Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-20 00:00:00

У листопаді 2020 року позивач, в інтересах якого діє [PERSON] , звернувся до суду із зазначеним позовом. Позовні вимоги обґрунтовував тим, що 20 лютого 2020 року сторони уклали договір про надання послуг № 20.02-2020 (далі - Договір), відповідно до умов якого позивач як виконавець був зобов`язаний надати відповідачу, як замовнику послуги про сприянню у відчуженні об`єкту нерухомості, а саме квартири [ADDRESS] , що належить відповідачу, шляхом розміщення оголошень, пошук покупців, перемовини з потенційними покупцями та інші. Результатом надання цих послуг повинно бути укладення угоди про відчуження об`єкта нерухомого майна між відповідачем та третьою особою, яку знайшов позивач. За фактом виконання послуг, відповідач повинен був виплатити винагороду в розмірі 5 % від вартості об`єкту нерухомого майна, але не менше ніж 2 000 доларів США (п. 4.2 Договору). Позивач сумлінно виконував свої обов`язки за договором, розмістив на фасаді квартири банер зі своїм номером телефону [NUMBER] , вів перемовини з потенційними покупцями та їх представниками виключно в інтересах замовника, здійснював покази квартири, організовував тристоронні зустрічі між замовником, виконавцем та третіми особами й згодом знайшов потенційного покупця - [PERSON] . Так на перемовинах між позивачем, відповідачем та [PERSON] сторони дійшли згоди про продаж об`єкту нерухомості за 210 000 доларів США та 21 липня 2020 року між відповідачем та [PERSON] було укладено договір авансу (договір завдатку). Після укладення зазначеного договору, позивач пропонував відповідачу підписати акт приймання-передачі наданих за Договором послуг. Однак підписувати акт приймання-передачі відповідач відмовилась, заблокувавши акаунти позивача в мобільних додатках, на телефонні дзвінки та електронні листи не відповідала. Позивач направив Укрпоштою акт приймання-передачі від 22 липня 2020 року на адресу відповідача, який відповідач отримала, однак відповідач ніяких дій не здійснила, підписаний акт приймання-передачі позивач не отримав, на зв`язок відповідач не виходила. 25 серпня 2020 року відповідач та [PERSON] уклали договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] без участі позивача. Перехід права власності від відповідача до [PERSON] підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкту нерухомого майна. Підтвердженням того, що [PERSON] знайшов саме позивач є номер телефону, який належить [PERSON] і з якого вона телефонувала позивачу щодо придбання належної відповідачу квартири, переписку через електронну пошту, що також належить [PERSON] . Пункт 2.7 Договору встановлює, що сторонами досягнуто взаємної згоди про те, що у випадку укладення Основного договору між замовником та Третьою особою Виконавець має право на отримання винагороди в розмірі, передбаченому п. 4 Договору. Пунктом 5.3 Договору встановлено, що у випадку, якщо протягом 6 місяців з моменту розірвання чи закінчення дії договору Замовник укладе Основний договір з Третіми особами, інформацію про яких було надано йому Виконавцем - Замовник зобов`язаний виплатити Виконавцю повну суму винагороди, визначену в п. 4.2. Однак до цього часу відповідач не розрахувалась за надані позивачем послуги, від підписання акту наданих послуг ухиляється, на телефонні дзвінки не відповідає. Згідно з договором винагорода позивача складає 5% від 210 000 доларів США, тобто 10500 доларів США. Пунктом 4.3 Договору передбачена виплата винагороди Замовником на протязі трьох банківських днів після отримання вимоги про сплату винагороди у разі, якщо він ухиляється від підписання акту приймання-передачі. 09 вересня 2020 року на адресу відповідача була направлена вимога про сплату винагороди за Договором №20.02-2020 від 20 лютого 2020 року, яку відповідач не отримала, у зв`язку з відсутністю отримувача за вказаною адресою. Пунктом 5.1 Договору встановлюється відповідальність Замовника у випадку невиконання або неналежного виконання Замовником вимог пп. 4.2, 4.3 Договору, а саме: Замовник зобов`язаний сплатити штраф в розмірі 8% від остаточної винагороди та пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що обчислюється від несплаченої (несвоєчасно сплаченої) Замовником грошової суми на користь виконавця за кожний день прострочення виконання зобов`язання. Оскільки відповідач не виконує свої обов`язки, то відповідно до п. 5.1 Договору він повинен сплатити штраф у розмірі 840 доларів США та пеню в сумі 3203,28 грн. Крім того, позивач поніс судові витрати, які складаються з судового збору в сумі 4271 грн, 30000 грн витрат на професійну правничу допомогу, 52,20 грн комісія банку за сплату судового збору, а всього 34323,20 грн. Посилаючись на викладене, позивач просив стягнути з відповідача заборгованість за Договором про надання послуг в сумі 10500 доларів США, 840 доларів США штрафу, 3203,28 грн пені та 34323,20 грн судових витрат. До позовної заяви, представник позивача додав заяву про забезпечення позову, в якій просив суд забезпечити позов, наклавши арешт на нерухоме майно, яке знаходиться у власності [PERSON] . Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 23 листопада 2020 року у задоволенні заяви представника позивача про забезпечення позову - відмовлено. Ухвалою судді від 02 грудня 2020 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. 06 березня 2021 року від представника позивача надійшла заява про доповнення предмету позову, а саме: позивач просив стягнути з відповідача завдану моральну шкоду, яку він оцінює в 140 000 грн. На підтвердження завданої позивачу моральної шкоди, представник позивача вказує на те, що моральна шкода виникла через довготривале психоемоційне навантаження у зв`язку з невиконанням відповідачем своїх зобов`язань, що призвело до поступового порушення сну, наростаючої дратівливості, відчуття власного обезцінювання, згодом позивач став замкнутим, виникли часті конфлікти в особистому житті, як на фоні погіршення психоемоційного стану, так і на фоні відсутності коштів, на які позивач розраховував після підписання угоди між відповідачем та покупцем квартири. 24 березня 2021 року від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому вказав про те, що умовами укладеного сторонами Договору було передбачено, що позивач знайде покупця на об`єкт нерухомості (квартиру відповідача), при цьому, продаж об`єкта нерухомості має бути здійснений разом з усіма меблями та технікою, яка перебувала в квартирі, і при цьому, згідно умов укладеного сторонами договору, початкова вартість об`єкта, яка влаштовувала та яка буде оголошуватися Виконавцем при проведенні переговорів з третіми особами, у тому числі в засобах масової інформації мала становити 233 000 доларів США. Разом з тим, дівчина на ім`я [PERSON] сама зателефонувала відповідачу, дізнавшись її номер телефону у консьєржа, та запропонувала зустрітись для обговорення умов продажу квартири. Однак в цей час відповідач перебувала у хворобливому стані та враховуючи, що вона була пов`язана договірними відносинами з позивачем, відповідач повідомила, що не може продовжувати з нею розмови щодо продажу квартири та запропонувала [PERSON] переговорити з її ріелтером - позивачем у справі та надала їй номер телефону позивача. [PERSON] відразу зателефонувала позивачу але він не взяв слухавку, про що [PERSON] повідомила відповідачу. Відповідач запропонувала дочекатись відповіді позивача. При цьому, позивач не надав належних та допустимих доказів того, що між відповідачем та [PERSON] укладено договір авансу (завдатку), в той самий час як сам позивач вказав, що договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] було укладено без участі позивача. Крім того, сторони договору купівлі-продажу погодили ціну об`єкту нерухомості вже без участі позивача в сумі 3902100 грн, що згідно з офіційним курсом дорівнює 142442,56 доларів США, що на 90557,44 долари США менше від ціни, зазначеної у пункті 2.6 Договору в розмірі 233000 доларів США та визначеної позивачем та відповідачем як початкова ціна. Зміна ціни пов`язана з подальшими переговорами між відповідачем та [PERSON] , відповідно до яких сторони погодили здійснити купівлю-продаж квартири без меблів та устаткування, а також, зважаючи на певні недоліки квартири, які потребували ремонтних робіт для їх усунення. Тому твердження позивача, що саме він знайшов покупця не відповідають дійсності, що може підтвердити сама [PERSON] , яку відповідач просить допитати у якості свідка. Крім того, відповідач ніяких поштових відправлень від позивача не отримувала і хто саме поставив підпис у зворотному поштовому повідомленні, на який посилається позивач, відповідачу не відомо. В той же час продаж квартири відповідач здійснювала з метою покриття своєї заборгованості за витратами на довготривале лікування хребта в тому числі і за кордоном. Саме цей хворобливий стан і викликав необхідність відповідача в укладенні Договору з позивачем, а також неможливістю самостійно провести на першому етапі переговори з [PERSON] , коли та їй телефонувала. Однак, зважаючи, що [PERSON] , як потенційний