Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-09 00:00:00

До Шевченківського районного суду м. Києва надійшла вказана позовна заява, яка відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями передана на розгляд судді Саадулаєва А.І. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 18.11.2020 р. відкрито провадження у справі, призначено до розгляду в підготовче судове засідання. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 18.11.2020 року задоволено заяву позивача про забезпечення позову. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 19.04.2021 р. закрито підготовче провадження та призначити справу до судового розгляду по суті в загальному позовному провадженні. Предметом позову є: 1.Визнання недійсними електронних торгів за лотом № 443995 на сайті ДП «СЕТАМ» - https://setam.net.ua/auetion/444172, відповідно до Протоколу електронних торгів № 507402 від 19.10.2020 р. та Акта про реалізацію предмета іпотеки від 28.10.2020 р. щодо відчуження нерухомого житлового майна (квартири) за адресою: [ADDRESS] , яке належить [PERSON] (код [NUMBER] ). 2.Застосування наслідків нікчемного правочину з відчуження нерухомого житлового майна (квартири) за адресою: [ADDRESS] , шляхом скасування свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, що було предметом іпотеки, серія та номер: 3404, виданий 30.10.2020 р., видавник: Серова О.В. приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу; винесеного на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 54869831 від 30.10.2020 12:47:38, приватний нотаріус Серова Олена Валеріївна, Київський міський нотаріальний округ, м. Київ. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що 02.10.2007 році позивач отримала кредит у резидента України в іноземній валюті (долари США) та передала в забезпечення зобов`язань за кредитним договором, в іпотеку кредитору, належну позивачу квартиру в якій проживала. В подальшому права кредитора за кредитним договором та права іпотекодержателя за договором іпотеки перейшли до стягувача. 14.11.2017 р. Шевченківським районним судом м. Києва прийнято рішення у справі №761/23565/15-ц про стягнення з позивача на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» (стягувача) заборгованості за кредитним договором № 218-Ф/07 від 02.10.2007 р., станом на 10.06.2015 року, в сумі 79502,60 долари США. На виконання рішення суду приватним виконавцем, передана позивачем в іпотеку квартира, була виставлена на електронні торги, переможцем якого визначено [PERSON] 30.10.2020 року відбулося переоформлення права власності на зазначене майно. Таким чином, позивача було позбавлено права власності на його квартиру за адресою [ADDRESS] . Позивач вважає, що з 08.10.2020 р. звернення стягнення на її квартиру для погашення зобов`язань за кредитом отриманим в іноземній валюті, зокрема, проведення вказаних торгів для реалізації арештованої квартири позивача є незаконним, з огляду на наступне. Квартира позивача за адресою [ADDRESS] повністю відповідає зазначеним в ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» ознакам, а саме: є нерухоме житлове майно, що виступає як забезпечення виконання зобов`язань позивача за кредитом, який наданий українським банком ПАТ АБ «Укргазбанк» в іноземній валюті; квартира позивача за адресою: [ADDRESS] , є місцем постійного проживання позивача; у власності позивача немає іншого нерухомого житлового майна; загальна площа квартири становить 46,3 кв.м. Внаслідок вищевикладеного, вважає, що правочин щодо квартири позивача, який було укладено за актом про реалізацію предмета іпотеки від 28.10.2020 р. та свідоцтвом про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, що було предметом іпотеки, серія та номер: 3404, виданий 30.10.2020 р., прямо порушує вимоги п. 1) ч. 1 ст. 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Таким чином, свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, що було предметом іпотеки, є нікчемним та не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. Представник відповідача-3 з вимогами позовної заяви не погодився, подав до суду відзив в якому просив відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Відзив обґрунтовує тим, що вимоги позивача є незаконними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав. Зазначив, що електронні торги з реалізації предмета іпотеки відбулись з дотриманням норм чинного, на момент їх проведення, законодавства. ДП «Сетам» виконує функції організатора електронних торгів, у якого відсутні повноваження надавити правову оцінку