Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-09 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог та доводів позивача. [PERSON] , в особі представника адвоката Овсяника С.А., звернувся до суду з позовом з вимогами: - визнати договір оренди землі від 22 вересня 2013 року, що укладений між [PERSON] та фермерським господарством "Вікторія 777", таким, що укладений на строк 5 років; - зобов`язати Сектор державної реєстрації Великобурлуцької районної державної адміністрації Харківської області внести зміни до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про державну реєстрацію іншого речового права, щодо запису, здійсненого на підставі договору оренди землі від 22 вересня 2013 року, укладеного між [PERSON] та фермерським господарством "Вікторія 777", об`єкт: земельна ділянка з кадастровим номером 6321481000:02:000:0351, загальною площею 6,2154 га., в частині змісту та характеристики речового права, змінивши строк дії замість "10 років" на "5 років". В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 22.09.2013 між позивачем та ФГ "Вікторія 777" було укладено договір оренди землі, за змістом якого орендодавець передав, а орендар прийняв у строкове платне користування (для ведення товарного сільськогосподарського виробництва) земельну ділянку № [NUMBER] , кадастровий номер 6321481000:02:000:0351, загальною площею 6,2154 га, сільськогосподарського призначення, яка належить орендодавцю на праві приватної власності. Зазначена земельна ділянка знаходиться на території Гнилицької сільської ради Великобурлуцького району Харківської області за межами населеного пункту. Згідно пункту 3.1 вказаного договору, договір укладено строком на 5 років. 15.01.2021 позивачу стало відомо, що в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно містяться відомості про те, що договір оренди землі від 22.09.2013 має строк дії 10 років. Вказаний запис було внесено до реєстру державним реєстратором Великобурлуцького районного управління юстиції Харківської області Марченком І.Л. Викладене підтверджується інформаційною довідкою № 240576353 від 15.01.2021 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Таким чином, незважаючи на волевиявлення позивача укласти договір оренди строком на 5 років, останній був зареєстрований на строк 10 років, що позбавляє позивача користуватися та розпоряджатися належною йому земельною ділянкою ще протягом п`яти років. Позивач вважає, що відновлення його порушеного права можливе шляхом: визнання договору оренди землі від 22.09.2013 таким, що укладений строком на 5 років. Наявний у позивача примірник договору оренди землі від 22.09.2013 містить узгоджену істотну умову договору, як строк його дії, що унеможливлює його реєстрацію зі строком дії на 10 років, а внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно інших (відмінних) відомостей щодо строку дії договору оренди не має жодних правових підстав, суперечить волевиявленню позивача та не відповідає вимогам Закону. Окрім того, позивач зазначив, що ним не заперечується та не оскаржується факт укладання договору оренди саме з відповідачем, однак суттєвою та узгодженою умовою цього договору є строк дії саме 5 років. Зазначене стало підставою для звернення до суду з даним позовом. Інші заяви по суті справи. 18.02.2021 від представника відповідача фермерського господарства "Вікторія 777" - адвоката Аніщенко К.М. надійшов відзив на позовну заяву в якому зазначено, що 22.09.2013 між [PERSON] та ФГ "Вікторія 777" було укладено договір оренди земельної ділянки загальною площею 6,2154 га, що розташована на території Гнилицької сільської ради Великобурлуцького району Харківської області, кадастровий номер: 6321481000:02:000:0351 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Згідно умов договору, а саме пункту 3.1, договір укладено строком на 10 років, згідно пункту 14.1 договору, договір набуває чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації. Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права, 27.07.2015 було зареєстровано договір оренди землі від 29.09.2013 строком на 10 років. Відповідно до додаткових відомостей, вказаних у вказаному витягу, орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі або у натуральній. Весь час, починаючи з дати підписання договору оренди землі від 22.09.2013, [PERSON] отримував орендну плату та жодних вимог до відповідача не пред`являв. Таким чином, є всі підстави вважати, що позивачу достеменно було відомо, що договір оренди землі укладено саме строком на 10 років, як проте зазначено в договорі. Позивачем в позовні й заяві зазначено, що він вважає, що договір оренди землі укладено на 5 років, а отже відповідно до пункту 14.1 договору, договір набуває чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації, таким чином, строк дії договору, на думку позивача, мав сплинути 27.07.2020. Відповідно до пункту 3.2 договору, орендар, після закінчення строку дії договору, має переважне право на поновлення договору на новий строк, надіславши письмове