Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-13 00:00:00

У жовтні 2020 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди, спричиненої затопленням квартири. При цьому позивач просила стягнути з відповідача 50000 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, та судові витрати по справі. В заяві позивач зазначила, що є власником квартири [ADDRESS] . 16.08.2020 року приміщення її квартири (стелю, стіни, підлогу) було затоплено з квартири 49 , яка розташована на четвертому поверсі цього ж будинку, та належить на праві власності відповідачці [PERSON] .. Вважаючи, що залиття її квартири сталося з вини відповідачки, внаслідок її недбалого ставлення до користування комунікаційними мережами водопостачання, просила позовні вимоги задовольнити. Ухвалою суду від 24.11.2020 року позовну заяву було прийнято до розгляду у загальному позовному провадженні. Ухвалою суду від 26.01.2021 року за клопотанням представника позивача, у справі було призначено будівельно-технічну експертизу. 24.03.2021 року до суду надійшло клопотання експерта №СЕ19/115-21/3166-БТ від 22.03.2021 року про витребування додаткових матеріалів та призупинення проведення експертизи. 11.05.2021 року представником позивача до суду були надані витребуванні експертом документи. 12.05.2021 року, супроводжувальним листом №487/5998/20/10894/2021, експерту були направленні, надані представником позивача документи. 24.03.2021 року до суду надійшло клопотання експерта №СЕ19/115-21/3166-БТ від 06.07.2021 року про здійснення оплати проведення експертизи. 29.10.2021 року до суду надійшов Висновок будівельно-технічної експертизи №СЕ-19/115-21/3166-БТ від 20.10.2021 року. 11.11.2021 року відповідач [PERSON] подала до суду клопотання про звільнення її від стягнення на користь позивачки судових витрат, з посиланням на те, що вона є інвалідом 2 групи. 09.12.2021 року до суду надійшла заява [PERSON] від 08.12.2021 року, за якою позивач зменшила позовні вимоги, просила стягнути з [PERSON] 15394 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди та судові витрати, а саме витрати по сплаті судового збору у розмірі 840,80 грн., по проведенню експертизи у розмірі 4942,56 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 5000 грн., а всього 10783,36 грн. Ухвалою суду від 22.12.2021 року підготовче провадження у справі було закрито, справу призначено до розгляду по суті. В судовому засіданні представник позивача уточнені позовні вимоги підтримав у повному обсязі, підтвердили викладені у заяві обставини. В судовому засіданні відповідач [PERSON] проти задоволення вимоги [PERSON] , про стягнення 15394 грн., в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, не заперечувала. При цьому, посилаючись на ті обставини, що затоплення квартири сталося не з її вини, а внаслідок непередбачуваних обставин, розриву водопровідного шлангу під мийкою на кухні, внаслідок чого було пошкоджено і її квартиру. Крім того, вона неодноразово пропонувала [PERSON] врегулювати вказаний спір, шляхом здійснення ремонту квартири власними силами та за її особисті кошти, а також той факт, що вона є інвалідом 2 групи, просила відмовити у задоволенні вимоги позивачки, щодо стягнення судових витрат у розмірі 10783,36 грн.. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду і вирішення справи по суті, приходить до наступного. Так судом встановлено, що [PERSON] на праві власності, на підставі Договору купівлі-продажу №14 від 10.01.2017 року належить квартира [ADDRESS] . Відповідач [PERSON] на підставі Договору дарування №5937 від 18.09.2001 року є власником квартири [ADDRESS] . 16.08.2021 року відбулося затоплення квартири [ADDRESS] по причині того, що в квартирі 49 стався розрив шлангу під мийкою в кухні. Факт затоплення квартири належній позивачці, підтверджується Актом №1, складеним комісією ОСББ «Наш дом» 08.09.2021 року, та не спростовувався [PERSON] в судовому засіданні. Відповідно до ст..10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» - утримання приватизованих квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках здійснюється за рахунок коштів їх власників згідно з Правилами користування приміщеннями жилих будинків та прибудинкових територій, які затверджуються КМУ, незалежно від форм власності на них. Обов`язок власника квартири як споживача житлово-комунальних послуг утримувати внутрішньо-квартирне обладнання, слідкувати за його технічним станом, своєчасно вживати заходів щодо усунення виявлених неполадок, пов`язаних з отриманням житлово-комунальних послуг, що виникли з власної вини, за власний рахунок ремонтувати та міняти санітарно-технічні прилади і пристрої, обладнання, що вийшли з ладу з його вини, передбачений також і ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги». З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що затоплення приміщення квартири позивача сталося внаслідок недбалого ставлення відповідачки до необхідності належного утримання власних (внутрішньоквартирних) мереж водопостачання. Висновком будівельно-технічної експертизи №СЕ-19/115-21/3166-БТ від 20.10.2021 року, у квартирі [ADDRESS] , встановлено сліди затікання рідини через елементи перекриття, та результати дії вологи на поверхню внутрішнього оздоблення коридору, лоджії, житлової кімнати, кухні. Вартість ремонтно-будівельних робіт, проведення яких необхідне для усунення пошкоджень внаслідок залиття квартири становить 15394 грн. Розмір завданої матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок залиття квартири [ADDRESS] становить 15394 грн.. Згідно з частиною першою та пунктом 1 частини другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної особи або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування якщо вона доведе, що шкоду завдано не з її вини (частина друга статті 1166 ЦК України). Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 2 постанови від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення: а) наявність шкоди, б) протиправна поведінка заподіювача шкоди, в) причинний зв`язок між шкодою та поведінкою заподіювача, г) вина. Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини, якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. З огляду на викладене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди, а позивач доводить наявність шкоди та її розмір. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь [PERSON] підлягає стягнення 15394 грн.. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок затоплення приміщення належної їй квартири, оскільки відповідач не довела свою невинуватість у її заподіянні. Посилання відповідачки на ту обставину, що злиття квартири відбулося внаслідок виникнення непередбачуваної обставини, не ґрунтуються на вищезазначених положеннях законодавчих актів, а також приписах ст.ст. 319, 322 ЦК України, за якими власність зобов`язує, а власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить. При вирішенні заявленої [PERSON] вимоги, щодо стягнення з відповідачки судових витрат, суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Так позивачкою, відповідно до квитанції .0.1862690907.1 від 08.10.2020 року, сплачено судовий збір у розмірі 840,80 грн.. Згідно до наданих [PERSON] . Пенсійного посвідчення [NUMBER] та Довідки до акту огляду МСЕК 036923, вона є інвалідом 2 групи безстроково. Відповідно до п.9 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» - від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються, зокрема особи з інвалідністю II групи. З урахуванням встановленого, відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України, витрати по сплаті [PERSON] судового збору у розмірі 840,80 грн., слід компенсувати за рахунок держави. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать зокрема, витрати на професійну правничу допомогу та витрати пов`язані з залученням експертів (п.п. 1,2 ч. 3 ст. 133 ЦПК України). Відповідно до п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову на відповідача. Згідно до ч.6 ст.139 ЦПК України розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, оплати робіт перекладача встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів. Позивачем на підтвердження витрат на проведення експертизи у розмірі 4942,56 грн. надано оригінал квитанції №0.0.2191978927.1 від 12.07.2021 року. Нормами діючого ЦПК України не передбачено звільнення особи, яка є інвалідом 2 групи, від компенсації витрат по залученню експерта, понесених стороною у справі. Відповідачем суду не було подано клопотання про зменшення розміру вказаних витрат, з причини недотримання їх співмірності зі складністю відповідної роботи, її обсягом чи часом, витраченим на виконання робіт. З урахуванням викладеного з відповідачки на користь [PERSON] підлягають стягненню витрати по проведенню експертного дослідження у розмірі 4942,56 грн.. Відповідно до ст. 137 ЦПК України - витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються - згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат - учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено в п. 95 Рішення у справі Баришевський проти України від 26.02.2015, п. п. 34-36 Рішення у справі Гімайдуліна і інших проти України від 10.12.2009, п. 88 Рішення у справі Меріт проти України від 30.03.2004, заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише в разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. Так, у визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема: встановлені нормативно-правовими актами норми видатків на службові відрядження (якщо їх установлено); вартість економних транспортних послуг; час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікованим фахівцем; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо. З матеріалів справи вбачається, що відповідно до Договору про надання правничої допомоги від 29.09.2021 року та квитанцій №494759 від 29.09.2021 року та квитанції №494761 від 18.12.2021 року, [PERSON] адвокату Беспрозванному Д.О. було сплачено 5 000 грн. Договір про надання правової допомоги є підставою для надання адвокатських послуг та, зазвичай, укладається в письмовій формі (виключення щодо останнього наведені в частині 2 статті 27 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність". За своєю правовою природою договір про надання правової допомоги є договором про надання послуг, крім цього, на такий договір поширюються загальні норми та принципи договірного права, включаючи, але не обмежуючись главою 52 Цивільного кодексу України. Як будь-який договір про надання послуг, договір про надання правової допомоги може бути оплатним або безоплатним. Ціна в договорі про надання правової допомоги встановлюється сторонами шляхом зазначення розміру та порядку обчислення адвокатського гонорару. Адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплату гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв. Адвокатський гонорар (ціна договору про надання правової допомоги) зазначається сторонами як одна із умов договору при його укладенні. Вказане передбачено як приписами цивільного права, так і Законом України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність". Відсутність в договорі про надання правової допомоги розміру та/або порядку обчислення адвокатського гонорару (як погодинної оплати або фіксованого розміру) не дає як суду, так і іншій стороні спору, можливості пересвідчитись у дійсній домовленості сторін щодо розміру адвокатського гонорару; Тобто, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність". У разі відсутності у тексті договору таких умов (пунктів) щодо порядку обчислення, форми та ціни послуг, що надаються адвокатом, суди, в залежності від конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, мають право відмовити у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат, задовольнити її повністю або частково. Вказані правові позиції наведено у постановах Верховного Суду від 06.03.2019 у справі №922/1163/18 та від 07.09.2020 року у справі №910/4201/19. Так, наданий суду Договір про надання правничої допомоги від 29.09.2021 року не містить умов щодо порядку обчислення, форми та ціни послуг, що надаються адвокатом. Одночасно, заявлений позивачкою до стягнення розмір судових витрат у розмірі 5000 грн., без зазначення порядку його обрахування, а з наданням лише розрахунку визначеного безпосередньо адвокатом з розрахунку вартості 500 грн. за одну годину, який складає 4 години на підготовку позовної заяви та подання її до суду, 4 години по підготовці заяви про призначення будівельно-технічної експертизи, подання її до суду та прийняття участі у її проведенні, 2 години участь в судових засіданнях, суд вважає не обґрунтованим та не співмірним зі складністю справи та її значенням для сторін. З урахуванням вищезазначеного, суд вважає, що на користь позивачки з [PERSON] необхідно стягнути витрати на правничу допомогу які були фактичними та обгрунтовано неминучими для [PERSON] в сумі 3000 грн.

Outcome: approved