Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-11 00:00:00

30.07.2021 року до суду звернулися позивачі [PERSON] ,. і [PERSON] , з позовом про визнання права власності за набувальною давністю до відповідача Верхньодніпровської міської ради, треті особи, що не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: комунальне підприємство «Верхньодніпровське бюро технічної інвентаризації», товариство з обмеженою відповідальністю «МАК» Ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 04.08.2021 року позовна заява залишена без руху та позивачам наданий строк для усунення виявлених судом недоліків. 31.08.2021 року позивачами усунені виявлені судом недоліки. 01.09.2021 року ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області відкрите провадження у справі та справу призначено до розгляду за правилами загального провадження в підготовчому судовому засіданні на 04.11.2021 року. 04.11.2021 року закінчене підготовче судове засідання. Справа призначена до розгляду на 12.01.2022 року. Учасникам розгляду справи роз`яснені права та обов`язки у відповідності до ст. 43, 44, 49 ЦПК України. 12.01.2022 року в судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину рішення Згідно поданої позовної заяви позивачі просять визнати за кожним із них право власності за набувальною давністю на Ѕ частину житлового будинку садибного типу літера А-1 площею 101.8 кв.м., з господарчими будівлями і спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] В обґрунтування позовних вимог посилаючись на наступне: сім`я позивачів, [PERSON] , [PERSON] ,. і [PERSON] , в 1994 році отримала від ТОВ «Мак» житловий будинок по [ADDRESS] . Їх син, [PERSON] , загиблий захисник незалежності суверенітету та територіальної цілісності України. 16 жовтня 1994 року вони уклали договір найму вищевказаного житла та проживають в ньому і по даний час. Вони добросовісно, безперервно користуються даним будинком, сплачують комунальні послуги, утримують будинок в належному стані. Проте правовстановлюючих документів на будинок вони не мають та право власності на будинок в них відсутнє, що й стало підставою звернення до суду. В судовому засіданні позивачі позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили їх задовольнити, давши пояснення фактично установлені матеріалами справи. Також пояснили, що вони багато зробили по благоустрою цього будинку, перекрили дах, обклали будинок, облаштували підвал, поставили новий паркан. Замінили вікна двері, провели парове опалення будинку. в 2013 році вони виготовили технічну документацію на будинок. Весь цей час вони відкрито, безперервно і добросовісно користуються будинком та його утримують. Проте оформити право власності на нього не мають можливості. Відповідач, представник Верхньодніпровської міської ради в судове засідання не з`явився, подавши заяву про розгляд справи у його відсутність. Згідно поданої заяви будь-яких заперечень проти позову не надав. Крім того в підготовчому судовому засіданні представник позивача не заперечував проти задоволення позовних вимог. Представник третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: ТОВ «МАК», в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог не заперечувала. Пояснивши, що свого часу даний будинок їм не дозволи взяти на баланс, тому у них немає можливості вирішити дане питання в позасудовому порядку. Проте позивачі дійсно з 1994 року користають даним будинком, утримують його в належному стані і ТОВ «МАК» не заперечує проти визнання за ними права власності на даний будинок. Третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: представник КП «Верхньодніпровське БТІ» в судове засідання не з`явився, про дату час і місце розгляду справи повідомлені належним чином. Відповідності до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку , встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України Про судоустрій і статус суддів є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України. За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту. Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред`явлений позов, тобто, законодавець пов`язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб`єктивних прав або законних інтересів позивача. Суд, вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини Між сторонами виникли правовідносини із права власності на нерухоме майно. Судом встановлено, що з 1994 року по теперішній час позивачі користуються житловим будинком [ADDRESS] договору найму житла, укладеного між ТОВ «МАК» та [PERSON] , що підтверджується копією договору. З 1994 року по теперішній час позивачі добросовісно, безперервно володіють та відкрито користуються даним нерухомим майном, проте право власності на будинок в позивачів відсутнє Відповідно до ст.41 Конституції України, ст.ст.321,328 ЦК України право власності є непорушним та набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Набувальна давність визначається як засіб закріплення майна за суб`єктами, що ним володіють, у випадках, коли вони не мають можливості через певні обставини підтвердити підстави виникнення прав, а також в інших ситуаціях. Право власності за набувальною давністю може бути набутим як на безхазяйні речі, так і на майно, яке належить за правом власності іншій особі. Судом встановлено, що позивачі правомірно заволоділи зазначеним вище будинком, на підставі укладеного договору найму житла, строк дії якого в договорі не визначений. Факт відкритого, безперевоного та добросовісного володіння і користування позивачами зазначеним вище будинком підтверджується показаннями свідків [PERSON] , та [PERSON] . Так свідок [PERSON] , в судовому засіданні пояснила, що живе по сусідству з позивачами. Позивачі підтримують будинок в належному стані, садять город, проводять поточні ремонти, перекрили дах, зробили бетонне покриття подвір`я, замінили вікна на пластикові, поставила новий паркан. Будинок доглянутий. Будь-які інші особи не пред`являли претензій до позивачів та не оспорювали їх право на даний будинок. Свідок [PERSON] , пояснила, що позивач [PERSON] , працював в радгоспі з 1986 року. В 1994 році їм надали в користування будинок по [ADDRESS] і з того часу позивачі безперервно проживають в даному будинку. Вона також працювала в ТОВ «МАК» і їй відомо. що останнє не претендує на даний будинок та не заперечує проти визнання на нього права власності за позивачами. Будинок утримується в дуже гарному стані. Будь-які інші особи не пред`являли претензій до позивачів та не оспорювали їх право на даний будинок. Крім того факт відкритого, безперервного та добросовісного користування позивачами зазначеним вище будинком підтверджується довідкою ТОВ «МАК», згідно якої будинок за адресою: [ADDRESS] знаходиться на позабалансовому рахунку ТОВ «МАК» та використовується [PERSON] ,. і [PERSON] ,, на основі договору найму житла від 16.10.1994 року. Документи підтверджуючі право власності на будинок у ТОВ «МАК» відсутні. Повідомленням ГУ ДПС у Дніпропетровській області про сплату позивачем [PERSON] , земельного податку за період з 2016 по 2021 рік, квитанціями про сплату за електроенергію, договором про користування електричною енергією, укладеним з [PERSON] . Згідно ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Згідно Постанови пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; -володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК) (п. 9 Постанови). Враховуючи положення пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України про те, що правила статті 344 ЦК про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що ЦК набрав чинності з 1 січня 2004 року, положення статті 344 ЦК України поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 1 січня 2011 року. При цьому суди мають виходити з того, що коли строк давнісного володіння почався раніше 1 січня 2001 року, то до строку, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю, зараховується лише строк з 1 січня 2001 року. Разом із тим, якщо перебіг строку володіння за давністю почався після цієї дати, то до строку набувальної давності цей період зараховується повністю, (п. 11 Постанови) Можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 4, 5 ЦК України, а також частини четвертої статті 344 ЦК України. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади, (п. 13 Постанови) Виходячи зі змісту частини першої статті 344 ЦК, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв`язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю. Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (пункт 5 частини першої статті 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень") (п. 14 Постанови). Враховуючи, що позивачі [PERSON] , і [PERSON] , більше 10 років відкрито, безперервно володіють житловим будинком [ADDRESS] . Добросовісно заволоділи наявним майном, отримавши його у користування. Володіють даним довомолодінням відкрито, сплачують комунальні послуги та інші платежі, здійснюють поточний ремонт будинку. Провели поліпшення зазначеного будинку. Дане володіння позивачами зазначеним вище будинком відоме як посадовим особам, так і сусідам та іншим особам. І будь-які особи не оспорюють володіння позивачами даним майном. Володіння позивачами зазначеним вище будинком є непреривним, так як позивачі не покидали зазначене домоволодіння протягом всього часу володіння, починаючи з 1994 року, відповідно наявні всі правові підстави для визнання за ним в судовому порядку права власності на житловий будинок за набувальною давністю. Вирішити питання набуття права власності на зазначений будинок в іншому порядку позивачі не мають можливості, оскільки в попереднього власника будинку відсутні правовстановлюючі документи на нього. Понесені позивачами судові витрати по сплаті судового збору підлягають покладенню на позивачів пропорційно сплачених сум, так як відсутня вина відповідача у виникненні даного спору.

Outcome: approved