Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-18 00:00:00

Як передбачено ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч. 1 ст. 5 ЦПК). Стаття 12\~ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Суд на підставі ст. ст. 12, 13, 81\~ЦПК України розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 цього Кодексу. Обставини, встановлені рішенням суду у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Докази надаються сторонами та іншими особами, що беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. \~ \~ \~ \~Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює\~докази за\~своїм внутрішнім\~переконанням,\~що ґрунтується\~на всебічному,\~повному,\~об`єктивному та\~безпосередньому дослідженні\~наявних у\~справі доказів. Судом встановлено, що позивач [PERSON] з 05.01.2015 року працював в Краматорському управлінні по газопостачанню та газифікації ПАТ «Донецькоблгаз» на посаді майстра з роботи ПЛГ служби РГОРГ. Згідно Посадової інструкції майстру з роботи ПЛГ служби режимів газопостачання, обліку та розрахунків за газ, затвердженої начальником Краматорського УГГ 10.02.2020 року, майстер з роботи ПЛГ організує роботи з пломбування ПЛГ у абонентів з новою газифікацією та після заміни лічильника (п. 2.13), виконує окремі службові доручення свого безпосереднього керівника (п. 2.20). (а.с. 66-67) Згідно журналу реєстрації денного завдання по Краматорському УГГ служби режимів газопостачання обліку і розрахунків за газ 30.03.2021 року [PERSON] отримав завдання ПЛГ, лабораторія за адресою: [ADDRESS] . В журналі міститься підпис [PERSON] (а.с. 85-86) та примітка про невиконання завдання. В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] виїхав за адресою [ADDRESS] , що підтверджується поясненнями свідка [PERSON] та матеріалами справи. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що у неї вдома було 2 співробітника ПАТ «Донецькоблгаз». Перші до неї приїхали співробітники ПАТ «Донецькоблгаз», які і викликали співробітників Краматорського УГГ, щоб ті зняли лічильник. Тоді і приїхали до неї додому за адресою: [ADDRESS] співробітники Краматорського УГГ [PERSON] та ще один хлопець, щоб перевірити лічильник. Вони склали акт, зняли лічильник, фотографували все, опечатали лічильник. Вона один акт підписала, але відмовилась підписувати другий акт. Акти були заповнені коли вона їх підписувала. З самого початку велась відеофіксація, здійснювали хлопці фото. Після підписання нею актів [PERSON] пішов з її будинку. Згідно акту про порушення № 425 від 30.03.2021 року вбачається, що акт складений слюсарем [PERSON] та майстром СРГОРГ [PERSON] (а.с. 91). Споживач від підпису акту відмовилась. Також слюсарем [PERSON] було складено акт № 4444 зняття/встановлення побутового газового лічильника на держповірку від 30.03.2021 року, який підписаний споживачем та акт № 001079 від 30.03.2021 року про виявлені порушення, акт № 001079 про демонтаж лічильника газу для проведення експертизи (а.с. 88 - 90) Згідно службової записки начальника СРГОРГ [PERSON] від 30.03.2021 року вбачається, що [PERSON] було надано завдання про виїзд на адресу [ADDRESS] , у журналі в отриманні завдання працівник [PERSON] розписався, однак роботу не виконав. (а.с. 87) 31.03.2021 року [PERSON] надав пояснювальну записку, згідно якої зазначив, що 30.03.2021 року він разом з слюсарем [PERSON] приступили до виконання завдання за адресою [ADDRESS] . За даною адресою вже знаходились співробітники ПАТ «Донецькоблгаз», які виявили некоректну роботу ПЛГ. Було знято та запаковано у пакет лічильник на експертизу з оформленням всіх необхідних документів. Під час виконання завдання співробітники ПАТ «Донецькоблгаз» втручались, поводили себе грубо. Після виконання завдання в телефонному режимі заступником начальника Краматорського УГГ Дьяконовою Г.В. наказано віддати ПЛГ та усі оформлені документи співробітникам ПАТ «Донецькоблгаз», що відразу було зроблено. (а.с. 97) Наказом № 97-л від 01.04.2021 року оголошено майстру з роботи ПЛГ служби РГОРГ [PERSON] догану за порушення трудової дисципліни, згідно ст. 147 КЗпП України (а.с. 12) Згідно акту № 9 про відмову співробітника підписати наказ про накладання дисциплінарного стягнення від 04.06.2021 року вбачається, що 04.06.2021 року [PERSON] , майстра з роботи ПЛГ служби РГОРГ було ознайомлено з наказом № 97-л від 01.04.2021 року про накладання на працівника дисциплінарного стягнення у вигляді догани, згідно п. 1 ст. 147 КЗпП України. Після завершення ознайомлення з наказом, [PERSON] було запропоновано підписати наказ про дисциплінарне стягнення № 97-л від 01.04.2021 року, однак працівник відмовився від підписання. (а.с. 207) Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що він працює провідним інженером у ПАТ «Донецькоблгаз». 30.03.2021 року він виїхав на адресу: [ADDRESS] . Було повідомлення про зупинення лічильника. Потім вони чекали бригаду з Краматорського УГГ та приїхав [PERSON] та ще одна особа. Вони залишилися, щоб проконтролювати те, щоб усі акти були складені відповідно до законодавства. Коли [PERSON] зробили зауваження, то він почав нервувати. Потім взагалі [PERSON] пішов до машини. За таких обставин, вони самостійно склали всі акти відповідно до законодавства, викликали свідків, здійснювали відеофіксацію. [PERSON] так і не повернувся назад та не доробив свою роботу. В діях [PERSON] були наступні порушення: той не залучив свідків та не здійснював відеофіксацію. Акт складав слюсар, а [PERSON] його диктував, слюсар писав те, що йому надиктував [PERSON] . Вважає, що п. 2.13 Посадової інструкції майстру з роботи ПЛГ служби режимів газопостачання, обліку та розрахунків за газ не підпадає під ті порушення, який здійснив [PERSON] під час складання актів за вказаною адресою. Судом встановлено, що згідно журналу реєстрації денного завдання по Краматорському УГГ служби режимів газопостачання обліку і розрахунків за газ 31.03.2021 року [PERSON] отримав завдання ПЛГ за адресою: [ADDRESS] . В журналі міститься підпис [PERSON] (а.с. 56-58) та примітка про невиконання завдання. Згідно службової записки начальника СРГОРГ [PERSON] майстер по роботі з ПЛГ [PERSON] відмовився виконувати завдання 31.03.2021 року 10-40 про виїзд на перевірку відключеної адреси [ADDRESS] в присутності слюсаря КВПіА [PERSON] (а.с. 95) Згідно пояснювальної записки позивача вбачається, що 31.03.2021 року окремих службових доручень від свого безпосереднього керівника не отримував. (ас. 96) Наказом № 95-л від 31.03.2021 року оголошено майстру з роботи ПЛГ служби РГОРГ [PERSON] догану за порушення трудової дисципліни, невиконання своїх посадових обов`язків, згідно ст. 147 КЗпП України (а.с. 11) Згідно акту № 8 про відмову співробітника підписати наказ про накладання дисциплінарного стягнення від 04.06.2021 року вбачається, що 04.06.2021 року [PERSON] , майстра з роботи ПЛГ служби РГОРГ було ознайомлено з наказом № 95-л від 31.03.2021 року про накладання на працівника дисциплінарного стягнення у вигляді догани, згідно п. 1 ст. 147 КЗпП України. Після завершення ознайомлення з наказом, [PERSON] було запропоновано підписати наказ про дисциплінарне стягнення № 95-л від 31.03.2021 року, однак працівник відмовився від підписання. (а.с. 208) Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що вона працює інженером служби обліку та розрахунків за газ Краматорського УГГ та була безпосереднім керівником [PERSON] . Вона характеризує [PERSON] як дисциплінарно не відповідальну особу. Зранку вона надавала доручення своїм підлеглим, за які вони розписувалися у журналі реєстрації денного завдання по Краматорському УГГ служби режимів газопостачання обліку і розрахунків за газ. Вона надавала завдання [PERSON] за адресами: [ADDRESS] та [ADDRESS] . Завдання за адресою: [ADDRESS] [PERSON] взагалі не було виконано, оскільки він не виїхав на об`єкт. Також [PERSON] відмовлявся виїжджати і за адресою: [ADDRESS] , казав, що з цим завданням може справитися і сам слюсар, але потім виїхав за цією адресою разом зі слюсарем. З приводу порушення трудових обов`язків за цими адресами були складені накази про притягнення [PERSON] до дисциплінарної відповідальності. Вона разом з [PERSON] , [PERSON] оголошували [PERSON] накази про притягнення його до дисциплінарної відповідальності, але [PERSON] відмовився від підписання наказів. З даного приводу були комісією складані акти. Усі завдання вона надавала усно або під підпис у журналі реєстрації денного завдання по Краматорському УГГ служби режимів газопостачання обліку і розрахунків за газ. Оскільки [PERSON] не виконував завдання, то в подальшому вона письмово надавала йому завдання. Відповідно до статті 139 КЗпП України працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержуватися трудової дисципліни. Трудова дисципліна - це система правових норм, що регулюють внутрішній трудовий розпорядок, встановлюють трудові обов`язки працівників та роботодавця, визначають заохочення за успіхи в роботі й відповідальність за невиконання цих обов`язків. Згідно частини 1 ст. 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: 1) догана; 2) звільнення. Підставою для застосування дисциплінарного стягнення є порушення трудової дисципліни, під яким розуміється невиконання або виконання на неналежному рівні з вини працівника покладених на нього трудових обов`язків, дія або бездіяльність працівника вважаються порушенням трудової дисципліни лише при наявності таких ознак: якщо дія або бездіяльність є протиправними; якщо вони сталися з вини (навмисної чи необережної) працівника; якщо працівник не виконав обов`язку, що випливає з трудового договору. Для притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності в обов`язковому порядку має бути встановлена провина, як одна із важливих ознак порушення трудової дисципліни. При відсутності вини працівник не може бути притягнутий до дисциплінарної відповідальності. Згідно частини 1 статті 147-1 КЗпП України дисциплінарні стягнення застосовуються органом, якому надано право прийняття на роботу (обрання, затвердження і призначення на посаду) даного працівника. Відповідно з вимогами частини 1 статті 148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Згідно частини 2 статті 148 КЗпП України дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку. Ознакою порушення трудової дисципліни є наявність проступку в діях або бездіяльності працівника. Дисциплінарний проступок визначається як винне невиконання чи неналежне виконання працівником своїх трудових обов`язків. Складовими дисциплінарного проступку є дії (бездіяльність) працівника; порушення або неналежне виконання покладених на працівника трудових обов`язків; вина працівника; наявність причинного зв`язку між діями (бездіяльністю) і порушенням або неналежним виконанням покладених на працівника трудових обов`язків. Недоведеність хоча б одного з цих елементів виключає наявність дисциплінарного проступку. Саме на роботодавцеві лежить обов`язок надати докази фактів винного вчинення працівником дисциплінарного проступку. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати всі обставини, за яких вчинено проступок. Для притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності в обов`язковому порядку має бути встановлена вина як одна із важливих ознак порушення трудової дисципліни. За відсутності вини працівник не може бути притягнутий до дисциплінарної відповідальності. Отже, при розгляді справ про накладення дисциплінарних стягнень за порушення трудової дисципліни судам необхідно з`ясовувати, в чому конкретно проявилося порушення, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарного стягнення, зокрема, чи враховані обставини, за яких вчинено проступок. Для правомірного накладення дисциплінарного стягнення роботодавцем необхідна наявність сукупності таких умов: порушення має стосуватися лише тих обов`язків, які є складовими трудової функції працівника чи випливають з правил внутрішнього трудового розпорядку. Невиконання чи неналежне виконання працівником трудових обов`язків має бути винним, скоєним без поважних причин умисно або з необережності. Відповідно до статті 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Відсутність пояснень від порушника трудової дисципліни не перешкоджає застосуванню стягнення, якщо роботодавець має докази того, що пояснення від працівника він зажадав, але працівник їх не дав. Як правило, таким доказом є акт, в якому вказуються обставини порушення, прізвище, ім`я та по батькові особи, яка вчинила його, де, коли та за яких обставин його вчинено, які наслідки воно мало, а також зазначається, що порушникові було запропоновано надати письмове пояснення, але він відмовився його надати. Акт підписує посадова особа, яка склала цей акт, та не менше ніж два інших працівники (інші особи), які є свідками порушення і відмови порушника дати вказане пояснення. Таким чином фіксується як факт вчинення конкретним працівником дисциплінарного проступку, так і факт відмови надання ним письмового пояснення. Це є доконечною процедурою. Якщо її не дотримано, то це є безумовною підставою для скасування наказу роботодавця про накладення дисциплінарного стягнення на порушника. Наказ (розпорядження), яким оголошено стягнення без зажадання такого пояснення, не має юридичної сили. Верховний суд в Постанові від 01 серпня 2019 року у справі 537/4725/16-ц вказав, що дисциплінарний проступок визначається як винне невиконання чи неналежне виконання працівником своїх трудових обов`язків. Складовими дисциплінарного проступку є дії (бездіяльність) працівника; порушення або неналежне виконання покладених на працівника трудових обов`язків; вина працівника; наявність причинного зв`язку між діями (бездіяльністю) і порушенням або неналежним виконанням покладених на працівника трудових обов`язків. Недоведеність хоча б одного з цих елементів виключає наявність дисциплінарного проступку, про що також вказано в постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 712/6576/17. Таким чином, при притягненні до дисциплінарної відповідальності працівника слід встановлювати чи мав місце факт порушення трудової дисципліни, в якій формі вини проявилось порушення трудової дисципліни, причини, що спонукали працівника вчинити дисциплінарний проступок, обставини, за яких його вчинено. Для правомірного накладення дисциплінарного стягнення роботодавцем необхідна наявність сукупності таких умов: порушення має стосуватися лише тих обов`язків, які є складовими трудової функції працівника чи випливають з правил внутрішнього трудового розпорядку. Невиконання чи неналежне виконання працівником трудових обов`язків має бути винним, скоєним без поважних причин умисно або з необережності. Частиною 3 статті 149 КЗпП України при обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Саме на роботодавцеві лежить обов`язок надати докази фактів винного вчинення працівником дисциплінарного проступку. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати всі обставини, з яких вчинено проступок. Для притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності в обов`язковому порядку має бути встановлена вина, як одна із важливих ознак порушення трудової дисципліни. При відсутності вини працівник не може бути притягнутий до дисциплінарної відповідальності. У пункті 22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» (зі змінами та доповненнями) від 06 листопада 1992 року № 9 зазначено, що при розгляді справ про накладення дисциплінарних стягнень за порушення трудової дисципліни судам необхідно з`ясувати, в чому конкретно проявилось порушення, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховані обставини, за яких вчинено проступок, ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника. Отже застосування дисциплінарного стягнення можливе у випадку конкретного порушення правил внутрішнього трудового розпорядку, посадових інструкцій, положень, наказів чи розпоряджень, що має бути зазначено у самому наказі. Не зазначення конкретних підстав для притягнення особи до відповідальності порушує права працівника та фактично ускладнює останньому можливість оскарження такого та перевірку законності накладення такого. Виходячи з правової природи інституту дисциплінарної відповідальності, при притягненні працівника до даного виду відповідальності, адміністрація повинна навести конкретні факти допущенного ним невиконання або неналежного виконання покладених на нього трудових обов`язків, тобто важливо, щоб накази роботодавця були обґрунтованими та видавалися у чіткій відповідності з чинним законодавством. Тобто, у наказі про накладання дисциплінарного стягнення - про оголошення працівникові догани обов`язково має бути зазначено, в чому саме полягає порушення трудової дисципліни, тобто вказано на фактичні обставини, які послужили підставою для застосування заходу дисциплінарного стягнення. Щодо вимог позивача про скасування наказу № 95-л від 31.03.2021 року, суд зазначає наступне. Позивач оскаржує даний наказ з тих підстав, що при підписанні вранці денного завдання завдання ПЛГ за адресою: [ADDRESS] в журналі не зазначалось, на протязі дня жодних додаткових завдань від безпосереднього начальника не отримував. Також у журналі не зазначено що саме необхідно здійснити за вказаною адресою. Трудові обов`язки працівника визначаються у посадовій інструкції. Позивач [PERSON] ознайомлений з посадовою інструкцією, про що свідчить його підпис на інструкції. Пунктом 2.20 Посадової інструкції майстру з роботи ПЛГ служби режимів газопостачання, обліку та розрахунків за газ, затвердженої начальником Краматорського УГГ 10.02.2020 року, майстер з роботи ПЛГ виконує окремі службові доручення свого безпосереднього керівника. Позивач [PERSON] ознайомлений з посадовою інструкцією, про що свідчить його підпис на інструкції. Згідно п. 4.1 Посадової інструкції майстру з роботи ПЛГ служби режимів газопостачання, обліку та розрахунків за газ, затвердженої начальником Краматорського УГГ 10.02.2020 року, за невиконання або неналежне виконання посадових завдань та обов`язків, порушення правил внутрішнього трудового розпорядку, трудової та виробничої дисципліни, за невиконання вимог нормативних актів про охорону праці, діючого законодавства про працю, Правил безпеки систем газопостачання України, пожежної безпеки, притягується до дисциплінарної, адміністративної, матеріальної та кримінальної відповідальності згідно законодавства України. Згідно п. 5.1. Посадової інструкції майстру з роботи ПЛГ служби режимів газопостачання, обліку та розрахунків за газ, затвердженої начальником Краматорського УГГ 10.02.2020 року, майстер з роботи ПЛГ безпосередньо підлеглий начальнику служби. Рішення про оголошення догани було прийнято на підставі службової записки начальника СРГОРГ [PERSON] (а.с. 95) та записів в журналі реєстрації денного завдання по Краматорському УГГ служби режимів газопостачання обліку і розрахунків за газ від 31.03.2021 року, згідно яких позивач [PERSON] отримав завдання ПЛГ за адресою: [ADDRESS] . В журналі міститься підпис [PERSON] (а.с. 56-58) та примітка про невиконання завдання. Зі змісту наказу № 95-л від 31.03.2021 року вбачається, що 31.03.2021 року майстер з роботи ПЛГ служби РГОРГ [PERSON] отримав завдання від начальника служби РГОРГ [PERSON] , свого безпосереднього керівника та розписався в журналі реєстрації денного завдання по Краматорському УГГ служби РГОРГ про його отримання, повинен був виїхати на перевірку відключеного об`єкта за адресою: [ADDRESS] . Згодом відмовився від виконання своїх посадових обов`язків, не виїхав на перевірку відключеного об`єкта за адресою: [ADDRESS] , не виконав п. 2.20 «Посадової інструкції майстру з роботи ПЛГ служби режимів газопостачання, обліку та розрахунків за газ», яким передбачено виконувати службові доручення свого безпосереднього керівника, начальника служби РГОРГ [PERSON] , чим також порушив ст. 139 глави Х КЗпП України. На наказі № 95-л від 31.03.2021 року відсутній підпис позивача про ознайомлення з наказом. Разом з цим, актом № 8 про відмову співробітника підписати наказ про накладання дисциплінарного стягнення від 04.06.2021 року встановлено, що 04.06.2021 року [PERSON] , майстра з роботи ПЛГ служби РГОРГ було ознайомлено з наказом № 95-л від 31.03.2021 року про накладання на працівника дисциплінарного стягнення у вигляді догани, згідно п. 1 ст. 147 КЗпП України. Після завершення ознайомлення з наказом, [PERSON] було запропоновано підписати наказ про дисциплінарне стягнення № 95-л від 31.03.2021 року, однак працівник відмовився від підписання. (а.с. 208) З матеріалів справи вбачається, що відповідач відповідно до частини 1 статті 149 КЗпП України у позивача [PERSON] відібрав письмові пояснення з приводу обставин, які стали підставою для оголошення догани. Доводи позивача та його представника стосовно того, що при підписанні вранці денного завдання завдання ПЛГ за адресою: [ADDRESS] в журналі не зазначалось, суд вважає неспроможними, оскільки такі твердження не підтверджуються належними та допустимими доказами. Відповідачем надано суду докази на підтвердження ознайомлення позивача із дорученням на 31.03.2021 року, за невиконання якого його притягнуто до дисциплінарної відповідальності. Крім того, у судовому засіданні свідок [PERSON] , яка була безпосереднім керівником позивача, повідомила про те, що [PERSON] вранці було роз`яснено завдання та він повинен був виїхати та перевірити лічильник. В судовому засіданні позивачем не надано доказів стосовно того, що він виїхав на перевірку відключеного об`єкта за адресою: [ADDRESS] . Наказ № 95-л від 31.03.2021 року про накладення на позивача дисциплінарного стягнення у вигляді догани відповідає вимогам трудового законодавства, зокрема у ньому зазначено, коли мало місце і в чому конкретно полягає порушення позивачем трудових обов`язків, а також зазначено, що [PERSON] не виконав п. 2.20 «Посадової інструкції майстру з роботи ПЛГ служби режимів газопостачання, обліку та розрахунків за газ», яким передбачено виконувати службові доручення свого безпосереднього керівника. Таким чином, у наказі щодо дисциплінарного стягнення зазначено, які саме трудові обов`язки порушив позивач, в якому зазначений конкретний пункт посадової інструкції позивача, котрі ним порушено. Порушення позивачем трудових обов`язків підтверджується і матеріалами, які містяться в справі: службовою запискою начальника СРГОРГ [PERSON] та записом в журналі реєстрації денного завдання по Краматорському УГГ служби режимів газопостачання обліку і розрахунків за газ від 31.03.2021 року, свідченнями свідка [PERSON] . Таким чином, суд приходить до висновку про вчинення позивачем дисциплінарного проступку у вигляді невиконання посадових обов`язків, передбачених посадовою інструкцією. Доводи представника позивача стосовно того, що в матеріалах справи містяться декілька посадових інструкцій та не зрозуміло яка із цих посадових інструкцій була застосована в наказі про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності, суд не бере до уваги з наступних підстав. Згідно матеріалів справи вбачається, що в матеріалах справи є посадова інструкція майстра з роботи ПЛГ служби режимів газопостачання, обліку та розрахунків за газ, затверджена начальником Краматорського УГГ у грудні 2019 року (а.с. 51 54) та посадова інструкція майстра з роботи ПЛГ служби режимів газопостачання, обліку та розрахунків за газ, затверджена начальником Краматорського УГГ 10.02.2020 року. (а.с. 66-67) Таким чином, на момент винесення наказу № 95-л від 31.03.2021 року діяла посадова інструкція майстра з роботи ПЛГ служби режимів газопостачання, обліку та розрахунків за газ, затверджена начальником Краматорського УГГ 10.02.2020 року. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача в частині визнання незаконним та скасування наказу про накладання дисциплінарного стягнення № 95-л від 31.03.2021 року не підлягають задоволенню. Щодо вимог позивача про скасування наказу № 97-л від 01.04.2021 року, суд зазначає наступне. Позивач оскаржує даний наказ з тих підстав, що всі акти, а саме: акт про демонтаж лічильника газу для проведення експертизи, акт про порушення, акт зняття/встановлення ПГЛ були складені позивачем належним чином, в чому полягає невідповідність складання актів з наказу не зрозуміло. Позивач заперечує, що він завчасно покинув об`єкт. Трудові обов`язки працівника визначаються у посадовій інструкції. Позивач [PERSON] ознайомлений з посадовою інструкцією, про що свідчить його підпис на інструкції. Згідно п. 4.1 Посадової інструкції майстру з роботи ПЛГ служби режимів газопостачання, обліку та розрахунків за газ, затвердженої начальником Краматорського УГГ 10.02.2020 року, за невиконання або неналежне виконання посадових завдань та обов`язків, порушення правил внутрішнього трудового розпорядку, трудової та виробничої дисципліни, за невиконання вимог нормативних актів про охорону праці, діючого законодавства про працю, Правил безпеки систем газопостачання України, пожежної безпеки, притягується до дисциплінарної, адміністративної, матеріальної та кримінальної відповідальності згідно законодавства України. Згідно п. 5.1. Посадової інструкції майстру з роботи ПЛГ служби режимів газопостачання, обліку та розрахунків за газ, затвердженої начальником Краматорського УГГ 10.02.2020 року, майстер з роботи ПЛГ безпосередньо підлеглий начальнику служби. Рішення про оголошення догани було прийнято на підставі службової записки начальника СРГОРГ [PERSON] (а.с. 87) та записів в журналі реєстрації денного завдання по Краматорському УГГ служби режимів газопостачання обліку і розрахунків за газ від 30.03.2021 року, згідно яких позивач [PERSON] отримав завдання ПЛГ за адресою: [ADDRESS] . В журналі міститься підпис [PERSON] (а.с. 85 - 86) та примітка про невиконання завдання. Зі змісту наказу № 95-л від 31.03.2021 року вбачається, що для відпрацювання певного списку домогосподарств, з малою витратою природного газу за попередній газовий рік у м. Краматорську, 30.03.2021 року майстер з роботи ПЛГ [PERSON] за службовим дорученням начальника служби РГОРГ, був направлений за дорученням за адресою: м. Краматорськ, вул. Курчатова, 41 для перевірки побутового газового лічильника (далі ПЛГ). В результаті проведеної перевірки майстром з роботи ПЛГ [PERSON] було виявлено зупинку ПЛГ. Разом з іншим співробітником Краматорського УГГ [PERSON] демонтували ПЛГ для направлення його на експертизу та встановили обмінний фонд. У відповідності до вимог Кодексу ГРМ, майстер з роботи ПЛГ [PERSON] повинен був скласти належним чином три акти про встановлене порушення, а саме: акт про демонтаж лічильника газу для проведення експертизи; акт про порушення; акт зняття/встановлення ПЛГ. Однак жодного із зазначених актів [PERSON] не було складено належним чином, на додачу він завчасно вирішив покинути об`єкт, на що отримав чергове зауваження від провідного інженера служби дисципліни споживання природного газу ПАТ «Донецькоблгаз», який також був присутнім на виклику. Всі зауваження [PERSON] були проігноровані і він самовільно покинув територію домогосподарства, віддав акти відповідному інженеру, який вимушений був наново складати необхідні акти у відповідності до вимог чинного законодавства та передати ПЛГ в сервісний центр ПАТ «Донецькоблгаз» для проведення експертизи, що підтверджується доповідною запискою № 27/02-833 від 01.04.2021 року заступника голови управління по газу ПАТ «Донецькоблгаз». Оскільки майстер з роботи ПЛГ служби РГОРГ [PERSON] не виконав посадових обов`язків, передбачених п. 2.13 своєї посадової інструкції, не виконав службового доручення свого безпосереднього керівника, начальника служби РГОРГ, порушив тим самим п. 2.20 Посадової інструкції та ст. 139 Глави Х КЗпП України, що призвело до оскарження споживачем порушником в судовому порядку складених [PERSON] неналежним чином необхідних актів, а також оскарження донарахувань по особовому рахунку, які неможливо зробити в законний спосіб, без оформлення актів у відповідності з чинним законодавством. (а.с. 101) З матеріалів справи вбачається, що відповідач відповідно до частини 1 статті 149 КЗпП України у позивача [PERSON] відібрав письмові пояснення з приводу обставин, які стали підставою для оголошення догани. На наказі № 97-л від 01.04.2021 року відсутній підпис позивача про ознайомлення з наказом. Разом з цим, актом № 9 про відмову співробітника підписати наказ про накладання дисциплінарного стягнення від 04.06.2021 року встановлено, що 04.06.2021 року [PERSON] , майстра з роботи ПЛГ служби РГОРГ було ознайомлено з наказом № 97-л від 01.04.2021 року про накладання на працівника дисциплінарного стягнення у вигляді догани, згідно п. 1 ст. 147 КЗпП України. Після завершення ознайомлення з наказом, [PERSON] було запропоновано підписати наказ про дисциплінарне стягнення № 97-л від 01.04.2021 року, однак працівник відмовився від підписання. (а.с. 207) Так, в судовому засіданні встановлено, що позивач після отримання завдання, про яке він розписався у журналі реєстрації денного завдання по Краматорському УГГ служби режимів газопостачання обліку і розрахунків за газ від 30.03.2021 року виїхав за адресою: [ADDRESS] . Даний факт підтверджується у судовому засіданні поясненнями свідків [PERSON] та [PERSON] та матеріалами справи, а саме: актом про порушення № 425 від 30.03.2021 року (а.с. 91), в якому міститься підпис позивача, як представника оператора ГРМ та наказом про накладання дисциплінарного стягнення № 97-л від 01.04.2021 року, в якому зазначено, що разом з іншим співробітником Краматорського УГГ [PERSON] демонтували ПЛГ для направлення його на експертизу та встановили обмінний фонд. Під час знаходження [PERSON] на об`єкті за адресою: [ADDRESS] були складені акт № 001079 від 30.03.2021 року про демонтаж лічильника газу для проведення експертизи (а.с. 88), акт № 001079 від 30.03.2021 року про виявлені порушення (а.с. 89), акт № 4444 про зняття/встановлення побутового газового лічильника на держповірку (а.с. 90). Дані акти були складані слюсарем [PERSON] . Також був складений представниками оператора ГРМ [PERSON] та майстром [PERSON] акт про порушення № 425 від 30.03.2021 року (а.с. 91). Підставою для накладання дисциплінарного стягнення згідно наказу № 97-л від 01.04.2021 року є те, що [PERSON] не склав акти належним чином та завчасно покинув об`єкт, чим порушив п. 2.13 та п. 2.20 Посадової інструкції. Пунктом 2.20 Посадової інструкції майстру з роботи ПЛГ служби режимів газопостачання, обліку та розрахунків за газ, затвердженої начальником Краматорського УГГ 10.02.2020 року, передбачено, що майстер з роботи ПЛГ виконує окремі службові доручення свого безпосереднього керівника. Пунктом 2.13 Посадової інструкції майстру з роботи ПЛГ служби режимів газопостачання, обліку та розрахунків за газ, затвердженої начальником Краматорського УГГ 10.02.2020 року, передбачено, що майстер з роботи ПЛГ організує роботи з пломбування ПЛГ у абонентів з новою газифікацією та після заміни лічильника. Аналізуючи підстави для накладання дисциплінарного стягнення згідно наказу № 97-л від 01.04.2021 року та пункти посадової інструкції, на які є посилання в наказі, суд приходить до висновку, що зміст наказу не розкриває у чому саме полягають дії [PERSON] щодо неналежного складання актів. Суду не надано доказів наявності вини позивача у вчиненому проступку. Як вбачається із матеріалів справи акт № 001079 від 30.03.2021 року про демонтаж лічильника газу для проведення експертизи, акт № 001079 від 30.03.2021 року про виявлені порушення та акт № 4444 про зняття/встановлення побутового газового лічильника на держповірку були складені [PERSON] , а не позивачем. Згідно п. 2.7 Посадової інструкції майстру з роботи ПЛГ служби режимів газопостачання, обліку та розрахунків за газ, затвердженої начальником Краматорського УГГ 10.02.2020 року, передбачено, що майстер з роботи ПЛГ перевіряє правильність оформлення актів по виконаним роботам. З матеріалів справи вбачається, що наказ № 97-л від 01.04.2021 року містить опис ситуації, яка виникла у ПАТ «Донецькоблгаз», однак вказаний наказ не містить в чому саме полягає об`єктивна сторона дисциплінарного проступку, який ставиться [PERSON] . Таким чином, роботодавець не виконав обов`язок з надання доказів наявності фактів\~винного\~вчинення позивачем дисциплінарного проступку. Враховуючи обов`язок роботодавця довести, що притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності відбулося без порушення законодавства про працю та відсутність у матеріалах справи доказів невиконання службового доручення безпосереднього керівника, а отже, невиконання позивачем покладених на нього трудових обов`язків, суд вважає безпідставним притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності за порушення вимог посадової інструкції, та поставлених завдань безпосереднього керівника по виїзду на об`єкт та складання актів. Також в оспорюваному наказі зазначено п. 2.13 Посадової інструкції, який не відноситься до тих дій, які повинен був здійснити позивач на об`єкті за адресою: [ADDRESS] . Крім того, у наказі містяться протиріччя, а саме: в наказі зазначено, що [PERSON] склав неналежним чином акти, та посилання на порушення п. 2.20 Посадової інструкції. Разом з цим, п 2.20 Посадової інструкції передбачено, що майстер з роботи ПЛГ виконує окремі службові доручення свого безпосереднього керівника. Слід зазначити, що невиконання окремих доручень та неналежне виконання окремих доручень це різні поняття. Наказ про притягнення до дисциплінарної відповідальності повинен\~містити чітке формулювання суті\~та\~обставин допущеного працівником проступку, підстави прийняття рішення про притягнення до відповідальності, час вчинення і час виявлення самого проступку та обґрунтування обрання певного виду стягнення, з урахуванням передбачених законодавством обставин. При цьому, ознакою порушення працівником трудової дисципліни, яка може бути підставою для притягнення до дисциплінарної відповідальності у формі оголошення догани, є наявність вини в його діях чи бездіяльності, шкідливі наслідки та причинний зв`язок між ними і поведінкою правопорушника. Застосування дисциплінарного стягнення можливе у випадку конкретного порушення правил внутрішнього трудового розпорядку, посадових інструкцій, положень, наказів чи розпоряджень, що має бути зазначено у самому наказі. Не зазначення конкретних підстав для притягнення особи до відповідальності порушує права працівника та фактично ускладнює останньому можливість оскарження такого та перевірку законності накладення такого. Тягар доведення правомірності застосування до працівника заходу стягнення та дотримання процедури його накладення, покладається саме на власника або на уповноважений ним орган. Проаналізувавши докази по справі в їх сукупності, ураховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що в судовому засіданні відповідачем не доведено факту невиконання позивачем своїх службових обов`язків, відповідач не надав суду належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів про те, що позивач не виконував обов`язки, покладені на нього посадовою інструкцією, що дії/бездіяльність позивача були протиправними та стались з його вини (навмисної чи необережної), а тому є підстави для скасування наказу № 97-л від 01.04.2021 року про накладання дисциплінарного стягнення. Таким чином, на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених поданими доказами, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню. Відповідно до частини 1\~ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивач просив стягнути з відповідача витрати на правничну допомогу у розмірі 3 000 грн. Відповідно до положень частини першої, пунктів 1, 4 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Згідно положень частин першої-четвертої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до пунктів 