Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-20 00:00:00

І. Суть спору 08.12.2021 року позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, покликаючись на те, що з 09.10.2021 року перебуває з відповідачкою у зареєстрованому шлюбі. Від спільного шлюбу мають дочку [PERSON] , [INFO] . Стверджує, що підставою для звернення до суду із даним позовом про розірвання шлюбу є відсутність між ними взаєморозуміння, наявність різних поглядів на сімейне життя та обов`язки. З січня 2021 року вони не проживають разом, не підтримують подружніх стосунків, не ведуть спільного господарства. На примирення не згідний, оскільки вважає недоцільним збереження сім`ї і шлюбу, який фактично розпався й існує лише формально. З огляду на наведене, просить суд розірвати шлюб, укладений між ним та відповідачкою та стягнути з відповідачки на його користь судові витрати. ІІ. Позиція учасників справи В судове засідання позивач не з`явився. Від нього надійшла заява, в якій просить суд справу розглянути без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити. Відповідачка в судове засідання також не з`явилася. 21.01.2022 року від неї надійшла заява про проведення розгляду справи без її участі, визнання позову у повному обсязі та відсутність заперечень проти його задоволення. ІІІ. Процесуальні дії у справі Ухвалою від 17.12.2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у даній справі, розгляд справи проводиться за правилами спрощеного позовного провадження. Судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 21.01.2022 року. Сторони в судове засідання не з`явилися. Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Сторони скористалися наданим їм правом та, відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, заявили клопотання про розгляд справи за їхньої відсутності. Відтак, підстави для відкладення розгляду справи відсутні. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. ІV. Обставини справи, встановлені судом Як вбачається із матеріалів справи, сторони перебувають у шлюбі, який зареєстровано 09.10.2020 року між [PERSON] та [PERSON] Іваничівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Львів) за актовим записом № 37, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 09.10.2020 року (а.с.4). Від даного шлюбу у подружжя народилася дочка [PERSON] , [INFO] , що підтверджено копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 08.12.2020 року (а.с.5). Як слідує із викладених у позовній заяві пояснень позивача, між подружжям відсутнє взаєморозуміння та наявні різні погляди на сімейне життя та обов`язки. З січня 2021 року сторони не проживають разом та не підтримують подружніх стосунків, не ведуть спільного господарства. Шлюб фактично розпався й існує лише формально. Спір про поділ майна подружжя між ними відсутній. Позивач не бажає збереження шлюбу та сім`ї. V. Застосоване судом законодавство Відповідно до ст. 51 Конституції Українита ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно ст. 112 СК України, вирішуючи спір про розірвання шлюбу, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітніх дітей та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з подружжя, інтересам їхніх дітей, що має істотне значення. При вирішенні даного спору, суд виходить із того, що добровільність шлюбу це одна з основних його засад. Шлюб це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Відповідно до ст. 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватись цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 3 ст. 115 СК України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до положень ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно з ч.ч. 1, 5, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Європейський суд з правлюдини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006року у справі "Проніна проти України"). VI. Висновки суду При таких обставинах, суд дійшов переконання, що сім`я сторін розпалась остаточно і зберегти її неможливо. Подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечать інтересам сторін та дитини, а тому згідно з ст. 112 Сімейного кодексу України є всі підстави для розірвання шлюбу. Враховуючи, визнання відповідачкою позову, а також те, що судом установлено, що шлюбні відносини між сторонами фактично припинилися з січня 2021 року, спільне господарство вони не ведуть, між сторонами втрачено взаєморозуміння та почуття любові, подальше спільне життя та збереження шлюбу між ними не можливо, суд дійшов до висновку, що збереження сім`ї є неможливим, шлюб між сторонами існує формально і згідно з ст. 112 Сімейного кодексу України є всі підстави для його розірвання. Визнання відповідачкою позову не суперечить закону та не порушує її права, свободи чи інтереси інших осіб. Відтак, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову [PERSON] у повному обсязі. VII. Розподіл судових витрат між сторонами За змістом ч. 1 ст. 142 ЦПК у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так, згідно квитанції позивачем [PERSON] було сплачено 908,00 грн. судового збору згідно квитанції № 48 від 06.12.2021 року (а.с.1). У зв`язку із повним задоволенням позову [PERSON] , враховуючи визнання позову відповідачкою [PERSON] , суд вважає, що позивачу слід повернути з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Також, 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову підлягає стягненню з відповідачки на користь позивача.

Outcome: approved