Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-11 00:00:00

[PERSON] 03.11.2021 звернулася до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 17.11.2007 між позивачем та відповідачем Відділом реєстрації актів цивільного стану Любешівського РУЮ Волинської області було зареєстровано шлюб, про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис № 76. Від цього шлюбу у них народився син - [PERSON] , [INFO] . Рішення Любешівського районного суду Волинської області від 07.12.2017 шлюб розірвано. Проте, відповідач проживає окремо від дитини вже починаючи з 2014 року. Зазначає, що відповідач з початку окремого проживання надавав матеріальну допомогу на утримання дитини, однак вже більше аніж півроку на утримання дитини жодної допомоги не надав. Звертає увагу суду на те, що відповідач є фізично здоровим та є працездатним, інших утриманців не має, зможе сплачувати аліменти на утримання дитини. Зважає на те, що в додатках до позовної заяви міститься договір про надання правничої допомоги, квитанція про оплату правничої допомоги, вважає, що доцільно стягнути з відповідача 700,00 гривень витрат на правничу допомогу. Посилаючись на зазначені обставини, просила суд стягнути з [PERSON] , [INFO] , в її користь на утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , аліменти в розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи стягнення з дня звернення до суду і до повноліття дітей. Стягнути з [PERSON] , в її користь витрати на професійну правничу допомогу в сумі 700,00 гривень. Ухвалою судді Любешівського районного суду Волинської області від 09.11.2021 відкрито спрощене позовне провадження та призначено розгляд справи у судовому засіданні (а.с.18). Правом на відзив, відповіддю на відзив та запереченнями сторони не скористалися. Позивач [PERSON] подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує повністю, не заперечує проти заочного розгляду справи (а.с.21). Відповідач [PERSON] на виклик в судове засідання не з`явився, хоча у встановленому законом порядку завчасно повідомлявся судом про час та місце слухання справи, що підтверджується відповідним рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення про одержання судової повістки (а.с.31). Розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, та подані докази на підтвердження обґрунтованості заявлених позовних вимог, суд установив таке. 17.11.2007 між позивачем та відповідачем Відділом реєстрації актів цивільного стану Любешівського РУЮ Волинської області було зареєстровано шлюб, про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис № 76, який рішенням Любешівського районного суду Волинської області від 07.12.2017 було розірвано (а.с.4). [INFO] народився [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серія [NUMBER] від 12.05.2008, батьками якого є сторони по справі (а.с.5). Судом встановлено, що син перебуває на утриманні позивача. Відповідач є його батьком, однак в достатній мірі не надає матеріальної допомоги на його утримання. Зі змісту позовної заяви [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів слідує, що між сторонами не досягнуто згоди щодо участі відповідача в утриманні малолітньої дитини, у зв`язку з чим між сторонами існує спір з цього приводу. Згідно із ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Відповідно до положень Постанови № 3 Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», батьки зобов`язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Обов`язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним і не залежить від того, чи є батьки працездатними та чи є в них кошти, достатні для надання утримання, а лише враховуються судом при визначенні розміру стягуваних аліментів. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, що відповідає приписам ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України. Згідно із ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Визначаючи розмір стягуваних аліментів, суд враховує матеріальне становище сторін та неповнолітніх дітей, реальну спроможність відповідача сплачувати аліменти на їх утримання. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину, який не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно із ч. 1, ч. 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Виходячи з вищенаведеного, засад розумності та справедливості, суд вважає, що позивач довела обґрунтованість своїх вимог щодо стягнення з відповідача аліментів на утримання [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідно віку і до досягнення сином повноліття. Суд вважає визначений розмір аліментів достатнім та справедливим. Отже, з врахуванням вищевикладеного, суд доходить висновку, що позовна заява [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів підлягає до задоволення. Згідно з ст. 191 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 Цивільного процесуального кодексу України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат суд виходить з наступного. У позовній заяві позивач просить стягнути з відповідача судові витрати на професійну правничу допомогу в сумі 700,00 (сімсот) гривень. Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу (п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України). Частиною 8 ст. 141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначена правова позиція також викладена Великою Палатою Верховного Суду у Постанові від 27.06.2018 у справі № 826/1216/16. На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу, позивачем було надано копію договору про надання правничої допомоги, додатку до нього від 02.11.2021, акту надання послуг від 02.11.2021 та квитанцію до прибуткового касового ордера на суму 700,00 (сімсот) гривень за договором від 02.11.2021. За таких обставин, суд дійшов висновку, що позивачем доведено належними доказами наявність понесених витрат, тому вимога про стягнення цих витрат з відповідача підлягає до задоволення. Оскільки позивач згідно з п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору в розмірі 992,40 грн., тому у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача в дохід держави зазначений розмір судового збору. На підставі статей 180,182,183,191 СК України,

Outcome: approved