Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-20 00:00:00

І. Стислий виклад позицій заявника та заінтересованих осіб 1. Виклад позиції заявника 20.01.2022 року [PERSON] звернувся до Шаргородського районного суду з заявою про встановлення юридичного факту. Мотивуючи заяву, [PERSON] зазначив, що [INFO] у м. Донецьк помер його дід по батьковій лінії - [PERSON] . [PERSON] мав право на земельну частку (пай) КСП «Урожай» розміром 1,50 в умовних кадастрових гектарах на території Гибалівської сільської (тепер - Шаргородської міської) ради Шаргородського (тепер - Жмеринського) району Вінницької області. За життя дід [PERSON] склав заповіт, яким все своє майно та те, на що він матиме право на день смерті, заповів своїм синам: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . [INFO] помер його батько - [PERSON] , який на день смерті проживав і був зареєстрований по [ADDRESS] . Після смерті батька і діда відкрилася спадщина на належне їм майно, яке складається, в тому числі із права на земельну частку (пай) КСП «Урожай» розміром 1,50 в умовних кадастрових гектарах на території Гибалівської сільської ради. За вказаних підстав він має право на оформлення спадкових прав діда відповідно до ст.529 ЦК України в редакції 1963 року та ст.ст.1218, 1222, 1223, 1261 ЦК України в редакції 2004 року. За життя, 02 березня 2020 року, його дядько - [PERSON] написав відповідну заяву про те, що спадщини свого батька не прийняв і на неї не претендує. На даний час померли: його матір - [PERSON] [INFO] в м. Вінниці; його дядько - [PERSON] [INFO] ; його дядько - [PERSON] [INFO] ; його дядько - [PERSON] [INFO] в м. Донецьк. В ході підготовки документів для оформлення спадщини з`ясувалося, що відсутнє свідоцтво про смерть дядька - [PERSON] , який помер [INFO] в м. Донецьк, у зв`язку із чим він не може підтвердити документально належними доказами факт смерті дядька [PERSON] , що стало перешкодою в оформленні спадщини, оскільки у нього наявне медичне свідоцтво про смерть останнього, яке видано на окупованій території України та не приймається до уваги відділом ДРАЦСу. При зверненні до Шаргородського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Жмеринському районі Вінницької області Центрально- Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) з метою отримання свідоцтва про смерть дядька [PERSON] йому 23.12.2021 року відмовлено у проведенні державної реєстрації смерті та повідомлено, що відповідно частини першої статті 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», державна реєстрація смерті проводиться на підставі документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Встановлення вказаного юридичного факту необхідно для державної реєстрації смерті особи та оформлення спадкових прав згідно із законодавством України. В судовому засіданні у вступному слові та в заключному слові заявник [PERSON] підтримав заяву, зсилаючись на ті самі доводи. Суду [PERSON] пояснив, що усі спадкоємці його діда - [PERSON] за заповітом останнього померли, у зв`язку із чим він мав намір оформити спадкові права на земельну частку (пай). Оскільки він є єдиним спадкоємцем, то подав документи на оформлення спадщини у нотаріальну контору, проте з`ясувалося, що відсутнє свідоцтво про смерть дядька [PERSON] , який [INFO] помер у місті Донецьк, тобто на окупованій території України. Відсутність вказаного свідоцтва є перешкодою для оформлення ним спадщини, тому встановлення факту смерті останнього має для нього юридичне значення. 2. Виклад позиції заінтересованих осіб Виклад позиції Шаргородської міської ради Вінницької області Представник заінтересованої особи - Шаргородської міської ради Вінницької області в судове засідання не з`явився, разом з тим 20.01.2022 року від начальника відділу правового і кадрового забезпечення Шаргородської міської ради Вінницької області Омельчук А.В., що діє на підставі довіреності від 13.05.2021 року №02-12/830, до суду надійшла заява про розгляд справи у відсутності представника Шаргородської міської ради, заперечень щодо задоволення заяви [PERSON] не має (а.с.39, 40). Виклад позиції Шаргородського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Жмеринському районі Вінницької області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Представник заінтересованої особи - Шаргородського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Жмеринському районі Вінницької області Центрально-Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Хмельницький) в судове засідання не з`явився, але 20.01.2022 року від начальника відділу ДРАЦСу Магдалюк Л.В. до суду надійшла заява про розгляд справи у відсутності представника відділу ДРАЦСу, при розгляді заяви [PERSON] покладається на вирішення суду (а.с.41). ІІ. Заяви, клопотання учасників справи 1. Заявник [PERSON] заяв та клопотань, пов`язаних із розглядом справи до суду не подавав. 2. Представник заінтересованої особи - Шаргородської міської ради Вінницької області Омельчук А.В. подала до Шаргородського районного суду заяву про розгляд справи у відсутності представника міської ради (а.с.39). 