повідомлення до орендодавця про намір продовжити дію договору. Однак, орендар, ФГ "Вікторія 777" не зверталось до позивача з таким повідомленням, оскільки договір оренди укладено саме на десять років, а не на 5, як про те зазначає позивач. Крім того, відповідачем було нараховано орендну плату позивачу за 2020 рік, відповідно до умов договору визначених у розділі 4. Вказані обставини вказують, що договір оренди від 23.11.2013 укладено саме строком на 10 років. Вказала, що позивачем не ставиться під сумнів наявність договору оренди від 23.11.2013, який укладено на 10 років. Договір оренди землі, який було укладено між сторонами не міг бути укладений на строк 5 років, як про те зазнає позивач, адже в іншому випадку, державний реєстратор не зміг би його зареєструвати 27.07.2015 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права. Відповідач вважає, що позивачем не доведено, що договір оренди землі від 23.11.2013 укладено строком на п`ять років. Враховуючи наведене, вказала на відсутність підстав для задоволення позовних вимог у повному обсязі. Процесуальні дії у справі. Ухвалою Великобурлуцького районного суду Харківської області від 27.01.2021 прийнято позовну заяву та відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи, призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні. Ухвалою Великобурлуцького районного суду Харківської області від 18.03.2021 клопотання про заміну відповідача правонаступником представника позивача - адвоката Овсяника С.А. задоволено, залучено до участі у справі відповідача Куп`янську районну державну адміністрацію Харківської області, яка є правонаступником Великобурлуцької районної державної адміністрації Харківської області. За клопотанням представника відповідача фермерського господарства "Вікторія 777" - адвоката Аніщенко К.М. ухвалою суду від 14.06.2021 витребувано від Куп`янської районної державної адміністрації Харківської області (адреса: 63701, м. Куп`янськ, Харківська область, проспект Конституції, 3, код ЄДРПОУ 04058739) належним чином засвідчену копію одного з примірника договору оренди земельної ділянки загальною площею 6,2154 га, що розташована на території Великобурлуцької селищної об`єднаної територіальної громади (колишньої Гнилицької сільської ради Великобурлуцького району Харківської області), кадастровий номер: 6321481000:02:000:0351 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва від 22.09.2013, що укладений між [PERSON] та фермерським господарством "Вікторія 777". Ухвала суду від 14.06.2021виконана не була. В подальшому, представник відповідача відмовилася від заявленого клопотання. Ухвалою Великобурлуцького районного суду Харківської області від 07.10.2021 на підставі клопотання представника відповідача адвоката Аніщенко К.М. здійснено перехід до розгляду справи за правилами загального позовного провадження та призначено проведення підготовчого засідання. Ухвалою Великобурлуцького районного суду Харківської області від 12.10.2021 відмовлено в задоволенні клопотання представника відповідача фермерського господарства "Вікторія 777" адвоката Аніщенко К.М. про призначення судової почеркознавчої експертизи, закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні. Участь у справі сторін та інших учасників справи. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] - адвокат Овсяник С.А., який приймав участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, позовну заяву підтримав у повному обсязі, просив її задовольнити. Вказав, що на даний час належна [PERSON] земельна ділянка перебуває у користуванні відповідача. Представник відповідача фермерського господарства "Вікторія 777" - адвокат Аніщенко К.М., яка приймала участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, у судовому засідання просила відмовити у задоволенні позовної заяви з підстав, зазначених у відзиві на позовну заяву. Представник відповідача не заперечувала проти того, що 22.09.2013 між [PERSON] та фермерського господарства "Вікторія 777" був укладений договір оренди земельної ділянки строком на 5 років. Проте, державний реєстратор відмовив у реєстрації речового права, посилаючись на невідповідність договору вимогам Закону України «Про оренду землі». В подальшому, голова фермерського господарства звернувся до [PERSON] і 23.11.2013 було укладено ще один договір оренди тієї ж земельної ділянки на 10 років. На даний час земельна ділянка перебуває у користуванні фермерського господарства, [PERSON] отримує орендну плату. Представник відповідача Куп`янської районної державної адміністрації Харківської області в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, від першого заступника голови Куп`янської районної державної адміністрації Харківської області Канашевича А. 11.10.2021 надійшов лист вих. №01-27/3628, в якому він просить провести розгляд справи за відсутності представника адміністрації, при ухвалення рішення покладається на розсуд суду. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин. З договору оренди землі № б/н від 22.09.2013, укладеного між [PERSON] (орендодавець) та фермерським господарством "Вікторія 777" (орендар) вбачається, що орендодавець передав, а орендар прийняв у строкове платне користування (для ведення товарного сільськогосподарського виробництва) земельну ділянку № [NUMBER] , кадастровий номер 6321481000:02:000:0351, загальною площею 6,2154 га, сільськогосподарського призначення, яка належить орендодавцю на праві приватної власності. Зазначена земельна ділянка знаходиться на території Гнилицької сільської ради Великобурлуцького району Харківської області за межами населеного пункту. Згідно пункту 3.1 вказаного договору, договір укладено строком на 5 років. Згідно з пунктами 14.1, 14.2 договір набирає чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації; договір укладено на 5-ти сторінках в трьох автентичних оригінальних примірниках, що мають однакову юридичну силу, один з яких знаходиться в орендодавця, другий - в орендаря, третій - в реєстраційній службі Великобурлуцького РУЮ Харківської області. Відповідно до пункту 12.2 дія договору припиняється, зокрема, у разі закінчення строку, на який його було укладено. У пункті 7.1 договору зазначено, що після припинення дії договору орендар повертає в 10-ти денний термін орендодавцеві земельну ділянку у стані, не гіршому порівняно з тим, у якому він одержав її в оренду. (т. 1 а. с. 12-16). Згідно даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (інформаційна довідка № 240576353 від 15.01.2021) проведено реєстрацію іншого речового права (права оренди земельної ділянки з кадастровим номером 6321481000:02:000:0351) на підставі договору оренди, укладеного 22.09.2013 між [PERSON] та фермерським господарством "Вікторія 777". Строк дії десять років. Вказаний запис було внесено до реєстру державним реєстратором Великобурлуцького районного управління юстиції Харківської області Марченком І.Л. 27.07.2015 (т. 1 а. с. 17). Мотиви, з яких виходив суд, застосовані норми права та висновки суду Дослідивши доводи позовної заяви, письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного: Частиною 1 статті 15 Цивільного кодексу України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини 1 статті 16 Цивільного кодексу України, частини 1 статті 4 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. За змістом статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема договори та інші правочини, інші юридичні факти. Згідно із частиною першою статті 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін (частина четверта цієї ж статті). Відповідно до законодавчого визначення правочином є перш за все вольова дія суб`єктів цивільного права, що характеризує внутрішнє суб`єктивне бажання особи досягти певних цивільно-правових результатів - набути, змінити або припинити цивільні права та обов`язки. Здійснення правочину законодавством може пов`язуватися з проведенням певних підготовчих дій учасниками правочину (виготовленням документації, оцінкою майна, інвентаризацією), однак сутністю правочину є його спрямованість, наявність вольової дії, що полягає в згоді сторін взяти на себе певні обов`язки (на відміну, наприклад, від юридичних вчинків, правові наслідки яких наступають у силу закону незалежно від волі його суб`єктів).У двосторонньому правочині волевиявлення повинно бути взаємним, двостороннім і спрямованим на досягнення певної мети; породжуючи правовий наслідок, правочин - це завжди дії незалежних та рівноправних суб`єктів цивільного права. Частиною третьою статті 203 Цивільного кодексу України передбачено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Порушення вимог законодавства щодо волевиявлення учасника правочину є підставою для визнання його недійсним у силу припису частини першої статті 215 Цивільного кодексу України, а також із застосуванням спеціальних правил про правочини, вчинені з дефектом волевиявлення - під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості, тяжкої обставини. Як у частині першій статті 215 Цивільного кодексу України, так і у статтях 229-233 Цивільного кодексу України, йдеться про недійсність вчинених правочинів, тобто у випадках, коли існує зовнішній прояв волевиявлення учасника правочину, вчинений ним у належній формі (зокрема, шляхом вчинення підпису на паперовому носії), що, однак, не відповідає фактичній внутрішній волі цього учасника правочину. У тому ж випадку, коли сторона не виявляла свою волю до вчинення правочину, до набуття обумовлених ним цивільних прав та обов`язків правочин є таким, що не вчинений, права та обов`язки за таким правочином особою не набуті, а правовідносини за ним - не виникли. За частиною першою статті 205 Цивільного кодексу України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Стаття 207 Цивільного кодексу України встановлює загальні вимоги до письмової форми правочину. Так, на підставі частини першої цієї статті правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Частиною ж другою цієї статті визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Отже, підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію. Згідно