покупець, з`явилась не внаслідок дій позивача, а також зважаючи на некоректні дії позивача, відповідач та [PERSON] вирішили самостійно продовжувати переговори щодо продажу квартири. Що стосується моральної шкоди, яка начебто завдана відповідачем позивачу, то наданий позивачем «Огляд психіатра» від 09 лютого 2021 року не є належним та допустимим доказом того, що описаний в цьому документі стан позивача викликаний саме діями відповідача, адже минуло 5, 5 місяців від 21 липня 2020 року до першої дати звернення позивача до лікаря - психіатра зі скаргами на самопочуття. Крім того, укладаючи договір про надання послуг з продажу квартири, позивач діяв як фізична особа - підприємець, метою діяльності якого є отримання доходу. Укладаючи договір про надання послуг, позивач мав би розраховувати на отримання доходу внаслідок здійснення підприємницької діяльності, спрямованої на якнайшвидше отримання доходу - активних дій щодо пошуку покупця на квартиру відповідача та сприянню у подальшому укладенні між відповідачем та покупцем квартири договору купівлі-продажу нерухомості за безпосередньої участі позивача з метою отримання винагороди у розмірі 5% від ціни продажу. Однак позивач, не вчиняючи активних дій щодо пошуку покупця на квартиру, крім розміщення оголошень про продаж квартир на інтернет-майданчиках, належним чином не виконавши зобов`язань за договором, зокрема, хоча б тим, щоб підтвердити факт надання відповідачу послуг доказами, передбаченими п. 5.2 Договору, намагається отримати від відповідача винагороду в результаті укладення відповідачем та [PERSON] договору купівлі-продажу квартири від 25 серпня 2020 року, до укладення якого не має жодного відношення, а ціна продажу є значно нижчою від тієї, яку вказали в договорі, окрім роздруківок з інтернет-майданчиків та переписки більше доказів позивачем про належне виконання зобов`язань за договором не надано. Відповідач визнає той факт, що позивач здійснив розміщення оголошень про продаж квартири на інтернет-майданчиках і при цьому поніс витрати, відповідач готова компенсувати ці витрати позивачу, за умови належного підтвердження відповідними доказами, проте позивач не зазначив про такі витрати в позовній заяві та не надав суду будь-яких документів, що підтверджують факт понесення позивачем таких витрат за розміщення цих оголошень. На підставі наведеного, відповідач просила про відмову у задоволенні позову. До позовної заяви відповідач подала заяву про виклик свідка, в якій просила викликати та допитати у судовому засіданні [PERSON] 06 квітня 2021 року від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якій позивач вказує на те, що з обставинами, вказаними у відзиві він не згоден з огляду на таке. Твердження сторони відповідача про те, що умовами договору було передбачено продаж квартири з усіма меблями не відповідає дійсності, оскільки за умовами договору позивач надавав послуги щодо продажу лише квартири. Твердження представника відповідача про те, що [PERSON] дізналась номер телефону відповідача через консьєржа, не підтверджені належними та допустимими доказами. Більш того, позивач розмістив на фасаді балкону квартири відповідача банер зі своїм номером телефону, який не могла не бачити покупець та зателефонувала саме по рекламному банеру, про що не заперечує. Так, дійсно позивач не був стороною договору авансу, однак позивач надав докази того, що сторони мали намір укласти договір авансу та, що цей договір дійсно ними був укладений, що підтверджується перепискою позивача з відповідачем та покупцем квартири у месенджерах Вайбер і Телеграм, в яких і покупець, і відповідач підтверджують, що мають намір укласти договір про наміри, так і його укладення разом з умовами щодо ціни квартири та розміру авансу та в подальшому не заперечують факту його укладення. Так, у переписці з позивачем відповідач указує, що 21 липня 2020 року о 11:55 знаходиться в офісі покупця для укладення договору за адресою: [ADDRESS] . Крім того, не підтверджено належними та допустимими доказами того, що відповідач має захворювання хребта і що договір купівлі-продажу квартири укладено саме у зв`язку з цими обставинами, як і не вказано про це і в самому договорі купівлі-продажу квартири. Не надала відповідач і доказів того, що не вона отримувала листа з актом приймання-передачі, який надсилав їй позивач. Разом з тим, твердження відповідача про те, що позивач не вчиняв ніяких активних дій щодо пошуку покупця, при цьому, вказує, що позивач розміщував оголошення про продаж квартири, розмістив банер, вів перемовини з потенційними покупцями та їх представниками, при цьому, відповідач не зазначила, які саме активні дії повинен був здійснювати позивач для реалізації її квартири. Твердження відповідача про те, що квартира була продана не за стартовою ціною не заслуговують на увагу, оскільки за умовами Договору вказана ціна не була остаточною та могла бути скоригована у процесі продажу за домовленістю сторін. Сторони досягли такої домовленості, що підтверджується наданими позивачем скриншотами переписки у месенджері. Більш того, зниження ціни ініціювала сама відповідач, що також підтверджується роздруківкою у месенджері. Представник позивача також зазначає, що 02 березня 2021 року представник відповідача запропонувала врегулювати питання відшкодування заборгованості ще до першого підготовчого засідання та пропонувала сплатити 3 000 доларів США в якості оплати послуг позивача, що є підставою вважати, що сторона відповідача не заперечує щодо надання послуг позивачем. До відповіді на відзив представник позивача додав заяву про витребування доказів, в якій просить суд витребувати від ПрАТ «Київстар» довідку про наявність вхідних та/або вихідних дзвінків з/на номер [NUMBER] ( [PERSON] ) з/на номер [NUMBER] в період з 01 травня 2020 року до 01 липня 2020 року з вказанням дати та часу кожного дзвінка. Витребувати від ПрАТ «ВФ Україна» довідку про наявність вхідних та/або вихідних дзвінків з/на номер [NUMBER] ( [PERSON] ) з/на номер [NUMBER] в період з 01 травня 2020 року до 01 липня 2020 року з вказанням дати та часу кожного дзвінка. 13 квітня 2021 року від Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві надійшло клопотання, в якому представник третьої особи просить замінити сторону - Головне управління Державної фіскальної служби у м. Києві на правонаступника - Головне управління Державної податкової служби у м. Києві. 26 квітня 2021 року від представника позивача надійшло клопотання про виклик свідка, а саме: [PERSON] , який може підтвердити, що позивач проводив покази квартири відповідача для покупця. 29 квітня 2021 року від представника позивача надійшла заява, в якій представник позивача просить долучити до матеріалів справи заяву про доповнення предмету позову та додатків до неї. Ухвалою суду від 12 липня 2021 року клопотання представника Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві про заміну сторони його правонаступником -задоволено. Замінено у цивільній справі третю особу - Головне управління Державної фіскальної служби у м. Києві на Головне управління ДПС у м. Києві. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] не зазначив обставин, які мають відношення до розгляду даної справи. В судовому засіданні позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали, просили задовольнити позов з викладених у ньому підстав. Представник відповідача заперечував проти задоволення позову, просив відмовити у його задоволенні, враховуючи обставини, викладені у відзиві на позов. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, заслухавши пояснення позивача, представника позивача та представника відповідача, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У відповідності до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Суд установив, що 20 лютого 2020 року [PERSON] , як замовник, та ФОП [PERSON] , як виконавець, уклали Договір про надання послуг №20.02-2020. Пунктом 2 договору передбачено, що на час дії Договору замовник доручає, а виконавець приймає на себе обов`язок сприяти відчуженню об`єкту, що належить замовнику на підставі договору купівлі-продажу від 03 лютого 2010 року №283 і який знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Для виконання обов`язків на час дії Договору замовник передає виконавцю Ексклюзивні права щодо об`єкту. Це означає, що виконавець є єдиною особою, яка протягом дії договору має право виконувати дії, які сприяють відчуженню об`єкта в інтересах замовника. Сторони Договору досягли взаємної згоди щодо початкової вартості об`єкта, яка буде оголошуватися виконавцем при проведенні переговорів з третіми особами, у тому числі в засобах масової інформації та може бути скоригована у процесі продажу, виключно за домовленістю сторін - 233 000 доларів США. Сторонами досягнуто взаємної згоди про те, що у випадку укладення основного договору між замовником та третьою особою виконавець має беззаперечне право на отримання винагороди в розмірі, передбаченому пунктом 4 договору. Згідно з підпунктом 3.3.9 пункту 3 у день підписання між замовником та третьою особою