Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-09 00:00:00

[PERSON] звернулася до Зарічного районного суду м. Суми з вказаним позовом до [PERSON] , мотивуючи свої вимоги тим, що вона та третя особа є власниками квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] . В цьому житловому приміщенні зареєстровані [PERSON] та син колишнього співвласника квартири - [PERSON] , який є відповідачем по справі. Позивачка зазначає, що відповідач вже більше 10 років не проживає в квартирі, виїхав до Польщі та змінив громадянство, повертатися до України і проживати в цій квартирі він не збирається, має власне житло в Польщі, а місце реєстрації в Україні його не цікавить. Через те, що на її площі зареєстрований відповідач, вона не може вільно розпоряджатися своїм майном, кожного місяця переплачує за спожиті комунальні послуги, відповідач не сплачує за комунальні послуги та не приймає участі в утриманні квартири в належному стані. Речей відповідача у квартирі немає. Посилаючись на зазначені обставини, просить усунути перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження майном, шляхом визнання відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 24 червня 2021 року відкрите провадження у справі за вказаним позовом та вирішено розглянути справу за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи з призначенням судового засідання 07 жовтня 2021 року о 09 год. 00 хв. 07 жовтня 2021 року протокольною ухвалою суду розгляд справи відкладено до 10 січня 2022 року о 09 год. 30 хв. в зв`язку з неявкою відповідача в судове засідання, відсутністю відомостей про його належне повідомлення. В дане судове засідання учасники справи не з`явилися, про час і місце судового розгляду повідомлялись належним чином, від позивачки надійшла заява про розгляд справи у її відсутність, просить позовні вимоги задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечує. В зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, не здійснювалось. Зі згоди позивачки, викладеній в письмовій заяві, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про необхідність задоволення позову, виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] на праві спільної часткової власності належить ј частина квартири за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією договору купівлі-продажу від 16 квітня 2021 року, реєстровий №675 та посвідченого приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Сумської області Лермонтовою Н.М. (а.с.11-12) та копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрації права власності (а.с.13). З довідки Міського єдиного інформаційно-розрахункового центру від 28 квітня 2021 року, що видана на ім`я [PERSON] , вбачається, що за адресою [ADDRESS] , крім [PERSON] , також зареєстровані: [PERSON] , 1987 року народження, [PERSON] , 1999 року народження (а.с. 6). Під час судового розгляду не було встановлено обставин того, що позивачка чинить відповідачу перешкоди в користуванні зазначеним житлом. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Частиною першою ст. 316 ЦК України визначено, що право власності це право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно із ч. 1 ст. 317 ЦК України власнику майна належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності на нерухоме майно набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. За приписами ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. За змістом частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Водночас відповідно до статті 7 Закону України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином, як випливає із указаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою. Виходячи з того, що Закон України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення статті 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Згідно з положеннями ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до вимог ст.ст. 71, 72 ЖК України якщо особа без поважних причин не проживає в житловому приміщенні понад 6 місяців, ця особа за рішенням суду визнається такою, що втратила право на користування житловим приміщенням. Таким чином встановлено, що відповідач понад шість місяців не мешкає у житловому приміщенні без поважних причин, відсутні переконливі докази, які б підтвердили поважність причин не проживання і були б підставою для продовження цього строку не проживання в житлі. Доказів, які б свідчили про наявність домовленості між сторонами про тимчасове проживання відповідача за іншою адресою та збереження у цей час за ним права користування житлом, останній суду не надав. Суд, вважає, що право позивача на вільне користування та розпорядження належним їй житлом порушується та підлягає захисту. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог про визнання відповідача таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] . Відповідно до ст. 141 ЦПК України в зв`язку із задоволенням позову, з відповідачки на користь позивача необхідно стягнути судовий збір у розмірі 908 грн. 00 коп.

Outcome: approved