діям державного виконавця, в тому числі перевіряти відомості, наведені у заявці, на відповідність дійсності та чинному законодавству. Крім цього , як вбачається із довідки з державного реєстру, позивач має у власності інше нерухоме майно, а саме, садовий будинок. Також, зазначив, що дії виконавця у виконавчому провадженні, які не стосуються правил проведення прилюдних торгів, мають самостійний спосіб оскарження й не можуть бути підставою для визнання прилюдних торгів недійсними. Відповідач-2 з вимогами позовної заяви не погодився, подав до суду відзив в якому просив відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Відзив обґрунтовує тим, що боржник був повідомлений належним чином про відкриття ВП. У зв`язку із тим, що приватним виконавцем достовірно встановлено факт не проживання у спірній квартирі, яка перебувала в іпотеці ПАТ АБ «Укргазбанк», на дану квартиру не поширюється дія ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Зазначив, що позивач не посилається на будь-які порушення організатором торгів норм Порядку реалізації арештованого майна, а отже, вимога позивача про визнання електронних торгів недійсними не ґрунтується на законі. Відповідач-1 з вимогами позовної заяви не погодилась, подала до суду письмові пояснення в яких просила відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на те, що боржник був повідомлений належним чином про відкриття ВП, про дату та час проведення виконавчих дій. Вважає, що приватним виконавцем достовірно встановлено факт не проживання у спірній квартирі, а тому на дану квартиру не поширюється дія ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Крім цього, позивач не посилається на будь-які порушення організатором торгів норм Порядку реалізації арештованого майна, а отже, вимога позивача про визнання електронних торгів недійсними не ґрунтується на законі. Від представника позивача на адресу суду надійшла відповідь на відзив. Третя особа пояснень суду не надала. В судовому засідання, яке відбулось 10.01.2022 року, представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити з підстав викладених у позові. В судовому засідання, яке відбулось 10.01.2022 року, представник відповідача-1 заперечував проти задоволення позовних вимог в повному обсязі з підстав викладених у письмових поясненнях. В судовому засідання, яке відбулось 10.01.2022 року, відповідач-2 заперечував проти задоволення позовних вимог в повному обсязі з підстав викладених у відзиві. Інші учасники справи в судове засідання не з`явились з невідомих суду причин, про місце, дату та час розгляду справи повідомлялись належним чином. Відповідно до ч.1 ст.223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача-1, відповідача-2, дослідивши наявні матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази у їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов наступного висновку. Як вбачається із копій документів наявних в матеріалах справи, 02.10.2007 року між [PERSON] та ВАТ АБ «УКРГАЗБАНК», правонаступником якого є ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК» укладено кредитний договір №218-Ф/07, згідно якого [PERSON] надано кредит в сумі 115000,00 доларів США, строком з 02.10.2007 року по 02.10.2019 року. 02.10.2007 року між [PERSON] та ВАТ АБ «УКРГАЗБАНК», укладено договір іпотеки без оформлення заставної, посвідчений приватним нотаріусом КМНО Морозовою C.B. за реєстровим № кдз-5003 відповідно до умов якого [PERSON] в забезпечення виконання своїх зобов`язань за кредитним договором передала в іпотеку належну їй на праві власності квартиру [ADDRESS] . 13.05.2008 року між [PERSON] та ВАТ АБ «УКРГАЗБАНК», укладено договір про внесення змін до договору іпотеки, посвідченого приватним нотаріусом КМНО Морозовою C.B. за реєстровим № 12105, відповідно до якого, сторони домовились п. 1.1. договору іпотеки викласти у такій редакції: «Дійсний договір забезпечує всі вимоги іпотекодержателя, які випливають з договору № 218-Ф/07 від 02.10.2007 р. 14.11.2017 р. Шевченківським районним судом м. Києва прийнято рішення у справі №761/23565/15-ц про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» заборгованості за кредитним договором № 218-Ф/07 від 02.10.2007 р., станом на 10.06.2015 року, в сумі 79502,60 долари США. На виконання судового рішення, на підставі виконавчого листа від 14.11.2017 р. Шевченківського районного суду приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Корольовим М.