Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-12 00:00:00

У червні 2021 року Погребищенська міська рада Вінницького району Вінницької області звернулася в суд з позовом в інтересах малолітньої [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - Служба у справах дітей Погребищенської міської ради Вінницького району Вінницької області, про відібрання дитини без позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дитини. Позов мотивовано тим, що в [ADDRESS] проживає неповнолітня [PERSON] , [INFO] . Дитина проживає в складних життєвих обставинах, оскільки у кімнатах брудно, відсутні продукти харчування, вона не має власного ліжка, місця для відпочинку, елементарних побутових речей. В будинку завжди присутні чоловіки у стані алкогольного сп`яніння. За свідченнями сусідів дитина часто залишалася без нагляду, ходила по селу і просила їсти, оскільки була голодна. Разом із її батьками у будинку ще проживає її доросла сестра [PERSON] . Дорослі постійно розпивають алкогольні напої, збирають компанії у себе вдома. З огляду на викладене позивач стверджує, що батьки малолітньої [PERSON] в порушення вимог ст.ст.150, 180 СК України ухиляються від обов`язків по вихованню дитини. Як встановлено перевірками, проведеними Службою у справах дітей Погребищенської міської ради, відповідачі життям дитини не цікавляться, не приділяють належної уваги вихованню дитини, не мають постійного місця роботи, мають схильність до систематичних запоїв, під час яких своїми діями і бездіяльністю несуть загрозу життю та здоров`ю власної доньки, по місцю проживання вони характеризуються негативно. 07.05.2021 року Службою у справах дітей Погребищенської міської ради видано наказ №76 про взяття на облік [PERSON] , як дитини, яка перебуває в складних життєвих ситуаціях. У зв`язку із наведеним Службою у справах дітей Погребищенської міської ради направлено клопотання в комунальний заклад «Вінницький обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей» від 11.05.2021 року №01-11/81 про взяття під соціальний супровід цієї дитини. На засіданні комісії з питань захисту прав дитини Погребищенської міської ради від 14.05.2021 року прийнято рішення про визнання доцільним звернутися до суду з позовом про відібрання дитини. Зазначене рішення затверджено рішенням виконавчого комітету Погребищенської міської ради №66 від 03.06.2021 року. Посилаючись на наведені обставини та положення ст.ст.150, 164, 166, 170 СК України, просить: -відібрати без позбавлення батьківських прав у [PERSON] малолітню дитину [PERSON] , [INFO] ; -відібрати у [PERSON] малолітню дитину [PERSON] , [INFO] ; -малолітню дитину [PERSON] , [INFO] , передати під опіку органу опіки та піклування - виконавчому комітету Погребищенської міської ради. -стягнути із [PERSON] аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частки від усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі заяви до суду і до досягнення дитиною повноліття, з їх перерахуванням на особистий рахунок дитини; -стягнути із [PERSON] аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частки від усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі заяви до суду і до досягнення дитиною повноліття, з їх перерахуванням на особистий рахунок дитини. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні підтримав позов та підтвердив викладені у ньому обставини. Також зазначив, що після відкриття провадження у справі відповідачі не покращили свого ставлення до виховання дитини, продовжують зловживати алкогольним напоями, а тому вважає, що існують підстави для відібрання дитини у відповідачів без позбавлення їх батьківських прав. На даний час дитина знаходиться на утриманні та вихованні її рідної сестри [PERSON] , де їй створені всі необхідні умови для фізичного, розумового та духовного розвитку. При цьому звернув увагу суду на те, що у разі відібрання дитини останні не позбавлені права звернутися в подальшому до суду із позовом про повернення їм дочки за умови зміни матеріально-побутового становища та переоцінки свого ставлення до її виховання. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала і пояснила, що будинок, в якому вона проживає на даний час разом із чоловіком, є її приватною власністю. В той день, коли приїжджали із перевіркою працівники Служби у справах дітей Погребищенської міської ради вони із чоловіком перебували у стані алкогольного сп`яніння, проте продукти харчування вдома були. На даний час вона відвідує дитину 2-3 рази на тиждень, також спілкується із нею по телефону. Вона ніде не працює, а чоловік отримує пенсію в сумі 2200 грн. Підсобного господарства вони не мають. На даний час вони із чоловіком алкогольні напої не вживають. Дочка за нею скучає і хоче додому. Наголосила на тому, що хоче аби дочку повернули їй та чоловікові. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав та надав аналогічні пояснення. В судовому засіданні малолітня [PERSON] , [INFO] , вказала, що з травня 2021 року вона проживає у сім`ї рідної сестри [PERSON] . Їй там добре, всі, хто проживає у сім`ї її сестри, ставляться до неї з увагою та любов`ю. Батько та мати інколи приходять до неї, проте не дуже часто. Останній раз приходили на Новий Рік, однак подарунку не принесли. Одяг їй купує тітка [PERSON] , яка живе в с.Очеретня. Вона телефонує до батьків і спілкується із ними, вони також до неї телефонують. Також зазначила, що коли вона жила із батьками, то вони трохи зловживали алкогольними напоями. Проте, вона їх дуже любить, скучає за ними і хоче до них повернутися. Заслухавши учасників справи та дослідивши її матеріали, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи із наступного. Так, малолітня [PERSON] , [INFO] , є дочкою відповідачів, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с.6). Згідно із відгуком-характеристикою від 23.04.2021 року, виданою старостою Очеретнянського старостинськуого округу, [PERSON] не доглядає належним чином за дочкою [PERSON] , зловживає алкогольними напоями, не працює і не намагається працевлаштуватися. Дитина не відвідує шкільний заклад, систематично голодна, просить у людей щось поїсти. Вона разом із матір`ю ходить по селу, де спостерігає за розпустою матері та її неадекватною поведінкою (а.с.10). Із акту обстеження умов проживання від 30.04.2021 року, складеного працівниками Служби у справах дітей Погребищенської міської ради, вбачається, що умови проживання в квартирі [ADDRESS] , незадовільні, в будинку брудно, речі розкидані, брудний одяг, неприємний запах. В дитини наявне спальне місце і одяг, але відсутні продукти харчування. Батьки неналежним чином виконують свої батьківські обов`язки, розпивають спиртні напої, не займаються вихованням дитини та її навчанням. В результаті обстеження дитина відібрана від батьків. Проведено роз`яснювальну роботу щодо відповідального батьківства, недопущення насильства, вживання спиртних напоїв, покращення умов проживання та харчування для повернення дитини в сім`ю (а.с.18). Згідно із відгуком-характеристикою від 27.05.2021 року, виданою старостою Очеретнянського старостинськуого округу, [PERSON] зловживає алкогольними напоями, не працює і не намагається працевлаштуватися, отримує пенсію по інвалідності (3 група) в розмірі 2100 грн. Він не дбає про належне виховання дочки [PERSON] , не може її матеріально утримувати (а.с.11). Наказом в.о. начальника Служби у справах дітей Погребищенської міської ради від 07.05.2021 року №76 «Про взяття на облік дітей, які перебувають у складних життєвих обставинах, [PERSON] , [INFO] » [PERSON] , [INFO] , взято на облік, як дитину, яка перебуває у складних життєвих обставинах, зокрема у зв`язку із ухиленням батьків від виконання своїх обов`язків з виховання дитини та незабезпеченням дитини належним харчуванням, необхідною медичною допомогою, відповідним для її віку доглядом (а.с.12). Згідно із протоколом №4 засідання комісії з питань захисту прав дитини від 14.05.2021 року визнано за доцільне відібрання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , від батьків без позбавлення їх батьківських прав та затверджено індивідуальний план соціального захисту дитини (а.с.16). Рішенням виконавчого комітету Погребищенської міської ради від 03.06.2021 року №66 «Про затвердження висновку про відібрання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , від батьків без позбавлення батьківських прав» затверджено висновок про відібрання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , від батьків без позбавлення батьківських прав. В означеному висновку, крім відомостей про умови проживання дитини та поведінку батьків, котрі зазначені у позові, також обумовлено, що працівниками служби у справах дітей, старостою неодноразово проводилися бесіди з батьками щодо необхідності зміни асоціальної поведінки, щодо належного догляду за дитиною, налагодження побутових умов проживання, рекомендовано влаштуватися на роботу та не зловживати алкогольними напоями. За неналежне виконання батьківських обов`язків правоохоронними органами на обох батьків складено протоколи про вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст.184-1 КУпАП. Мати та батько мають схильність до систематичних запоїв, під час яких своїми діями та бездіяльністю несуть загрозу життю та здоров`ю дитини. Так як умови, що негативно впливали на життя дитини, стан її здоров`я та розвиток, не забезпечення дитини належним харчуванням, необхідною медичною допомогою, відповідним для віку доглядом, призводять до загрози життю та здоров`ю дитини, то її влаштовано в сім`ю сестри [PERSON] та її родичів (а.