Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-12 00:00:00

21.07.2021 позивач [PERSON] звернувся до суду із зазначеним позовом, який мотивує тим, що згідно судового наказу Старосамбірського районного суду Львівської області від 26.09.2018 року з нього на користь відповідачки стягуються аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , щомісячно, в розмірі однієї чверті із всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 17.07.2018 року і до досягнення дитиною повноліття. Стверджує, що у нього виникли обставини, які є підставою для зменшення розміру аліментів, а саме змінився його сімейний та матеріальний стан. Зазначає, що 14.11.2015 року він уклав шлюб із [PERSON] , та в них народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , які перебувають на його повному утриманні, так як дружина перебуває у відпустці по догляду за дитиною до трьох років, крім того, він є безробітним. Наведене зумовлює необхідність зменшення розміру аліментних виплат, що стягуються з нього на користь відповідачки на утримання сина [PERSON] . З огляду на наведене, просить суд зменшити розмір аліментів, утримуваних з нього за судовим наказом у справі №455/887/18 від 26.09.2018 р. на користь відповідачки на утримання [PERSON] , [INFO] до 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.07.2021 справу передано для розгляду судді Пошиваку Ю.П., який 22.07.2021 заявив заяву про самовідвід. Ухвалою судді від 22.07.2021 заявлений суддею Пошиваком Ю.П. самовідвід задоволено. Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.08.2021 справу визначено для розгляду судді Кушніру А.В. Ухвалою судді від 05.08.2021 року відкрито провадження у даній справі та ухвалено розгляд справи провести в порядку загального позовного провадження, розпочато підготовче провадження. Ухвалою суду від 21.10.2021 закрито підготовче провадження в справі, справу призначено до судового розгляду по суті. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи. Представник позивача [PERSON] - адвокат Решота В.В.(в режимі відеоконференції) в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, з підстав, викладених у позові. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи була належним чином повідомлена, про причини неявки суд не повідомила, а також від неї не надходило відзиву на позовну заяву, клопотання про відкладення розгляду справи чи розгляду справи за її відсутності. Ухвалою суду від 13.01.2022 року постановлено провести заочний розгляд даної цивільної справи. Враховуючи наведене та беручи до уваги думку представника позивача, який не заперечує щодо можливості ухвалення заочного рішення, суд вважає, що у справі є в наявності достатньо матеріалів про права і взаємовідносини сторін для розгляду справи за відсутності відповідачки і постановлення заочного рішення, оскільки прийняття такого рішення не суперечить закону та відповідає вимогам ст.281 ЦПК України. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно судового наказу Старосамбірського районного суду Львівської області від 26.09.2018 у справі №455/887/18 стягуються із [PERSON] , [INFO] , жителя [ADDRESS] , реєстраційний номер облікової картки платника податків - [NUMBER] , в користь [PERSON] , [INFO] , уродженки та жительки [ADDRESS] , реєстраційний номер облікової картки платника податків - [NUMBER] , аліменти на утримання сина - [PERSON] , [INFO] , щомісячно, в розмірі однієї чверті із всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 17.07.2018 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с.9). З матеріалів справи також встановлено, що позивач [PERSON] 14.11.2015 зареєстрував шлюб з [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серія [NUMBER] від 15.12.2015 року (а.с.16). За час шлюбу у них народилося двоє дітей: дочка [PERSON] , [INFO] , та дочка [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіями свідоцтв про народження (а.с.14, 15). Із довідки, виданої ДП «САВСЕРВІС КАРПАТИ» від 14.07.2021 №66, відомо, що дружина позивача - [PERSON] працює у ДП «САВСЕРВІС КАРПАТИ» з 01.06.2016 р., на даний час знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до трьох років (а.с.17). Згідно розрахунку заборгованості по аліментах Старосамбірського відділу державної виконавчої служби в Самбірському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) про примусовому виконанні судового наказу №455/887/18, виданого 26.09.2018 року Старосамбірським районним судом Львівської області про стягнення з [PERSON] в користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , боржнику нарахована заборгованість зі сплати аліментів відповідно до судового наказу станом на 01.07.2021 в сумі 39190,75 грн (а.с.10-13). Згідно статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального та соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здатностей та фінансових можливостей. Частиною 1 статті 3 Конвенції визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до статті 18 цієї Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Наведеними нормами закріплено основоположний принцип забезпечення найкращих інтересів дитини, якого необхідно дотримуватися, зокрема, при вирішенні питань про місце проживання дитини у випадку, коли її батьки проживають окремо; про тимчасове розлучення з одним із батьків у зв`язку з необхідністю виїхати за межі країни, у якій визначено місце проживання дитини, з іншим із батьків з метою отримання освіти, лікування, оздоровлення та з інших причин, обумовлених необхідністю забезпечити дитині повний і гармонійний фізичний, розумовий, духовний, моральний і соціальний розвиток, а також необхідний для такого розвитку рівень життя. Отже, на батьків покладається обов`язок утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення повноліття, при цьому, при визначенні розміру аліментів у першу чергу слід акцентувати увагу на захисті прав дитини, забезпеченні належних умов проживання та її гармонійному розвитку. Згідно з ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Згідно з частиною другою статті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. За умовами частин першої та другої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до статті 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Згідно з частиною 5 ст.183 СК України той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Відповідно до ч. 1ст. 192СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення стану здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Статтею 182СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Як роз`яснено у пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», відповідно до статті 192 СК України розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. З наведеного вбачається, що особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, може звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину, якщо погіршилося його матеріальне становище, змінився сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище чи стан здоров`я одержувача аліментів, виключно після ухвалення рішення про стягнення аліментів. Отже, з положень ст. 181 та ст. 192 СК України вбачається, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. У зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. З аналізу зазначених правових норм також вбачається, що при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів, слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі. Особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів. При цьому, суд, з урахуванням встановлених обставин і сукупності належних та допустимих доказів, при наявності підстав щодо неможливості сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі, може вирішити питання щодо зменшення розміру аліментів. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). У частині другій статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Так, звертаючись до суду з позовом про зменшення розміру аліментів, позивач посилався на те, що у нього змінився сімейний і матеріальний стан. Обставини, на які посилався позивач це реєстрація шлюбу у 2015 році з [PERSON] та наявність інших двох малолітніх дітей у нього на утриманні, а саме: дочки [PERSON] , [INFO] , та дочки [PERSON] , [INFO] , а також дружини [PERSON] , яка перебуває у декретній відпустці по догляду за дитиною до трьох років. Оскільки факт зміни сімейного стану позивача, а саме: створення ним нової сім`ї та народження у ній двох інших дітей, які також потребують відповідного матеріального утримання, доведено позивачем письмовими доказами, які є належними та допустимими, також враховуючи те, що окрім неповнолітніх дітей у відповідача на даний час є ще дружина, яка доглядає дитину до досягнення нею трьохрічного віку, щодо якої у нього також є обов`язок по її утриманню, беручи до уваги те, що позивач має потребу у забезпеченні життєдіяльності своєї нової сім`ї, що в свою чергу, тягне за собою зміну його матеріального стану, суд приходить висновку про наявність визначених законом підстав для зміни (зменшення) раніше визначеного за рішенням суду розміру аліментів. Суд вважає за необхідне зазначити, що аліменти це платіж, спрямований саме на утримання дитини, який повинен бути достатнім для цього, разом з тим, він повинен бути співрозмірним з урахуванням мети аліментного зобов`язання, яке є в обох із батьків і має бути рівним, та покликаний захистити інтереси дитини в коштах у розмірі необхідному для її життєдіяльності, збереження достойного рівня життя, який мала дитина до виникнення спору про стягнення аліментів, і який необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» розмір прожиткового мінімуму на одну особу в розрахунку на місяць з 1 січня 2022 року для дітей віком від 6 до 18 років становить 2618 гривень. Суд відхиляє доводи позивача про наявність підстав для зменшення розміру аліментів до 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, оскільки в ході розгляду справи із наданих позивачем доказів судом не встановлено скрутного матеріального становища позивача, як платника аліментів, для присудження йому мінімального розміру аліментів. При цьому, суд враховує, що відповідач є працездатним, тобто такий може бути працевлаштований та отримувати дохід не менше встановленої законом мінімальної заробітної плати, необхідний для утримання дітей. Суд вважає, що стягнення аліментів в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, як просить позивач, не забезпечить дитині належного утримання. Суд також наголошує, що як позивач так і відповідач мають рівний обов`язок перед їх спільною дитиною щодо її утримання до досягнення нею повноліття, що разом із присудженим розміром аліментів забезпечить належне утримання та її гармонійний розвиток. Враховуючи вищенаведені положення закону та встановлені судом обставини справи, суд вважає можливим зменшити розмір аліментів із 1/4 частини до 1/6 частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи стягнення з дня набрання даним рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття, що на думку суду не буде надмірним або таким, що порушуватиме права чи інтереси сторін та їх спільної дитини, а відтак позов необхідно задовольнити частково.

Outcome: partial