Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-17 00:00:00

У жовтні 2021 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що станом на 20.10.2021 відповідач має перед ним заборгованість за договором позики від 11.03.2020 у загальній сумі 41300,00 грн., із яких, 40000,00 грн (основний борг), 1300,00 грн. (3% річних), які відповідач [PERSON] зобов`язався повернути до 12.09.2020. Кошти не повернуто. Позивач просить стягнути на свою користь з відповідача 41300,00 грн, а також сплачений ним судовий збір у сумі 908,00 грн. Ухвалою від 28.10.2021 відкрито провадження у справі, ухвалено розглядати справу у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін; запропоновано відповідачеві, зокрема, у 15-денний строк подати відзив на позов. Позивач [PERSON] 18.01.2022 року звернувся до суду з заявою про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач [PERSON] 18.01.2022 року звернувся до суду з заявою про розгляд справи без його участі, не заперечує проти задоволення позову. Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив такі обставини та дійшов таких висновків. Згідно з вимогами ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Суд встановив, що 11.03.2020 відповідач [PERSON] відповідно до розписки отримав від позивача [PERSON] грошові кошти у сумі 87500,00 грн, строк повернення яких було визначено 12.09.2020. Текст розписки вказує, що вона підтверджує отримання грошових коштів відповідачем від позивача. Як вбачається з відміток на звороті розписки, після отримання позики відповідач частково сплатив кошти, а саме: 15.04.2020 року сплачено позивачу кошти у сумі 15000,00 грн, еквівалент 550 доларів США (а.с.8). Відповідно до квитанції АТ КБ «Приватбанк» від 03.07.2020 року відповідач повернув ще частину позичених коштів у сумі 32400, 00 грн, еквіваленті 1200,00 доларів США (а.с.9). Відповідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. У ч. 1 ст. 1050 ЦК України зазначено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. У відповідності до ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Верховний Суд України постановою від 02.09.2015, справа № 6-369цс15, сформулював правову позицію такого змісту. Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У відповідності до частин першої та третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві. Отже, у разі неповернення позичальником суми позики своєчасно його борг складатиме: суму позики з урахування встановленого індексу інфляції за весь час прострочення грошового зобов`язання; проценти за позикою, якщо інше не встановлено договором або законом, нараховані відповідно до договору позики або облікової ставки НБУ за весь строк користування позиченими коштами; три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлено договором або законом". Враховуючи вищевказані положення, відповідач [PERSON] крім загальної частини суми боргу у сумі 40000,00 грн, повинен сплати 3 % річних за весь час прострочення боргу, тобто з 12.09.2020 року (днем виникнення зобов`язання) по 20.10.2021 року ( днем складання позову та звернення до суду) тобто за 1 рік 1 місяць, виходячи з такого розрахунку: основна сума боргу 40000,00 грн та 3% річних за весь час прострочення боргу - 1 рік 1 місяць. 3% річних за 1 рік 1 місяць складають 3% від 40000,00 грн = 1200,00 грн., 1200,00 грн :12 місяців = 100,00 грн за один місяць прострочення, 100,00 грн (за один місяць) х 13 місяців (один рік і один місяць) = 1300,00 грн. Відповідач погодився із зазначеною сумою боргу, про що зазначив у своїй заяві від 18.01.2022, доказів на спростування його необґрунтованості та/або помилковості суду не надав. Оцінивши докази, суд робить висновок що відповідачем порушено права позивача у частині неналежного виконання зобов`язань за розпискою від 11.03.2020 та відповідно, про задоволення позову у повному обсязі. За правилами ч. 6 ст. 141 ЦПК України суд присуджує з відповідача на користь позивача 908,00 грн судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved