Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-17 00:00:00

22 липня 2021 року позивач [PERSON] звернувся до суду із позовною заявою до відповідачки [PERSON] із вимогою про зменшення розміру аліментів, визначених судовим наказом Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 19 січня 2018 року, на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , з 1/4 на 1/6 частини його заробітку (доходу) (а. с. 1-2, 17-18). В обґрунтування своїх позовних вимог вказав, що він з відповідачкою є батьками малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Наказом Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 19 січня 2018 року по справі № 204/8255/17 з нього на користь відповідачки стягнуто аліменти на утримання малолітньої дитини у розмірі ј заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи стягнення з 22 грудня 2017 року і до досягнення дитиною повноліття. Позивач довгий час хворіє на бронхіальну астму 4 стадії з ураженням легенів та постійною бронхіальною обструкцією, починаючи з 2017 року стан здоров`я почав погіршуватися, а починаючи з 2020 року останній щоденно приймає лікарські засоби. Вважає, що подальша сплата аліментів у повному розмірі є неможливою. Ухвалою суду від 27 липня 2021 року позовна заява залишена без руху, позивачу надано строк для усунення недоліків (а. с. 10). 01 вересня 2021 року недоліки, зазначені в ухвалі суду від 27 липня 2021 року, позивачем усунуто, надано позовну заяву у новій редакції (а. с. 16-18). Ухвалою суду від 01 жовтня 2021 року у справі відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін та призначено судове засідання на 16 годину 45 хвилин 15 листопада 2021 року (а. с. 27). 12 жовтня 2021 року на адресу суду надійшов відзив відповідачки на позовну заяву (а. с. 31-33), в якому вона позовні вимоги не визнає, прохає суд відмовити у задоволенні позовної заяви про зменшення розміру аліментів. В обґрунтування відзиву зазначила, що позивач повністю ухиляється від свого обов`язку зі сплати аліментів, що підтверджується довідкою-розрахунком старшого державного виконавця Індустріального відділу ДВС у м. Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Мартинової Н.В., відповідно до якої, станом на 31 вересня 2021 року, він має заборгованість по аліментних платежах на суму 119081 гривень 97 копійок. З цього приводувона була змушена звернутися до правоохоронних органів. 08 листопада 2021 року Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська винесено вирок у справі № 202/6886/21, яким [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України, і призначено покарання у вигляді одного року обмеження волі. Також зазначила, що виписка з медичної картки стаціонарного хворого, яка додана до позовної заяви, датована 23 листопада 2019 року, що жодним чином не відображає стан здоров`я позивача станом на момент звернення до суду із даною позовною заявою та не зрозуміло, як даний діагноз перешкоджає йому працювати, з огляду на відсутність будь-яких належних та допустимих доказів неможливості працевлаштуватися через наявність даної хвороби. Вважає, що без підтвердження належними та допустимими доказами, посилання на те, що його стан здоров`я погіршився та він не має змоги працювати не є достатньою підставою для зменшення розміру аліментів. Крім цього зазначила, що батько не цікавиться навчанням своєї дитини, не бере участі у батьківських зборах, не цікавиться, чим захоплюється його син, не бере жодної фінансової участі у витратах на фізичний та духовний розвиток, зокрема, на побутові потреби, організацію дозвілля та відпочинку своєї дитини. При цьому зазначила, що вона працює медичною сестрою та її дохід є досить невеликим, через що їй допомагають батьки та брат. Син не згадує [PERSON] як про свого батька та не має до нього родинних почуттів. Також зазначила про своє звернення до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська із позовом про позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , по відношенню до сина [PERSON] , [INFO] . Позивач у судове засідання не з`явився, представниця позивача - адвокатка Лупан О.Є., надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності (а. с. 51), в якій зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та прохає їх задовольнити. Відповідачка в судове засідання не з`явилась, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності (а. с. 53). Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням кожен окремо та в їх сукупності, суд дійшов висновку про залишення позовних вимог без задоволення. Судом встановлено, що сторони у справі є батьками [PERSON] , [INFO] . 