3. Представник заінтересованої особи - Шаргородського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Жмеринському районі Вінницької області Центрально-Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Хмельницький) Магдалюк Л.В. подала до Шаргородського районного суду заяву про розгляд справи у її відсутності (а.с.41). ІІІ. Процесуальні дії у справі 1. Відповідно до ухвали судді від 20.01.2022 року прийнято до розгляду заяву [PERSON] в порядку окремого провадження, відкрито провадження та призначено судове засідання на 15 годину 30 хвилин 20.01.2022 року (а.с.33-34). 2. В судове засідання для розгляду справи по суті не прибули представники заінтересованих осіб - Шаргородської міської ради Вінницької області та Шаргородського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Жмеринському районі Вінницької області Центрально-Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Хмельницький), у зв`язку із чим суд, не виходячи до нарадчої кімнати, відповідно до ч.4 ст.259 ЦПК України, постановив ухвалу про розгляд справи у відсутності зазначених учасників справи, враховуючи, що перешкод для розгляду справи немає. ІV. Фактичні обставини, встановлені судом, відомості про встановлений судом факт, мету встановлення факту, докази, на підставі яких суд установив факт Вислухавши пояснення заявника, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні фактичні обставини. Заявник [PERSON] народився у сім`ї [PERSON] та [PERSON] , що вбачається із свідоцтва про народження [NUMBER] (а.с.12). Батько заявника - [PERSON] народився в сім`ї [PERSON] та [PERSON] , що вбачається із свідоцтва про народження [NUMBER] (а.с.14). При житті [PERSON] , діду заявника, на підставі сертифікату на земельну частку (пай) серії ВН №0428579 належала земельна частка (пай) розміром 1,50 умовних кадастрових гектарів на території Гибалівської сільської ради (а.с.18). За життя [PERSON] склав заповіт, яким все своє майно та те, на що він матиме право на день смерті, заповів своїм синам: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , що вбачається із заповіту (а.с.21). Факт родинних відносин [PERSON] (як батька) та [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (як синів [PERSON] та дядьків заявника) підтверджується відповідними Витягами з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження (а.с.15, 24, 26, 29). [PERSON] , дід заявника, помер [INFO] в м. Донецьк, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] (а.с.16). Також, судом встановлено, що [INFO] у м. Донецьк помер батько заявника - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] (а.с.13). [INFO] померла матір заявника - [PERSON] (а.с.23). Інші сини спадкодавця [PERSON] - [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] теж померли, відповідно [INFO] (а.с.25), [INFO] (а.с.28), [INFO] (а.с.31), спадщини після смерті батька не оформляли. Таким чином, заявник після смерті батька та діда має право на оформлення спадщини, разом з тим, не може оформити свої спадкових прав через відсутність свідоцтва про смерть одного із своїх дядьків - [PERSON] , який [INFO] помер у місті Донецьк, що Розпорядженням КМУ від 07.11.2014 року за №1085-р віднесено до Переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження. Так, законодавчим актом, який визначає поняття «тимчасово окупована територія», є Закон України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України». Згідно із ст.1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», тимчасово окупована територія України є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України. Датою початку тимчасової окупації є 20 лютого 2014 року (ч.2 ст.1Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України»). Відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 року №1085-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення», затверджено, зокрема, Перелік населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, згідно з додатком 1. Так, згідно з Додатком 1 до означеного розпорядження, до Переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють повноваження, відноситься, в тому числі, місто Донецьк. Згідно зі статтею 1 Закону України «Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей» від 16.09.2014 року, запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей, до яких належать райони, міста, селища, села, що визначаються рішенням Верховної Ради України. Як передбачено пунктами 1, 3 Наказу Міністерства юстиції України від 17 червня 2014 року за №953/5 «Про невідкладні заходи щодо захисту прав громадян на території проведення антитерористичної операції», доступ користувачів до Єдиних та Державних реєстрів інформаційної системи Міністерства юстиції України, зокрема Державного реєстру актів цивільного стану громадян, в населених пунктах, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, згідно з додатком 1 до розпорядження Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2014 року №1085-р, тимчасово припинено, до закінчення антитерористичної операції в цих населених пунктах. Тимчасово призупинено проведення державної реєстрації актів цивільного стану, внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, повторну видачу