Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до Кодимської міської ради Одеської області посилаючись на ті обставини, що її батькові - [PERSON] належало право на земельну частку (пай), розташовану на території Лабушненської сільської ради Кодимського району Одеської області, згідно сертифікату серії ОД-12 №0208529. [INFO] [PERSON] помер, а спадщину, яка відкрилась після нього прийняла позивач на підставі ч.1 ст. 1269 ЦК України, звернувшись до нотаріуса із відповідною заявою. Позивач відзначає, що є єдиним спадкоємцем. Однак, внаслідок відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно, яке увійшло до складу спадщини, позивач не може отримати свідоцтва на відповідне майно. У зв`язку з чим на теперішній час позивач для захисту свого права на спадщину змушена подати відповідний позов, в якому просить визнати за нею в порядку спадкування за законом після смерті свого батька - [PERSON] , померлого [INFO] , право на земельну частку (пай), розташовану на території Лабушненської сільської ради Кодимського району Одеської області, згідно сертифікату серії ОД-12 №0208529. 05.11.2021 року ухвалою суду (а.с.20-21) відкрито провадження за вказаним позовом та справу призначено до розгляду у загальному позовному провадженні, а також витребувано докази з Кодимської районної державної нотаріальної контори Одеської області, архівного відділу Подільської районної державної адміністрації Одеської області і відділу у Кодимському районі Головного управління Держгеокадастру в Одеській області. Позивач скористалася своїм правом, передбаченим ч.3 ст. 49 ЦПК України, на зміну підстав позову шляхом подання відповідної письмової заяви від 01.12.2021 року (а.с.35-38), в якій вказала, що на випадок своєї смерті її батько [PERSON] склав заповіт 16.08.1994 року, який був посвідчений секретарем виконкому Лабушненської сільської ради Кодимського району Одеської області та зареєстровано в реєстрі за № 55, яким усе своє майно заповів їй. Спадщину після смерті [PERSON] позивач прийняла, відповідно до ст. 549 ЦК УРСР, фактично вступивши в управління спадковим майном, що підтверджується довідкою Кодимської міської ради Одеської області № 475 від 01.12.2021 року. Після звернення до Кодимської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, нотаріусом була заведена спадкова справа № 183/2020, однак у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом позивачу було відмовлено через відсутність оригіналу правовстановлюючого документу на спадкове майно (відмова № 625/02-14 від 16.07.2020 року). Також позивач скористалася своїм правом, передбаченим пунктом 2 ч.2 ст. 49 ЦПК України, на збільшення розміру позовних вимог шляхом подання письмової заяви від 15.12.2021 року (а.с.45-46) про доповнення позовних вимог, в якій вказала, що у сертифікаті на право на земельну частку (пай) серії ОД-12 №0208529 по-батькові її батька зазначено « [PERSON] », а в свідоцтві про смерть - « [PERSON] », а отже виникла необхідність у встановленні факту належності сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ОД-12 №0208529 [PERSON] . У зв`язку з цим позивач також просить встановити факт належності [PERSON] , померлому [INFO] , сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ОД-12 №0208529, виданого на ім`я [PERSON] та визнати за нею, в порядку спадкування за заповітом після померлого [INFO] [PERSON] право на земельну частку (пай), розміром 3,9 в умовних кадастрових гектарах, яка розташована на території Лабушненської сільської ради Кодимського району Одеської області та належала померлому, на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ОД-12 №0208529. В підготовче засідання позивач [PERSON] не з`явилася, про причини неявки суду не повідомила, про дату, час і місце підготовчого засідання була своєчасно повідомлена належним чином. При цьому, в заяві про зміну підстав позову від 01.12.2021 року та в заяві про доповнення позовних вимог від 15.12.2021 року позивач просила розглядати справу за її відсутності. Представник відповідача - Кодимської міської ради Подільського району Одеської області в підготовче засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про дату, час і місце судового засідання відповідач був своєчасно повідомлений належним чином у порядку встановленому ч.2, 4-6 ст. 128 та ч.5 ст. 130 ЦПК України, про що свідчить відповідна розписка його представника від 24.12.2021 року (а.с.57). При цьому, відповідач надав до суду клопотання від 22.11.2021 року № 02-17/1947 (а.с.29), 20.12.2021 року № 02-17/2115 (а.с.56) та 11.01.2022 року № 03-17/43 (а.с.58) про розгляд справи за відсутності його представника, в яких також зазначив, що позовні вимоги позивача визнає в повному обсязі, в тому числі з урахуванням доповнених позовних вимог. Згідно ч.3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Оскільки всі учасники справи в судове засідання не з`явились, враховуючи положення ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідно до положень ч.4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Крім того, згідно ч.4 ст. 200 ЦПК України, ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Виходячи з наведеного, суд вважає за можливе прийняти визнання позову відповідачем, оскільки судом не встановлено обставин, які б свідчили, що таке визнання суперечить вимогам закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Судом встановлено, що [INFO] у [PERSON] народилась дочка - [PERSON] , про що свідчить копія свідоцтва про народження серії [NUMBER] , повторно виданого Лабушненською сільською радою Кодимського району Одеської області 19.06.1973 року, актовий запис № 11 від 28.02.1956 року (а.