цього Договору суми кредиту. Пунктом 2.15 Правил ставки нарахування процентів за користування кредитом за Загальними умовами кредитування при укладенні договору в Базовий період протягом 30 календарних днів з 30.12.2020 року до 29.01.20201 року (включно) у розмірі 1,45 % за один день користування Кредитом (акційна процентна ставка) (п.п.2.1 Правил); в Спеціальний період (п.2.41 Правил) протягом 180 календарних днів з 30.01.2021 року до 28.07.2021 року (включно) у розмірі 3% за один день користування Кредитом (Спеціальна процента ставка (п.2.35 Правил). Позивач належним чином у повному обсязі виконав свої зобов`язання за договором, а саме надав кредит відповідачу у розмірі, передбаченому умовами договору, шляхом перерахування на картковий рахунок позичальника, що підтверджується довідкою ТОВ ФК «Елаєнс» від 06 вересня 2021 року. 29 січня 2021 року між позивачем та відповідачем укладено Додаткову угодою про зміну умов Договору про надання кредиту №4351866 від 30.12.2020 року відповідно до п.п.1-2 якої Сторони дійшли згоди продовжити Базовий період за Договором про надання кредиту №4351866 від 30.12.20202 року до 28.02.2021 року (включно). На дату укладення Додаткової угоди Позичальник сплачує фактично нараховані Проценти за користування кредитом з 30.12.2020 року до 29.01.2021 року у розмірі 3045, 00 грн. та плату (штраф) за зміну умов Договору у розмірі 0,00 грн. У порушення умов Договору, а також ст.ст.509,526,1054 ЦК України, 28.02.2021 року відповідач не виконав свої зобов`язання за договором перед позивачем, у зв`язку з чим, починаючи з 01.03.2021 року у нього виник борг, що має відображення у детальному розрахунку заборгованості, доданому до позовної заяви. Таким чином, внаслідок невиконання взятих на себе зобов`язань відповідач станом на 30 вересня 2021 року має заборгованість - 41379 грн. 03 коп., яка складається з: заборгованості за сумою кредиту - 7000 грн.00 коп.; заборгованості по процентам за користування кредитом - 32845 грн. 00 коп.; інфляційні втрати за сумою кредиту, нараховані у порядку ст.625 ЦК України - 269 грн. 50 коп.; інфляційні втрати по процентам за користування кредитом, нараховані у порядку ст. 625 ЦК України - 1264 грн. 53 коп. За змістом ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом (ч.4 ст.203 ЦК України). Правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом ( ч.1 ст. 205 ЦК України). Відповідно до положень ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. У статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ст.11 Закону України «Про електронну комерцію»). Частиною 5 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Положеннями ст.12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Абзац 2 ч.2 ст.639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Стаття 652 ЦК України дає визначення, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.ст. 205, 207 ЦК України). Указаний висновок відповідає правовій позиції висловленій Верховним Судом у постановах від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19. У силу частини першої статті 638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі. Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його потрібно електронним підписом, оскільки відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» моментом підписання електронного правочину є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідно до п.1.1. договору, невід`ємною його частиною є «Правила надання кредиту ТОВ «Алекскредит», що розміщені на сайті кредитодавця. Статтею 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. З наданого позивачем алгоритму укладення кредитного договору слідує, що без ознайомлення з правилами надання кредиту ТОВ «Алекскредит» подальше укладення електронного договору кредиту на сайті є неможливим. Отже, підписуючи договір про надання кредиту № 4351866 від 30 грудня 2020 року, позичальник підтвердив прийняття відповідних умов надання кредиту, а також засвідчив, що він повідомлений кредитодавцем у встановленій законом формі про всі умови, повідомлення про які є необхідним відповідно до вимог чинного законодавства України. Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору (ч.1 ст.634 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ст.ст.526-530, 610-612, 623, 625 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов кредитного договору, вимог Цивільного Кодексу, інших актів цивільного законодавства, у встановлений строк (термін). Боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Як визначено ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно ч.1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. При вирішенні даного спору суд враховує правову позицію висловлену у постанові Великої Палати Верховного Суду від 8 листопада 2019 року у справі № 127/15672/16-ц, провадження №14-254цс19, відповідно до якої визначено, що оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення. Аналізуючи зібрані у справі докази у їх сукупності, суд вважає, що відповідач [PERSON] зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконував, внаслідок чого у нього виникла заборгованість в сумі 41379 грн. 03 коп., яка доведена в судовому засіданні та підлягає стягненню з нього в повному обсязі. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, з відповідача необхідно стягнути судові витрати, понесені банком у зв`язку із подачею даного позову до суду.

Outcome: approved