с.14, 15). Згідно з частиною третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частиною першою статті 8 Закону України "Про охорону дитинства" передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України "Про охорону дитинства"). У частині сьомій статті 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язанні виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, свої Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Відповідно до частини першої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Згідно з пунктами 2-5 частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва. За змістом ч.1 ст.170 СК України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування. Під час ухвалення рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них без позбавлення їх батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу. Частиною 2 ст.170 СК України унормовано, що у виняткових випадках, при безпосередній загрозі для життя або здоров`я дитини, орган опіки та піклування або прокурор мають право постановити рішення про негайне відібрання дитини від батьків. У цьому разі орган опіки та піклування зобов`язаний негайно повідомити прокурора та у семиденний строк після постановлення рішення звернутися до суду з позовом про позбавлення батьків чи одного з них батьківських прав або про відібрання дитини від матері, батька без позбавлення їх батьківських прав. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (пункт 100 рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі "Мамчур проти України"). Якщо рішення мотивується необхідністю захистити дитину від небезпеки, має бути доведено, що така небезпека справді існує. При ухваленні рішення про відібрання дитини від батьків може виникнути необхідність врахування низки чинників. Можливо, потрібно буде з`ясувати, наприклад, чи зазнаватиме дитина, якщо її залишать під опікою батьків, жорстокого поводження, чи страждатиме вона через відсутність піклування, через неповноцінне виховання та відсутність емоційної підтримки, або визначити, чи виправдовується встановлення державної опіки над дитиною станом її фізичного або психічного здоров`я. З іншого боку, той факт, що дитина може бути поміщена в середовище, більш сприятливе для її виховання, не виправдовує примусового відібрання її від батьків. Такий захід не можна також виправдовувати виключно посиланням на ненадійність ситуації, адже такі проблеми можна вирішити за допомогою менш радикальних засобів, не вдаючись до роз`єднання сім`ї, наприклад, забезпеченням цільової фінансової підтримки та соціальним консультуванням (пункт 50 рішення ЄСПЛ від 18 грудня 2008 року у справі "Савіни проти України). Основні підстави для відібрання дитини зазначені у частині першій статті 164 СК України. Інші випадки, коли дитина може бути відібрана від батьків, про які йдеться у вищенаведеній частині першій статті 170 СК України, охоплюють ситуації, коли залишення дитини у батьків є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. Така небезпека може випливати не лише з поведінки батьків, а й з їх особистих негативних звичок (демонстрація та заохочення у дитини розпусної поведінки). Для відібрання дитини від батьків достатня наявність ризику лише для життя, здоров`я або лише для морального виховання. Варто враховувати й ступінь небезпеки для кожної окремо взятої дитини, враховуючи її фізичний та психічний розвиток. Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 01.04.2020 року у справі №473/1555/19-ц. Вирішуючи позовні вимоги в частині відібрання малолітньої дитини від відповідачів без позбавлення батьківських прав, суд виходить із доведеності позивачем факту неналежного піклування про малолітню дитину, що створює загрозу для її життя і здоров`я, ухилення від виконання батьками своїх обов`язків з виховання дитини, що, зокрема полягає у незабезпеченні відповідачами дитини продуктами харчування, необхідними умовами проживання, належним ставленням до її фізичного, духовного та розумового розвитку. Разом із цим, суд ураховує тривалий час непроживання дитини із відповідачами, перебування її в іншій сім`ї, відсутність реальної заінтересованості батьків у покращенні свого ставлення до виконання батьківських обов`язків. Поряд із цим, суд звертає увагу на ту обставину, що наявні у матеріалах справи докази дають підстави для висновку про те, що залишення дитини із батьками, корті мають особисті негативні звички, може призвести до заохочення у дитини розпусної поведінки. Відтак, суд дійшов висновку про достатню наявність ризику не лише для життя, здоров`я дитини, а й для її морального виховання, що є безумовною підставою для задоволення окреслених позовних вимог. При цьому суд відмічає, що само по собі не визнання позову відповідачами не може слугувати самостійною підставою для відмови у задоволенні вимог про відібрання у них дитини без позбавлення батьківських прав, оскільки останні не продемонстрували суду об`єктивну спроможність забезпечити належний рівень виконання ними батьківських обов`язків та усунення тих причин, що стали підставою для тимчасового відібрання у них дитини. Водночас, суд вважає непереконливими доводи відповідачів стосовно того, що наразі вони мають можливість забезпечити належні матеріально-побутові умови проживання з ними дитини, так як із пояснень малолітньої [PERSON] вбачається, що батьки не забезпечують її продуктами харчування, одягом, засобами гігієни тощо. Зважаючи на сукупний аналіз досліджених доказів, у суду не має підстав ставити під сумнів такі пояснення дитини. Статтею 171 СК України визначено, що дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси. Вирішуючи питання щодо обґрунтованості зазначених позовних вимог, суд відзначає, що малолітня [PERSON] висловила бажання проживати з батьками, яких вона любить і за якими вона сумує. Згідно зі статтею 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради № 789-X11 від 27 лютого 1991 року, в усіх випадках щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї. Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Зважаючи на встановлені судом обставини справи, беручи до уваги надані позивачем беззаперечні докази невиконання відповідачами своїх батьківських обов`язків, що призводить до виникнення небезпеки для життя, здоров`я і морального виховання дитини, та виходячи із найкращих її інтересів, суд дійшов висновку про задоволення позову в цій частині всупереч думці дитини, позаяк її відібрання у відповідачів є виправданим і пропорційним та відповідає цілям, зазначеним у частині другій статті 8 Конвенції про права дитини. З огляду на викладене та з урахуванням приписів ч.1 ст.170 СК України також підлягає задоволенню похідна позовна вимога про передачу дитини під опіку органу опіки та піклування - виконавчому комітету Погребищенської міської ради. Відповідно до частин 1, 2 ст.27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частинами 2, 3 статті 181 СК України визначено, що за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. В силу ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно із ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно із ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. При задоволенні позову про відібрання дитини від матері, батька без позбавлення їх батьківських прав вони не звільняються від обов`язку щодо утримання дитини (ч.4 ст.170 СК України). Визначаючись із розміром аліментів, які підлягають стягненню на утримання дитини, суд ураховує матеріальне становище дитини, платників аліментів та відсутність у останніх інших дітей. З огляду на викладене суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог про стягнення із відповідачів аліментів на утримання дитини. За положеннями частин 2, 3 ст.193 СК України якщо батьки не беруть участі в утриманні дитини, влаштованої до державного або комунального закладу охорони здоров`я, навчального або іншого закладу, аліменти на дитину можуть бути стягнуті з них на загальних підставах. За рішенням суду аліменти можуть перераховуватися на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України. Відтак, із відповідачів необхідно стягнути аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частки від всіх видів їх заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня звернення позивача до суду і до досягнення дитиною повноліття, з їх перерахуванням на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України. Такий розмір стягування аліментів суд визначає, виходячи із засад розумності, добросовісності і справедливості, що не суперечитиме чинному законодавству, інтересам малолітньої дитини та відповідачів. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. За змістом частин 1, 2 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. В ч.1 ст.1 ЗУ "Про судовий збір" визначено, що судовий збір - збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат. В силу п.14 ч.2 ст.3 ЗУ «Про судовий збір» судовий збір не справляється за подання заяви, апеляційної та касаційної скарги про захист прав малолітніх чи неповнолітніх осіб. Згідно із ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За правилами ч.6 ст.141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. За змістом частин 1, 3 ст.9 ЗУ "Про судовий збір" кошти судового збору спрямовуються на забезпечення здійснення судочинства та функціонування органів судової влади, а також на забезпечення архітектурної доступності приміщень судів, доступності інформації, що розміщується в суді, для осіб з інвалідністю та інших маломобільних груп населення. З огляду на викладене внаслідок розгляду даної справи державою Україна понесено певні матеріальні витрати, які полягають у неодержаному судовому зборі, який мав би бути спрямований на забезпечення здійснення судочинства та функціонування органів судової влади, то держава Україна є особою, яка понесла судові витрати, в розумінні норми ч.6 ст.141 ЦПК України. Зважаючи на часткове задоволення позовних вимог, та ураховуючи, що відповідно до положень ЗУ «Про Державний бюджет України на 2021 рік» розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб з 01.01.2021 року становить 2270 грн. 00 коп., із кожного із відповідачів на користь держави слід стягнути судові витрати по оплаті судового збору в сумі 1816 грн. 00 коп.

Outcome: partial