Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-19 00:00:00

17 серпня 2021 року до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська звернулась [PERSON] з позовом до ФОП [PERSON] про захист прав споживача та відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог посилалась на те, що 03 грудня 2018 року між нею та ФОП [PERSON] було укладено договір про навчання №18 ІІ 1-6, предметом якого є надання навчання в програмі ІІ ступеня гештальт-терапії, яка являється частиною навчальної програми з гештальт-терапії та складається з 22 триденних модулів протягом 3,5-4 років. На виконання умов п.п. 3.1, 3.2 договору позивачем було сплачено 2 714,40 євро. Проте, в квітні 2021 року відповідачка одноособово прийняла рішення про неможливість подальшого проходження навчання позивачем та розірвання договору про навчання. Після складення угоди про розірвання договору та акту приймання-передачі, які не погоджувались та не підписувались позивачем, відповідачкою були повернуті грошові кошти за оплачені, проте не пройдені модулі №14-21, 22 в розмірі 1 097,20 євро. Вважає, що відповідачем не було виконані умови укладеного договору та не надано всі послуги, які передбачені договором, крім того, при розірванні договору відповідачкою було допущено грубе порушення законодавства та право позивачки на навчання та отримання якісних послуг, тим самим відповідачка необгрунтовано привласнила її грошові кошти в сумі 1 617,20 євро (вартість пройдених модулів №1-13), тому позивачка просить суд стягнути з відповідачки 1617,20 євро та 50 000 грн моральної шкоди, а також просить стягнути витрати на правову допомогу. Ухвалою судді Кіровського районного суду міста Дніпропетровська від 18 серпня 2021 року було прийнято позовну заяву та відкрито провадження у справі, згідно п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 274 ЦПК України призначено її до розгляду в порядку спрощеного провадження в судовому засіданні з викликом сторін та їх представників (а.с. а.с. 36-37). 06 вересня 2021 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач позов не визнала та просила суд відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, з підстав того, що позивач прийняла послуги з навчання в програмі гештальт-терапії у кількості 13 модулів без претензій та зауважень, про що свідчать підписані сторонами акти виконаних робіт. Крім того, у договорі про навчання №18П 1-6 від 03.12.2018 відсутні зобов`язання відповідача надати сертифікат Українського інституту сучасної гештальт терапії, а «сертифікаційні вимоги», що містяться у підписаному сторонами Додатку №1 до Договору взагалі не містять обмежень щодо кола осіб, у яких здобувач може проходити навчання чи частину навчання для допуску до іспиту. Також, відповідач не відмовлявся в односторонньому порядку від договору, а надання послуг за договором припинила у відповідності до закону та бажання Позивача. Так, відповідно до п. 8 Договору на позивача було покладено обов`язок, зокрема, ознайомитись з етичним кодексом гештальт терапевта, відтак відповідач була змушена втрутитись в ситуацію регулярної неетичної поведінки позивача під час навчального процесу, прояви якої не відповідають базовим якостям і компетенції майбутнього гештальт терапевта. Відповідачем було здійснено реагування на порушення позивачем Етичного кодексу шляхом направлення відповідних повідомлень електронною поштою про призупинення навчання до проведення співбесіди. 20 квітня 2021 року за результатами співбесіди було прийнято рішення про неможливість подальшого проходження навчання позивачем, а 27 квітня 2021 року позивачу було вручено проект угоди про розірвання договору. У зв`язку з відсутністю реагування з боку позивача, 11 червня 2021 року поштовим відправленням було направлено рішення та проект угоди про розірвання договору, яким передбачено повернення позивачу вартості не пройдених модулів навчання в сумі 37 876 грн. 21 липня 2021 року позивач отримала в повному обсязі кошти за непройдені модулі навчання та підписала видатковий касовий ордер, що розцінюється відповідачем як письмова згода позивача на укладання угоди про розірвання договору. Відтак вважає, що розірвання договору відбулося на законних підставах, тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають. Та, оскільки розірвання договору відбулось внаслідок неетичної поведінки позивача, підстави для відшкодування моральної шкоди також відсутні.(а.с. 41-48) 17 вересня 2021 року від позивачки надійшла відповідь на відзив, в якому остання посилається на те, що спір виник між сторонами з приводу надання відповідачем неякісних та не в повному обсязі послуг з навчання. Оскільки навчання незавершене з причин припинення їх надання відповідачем, кінцевого результату на який розраховувала позивачка не досягнуто. Згідно п. 5.2 Договору, він може бути розірваний за домовленістю сторін, отже положеннями договору не передбачена можливість одностороннього розірвання. Посилання відповідача щодо порушення позивачем умов Договору та Додатку №1, від усунення яких позивач ухилилась, також не відповідає дійсності, оскільки не зазначено та не конкретизовано які саме дії позивача призвели до одностороннього розірвання договору. Крім того, згідно відповіді Етичної комісії ВОППГП, в базі членів ВОППГП такого гештальт-терапевта не зареєстровано, що свідчить про надання відповідачем не повної та недостовірної інформації щодо ведення своєї діяльності.( а.с. 69-74) Судове засідання 20 вересня 2021 року не відбулось через перебуванням судді у відпустці, розгляд справи було відкладено на 26 жовтня 2021 року. 26 жовтня 2021 року відповідачка подала додаткові заперечення на позовну заяву в яких зазначила, що оскаржуваний договір про навчання вчинений у письмовій формі, підписаний сторонами, які досягли згоди щодо усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг дієздатності, а їх волевиявлення було вільним та відповідало внутрішній волі, відтак договір про навчання вчинений в повній відповідності до вимог чинного законодавства, а підстави визнання його недійсним відсутні. Також, зі змісту відповіді на відзив вбачається, що позивач одночасно змінює і предмет і підстави позову, змінюючи вимоги з стягнення грошових коштів, заявлених в прохальній частині позовної заяви, на стягнення збитків у вигляді попередньо сплаченої вартості спожитих послуг, що за своєю суттю є новим позовом. Крім того, огляд педіатра\\сімейного лікаря [PERSON] щодо огляду малолітнього сина позивачки, який перебуває на грудному вигодовуванні [PERSON] , [INFO] , не може бути прийнятий як належним та допустимий доказ завданої позивачці моральної шкоди, оскільки огляд проводився 22 травня 2021 року в той час як розірвання оскаржуваного договору відбулось 23 липня 2021 року. З зазначених підстав просила відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. В судовому засіданні 26 жовтня 2021 року, за участі позивача, представника позивача, відповідача та його представника розпочато розгляд справи по суті, задоволено клопотання представника відповідача про допит [PERSON] в якості свідка, по справі оголошено перерву до 06 грудня 2021 року. В судовому засіданні 06 грудня 2021 року, допитана під присягою свідок [PERSON] пояснила, що працює адміністратором в ТОВ «Гештальт Арт» та до її обов`язків серед іншого належить повідомлення учасників навчання про навчальний процес та про заходи на які вони запрошуються за допомогою інтернет додатків, пошти емейл та повідомлення на вайбер. Вона не приймає участі в безпосередньому навчанні студентів, тому не була присутня під час конфліктних ситуацій, що виникали між тренером з гештальт-терапії та учасником навчання [PERSON] , проте отримувала, як адміністратор та відповідальна людина, зокрема за дисципліну під час проходження модулів, неодноразово скарги на дії [PERSON] . Крім того, між нею та позивачкою також виник конфлікт, внаслідок якого вона зверталась до Керівника навчання з вимогою захистити її від подальшого спілкування з [PERSON] . В судовому засіданні 20 січня 2022 року за участі позивача, представника позивача, відповідача та його представника проведено розгляд справи по суті. Позивач та його представник в судовому засіданні підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити в повному обсязі, з мотивів зазначених у позовній заяві та з доданих додаткового пояснень Відповідач та його представник в судовому засіданні проти задоволення позову заперечували в повному обсязі просили відмовити у задоволенні позову. Дослідивши матеріали даної цивільної справи, заслухавши пояснення сторін, суд приходить до наступного висновку з таких підстав. Встановлено, що 03 грудня 2018 року між ФОП [PERSON] та [PERSON] було укладено договір про навчання №18 ІІ 1-63, предметом якого є надання навчання в програмі ІІ ступеня гештальт-терапії, яка являється частиною навчальної програми з гештальт-терапії та складається з 22 триденних модулів протягом 3,5-4 років. (а.