Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-12 00:00:00

Виклад позиції позивача 18.09.2019 року відповідач [PERSON] отримав від позивача [PERSON] кошти в сумі 70 000 гривень про що була складена відповідна розписка затверджена підписами сторін. Окрім того, згідно умов зазначеної розписки складеної від 18.09.2019 року позичальник [PERSON] зазначив, що кошти взяв у [PERSON] терміном на один місяць, тобто до 18.10.2019 року, однак, отримавши кошти відповідач у строк позивачу їх не повернув. Тобто, основний розмір заборгованості відповідача перед позивачем становить 70000 (сімдесят тисяч) гривень. Позивач вважає, що оскільки [PERSON] прострочив виконання грошового зобов`язання, а тому зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, окрім заборгованості за зобов`язанням, розмір якого складає 70 000,00 грн., відповідач [PERSON] повинен сплатити [PERSON] також інфляційні втрати у розмірі 8 944,84 грн., та 3% річних від простроченої суми, що складає 4 165,00 грн. Всього заборгованість відповідача перед п озивачем складає 83 109 (вісімдесят три тисячі сто дев`ять) гривень 84 копійки. Позивач [PERSON] у зв`язку з невиконанням [PERSON] грошового зобов`язання, знаходиться в скрутному матеріальному становищі, окрім того звернувшись до суду з даним позовом, та також очікує понести витрати на правову допомогу. Такі обставини стали підставой звернутися до суду з даним позовом Виклад клад позиції відповідача. Відповідач [PERSON] відзив на позов із викладенням своїх заперечень щодо заявлених позовних вимог до суду не подав, не дивлячись на пропозицію суду, викладену в ухвалі від 21.10.2021 року. Заяви, клопотання позивача, відповідача 24.11.2021 року від представника позивача адвоката Люлика Р.І. на електронну адресу суду надійшло письмове клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відео конференції. 24.12.2021 року від представника позивача адвоката Люлика Р.І. на електронну адресу суду надійшло письмове клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відео конференції. Процесуальні дії у справі. Ухвалою судді від 21.10.2021 року прийнято до розгляду вище вказану позовну заяву та призначено підготовче засідання по справі. Ухвалою від 24.11.2021 року задоволено клопотання представника позивача про участь у судовому засідання в режимі відео конференції. Ухвалою від 29.12.2021 року задоволено клопотання представника позивача про участь у судовому засідання в режимі відео конференції. Ухвалою суду від 01.12.2021року підготовче судове засідання було закрито, а справу призначено до судового розгляду по суті. В судовому засіданні, не виходячи до нарадчої кімнати, суд вирішив здійснювати судовий розгляд в режиміві деоконференції, із застосуванням власних технічних засобів зв`язку в системі EasyCon у присутності представника позивача Люлика Р.І. , відповідача [PERSON] , у відсутності позивача [PERSON] . За таких обставин суд вважає, що перешкод для здійснення розгляду справи та ухвалення судового рішення у судовому засіданні немає. Фактичні обставини, встановлені судом, зміст спірних правовідносин, докази В судовому засіданні представник позивача адвокат Люлик Р.І. позовні вимоги підтримав. Суду пояснив, між сторонами існувала домовленість, згідно з якою відповідач [PERSON] отримав від позивача [PERSON] кошти в сумі 70 000 гривень, що підтверджується відповідною письмовою розпискою за підписами сторін, а також підписом свідка [PERSON] . Просив позовні вимоги задовольнити. Відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнав. Суду пояснив, що позивач у позові зазначає про досудове врегулювання даного спору , однак даний спір у досудовому порядку врегульовано не було і такий спір не вирішувався. Подаючи до суду даний позов та стверджуючи про боргову розписку [PERSON] вводить суд в оману, оскільки це все не було позикою, а безпідставним отриманням коштів. Як зазначив відповідач, що він періодично скидав кошти на рахунок позивача, а також і на рахунок його дружини. Кошти переказував користуючись терміналом банку та системою переказу коштів. Такі перекази може підтвердити відповідними чеками, однак долучити такі докази у судовому засіданні на даний час він не має можливості. Щодо розписки складеної 18.09.2019 року то таку розписку він дійсно писав, однак з інших підстав. Як стверджує відповідач, що він був найманим працівником у [PERSON] та працював експедитором, через ускладнення у стосунках зі позивачем останній сказав йому, що він повинен покрити суму товару сплативши йому такі кошти. Просив у задоволенні позову відмовити. Вислухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали цивільної справи судом було встановлено, що між сторонами дійсно була укладена відповідна угода і відповідач [PERSON] отримав від позивача [PERSON] кошти в сумі 70000 гривень, що підтверджується письмовою розпискою. Відповідач умови виконання договору не виконав, а саме не повернув вчасно суму коштів, як то було передбачено письмовою розпискою (а.с.5). Представник позивача позовні вимоги підтримує, обгунтовючи їх тим, що з урахуванням інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми та вважає, що відповідач повинен сплатити його довірителю інфляційні витрати у розмірі 8944, 84 гривень, а також 3% річних від простроченої суми, що складає 4165,00 гривень, що підтверджує розрахунком заборгованості наявним при матеріалах цивільної справи (а.с.6). Як вбачається з оригіналу розписки від 18.09.2019 року відповідач [PERSON] зобов`язувався через місяць повернути відповідачу [PERSON] суму у розмірі 70 000 грн. (а.