19 січня 2018 року Красногвардійським районним судом м. Дніпропетровська винесено судовий наказ у справі № 204/8255/17 (а. с. 3), яким з позивача стягнуто на користь відповідачки аліменти на утримання його малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі ј заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно, але не менше, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 22 грудня 2017 року і до досягнення дитиною повноліття. Згідно з випискою із медичної карти стаціонарного хворого № б/н (а. с. 6) 14 листопада 2019 року [PERSON] , [INFO] , було госпіталізовано у терапевтичне відділення на пульмонологічній койці КНП «МКЛ № 16» ДМР та виписано 23 листопада 2019 року з діагнозом бронхіальна астма. Відповідно до довідки-розрахунку заборгованості по аліментам за виконавчим листом № 204/8255/17 від 31 січня 2018 року, про стягнення аліментів з [PERSON] , станом на 30 вересня 2021 року у позивача перед відповідачкою є заборгованість у сумі 119081 гривень 97 копійок (а. с. 34). Згідно з вимогами ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Таке право кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дитину до її повноліття, який закріплений в у ст. 51 Конституції України, а також у ст. 180 Сімейного кодексу України та гарантується Державою, в свою чергу, ст. 15 СК України чітко регламентовано, що сімейні обов`язки не можуть бути перекладені на іншу особу. Відповідно до вимог ст. ст. 18, 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Україною, Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Приписами ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку, а батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Положеннями ч. 1 ст. 3 Конвенції ООН, ч. ч. 7, 8 ст. 7 СК України визначено, що при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини і, тим більше, при захисті одного із основних прав дитини - права на утримання. Такий висновок також узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, що викладено у постанові від 30 квітня 2020 року у справі № 283/1309/17. Відповідно до вимог ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. У п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15 травня 2006 року, зазначено, що відповідно до вимог ст. 192 СК розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. З аналізу вказаних норм випливає, що значне погіршення здоров`я платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку зі значним погіршенням здоров`я батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Разом з цим, позивачем не надано суду доказів на підтвердження того, що його стан здоров`я погіршився. Так, надані позивачем копії консультаційного висновку спеціаліста та копія виписки із медичної картки хворого, які датовані 2019 роком, жодним чином не відображають його стан здоров`я на дату звернення до суду із даним позовом, а також не можуть бути доказами того, що внаслідок цієї хвороби його стан здоров`я погіршився настільки, що він не спроможний утримувати свою дитину. Відповідно до вимог статей 181, 182 СК України за відсутності домовленості між батьками про спосіб виконання ними обов`язку утримувати дитину розмір аліментів визначається судом з урахуванням стану здоров`я та матеріального становища дитини, стану здоров`я та матеріального становища платника аліментів, наявності у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інших обставин, що мають істотне значення. Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що будь-які витрати на утримання дітей мають визначатися за домовленістю між батьками або за рішенням суду. При цьому слід ураховувати, що у разі спору суд має визначати не лише сам факт стягнення витрат, а також їхній розмір. Отже, спір щодо витрат на утримання дитини може містити незгоду між батьками, як щодо самого факту сплати аліментів, так і щодо розміру аліментів, які сплачуються добровільно. Факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не фігурує в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини. Такий висновок також узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, що викладено у постанові від 23 грудня 2019 року у справі № 344/10971/16-ц. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно зі статтями 18, 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Зважаючи на те, що позивач не довів підстави позову про зменшення розміру аліментів, визначених судовим наказом Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 19 січня 2018 року у справі № 204/8255/17, суд доходить висновку, що позовна заява не підлягає задоволенню На підставі приписів ст. 141 ЦПК України, з урахуванням того, що у задоволенні позовних вимог позивачеві відмовлено, судовий збір не відшкодовується. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: dismissed