свідоцтв про державну реєстрацію актів цивільного стану та видачу витягів з Державного реєстру актів цивільного стану громадян відділами державної реєстрації актів цивільного стану, в населених пунктах, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, в тому числі і на території м. Донецьк. Проведення зазначених дій здійснюється будь-яким відділом державної реєстрації актів цивільного стану, що знаходиться за межами вказаної території. Таким чином, вище вказаними нормативними актами визначено, що тимчасово окупованою територією є окремі райони, міста, селища і села Донецької та Луганської областей, а м. Донецьк, де помер дядько заявника - [PERSON] , відноситься до переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють повноваження. З метою отримання свідоцтва про смерть дядька [PERSON] заявник звернувся до Шаргородського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Жмеринському районі Вінницької області Центрально-Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Хмельницький), проте 23.12.2021 року отримав відмову у проведенні реєстрації смерті [PERSON] через відсутність лікарського свідоцтва про смерть встановленої форми (а.с.30). Так, факт смерті [PERSON] [INFO] у м. Донецьк підтверджується поясненнями заявника. Також, факт смерті дядька заявника зафіксований у лікарському свідоцтві про смерть №169, виданому 24.11.2021 року державною бюджетною установою «Міська клінічна лікарня №21 м. Донецьк», з якої вбачається, що [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] ; причина смерті - інтоксикація, неспецифічий виразковий коліт з перфорацією (а.с.31). Крім того, у зазначеному свідоцтві вказаний номер актового запису про смерть №1621 від 24.11.2021 року. Встановлення факту смерті [PERSON] має для заявника [PERSON] юридичне значення, оскільки дозволяє провести державну реєстрацію смерті особи та оформити спадщину. Таким чином, проаналізувавши докази, судом встановлено факт смерті [PERSON] , [INFO] , що сталася [INFO] в м. Донецьк. Відповідно до ст.9 ЗУ «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Таким чином, оскільки лікарське свідоцтво про смерть [PERSON] було видано на тимчасово окупованій території, тому вказане свідоцтво є недійсним і не створює правових наслідків. Відповідно до ст.17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: 1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; 2) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Державна реєстрація смерті проводиться за останнім місцем проживання померлого, за місцем настання смерті чи виявлення трупа або за місцем поховання. Згідно з п.1 глави 5 розділу 3 Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року №52/5, підставою для державної реєстрації смерті є: а) лікарське свідоцтво про смерть (форма № 106/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.08.2006 №545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за №1150/13024 (далі - лікарське свідоцтво про смерть); б) фельдшерська довідка про смерть (форма № 106-1/о), форма якої затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.08.2006 № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за № 1150/13024 (далі - фельдшерська довідка про смерть); в) лікарське свідоцтво про перинатальну смерть; г) рішення суду про оголошення особи померлою; ґ) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час; д) повідомлення державного архіву або органів Служби безпеки України у разі реєстрації смерті осіб, репресованих за рішенням несудових та судових органів; е) повідомлення установи виконання покарань або слідчого ізолятора, надіслане разом з лікарським свідоцтвом про смерть. Ці документи додаються до другого примірника актового запису про смерть. Для розгляду справи про встановлення факту смерті у суді відділ державної реєстрації актів цивільного стану на прохання заявника складає письмову відмову у проведенні державної реєстрації смерті, у якій викладає причини неможливості проведення такої реєстрації. Судом встановлено, що надане заявником лікарське свідоцтво про смерть видане органом, який створений на тимчасово окупованій території України, визначеній відповідно до Постанови Верховної Ради України від 17.03.2015 року, на якій органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, всупереч законодавству України, а тому не є підставою для реєстрації смерті за правилами ст.17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» органом державної реєстрації актів цивільного стану, у зв`язку із чим відділом ДРАЦСу відмовлено заявнику [PERSON] у державній реєстрації смерті [PERSON] . Згідно з пунктами 6, 8 глави 5 Розділу 3 Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року №52/5, реєстрація смерті проводиться за місцем проживання заявника у разі: якщо заява надійшла після закінчення одного року з дня настання смерті; встановлення у судовому порядку факту смерті; звернення для реєстрації смерті особи, оголошеної судом померлою. Разом з тим, суд вважає, що вказаними медичним свідоцтвом зафіксовано, тобто підтверджується факт настання смерті [PERSON] V. Норми права, які застосовує суд, мотиви їх застосування Встановленим