Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-11 00:00:00

У серпні 2021 року позивач [PERSON] звернулась до Фастівського міськрайонного суду Київської області з позовною заявою до ПСК «Рубін» про стягнення заборгованості по заробітній платі. Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 22 грудня 2021 року за заявою позивача, позов було залишено без розгляду. 28.12.2021 до суду надійшла письмова заява представника відповідача-адвоката Твердохліб М.В. про ухвалення додаткового рішення суду про компенсацію здійснених судових витрат на професійну правничу допомогу. 12.01.2022 до суду надійшли заперечення представника позивача-адвоката Олексієнко О.О., згідно з якими просив суд відмовити у задоволенні заяви представника відповідача про компенсацію витрат на професійну допомогу та виклав заперечувальну позицію. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: зокрема судом не вирішено питання про судові витрати. Відповідно до ч.5,6 ст.142 ЦПК України, у разі залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача. Судом встановлено, що згідно Договору про надання професійної правничої допомоги №28 від 11.09.2021, відповідач -ПСК «Рубін» оплатило, згідно із рахунком №22 від 13.09.2021 гонорар адвоката в сумі 7000 гривень Представником відповідача було подано до суду заяву, в якій зазначено, що протягом розгляду справи, позивач подавала до суду безпідставні клопотання та необґрунтовані заяви, що призвело до затягування строків розгляду справи, а внаслідок довготривалого судового процесу, відповідач сплачував послуги адвоката, які повинні бути компенсовані позивачем. Відповідно до ухвали Фастівського міськрайонного суду Київської області від 22 грудня 2021 року за заявою позивача позовну заяву було залишено без розгляду, що відповідає п.5 ч.1 ст.255 ЦПК України. За змістом частини дев`ятої статті 141 ЦПК України у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору. Для задоволення вимог про стягнення компенсації здійснених судових витрат відповідач має довести, а суд має встановити, які саме дії позивача при зверненні до суду чи під час розгляду справи по суті є необґрунтованими, чи є недобросовісним звернення позивача з позовом до суду, чи були його дії умисними та чим це підтверджується (постанова ВС від 14.01.2021 у справі №521/3011/18). У заяві про стягнення судових витрат у розмірі 10 000 гривень, пов`язаних із правовою допомогою, заявник зазначив дії позивача у вказаній справі були необґрунтованими, а саме: подання до суду безпідставних клопотань та необґрунтованих заяв, що призвело до затягування строків розгляду справи. У заяві вказано на норми ЦПК України, а також долучено Договір про надання правової допомоги від 11.09.2021 року, акт про надання професійної правничої допомоги від 22.12.2021, опис наданої правничої допомоги, рахунок-фактуру №32 від 22.12.2021 (гонорар 3000 гривень), копію платіжного доручення на суму 7000 гривень (а.с. 192- 198). Вирішуючи вимоги відповідача про компенсацію здійснених ним витрат на правничу допомогу, суд виходить з того, що відсутні підстави для визнання дій позивача необґрунтованими, оскільки звернення позивача до суду за захистом порушеного права, а також його дії, направлені на такий захист, не можуть свідчити про зловживання ним своїми процесуальними правами, його дії, направлені на захист своїх прав, не можуть вважатися необґрунтованими та тягнути за собою його обов`язок відшкодувати понесені відповідачем витрати на правову допомогу. З системного тлумачення положень частин п`ятої, шостої статті 142, частини дев`ятої статі 141 ЦПК України виходить, що необґрунтовані дії позивача як підстава для компенсації здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, відповідно до частини п`ятої статті 142 ЦПК України, передбачають свідомі недобросовісні дії позивача, які свідчать про зловживання процесуальними правами. В даному випадку, позивач, звертаючись до суду, не скористалась послугами адвоката, що є її правом, а не обов`язком, в результаті чого в задоволенні її клопотань та заяв судом було відмовлено в їх задоволенні. Проте, факт подання таких заяв та клопотань, на думку суду, не свідчить про зловживання позивачем процесуальними правами. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, N 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Отже, з огляду на обставини справи, доводи заяви про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд дійшов висновку про відсутність підстав для покладення на позивача витрат відповідача на професійну правничу допомогу на підставі частини п`ятої статті 142 ЦПК України.

Outcome: dismissed