с.10). 24.04.1977 року [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON] , у зв`язку з чим змінила своє дошлюбне прізвище « [PERSON] » на « [PERSON] », що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] , виданим Лабушненською сільською радою Кодимського району Одеської області, актовий запис № 4 (а.с.11). За життя [PERSON] належало право на земельну частку (пай) розміром 3,9 умовних кадастрових гектарів на території Лабушненської сільської ради Кодимського району Одеської області, згідно сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ОД-12 № 0208529, виданого у відповідності до розпорядження Кодимської районної державної адміністрації від 15.08.1996 року № 526 та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю 27.08.1996 року за № 504, але при виданні останнього по-батькові [PERSON] зазначено помилково « [PERSON] », що підтверджується довідками Виконавчого комітету Лабушненської сільської ради Кодимського району Одеської області № 839 від 15.11.2019 року (а.с.13) та № 02-13/478 від 15.07.2020 року та листом-повідомленням архівного відділу Подільської районної державної адміністрації Одеської області від 22.11.2021 року № 16-02-32/43-Т. Відповідно до пункту 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» від 16 квітня 2004 року № 7, сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) та видачі державного акта про право власності на землю (пункт 17 розділ X «Перехідні положення» ЗК України). Згідно листа-повідомлення відділу у Кодимському районі Головного управління Держгеокадастру в Одеській області від 29.11.2021 року № 9-15-0.263-517/44-21, [PERSON] державний акт на право приватної власності на земельну ділянку, взамін сертифікату серії ОД-12 № 0208529 не видавався (а.с.31). При цьому, факт видачі сертифіката на ім`я особи свідчить, що останнього було включено до переліку осіб, які мають право на земельну частку (пай), що є обов`язковим додатком до акта (постанова Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі № 178/982/18-ц (провадження № 61-19801св19). Пунктом 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» визначено, що при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). За життя, а саме 16.08.1994 року, [PERSON] , який проживав в с. Лабушне Кодимського району Одеської області, склав заповіт, згідно якого все своє майно, де б воно не було і з чого б воно складалося і взагалі все те, що буде йому належати на день смерті і на що він буд мати право по закону заповів позивачу, про що свідчить копія відповідного заповіту посвідченого посадовою особою виконавчого комітету Лабушненської сільської ради Кодимського району Одеської області та зареєстрований в реєстрі за № 55 (а.с.36). Зазначений заповіт не змінювався та не скасовувався, що підтверджується листом повідомленням Кодимської міської ради Подільського району Одеської області від 20.12.2021 року № 02-17/2114 (а.с.55). [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого Лабушненською сільською радою Кодимського району Одеської області від 19.06.1996 року, актовий запис № 25 (а.с.9). Відповідно до пунктів 4 та 5 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України від 01 січня 2004 року, норми цього кодексу застосовуються до правовідносин, які виникли після набуття ним чинності, тобто з 01 січня 2004 року. Правила Книги 6 цього кодексу застосовуються до спадщини, яка відкрилась, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання цим кодексом чинності. Згідно абзацу 3 пункту 1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах по спадкування» від 30 травня 2008 року № 7, у разі відкриття спадщини до 01 січня 2004 року застосуванню підлягає чинне на той час законодавство, зокрема Цивільний кодекс Української РСР, якщо строк на її прийняття закінчився до 01 січня 2004 року. Таким чином, строк прийняття спадщини після смерті [PERSON] закінчився до набуття чинності Цивільним кодексом України, а тому застосуванню підлягають норми Цивільного кодексу УРСР (1963 року), який втратив чинність з 01 січня 2004 року, але був чинним на момент відкриття спадщини після смерті [PERSON] , померлого [INFO] . Статтею 524 ЦК УРСР встановлено, що спадкоємство здійснюється за законом або за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Відповідно до положень ст. 525, 526 ЦК УРСР часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а місцем її відкриття - останнє постійне місце проживання спадкодавця. Згідно ч.1 ст. 548 ЦК УРСР, для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. За змістом положення пункту 1 ч.1 ст. 549 ЦК УРСР спадкоємець вважається таким, що прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. При цьому, ч.2 ст. 549 ЦК УРСР передбачала, що такі дії мають бути вчинені протягом шести місяців з моменту смерті спадкодавця. Після смерті [PERSON] спадщину прийняла його дочка - [PERSON] , шляхом вступу спадкоємця в управління всім спадковим майном, що підтверджується довідкою Кодимської міської ради Одеської області від 01.12.2021 року № 475 (а.с.37). Відповідно до ч.1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутись до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно. 16.07.2020 року позивач [PERSON] подала до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини за заповітом та отримання свідоцтва про право на спадщину після смерті спадкодавця [PERSON] , внаслідок чого була заведена спадкова справа № 183/2020, що підтверджується змістом листів-повідомлень Кодимської районної державної нотаріальної контори від 16.07.2020 року № 625/02-14 (а.с.17) та від 13.11.2021 року № 990/02-14 (а.с.28). В свою чергу абзацом 2 пункту 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року № 7 передбачено, що за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. Однак, при відсутності правовстановлюючого документа на спадкове майно, а саме - сертифікату про право на земельну частку (пай) серії ОД-12 № 0208529, внаслідок його втрати, позивач позбавлена можливості оформити своє право на прийняту спадщину шляхом одержання в нотаріальній конторі відповідного свідоцтва про право на спадщину, що також підтверджується змістом листа-повідомлення Кодимської районної державної нотаріальної контори від 16.07.2020 року № 625/02-14 (а.с.17). При наданні оцінки листам нотаріусів, у яких зазначено про причини невидачі спадкоємцям свідоцтв про право на спадщину, необхідно виходити із їх змісту та відповідно враховувати підстави зазначені нотаріусами, при цьому істотне значення мають підстави, які унеможливлюють у будь-якому випадку в майбутньому видачу таких свідоцтв нотаріусами, тому при наявності таких підстав незалежно від форми відповіді нотаріуса лист чи постанова про відмову у видачі свідоцтва, необхідно виходити з того, що у спадкодавця можливість оформити спадщину у нотаріуса відсутня (постанова Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 27 лютого 2019 року у справі № 369/8878/16-ц). Відмова в отриманні спадкових прав не постановою нотаріуса, а листом, не може бути перешкодою позивачці для захисту своїх прав у судовому порядку (постанова Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 04 травня 2020 року у справі № 707/1309/15-ц). В свою чергу сам відповідний лист нотаріальної контори є фактично відмовою у видачі свідоцтва про право на спадщину (постанова Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 06 травня 2020 року у справі № 613/1289/17). Відповідно до пункту 2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах по спадкування» від 30.05.2008 року № 7, справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. В даному випадку встановлення факту належності [PERSON] , померлому [INFO] , сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ОД-12 №0208529 необхідно позивачу для прийняття спадщини. У зв`язку з чим встановлення вказаного факту пов`язане з вирішенням спору про право спадкоємця на спадщину. Згідно роз`яснень, які містяться в п. 12 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31.03.1995 року № 5, при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я по батькові, місце і час народження якої зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали, суд повинен запропонувати заявникові надати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Відповідно до довідки Виконавчого комітету Кодимської міської ради Одеської області від 15.12.2021 року № 482 (а.с.47), сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ОД-12 № 0208529, який був помилково виданий на ім`я [PERSON] , належить [PERSON] , померлому [INFO] . В свою чергу, згідно листа-повідомлення Кодимської міської ради Подільського району Одеської області від 11.01.2022 року № 03-17/50 (а.с.59), [PERSON] в с. Лабушне Кодимського району Одеської області у 1996 році не проживав, що є підтвердженням того, що при видачі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ОД-12 № 0208529 була допущена описка в зазначені по батькові особи, якій його було видано, оскільки формою сертифікату на право на земельну частку (пай), затвердженою постановою Кабінету Міністрів України від 12.10.1995 року № 801, передбачено зазначення в змісті сертифікату саме прізвища, ім`я, по батькові особи, які видається особі, та яка проживає в певному місці проживання. Ураховуючи зазначене суд вважає, що заявлений позивачем позов в частині встановлення факту належності правовстановлюючого документу обґрунтований, у зв`язку з чим в цій частині підлягає задоволенню. Частина 1 ст. 392 ЦК України передбачає, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Ураховуючи вище викладене суд вважає, що заявлений позивачем позов в частині визнання права власності на спадкове майно є також обґрунтованим, у зв`язку з чим в цій частині також підлягає задоволенню.

Outcome: approved