судом фактам відповідають цивільні правовідносини про встановлення факту, що має юридичне значення, які регулюються нормами ЦПК України. Відповідно до п.5 ч.2 ст.293 ЦПК України, справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, розглядаються у порядку окремого провадження. Згідно із ч.3 ст.294 ЦПК України, справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Відповідно до п.8 ч.1 ст.315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Заява фізичної особи про встановлення факту, що має юридичне значення, подається до суду за місцем її проживання (ч.1 ст.316 ЦПК України). Заявник [PERSON] звернувся до Шаргородського районного суду Вінницької області без порушення правил підсудності, встановлених ст.316 ЦПК України, оскільки, відповідно до довідки про взяття на облік особи, переміщеної з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, зареєстроване у передбаченому законодавством порядку місце проживання заявника - с. Лукашівка колишнього Шаргородського району, тепер Жмеринського району Вінницької області (а.с.9). Відповідно до абзацу 2 ч.1 ст.317 ЦПК України, заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Рішення суду про встановлення факту, який підлягає реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану або нотаріальному посвідченню, не замінює собою документів, що видаються цими органами, а є тільки підставою для одержання зазначених документів (ч.2 ст.319 ЦПК України). Відповідно до вимог ч.4 ст.317 ЦПК України, рішення суду про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню. VІ. Висновки суду Аналізуючи норми наведеного законодавства та досліджені судом докази, що містяться в матеріалах справи, суд вважає доведеним той факт, що [PERSON] помер [INFO] у м. Донецьк, що визначається як тимчасово окупована територія України. До вказаного висновку суд прийшов, виходячи з вимог ст.77 ЦПК України та практики Європейського суду з прав людини. Так, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК України). Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом (ч.1 ст.78 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст.79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1 ст.80 ЦПК України). Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч.ч.1, 2 ст.89 ЦПК України). Таким чином, під час судового розгляду предметом доказування є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення. Об`єктом оцінки судом при ухваленні рішення є як докази (фактичні дані, відомості), так і процесуальні джерела, що їх містять (показання свідків, висновки експертів, тощо). Надане заявником медичне свідоцтво про смерть [PERSON] видане органом, який створений на тимчасово окупованій території України всупереч законодавству України, не є підставою для реєстрації смерті за правилами ст.17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» органом державної реєстрації актів цивільного стану, але містить фактичні дані про смерть особи, на підставі яких суд може встановити наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги заявника. Вирішуючи питання щодо оцінки доказів у справі, суд застосовує практику Європейського суду з прав людини, зокрема, викладену у рішеннях у справах «Лоізіду проти Туреччини», «Кіпр проти Туреччини», «Мезер проти Республіки Молдова і Росії», «Ілашку і інші проти Молдови і Росії», де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії, Європейський суд з прав людини наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної сторони. Такий висновок Європейського суду з прав людини слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Так, в п.333 рішення у справі «Ілашку і інші проти Молдови і Росії», Європейський суд з прав людини висловив правовий висновок про те, що коли держава не може забезпечити дію своєї влади на частині своєї території внаслідок фактичної ситуації (наприклад, сепаратистський режим, військова окупація), держава не перестає нести відповідальність і здійснювати юрисдикцію. Вона повинна всіма доступними дипломатичними і правовими засобами із залученням іноземних держав і міжнародних організацій продовжувати гарантувати права і свободи, передбачені Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», Європейський суд з прав людини, зазначив, зокрема, в п.п.90, 91, 96, що, виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать. Аналіз перевірених і оцінених судом доказів переконує суд, що заявником надано доказ «поза розумним сумнівом», який підтверджує факт настання смерті [PERSON] , що є підставою для задоволення заяви [PERSON] . При цьому, до вказаного висновку суд прийшов, виходячи не тільки із вимог національного законодавства України, а і з висновків Європейського Суду з прав людини, викладених у рішенні у справі «Ушаков та Ушакова проти України» від 18.06.2015 року (остаточне - 18.09.2015 року), в пункті 78 якого зазначено, що «Суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності «поза розумним сумнівом». Згідно з його усталеною практикою доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій стосовно фактів, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою…».

Outcome: approved