оферти, акцепту, попередньої угоди, договору (протоколу) про наміри або іншої угоди щодо укладення в майбутньому основного договору - підписати акт приймання-передачі наданих за Договором послуг. Відповідно до підпункту 4.2. пункту 4 Договору розмір винагороди виконавця за Договором становить 5% від кінцевої ціни продажу об`єкту, але не менше ніж 2000 доларів США. Зазначені грошові кошти замовник зобов`язаний виплатити виконавцеві в день правочину, за фактом підписання основного договору або акту приймання-передачі наданих за договором послуг. У тому випадку, якщо замовник уклав основний договір, і при цьому замовник ухиляється від підписання акту приймання-передачі, винагорода в сумі, визначеній в підпункті 4.2 Договору підлягає сплаті виконавцю протягом 3 банківських днів з моменту пред`явлення відповідної вимоги виконавцем у письмовій та (або) електронній формі. У разі несплати винагороди замовником, зазначена вимога є підставою для звернення виконавця до суду з позовом про відшкодування заборгованості замовником. Підпунктом 5.1 пункту 5 Договору передбачено, що у випадку невиконання або неналежного виконання замовником вимог підпункту 4.2, 4.3 Договору останній зобов`язується сплатити на користь виконавця штраф у розмірі 8% від остаточної винагороди (з розрахунку підпункту 4.2) та пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що обчислюється від несплаченої (несвоєчасно сплаченої) замовником грошової суми на користь виконавця за кожен день прострочення виконання зобов`язання. У випадку, якщо протягом 6 місяців з моменту розірвання чи закінчення дії Договору, замовник укладе Основний договір з третіми особами, інформацію про яких було надано йому виконавцем - замовник зобов`язаний виплатити виконавцю повну суму винагороди, визначену в підпункті 4.2 Договору. Відповідно до підпункту 6.1 пункту 6 Договору договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами та діє до 20 липня 2020 року, крім випадку, коли виконавець виконає взяте на себе за договором зобов`язання достроково. Зобов`язання за Договором діють до повного їх виконання. У випадку невиконання або неналежного виконання замовником взятих на себе Договором зобов`язань щодо підписання акту приймання-передачі наданих за Договором послуг та оплати цих послуг виконавця, Договір діє до повного розрахунку замовника з виконавцем. Суд установив, що 05 березня 2020 року користувачем із номером телефону [NUMBER] , що належить [PERSON] розміщено на сайті товариства з обмеженою відповідальністю «Адреса» (далі - ТОВ «Адрес») оголошення №52281215 про продаж квартири у будинку [ADDRESS] із опублікуванням зображень квартири та рекламувалось до 22 липня 2020 року, що підтверджується листом ТОВ «Адреса» від 06 жовтня 2020 року №06-01. Аналогічне оголошення було розміщено на сайті порталу «Countri.ua» (лист за підписом керівника «Countri.ua» від 07 жовтня 2020 року). 14 травня 2020 року [PERSON] замовив та оплатив ФОП [PERSON] 170 грн за банер із зображенням «Продаж» та зазначенням номеру телефону [NUMBER] , що належить [PERSON] 17 липня 2020 року [PERSON] був знайдений покупець [PERSON] , з якою 21 липня 2020 року [PERSON] та [PERSON] уклали попередній договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] на суму 5000 доларів США. У подальшому, 25 серпня 2020 року [PERSON] та [PERSON] уклали основний договір купівлі-продажу, відповідно до якого зазначену квартиру продано за 3 902 100 грн, що еквівалентно 142 464,40 доларів США за курсом НБУ на день укладення договору (27.3942 грн за 1 долар США). Об`єкт нерухомості було продано за 3 902 100 грн, 5 % від якої становить 195105 грн. Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є припинення дії, яка порушує право. Згідно зі статтею 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надатипослугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Згідно з статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 ЦК України). Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (стаття 530 ЦК України). Відповідно до частин 1-3 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.Договір є одностороннім, якщо одна сторона бере на себе обов`язок перед другою стороною вчинити певні дії або утриматися від них, а друга сторона наділяється лише правом вимоги, без виникнення зустрічного обов`язку щодо першої сторони.Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Стаття 627 ЦК України визначає, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановленідоговоромабо законом (частина перша статті 611 ЦК України). Згідно з частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його устрок, встановленийдоговоромабо законом. Відповідно до частини першої статті 638 ЦК України договірє укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. За приписами частини першої статті 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до статті 907 ЦК України договір про надання послуг може бути розірваний, у тому числі шляхом односторонньої відмови від договору, в порядку та на підставах, встановлених цим Кодексом, іншим законом або за домовленістю сторін. Згідно статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Стаття 76 ЦПК України визнає доказами будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (стаття 77 ЦПК України). Відповідно до статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд установив, що сторони уклали договір, досягли згоди стосовно всіх умов Договору, з якими [PERSON] погодилася, підтверджується її підписом без будь-яких застережень. Отже, при укладенні Договору відповідач вільно та свідомо погодилася виконувати усі зазначені в ньому зобов`язання. Крім того, позивачем надані докази про належне виконання ним умов Договору, а саме: розміщення оголошень на відповідних інтернет-сайтах, розміщення банеру на фасаді квартири, що належала відповідачу, і це зумовило звернення до нього потенційного покупця - [PERSON] , а в подальшому укладення основного договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , що належить відповідачу. Посилання відповідача про те, що [PERSON] сама зателефонувала відповідачу, дізнавшись її номер телефону у консьєржа, щодо продажу квартири та запропонувала зустрітись для обговорення умов продажу квартири не підтверджені належними та допустимими доказами. Разом з тим, доводи сторони відповідача про те, що [PERSON] , не вчиняв активних дій щодо пошуку покупця на квартиру не відповідають дійсності. Надані позивачем роздруківки вайбер-листування, смс-повідомлень та докази надані на електронних носіях не свідчать про те, що [PERSON] , не вчиняв активних дій щодо пошуку покупця на квартиру. Таким чином, позовні вимоги позивача щодо стягнення з відповідача заборгованості за договором про надання послуг підлягають частковому задоволенню з огляду на те, що належним та допустимим доказом вартості об`єкту нерухомості, а саме: квартири [ADDRESS] є договір купівлі-продажу, укладений між [PERSON] та [PERSON] . Інших доказів вартості зазначеного нерухомого майна позивачем не надано, тому до стягнення підлягає сума винагороди [PERSON] , передбачена пунктом 4 Договору, яка становить 195 105 грн (5% від 3 902 100 грн), що за офіційним курсом НБУ станом на день ухвалення рішення становить 6889 доларів США. Звертаючись до суду з позовом, позивач за невиконання умов договору щодо оплати винагороди, передбаченої пунктом 4 Договору, просив стягнути з відповідача штраф в сумі 840 доларів США та пеню у розмірі 3203,28 грн. Так, цивільно-правова відповідальність - це покладення на порушника невигідних правових наслідків, що ґрунтуються на умовах договору або на законі, та, які полягають у позбавленні його певних прав або у заміні невиконання обов`язку новим, або у покладенні на цю особу нового додаткового обов`язку. Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до положень статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Згідно зі статтею 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - порушення строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором - свідчить про недотримання імперативних положень, закріплених у статті 61 Конституції України, щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Отже, чинним законодавством запроваджено заборону одночасного застосування подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Разом з тим, чинним законодавством не закріплено положення про те, який же вид неустойки (штраф чи пеня) підлягає стягненню. Однак, ураховуючи характер спірних правовідносин, невиконання відповідачем зобов`язань за Договором, виходячи з принципу розумності та справедливості до стягнення з відповідача користь позивача підлягає штрафу розмірі 8% від остаточної винагороди з розрахунку підпункту 4.2. пункту 4 Договору, а саме: 15608,40 грн, що еквівалентно 551 доларів США. Що стосується вимог позивача про відшкодування моральної шкоди, то слід зазначити наступне. Стаття 23 ЦК України передбачає право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Під моральною шкодою необхідно розуміти втрати немайнового