А. 23.07.2020 р. було відкрито ВП № 62649021 про стягнення з [PERSON] заборгованості в розмірі 79502,60 доларів США та основної винагороди приватного виконавця в розмірі 7950 доларів США. 23.07.2020 р. виконавець виніс постанову про арешт майна [PERSON] - квартири за адресою: [ADDRESS] . 26.08.2020 р. виконавець виніс постанову про опис та арешт майна [PERSON] - квартири за адесою: [ADDRESS] . 03.09.2020 р. виконавець виніс постанову про призначення суб`єкта оціночної діяльності для оцінки майна [PERSON] - квартири за адресою [ADDRESS] . 16.09.2020 р. виконавцем отримано висновок про вартість зазначеного майна та звіт про оцінку майна від 03.09.2020 р. 18.09.2020 р. зазначена вище квартира відповідно до процедури передбаченої наказом Міністерства юстиції України № 2831/5 від 29.09.2016 р. «Про затвердження Порядку реалізації арештованого майна» була виставлена на електронні торги. 19.10.2020 р. відбулися електронні торги щодо квартири за адресою: [ADDRESS] . В результаті яких, відповідно до протоколу електронних торгів №507402 від 19.10.2020 р. було визначено переможця торгів - [PERSON] . 28.10.2020 р. на зазначене майно було оформлено Акт про реалізацію предмета іпотеки, який є документом, що підтверджує виникнення права власності на придбане майно. 30.10.2020 р. відбулося переоформлення права власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] , приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сєровою О.В., про що нею було видано свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, що було предметом іпотеки, серія та номер: 3404, виданий 30.10.2020 р. Про вибуття квартири за адресою: [ADDRESS] , з права власності [PERSON] свідчить інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 02.11.2020 р. Актом 26.08.2020 року приватного виконавця, встановлено, що в квартирі за адресою: [ADDRESS] , мешкають орендарі на підставі договору оренди квартири від 26.04.2020 та акта здачі квартири від 26.04.2020 року. [PERSON] за даною адресою не проживає, відсутня. Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Відповідно до частини першої статі 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Згідно з частиною першою статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту (частина перша статті 527 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (частина перша статті 611 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 546 ЦК України, виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Згідно з частиною першою статті 575 ЦК України, іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Статтею 1 Закону України «Про іпотеку» визначено, що іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (частина п`ята статті 3 Закону України «Про іпотеку»). Згідно з частиною першою статті 7 Закону України «Про іпотеку», за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання. Відповідно до частин першої, четвертої статті 33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Отже, законодавством передбачено право іпотекодержателя задовольнити забезпечені іпотекою вимоги за рахунок предмета іпотеки у випадку невиконання або неналежного виконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання. Під час розгляду справи, судом було встановлено, що квартира за адресою: [ADDRESS] , набута [PERSON] на праві приватної власності, на підставі договору купівлі-продажу від 16.05.2008 року, не є придбаною за кредитні кошти. Крім того, як встановлено з матеріалів виконавчого провадження, [PERSON] квартира за адресою: [ADDRESS] , не використовується, як місце постійного проживання. Відповідно до пункту 1 статті 1 Закону України від 03 червня 2014 року № 1304-VII «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» протягом дії цього Закону не може бути примусово звернено стягнення (відчужене без згоди власника) на майно, що віднесене до об`єктів житлового фонду (далі - нерухоме житлове майно), об`єкт незавершеного житлового будівництва, майнові права на нього, що є предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно/об`єкт незавершеного житлового будівництва/майнові права виступають як забезпечення виконання зобов`язань фізичної особи (позичальника або майнового поручителя) за кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного житлового будівництва, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності немає іншого нерухомого житлового майна; або; таке нерухоме житлове майно придбавалося за кредитні кошти і при цьому умовами кредитного договору передбачена заборона реєстрації місця проживання позичальника або майнового поручителя за адресою знаходження нерухомого житлового майна, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності немає іншого нерухомого житлового майна; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного житлового будівництва) не перевищує 140 квадратних метрів для квартири та 250 квадратних метрів для житлового будинку. За таких обставин, суд дійшов висновку про те, що положення Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не підлягають застосуванню до спірних правовідносин. З огляду на вищевикладене, суд відхиляє посилання позивача на те, що після набрання чинності ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», звернення стягнення на квартиру позивача з метою погашення боргу за кредитним договором стало незаконним та виконавець був зобов`язаний зупинити торги щодо спірної квартири. Така ж правова позиція викладена у постанові Третьої судової палати Касаційного цивільного суду Верховного Суду №759/219/19 від 21.07.2021 року. В постанові Верховного Суду України від 18.11.2015 року №6-1884цс15, зроблено правовий висновок про те, що головна умова, яка повинна бути встановлена судами, для визнання прилюдних торгів недійсними, це наявність порушень, що могли вплинути на результат торгів, а тому окрім наявності порушення норм закону при проведенні прилюдних торгів повинно бути присутнє порушення прав і законних інтересів особи, яка їх оспорює, способом захисту яких є визнання прилюдних торгів недійсними. Нормами ст.ст. 650, 655 та частини 4 ст. 656 ЦК України визанчено, що відносять до договорів купівлі-продажу процедуру прилюдних торгів, результатом яких є видача нотаріусом свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів на підставі складеного та затвердженого в установленому порядку акта державного виконавця про проведені торги (стаття 34 Закону України "Про нотаріат "). Отже, відчуження майна з прилюдних торгів належить до угод купівлі-продажу, така угода може визнаватися недійсною в судовому порядку з підстав недодержання в момент її вчинення вимог, встановлених частинами 1-3 та 6 статті 203 ЦК України (частина 1 статті 215 цього Кодексу). Разом із тим, слід зазначити, що оскільки за змістом частини 1 статті 215 ЦК України підставами недійсності укладеного за результатами прилюдних торгів правочину є недодержання вимог закону в момент його укладення, тобто безпосередньо за результатами прилюдних торгів, то підставами для визнання прилюдних торгів недійсними є порушення встановлених законодавством правил проведення торгів, визначених Порядком реалізації арештованого майна. Так, відповідно до правової позиції Верховного суду України (Постанова BCУ від 24 жовтня 2012 року у справі № 6-166цс12), "Вирішуючи спір про визнання прилюдних торгів недійсними суду необхідно встановити такі факти: чи мало місце порушення вимог Тимчасового порядку чи інших норм при проведенні прилюдних торгів: чи вплинули ці порушення на результат торгів: чи мало місце порушення прав і законних інтересів позивача, які оспорюють результати торгів." Така ж правова позиція викладена і у постанові Верховного Суду України у постанові від 18 листопада 2015 року у справі № 6-1884цс15. Верховний Суд України у своїй постанові від 13 квітня 2016 року у спразі №6-2988цс15 приходить до правового висновку, що "Головною умовою, яку повинні встановити суди, є наявність порушень, що могли вплинути на результат торгів, тобто не тільки недотримання норм закону під час проведення прилюдних торгів, а й порушення прав і законних інтересів особи. яка їх оспорює, способом захисту яких є визнання прилюдних торгів недійсними.". Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено, що відбулось порушення вимог порядку при проведенні електронних торгів, ці порушення вплинули на результат торгів, її законні інтереси порушені. Частиною 2 статті 77 ЦПК України встановлено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухвалені судового рішення. Частиною 5 статті 81 ЦПК України передбачено, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів, що забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого судового рішення. Відповідно до п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні. Повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, зважаючи на встановлені під час розгляду справи обставини, суд приходить висновку, що позовні вимоги є незаконними та необґрунтованими вимогами закону, обставини справи підтверджені певними засобами доказування, а тому позовну заяву необхідно залишити без задоволення. На підставі положень статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: dismissed