з частиною першою статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Згідно із частиною першою статті 627 Цивільного кодексу України і відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина перша статті 638 Цивільного кодексу України). Відповідно до частини другої статті 792 Цивільного кодексу України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом. Оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності (стаття 1 Закону України «Про оренду землі»). Згідно зі статтею 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Дія такого договору припиняється, у тому числі, у разі закінчення строку, на який його було укладено (частина перша статті 31 Закону України «Про оренду землі»). Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15 січня 2020 року у справі № 322/1178/17 (провадження № 14-338цс19) дійшла висновку про те, що момент укладення договору передбачений у статті 640 Цивільного кодексу України і пов`язується з досягненням сторонами згоди з усіх його істотних умов та дотриманням певних вимог, якими є передання майна або вчинення іншої дії, нотаріальне посвідчення договору або його державна реєстрація, якщо таке передбачено актами цивільного законодавства. Як установлено судом, та не заперечувалося представником відповідача, між [PERSON] та фермерським господарством "Вікторія 777" 22.09.2013 укладено договір оренди земельної ділянки на 5 років. Даний договір набрав чинності з 27.07.2015, тобто з моменту реєстрації речового права. Дія договору припинилася 27.07.2020. Доводи представника відповідача про те, що 23.11.2013 між тими ж сторонами було укладено договір на 10 років спростовуються даними інформації, яка міститься в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, відповідно до якої, реєстрація речового права була здійснена саме на підставі договору від 22.09.2013. Окрім того, суд не бере до уваги твердження представника відповідача про те, що державним реєстратором було відмовлено у реєстрації речового права на підставі договору від 22.09.2013, укладеного на строк 5 років, у зв`язку з чим його було переукладено 23.11.2013 на строк 10 років і на підставі саме цього договору проведено державну реєстрацію речового права, оскільки таке не знайшло свого підтвердження під час судового розгляду та не доведено відповідними доказами. У постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 23 січня 2019 року у справі №355/385/17 (провадження №61-30435сво18) зроблено висновок, що «у статті 629 ЦК України закріплено один із фундаментів, на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Не виконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: (1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; (2) розірванні договору в судовому порядку; (3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; (4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться вглаві 50 ЦК України; (5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду)». У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 грудня 2019 року у справі № 917/1739/17 (провадження № 12-161гс19) вказано, що «предмет позову - це певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення, яка опосередковується відповідним способом захисту прав або інтересів. Підстави позову це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу». Статтею 204 ЦК України, зазначено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Зазначена норма кореспондує частинам другій, третій статті 215 ЦК України, висвітлює різницю між нікчемним і оспорюваним правочином і не застосовується до правочинів, які не відбулися, бо є не вчиненими. Разом із тим, у випадку оспорювання самого факту укладення правочину, такий факт може бути спростований не шляхом подання окремого позову про недійсність правочину, а під час вирішення спору про захист права, яке позивач вважає порушеним шляхом викладення відповідного висновку про неукладеність спірного договору у мотивувальній частині судового рішення. У цьому випадку ефективним способом захисту права, яке позивач як власник земельних ділянок, вважає порушеним, є усунення перешкод у користуванні належним йому майном, зокрема шляхом заявлення вимоги про повернення такої ділянки. Більше того, негаторний позов можна заявити впродовж усього часу тривання порушення прав законного володільця відповідних земельних ділянок (постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 листопада 2018 року у справі № 504/2864/13-ц (пункт 71), від 4 липня 2018 року у справі № 653/1096/16-ц (пункт 96), від 12 червня 2019 року у справі № 487/10128/14-ц (пункт 81), від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц (пункт 97). Тому, суд доходить висновку про те, що у позові слід відмовити саме через обрання позивачем неефективного способу захисту. Розподіл судових витрат між сторонами. Відповідно до статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, судові витрати суд залишає за рахунок позивача.

Outcome: dismissed