с.9-10). Згідно до п. п. 3.1, 3.2, 3.4 зазначеного Договору загальна вартість навчання на ІІ ступені складається з чотирьохлітнього курсу, що містить 22 модулі. Вартість кожного модуля є незмінною протягом дії Договору та складає 130 євро. Чинним договором передбачено два способи оплати ІІ ступеню навчання: - диференційована оплата. оплата 22-го модуля ІІ ступені в день укладення договору с подальшою оплатою кожного модуля окремо; - передплата. Оплата шести модулів ІІ ступені навчання зі знижкою 7%. Згідно до Додатків № до Договору №18 ІІ 1-63 від 03 грудня 2018 року [PERSON] , згідно до п. 3.4.1 Договору, здійснила передплату за 1-11 модулі ІІ ступені в сумі 1375,40 євро, за 12 - 21 модулі ІІ ступені в сумі 1209 євро та за 22 модуль ІІ ступені 130 євро, загалом 2714,40 євро (а.с. 11, 13). В судовому засіданні встановлено, що ФОП [PERSON] надала, а [PERSON] отримала послуги з навчання по програмі ІІ ступеня, яка є невід`ємною частиною навчальної програми з гештальт-терапії у передбачений строк, в повному обсязі та із додержанням умов укладеного Договору, а саме за 1-13 модулі ІІ ступені в сумі 1617,20 євро, що підтверджується актами виконаних робіт від 26.01.2020, 17.11.2019, 24.05.2020, 05.07.2020, 30.08.2020, 19.10.2020, 14.12.2020 та не заперечується сторонами у судовому засіданні. (а.с. а.с.49-55). 25 лютого 2021 року адміністратор [PERSON] звернулась до ФОП [PERSON] з доповідною запискою на предмет неможливості виконувати свої функціональні обов`язки при спілкуванні зі студенткою програми ІІ ступеня навчання гештальт терапії [PERSON] оскільки остання дозволяє собі звернення та спілкування з нею неналежному тоні та сприймається [PERSON] , як агресія спрямована конкретно до неї (а.с. 56). 26 лютого 2021 року на електрону пошту позивачка отримала лист від відповідачки щодо призупинення відповідно до п. 4.3.3 Договору навчання [PERSON] на ІІ ступені навчальної програми з гештальт-терапії до проведення спеціальної співбесіди, за результатами якої буде прийнято рішення щодо можливості подальшого продовження навчанню [PERSON] (а.с.20). 13 квітня 2021 року листом Відповідач запросила позивачку на співбесіду, призначену на 15-00год. 27 квітня 2021 та перенесену за згодою сторін на 20 квітня 2021 року. За результатами проведеної співбесіди [PERSON] , як «керівником навчання» 20 квітня 2021 року прийнято рішення №1/20.04 про неможливість подальшого проходження навчання [PERSON] через її внутрішній психологічний стан, рівень сприйняття та вибудовування соціальних відносин в складних нових ситуаціяx, що може створювати небезпеку для її майбутніх клієнтів, та про розірвання Договору про навчання №18 ІІ 1-6 від 03 грудня 2018 року (а.с. 24). 27 квітня 2021 року [PERSON] було складена Угода про розірвання Договору про навчання №18 ІІ 1-6 від 03 грудня 2018 року згідно до умов якої [PERSON] повертається вартість оплачених, але не пройдених модулів № 14-21 та модуля №22 в загальному розмірі 1097,2 євро, що відповідає 37 876 грн. (а.с. 21 липня 2021 року [PERSON] була отримана передплата за непройдені модулі №14-21 та №22 згідно Договору про навчання №18 ІІ 1-6 від 03 грудня 2018 року в сумі 37 876 грн., що відповідає еквіваленту 1097,20 євро, що підтверджується видатковим касовим ордером від 21 липня 2021 року за підписом одержувача [PERSON] (а.с. 65). Відповідно до ч. 2 ст. 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обов`язків серед юридичних фактів є, зокрема, договори та інші правочини. Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Статтею 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно до ст. 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно до ч. 1 ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Статтею 907 ЦК України визначено, що договір про надання послуг може бути розірваний, у тому числі шляхом односторонньої відмови від договору, в порядку та на підставах, встановлених цим Кодексом, іншим законом або за домовленістю сторін. Порядок і наслідки розірвання договору про надання послуг визначаються домовленістю сторін або законом. Згідно до статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим. Статтею 627 ЦК України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. За змістом статті 901 ЦК України договір про надання послуг є складним зобов`язанням, що складається з двох органічно поєднаних між собою зобов`язань: по-перше, правовідношення, в якому виконавець