характеру, внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства, моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв`язку із знищенням чи пошкодженням майна, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. При вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди обов`язковому з`ясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та чим він при цьому керувався, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Отже, звертаючись до суду із зазначеним позовом, позивач має довести факт заподіяння йому відповідачем моральної шкоди, яка за змістом ст. 1167 ЦК України завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, а також відповідно до того, яких саме втрат немайнового характеру він зазнав, обґрунтувати розмір відшкодування моральної шкоди. Недоведеність позивачем зазначених обставин по справі є підставою для відмови у задоволенні позову. Ураховуючи наведене, слід дійти висновку про те, що позивач не довів, що внаслідок неправомірних дій відповідача йому завдано моральну шкоду, а також причинного зв`язку між шкодою і протиправною поведінкою відповідача. Наданий позивачем «Огляд психіатра» від 09 лютого 2021 року не свідчить про те, що саме дії відповідача призвели до погіршення стану здоров`я відповідача, оскільки позивач звернувся до лікаря лише через майже пів-року після виникнення між сторонами спірних правовідносин. За таких обставин, вимоги позивача про стягнення з відповідача моральної шкоди в сумі 140 000 грн задоволенню не підлягають. Крім того, звертаючись до суду з позовом позивач просив стягнути з відповідача судові витрати, що складаються з судового збору та витрат на професійну правничу допомогу. Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Звертаючись до суду з позовом позивач просив стягнути з відповідача заборгованість за договором в сумі 10500 доларів США, штраф в сумі 840 доларів США, пеню в сумі 3203,28 грн, моральну шкоду в сумі 140000 грн. Відповідно до частини першої статті 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. Згідно з підпунктом 1) пункту 1 частини 2 цієї статті за подання до суду позовної заяви майнового характеру фізичною особою або фізичною особою - підприємцем судовий збір становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Таким чином, під час звернення до суду із позовом, [PERSON] вказав ціну позову 321993 грн та доповнивши позовні вимоги просив 140 000 грн на відшкодування завданої моральної шкоди, а всього - 461993 грн 1% від якої складає 4619,93 грн. Разом з тим, до задоволення підлягають позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за договором в сумі 195 105 грн та штраф в сумі 15 608,40 грн, а всього 210 713 грн, що складає орієнтовно 45% від суми 461 993 грн. Отже, сума судового збору, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача становить 45% х 4619,93 грн : 100% = 2078,96 грн. Відповідно до статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Що стосується вимог позивача про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу, то слід зазначити наступне. Частиною першою статті 15 ЦПК України встановлено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Відповідно до положень частини першої, пунктів 1, 4 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до частини першої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Пунктами 1, 2 частини другої статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Звертаючись до суду з позовом, [PERSON] вказав, що витрати на професійну правничу допомогу становлять 56000 грн. На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу [PERSON] додав ордер на надання правничої допомоги, копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю. Розподіляючи витрати, понесені [PERSON] на професійну правничу допомогу, слід дійти висновку про те, що наявні в матеріалах справи документи, надані відповідачем не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу, адже цей розмір має бути доведений та документально підтверджений. За правилами ч. 2-4 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Однак позивачем не подано детальний опис робіт, не надано також документи на підтвердження оплати позивачем професійних послуг адвоката, тому слід дійти висновку про відсутність підстав для стягнення витрат на професійну правничу допомогу. За таких обставин підстави для стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу у суду відсутні. Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також їх достатності та взаємному зв`язку, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Outcome: partial