1,2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських послуг (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхньої вартості, виходячи з конкретних обставин справи. Отже, розмір витрат на правничу допомогу визначається судом, виходячи з умов договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, проте, вказаний розмір може бути зменшений за клопотанням іншої сторони у разі, якщо такі витрати є неспівмірними із складністю справи, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних, обсягом наданих послуг та ціною позову та (або) значенням справи для сторони. Відповідно до\~ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»\~суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини. При визначенні суми відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі\~статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28.11.2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Так, з матеріалів справи вбачається, що 05 липня 2021 року між адвокатом Коваленко А.О. та Рєзнік Д.Ю. було укладено договір про надання правової допомоги № 1/05/07/21 (а.с. 18 - 21) На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу позивачем надані: - договір про надання правової допомоги № 1/05/07/21 (а.с. 18 - 21); - акт приймання передачі наданих послуг від 10.12.2021 року (а.с. 210); Прибутковий касовий ордер та квитанція до прибуткового касового ордеру (а.с. 211). Отже, витрати [PERSON] на професійну правничну допомогу у розмірі 3 000 грн. є доведеними, а їх обсяг є співмірним зі складністю справи і ціною позову, а також з обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, часом на них затраченим. Факт понесення витрат на професійну правничу допомогу позивачем підтверджено належними доказами, їх розмір не можна вважати неспівмірним із заявленим позовом і обсягом наданих послуг. Враховуючи, що позовні вимоги позивача задоволено частково, що є підставою відповідно до положень п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України для покладення на сторону судових витрат, в тому числі на правничу допомогу, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Отже, до стягнення з відповідача підлягають понесені позивачем витрати на професійну правничу допомогу в сумі 1 500 грн. Згідно ч. 2 п. 2 п.п. 2 ст. 4\~Закону України\~«Про судовий\~збір» за подання до суду позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою судовий збір справляється в розмірі 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Позивачем при зверненні до суду заявлені вимоги про скасування наказу про накладання дисциплінарного стягнення № 95-л від 31.03.2021 року та скасування наказу про накладання дисциплінарного стягнення № 97-л від 01.04.2021 року. Згідно ст. 6 ч. 3 Закону України «Про судовий збір» у разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру. Позивачем при зверненні до суду не було сплачено судового збору та позивач просив звільнити його від сплати судового збору на підставі п. 13 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», як учасника бойових дій. Згідно правового висновку Верховного Суду, якій міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 року у справі № 545/1149/17 (провадження № 14-730цс19) вирішуючи питання про стягнення судового збору з особи, яка має статус учасника бойових дій (прирівняної до нього особи), для правильного застосування норм пункту 13 частини першої статті 5 Закону № 3674-VI суд має враховувати предмет та підстави позову; перевіряти чи стосується така справа захисту прав цих осіб з урахуванням положень ст.ст. 12, 22 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». Відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» учасники бойових дій під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються від сплати судового збору у справах, пов`язаних з порушенням їхніх прав. Правовий статус ветеранів війни, забезпечення створення належних умов для їх життєзабезпечення та членів їх сімей, встановлені Законом України від 22.10.1993 року «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». У статті 22 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» передбачено, що особи, на яких поширюється дія цього нормативного акта, отримують безоплатну правову допомогу щодо питань, пов`язаних з їх соціальним захистом, а також звільняються від судових витрат, пов`язаних з розглядом цих питань. Перелік пільг учасникам бойових дій та особам, прирівняних до них, визначені у ст. 12 зазначеного Закону. За таких обставин, суд зазначає, що посилання позивача щодо звільнення його від сплати судового збору на підставі п. 13 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», як учасника бойових дій є необґрунтованим. Враховуючи, що судом позовні вимоги позивача задоволені частково, та позивач при зверненні до суду не сплатив судовий збір, ухвала про звільнення його від сплати судового збору судом не постановлялась, тому з позивача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 908 грн. Враховуючи, що, судом позовні вимоги позивача задоволені частково, тому з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 908 грн.

Outcome: partial