повинен надати послугу, а замовник наділений правом вимагати виконання цього обов`язку; по-друге, правовідношення, в якому замовник зобов`язаний оплатити надану послугу, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати. У частині третій статті 510 ЦК України визначено, що якщо кожна із сторін у зобов`язанні має одночасно і права, і обов`язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов`язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї. Відтак, грошовим слід вважати будь-яке зобов`язання, що складається, у тому числі, з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій відповідає кореспондуючий обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора. Згідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Виконання зобов`язань, реалізація, зміна та припинення певних прав у договірному зобов`язанні можуть бути зумовлені вчиненням або утриманням від вчинення однією із сторін у зобов`язанні певних дій чи настанням інших обставин, передбачених договором, у тому числі обставин, які повністю залежать від волі однієї із сторін. Згідно до п. 4.3.3 Договору про навчання №18П 1-6 від 03.12.2018 Керівник навчання має право знати психо-неврологічний стан потенційного учасника навчання. Пунктом 4.4.8. Договору про навчання №18П 1-6 від 03.12.2018 визначено, що в разі неможливості Керівником навчання продовжити (закінчити) програму ІІ ступеня гештальт-терапії, не з вини учасника навчання- повернути кошти, сплачені згідно до п.п. 3.4.1 (передплата) за вирахуванням пройдених модулів. Суд при розгляді позовних вимог виходив з того, що договір про навчання №18П 1-6 від 03.12.2018 вчинений у письмовій формі, підписаний сторонами, які досягли згоди щодо усіх істотних умов договору, в тому числі щодо п.п. 4.3.3 та п. 4.4.8, мали необхідний обсяг дієздатності, а їх волевиявлення було вільним та відповідало внутрішній волі, відтак договір про навчання вчинений в повній відповідності до вимог чинного законодавства. Згідно зі Статтею 18 Закону "Про захист прав споживачів" Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Несправедливими є, зокрема, умови договору про надання продавцю (виконавцю, виробнику) права не повертати кошти на оплату ненаданої продукції у разі розірвання договору з ініціативи продавця (виконавця, виробника). З матеріалів справи вбачається, що Договором про навчання №18П 1-6 від 03.12.2018 року встановлено обов`язок Керівника навчання повернути учаснику навчання кошти за непройдені модулі. Таким чином, суд приходить до висновку, що п. 4.4.8 Договору відповідає вимогам закону. Також, в судовому засіданні знайшов підтвердження факт того, що відповідачем були надані послуги з навчання з модулів №1-13 у встановлений строк, в повному обсязі та з дотриманням інших істотних умов, передбачених умовами договору. У позивачам, як учасника навчання, будь-які претензії щодо якості наданих послуг з навчання з модулів №1-13 відсутні. Зазначені обставини підтверджуються актами виконаних робіт, а також не заперечуються сторонами в судовому засіданні. Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідач виконав належним чином зобов`язання щодо надання послуг з навчання за модулями №1-13 ІІ ступеня гештальт-терапії відтак вимога позивача щодо повернення сплачених коштів за пройдені модулі №1-13 задоволенню не підлягає. При цьому посилання позивача на одностороннє розірвання відповідачем договору з навчання №18П 1-6 від 03.12.2018 не знайшло свого підтвердження в судовому засіданні, з огляду на те, що 21 липня 2021 року позивач отримала грошові кошти в сумі 1097,20 євро за не пройдені модулі №14-21 та модуль №22, що підтверджує факт обізнаності позивача з наміром відповідача розірвати договір та надання фактичної згоди на таке розірвання. Що стосується відшкодування моральної шкоди, то оскільки підстави відшкодування моральної шкоди залежать від порушених прав та інтересів позивачки, що в даному випадку не встановлено судом, у задоволенні позовних вимог щодо стягнення моральної шкоди також слід відмовити. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVINANDOTHERSv. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). За ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до ч.ч. 1,2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; Враховуючи результати розгляду справи, з огляду на положення ч.ч. 1,2 ст. 141 ЦПК України судові витрати розподілу не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed