Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Свої вимоги обґрунтовує тим, що він разом з відповідачкою з 01.08.2004 року перебував у зареєстрованому шлюбі, однак, рішенням Луцького міськрайонного суду від 11.04.2019 року шлюб між ними було розірвано. Під час шлюбу у сторін народилася донька: - [PERSON] , [INFO] . Вказує, що подружнє життя з відповідачкою не склалося, на даний час позивач разом з донькою проживають окремо. Крім того, вказує, що відповідачка добровільно не надає матеріальної допомоги на утримання дитини. Також зазначає, що на даний час не має можливості в повній мірі забезпечити належний рівень проживання для дитини. Добровільно домовитися про сплату аліментів йому не вдалося. З врахуванням вище викладеного, позивач просить суд стягнути з відповідачки на його користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини, в твердій грошовій сумі, в розмірі 3000 грн. щомісячно, починаючи з дня подання заяви і до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою суду від 01 грудня 2021 року відкрито спрощене позовне провадження у справі. В установлений в ухвалі строк від відповідачки не надійшов відзив на позовну заяву. Представник позивача в судовому засіданні позовну заяву підтримав з підстав в ній зазначених. Відповідачка в судовому засіданні позов визнала частково, а саме в розмірі 1500 гр. Суду пояснила, що на даний час перебуває в іншому шлюбі, ніде не працює та фактично знаходиться на утриманні чоловіка. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши та оцінивши представлені по справі докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підставний та підлягає до часткового задоволення. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Як вбачається з рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 11 квітня 2019 року, шлюб між сторонами розірвано (а.с. 12). В шлюбі народилася одна дитина - [PERSON] , [INFO] (а.с. 4). Відповідно до свідоцтва про народження дитини вбачається, що [PERSON] , яка в подальшому у зв`язку з одруженням змінила прізвище на [PERSON] , являється матір`ю дитини (а.с. 4, 26). Відповідно до ст. 181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Статтею 184 СК України передбачено, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Аналіз наведених норм закону дає підстави для висновку, що за загальним правилом спосіб виконання батьками своїх обов`язків по утриманню неповнолітніх дітей, зокрема, сплаті аліментів, залежить від домовленості між ними. Однак, у разі відсутності такої домовленості той з батьків, з ким проживають діти, має право звернутися до суду з відповідним позовом і в цьому разі аліменти на них можуть бути присуджені в частці від заробітку (доходу) їх матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідачкою не надано суду доказів своєї непрацездатності та наявності на своєму утриманні інших дітей тощо. Доводи відповідачки щодо того, що вона ніде не працює, суд оцінює критично та не бере до уваги, оскільки, даний факт не позбавляє останню обов`язку щодо виховання та матеріального забезпечення неповнолітньої дитини. Визначаючи розмір стягуваних аліментів, суд враховує матеріальне становище сторін та неповнолітньої дитини, те, що сторони не змогли добровільно досягнути згоди про розмір сплачуваних аліментів, а також, що обов`язок утримувати дітей покладається рівною мірою на матір і батька. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2022 рік» прожитковий мінімум для дитини відповідного віку, який з 1 січня 2022 року для дітей віком від 6 до 18 років становить - 2618 гривень, з 1 липня - 2744 гривні, з 1 грудня - 2833 гривень. Таким чином, суд вважає, що [PERSON] спроможна надавати матеріальну допомогу на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] в розмірі -1 500 грн. щомісячно до досягнення дитини повноліття. Доводи позивача щодо наявності у нього витрат на утримання дитини в розмірі 3000 грн. в місяць на дитину, не підтверджені належними і допустимими доказами. За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] є такими, що підлягають до часткового задоволення. Згідно положень ч.6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. У зв`язку з тим, що позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п. 3 ч. 1ст. 5 Закону України "Про судовий збір", тому судовий збір в сумі 908,00 грн. слід стягнути з відповідача в дохід держави. Згідно п.1 ч.1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: partial