с. 5). Зміст розписки, наданої позивачем при матеріалах справи, є зрозумілим і не викликає сумнівів, у розписці від 18.09.2019 р. чітко вказано, що відповідач [PERSON] зобов`язується повернути [PERSON] кошти у строк до 18.10.2019 року, що у свою чергу свідчить про виникнення між сторонами правовідносин за договором позики. Покликання відповідача, що вказаних коштів він не отримував, а вимушений був написати таку розписку з інших підстав,а саме через певні трудові відносини із позивачем, як роботодавцем, суд оцінює як спосіб уникнення боргового зобов`язання, оскільки розписка не містить будь-яких згадувань чи посилань про те, що розписка складена на підтвердження не виконання зобов`язань за якісь фактичні обставини повязанні із роботою відповідача і в чому полягає таке підтвердження для суду не зрозуміло і таких доказів письмова розписка не містить. Зважаючи на те, що відповідач [PERSON] не повернув отримані за розпискою грошові кошти [PERSON] та не довів належними доказами недійсність письмової розписки, чи виконання своїх зобов`язань перед позивачем за договором розписки, суд приходить до висновку про задоволення позову. Норми права, які застосовує суд, мотиви їх застосування Згідно з ст. 526 ЦК України , зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України , інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 611 ЦК України , у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушення зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У відповідності до ч. 1 та ч. 2 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Згідно зі статтею 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання, є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Отже, положення зазначеної норми права передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. Суд враховує, що підставою цього позову є власне не виконання зобов`язання за договором позики (розпискою), строк виконання якого настав 18 жовтня 2019 року про що вказано в розписці від 18.09.2019 року Вказане дає підстави для стягнення на користь позивача інфляційних витрат та трьох процентів річних від простроченої суми, які входять до складу грошового зобов`язання, оскільки боржник відповідно до частини другої статті 625 ЦК України зобов`язаний відшкодувати інфляційні втрати від знецінення неповернутих коштів за час прострочення боргового зобов`язання.. Оскільки законом встановлено обов`язок боржника сплатити кредитору суму боргу із урахуванням рівня інфляції та 3% річних від простроченої суми за увесь час прострочення виконання ним свого грошового зобов`язання, у зв`язку з чим таке зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3% річних виникає у кредитора за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення, тобто до моменту сплати ним всієї суми боргу та проведення повного розрахунку. Крім того, відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог. Зі змісту позовної заяви убачається, що позивач заявив вимоги про стягнення інфляційних втрат і трьох процентів річних. Представник позивача надав розрахунки 3% річних від суми, на яку повинні вчинятися нарахування, та інфляційні втрати за період з листопада 2019 року по вересень місяць 2021року, відповідно до якого, на зобов`язання відповідача перед позивачем розраховано 3% і інфляційні втрати становлять в розмірі 8 944,84 грн., а також 3% річних від простроченої суми, що складає 4 165,00 грн. Даний розрахунок перевірений судом, відповідачем не спростований, а тому суд визнає обґрунтованими вимоги позивача про стягнення інфляційних втрат і трьох процентів річних. За таких обставин, аналізуючи надані докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача 73 000 грн. - основної суми позики, 8 944,84 грн. - інфляційних витрат та 4 165,00 грн. - 3% річних. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків встановлених законом. За змістом ч. 1 п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно ст. 30 ЗУ Про адвокатуру і адвокатську діяльність , гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару, підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначається в договорі про надання правової допомоги. У прохальній частині позивач зазначає про стягнення на його користь понесені ним судові витрати повязанні зі сплатою судового збору та за надання правничої допомоги, однак при цьому зазначає, що розмір витрат на правничу допомогу ним буде визначено після судового розгляду, а тому суд такі витрати до уваги не бере. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку про те, що до стягнення підлягають лише судові витрати по сплаті судового збору в сумі 908 гривень, які підтверджуються відповідною квитанцією . Висновки суду З огляду на викладене, виходячи із засад розумності та справедливості, суд, оцінюючи докази, надані, позивачем та представником позивача, враховуючи те, що відповідач, відзив щодо заявлених позовних вимог до суду не подав, не довів належними доказами недійсність письмової розписки, тому позовні вимоги в частині стягнення боргу за договором позики підлягають до задоволення. Розподіл судових витрат Відповідно до ч.1ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. Згідно з вимогами ст.141 ЦПК України, витрати по сплаті судового збору в сумі 908 ( дев`ятсот вісім) гривень підлягають стягненню з відповідача на користь позивача [PERSON] . На підставі ст. 3, 4, 5, 10, 12, 13, 76, 77, 78, 79, 81, 82, 83, 89, 258, 259, 263, 264, 265, 268 ЦПК України, ст. ст. 526 , 610, 611 , 1046 , 1049 ЦК України, суд,-

Outcome: approved