Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-18 00:00:00

25.08.2021 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Прокуратури Запорізької області, Головного управління Національної поліції в Запорізькій області, Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди, завданої органом досудового розслідування і прокуратури. Зазначає, що він 15.08.2017 року звернувся до Шевченківського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області із заявою за фактом крадіжки [PERSON] 14.08.2017 року його вантажу, вартістю 85000,00 гривень без урахування недоотриманого прибутку і інфляційних витрат. 16.08.2017 року за даним фактом були внесені відомості в Єдиний реєстр досудових розслідувань за ч.1 ст.190 КК України за №12017080080003102. Процесуальне керівництво здійснюється прокурорами Запорізької місцевої прокуратури №1. Протягом трьох років жодних слідчих дій проведено не було. На його неодноразові звернення щодо стану розслідування кримінального провадження надходять лише формальні відписки про те, що він як потерпілий має право на оскарження дій слідчого і на ознайомлення з матеріалами кримінального провадження. 23.09.2020 року він звернувся до Комунарського районного суду м. Запоріжжя з позовом про відшкодування шкоди, завданої органом досудового розслідування та прокуратури з проханням стягнути з держави за рахунок коштів державного бюджету грошові кошти в сумі 200000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди. 11.03.2021 року рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя його позов був частково задоволений, стягнути з моральної шкоди в сумі 10000 грн. вказане рішення набрало законної сили 28.07.2021 р. Однак, не зважаючи на те, що майже рік в судах вирішувалось питання про відшкодування моральної шкоди, орган досудового розслідування станом на 25.08.2021 р. кримінальне провадження №12017080080003102 від 16.08.2017 р. не розслідує. Він 23.03.2021 р. звертався із клопотаннями до відділу поліції №3 про надання матеріалів досудового розслідування для ознайомлення, проте відповіді не отримав. Його лист від 21.04.2021 р. до Запорізької місцевої прокуратури №1 взагалі не отриманий на пошті, він повернувся з відміткою « про закінчення терміну зберігання». 21.04.2021 р. він звернувся до ГУНП в Запорізькій області з проханням взяти під контроль та провести перевірку відносно фактів, викладених в його заяві, прийняти заходи по розслідуванню справи. листом від 18.05.2021 р. підписаним начальником відділу дізнання ГУНП в Запорізькій області йому повідомлено, що проведення досудового розслідування по цьому кримінальному провадженню доручено дізнавачу Анні Сафроновій. На його запит до Прокуратури Запорізької області від 02.07.2021 р. зп роханням провести прокурорську перевірку відносно фактів, викладених в його заяві, йому 07.07.2021 р. надали відповідь про те, що його звернення направили до Шевченківської окружної прокуратури міста Запоріжжя. 02.08.2021 року він отримав відповідь з Шевченківської окружної прокуратури м. Запоріжжя про те, що вказівки процесуального прокурора не виконані, проведена оперативна нарада, на якій зобов`язано начальника сектору дізнання ВП №3 вжити заходів щодо усунення порушень КПК України. Також 02.07.2021 року він звертався до Національної поліції України з проханням взяти під контроль вказану справу, проте, відповіді не отримав. Позивач займається підприємницькою діяльністю, крадіжка вантажу на значну суму суттєво вплинула на його матеріальний стан, фактично призвела до банкрутства його бізнесу. У зв`язку з цим, він був вимушений займати в борг гроші під відсотки, щоб розрахуватися за викрадений товар. Просить стягнути спричинену йому моральну шкоду в сумі 200000 грн. 17.09.2020 року до суду від Запорізької обласної прокуратури надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач просить суд відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що [PERSON] вже звертався до суду з аналогічним позовом. Під час досудового розслідування слідчим 25.08.2017 року [PERSON] було викликано повісткою для участі в допиті, проте, останній не прибув до органу досудового розслідування. По цьому кримінальному провадженню проведено ряд слідчих дій: направлено вимогу до ДІТ МВС України м. Київ, УІАП ГУ НП в Запорізькій області щодо [PERSON] , встановлено, що інформація щодо нього відсутня. Згідно отриманої інформації КНП «ОКЗ НПД» ЗОР станом на 19.02.2021 р. [PERSON] під спостереженням лікаря-нарколога не перебуває та за медичною допомогою не звертався. Також протягом поточного року було допитано 7 раніше судимих осіб, які пояснили,що їм нічого невідомо про вчинене кримінальне правопорушення. Окрім того, 15.10.2020 року направлено запит до Регіонального сервісного центру МВС України щодо встановлення місцезнаходження транспортного засобу «Volksvagen LT» д.р.н. [NUMBER] , відповідь на який не надходила. Дізнавачем повторно направлено запит від 08.07.2021 р. до Регіонального сервісного центру МВС України щодо встановлення місцезнаходження вказаного транспортного засобу, відповідь на який не надходила. У зв`язку з цим, процесуальним керівником 14.09.2021 р. до Регіонального сервісного центру направлено повторний запит. Позивач повинен довести належними та допустимими доказами завдання йому шкоди. Позивачем не надано таких доказів, не доведено причинний зв`язок між діями органів досудового розслідування та настанням негативних наслідків, на які він посилався й відповідно розмір моральної шкоди, яку нібито йому спричинено. Позивач має право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності, гарантоване ст.. 24 КПК України. Доводи на які посилається позивач і розцінені ним як бездіяльність є предметом оскарження відповідно до правил статті 303 КПК України, тобто є механізмом реалізації прав особи на контроль в порядку кримінального судочинства. Реалізація процесуального права позивача на контроль, оскарження рішень, дій, бездіяльності слідчого під час досудового розслідування в межах кримінального провадження не є підставою для відшкодування моральної шкоди, оскільки не є порушенням прав такої особи. Наявність недоліків у діяльності посадових осіб сама по собі не може свідчити про незаконність їх діяльності як такої. Держава не несе відповідальності перед потерпілим за всі злочини, які залишились нерозкритими. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю, просив суд задовольнити позов з підстав, викладених у ньому. Додатково пояснив, що дізнавач до теперішнього часу не вижила будь-яких заходів для встановлення місцезнаходження особи, на яку він вказував - [PERSON] , не з`ясували належність автомобіля, на якому викрадене майно. На його заяву про ознайомлення з матеріалами справи дізнавач телефоном повідомила час та дату для ознайомлення, прибувши у вказаний день та час, у відділу поліції йому повідомили, що матеріали кримінального провадження у них відсутні, начебто їх забрала прокуратура. Представник відповідача - Державної казначейської служби України проти позову заперечував. Представники відповідачів - Прокуратури Запорізької області, Головного управління Національної поліції в Запорізькій області у судовому засіданні позовні вимоги не визнали, щодо задоволення позову заперечували з підстав, викладених у відзиву на позовну заяву. Суд, заслухавши пояснення позивача, представників відповідачів, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази і проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 15.08.2017 року фізична особа - підприємець [PERSON] звернувся до Шевченківського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області із заявою, в якій просив притягнути до кримінальної відповідальності невстановлену особу, яка 14.08.2017 року шляхом шахрайства заволоділа його майном, вартістю 85000,00 гривень. 16.08.2017 року були внесені відомості в Єдиний реєстр досудових розслідувань за ч.1 ст.190 КК України за №12017080080003102. Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 11.03.2021 року позов [PERSON] до Прокуратури Запорізької області, Головного управління Національної поліції в Запорізькій області, Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди, завданої органом досудового розслідування і прокуратури задоволений частково (справа №333/5198/20). Стягнуто на користь [PERSON] з держави за рахунок коштів державного бюджету в рахунок відшкодування моральної шкоди в сумі 10000 грн. Вказаним рішенням встановлено, що досудове розслідування по справі на час розгляду справи вже тривало більше трьох років без будь-якого передбачуваного результату, досудове розслідування не завершено, потерпілого належним чином не проінформовано про хід досудового розслідування. Суд дійшов висновку, що по даному кримінальному провадженню тривалість досудового розслідування є надмірною та не відповідає вимозі «розумного строку». За матеріалами кримінального провадження вбачається, що на час звернення до суду останні слідчі дії були виконані в 2017 році. Позивач систематично звертався із заявами та скаргами на бездіяльність органів поліції та прокурорів як процесуальних керівників до органів вищих рівнів, проте отримував листи формального змісту про необхідність вжиття заходів та посилення контролю без настання реального результату у виді завершення досудового розслідування. В судовому засіданні були досліджені матеріали кримінального провадження №№12017080080003102. Судом встановлено, що з дня ухвалення Комунарським районним судом м. Запоріжжя рішення №333/5198/20 11.03.2021 р. по справі були проведені допити свідків, в кількості двох осіб, яким не було нічого відомо про вчинений злочин. Будь-які інші слідчі дії не проводились. В матеріалах справи мається рапорт дізнавача сектору дізнання Сафронової А. про те, що 18.05.2021 року під час телефонної бесіди із потерпілим по кримінальному провадженню № №12017080080003102 [PERSON] йому було повідомлено про можливість ознайомлення з матеріалами кримінального провадження та про необхідність проведення додаткового допиту потерпілого. 21.05.2021 року о 10:03 [PERSON] прибув до сектору дізнання, але на момент його прибуття, матеріали кримінального провадження у дізнавача Сафронової А. були відсутні, оскільки 18.19.05.2021 року за усною вимогою прокурора Шевченківської окружної прокуратури Тамаркова Є.Р. вони були передані йому. [PERSON] відмовився приймати участь у додатковому допиті потерпілого (а.с.117 т.2) . Вказаний рапорт підтверджує пояснення позивача про те, що він не зміг ознайомитись із матеріалами кримінального провадження, не зважаючи на попередню домовленість із дізнавачем. Крім того, у вказаних матеріалах кримінального провадження містяться вказівки прокурора Шевченківської окружної прокуратури Тамаркова Є.Р. про проведення слідчих (розшукових) дій дізнавачу Сафроновій А. від 27.05.2021 року. Також міститься доручення Сафронової А. про проведення слідчих (розшукових) дій від 16.07.2021 року, а саме: доручити співробітникам СКП відділу поліції №3 шляхом проведення допитів, встановити можливих свідків та очевидців кримінального проступку; встановити місцезнаходження та засоби зв`язку з [PERSON] , [INFO] (а.с.128 т.2). Також після цього доручення в матеріалах справи міститься рапорт о/у СКП відділу поліції без дати про неможливість встановити місцезнаходження [PERSON] та його майна. Будь-яких додатків вказаний рапорт не містить (а.с.129 т.2). Всі наступні документи, які містяться в матеріалах кримінального провадження №12017080080003102 датовані після 18.10.2021 року, тобто після звернення [PERSON] до суду із цим позовом. Отже, в період часу, який минув з дня ухвалення попереднього рішення суду по справі №333/5198/20 (11.03.2021 р.) до дня звернення до суду із цим позовом (25.08.2021 р.) минуло більше 6 місяців, за цей час органом досудового розслідування не вжиті заходи, направлені на настання реального результату у виді завершення досудового розслідування. Орган досудового розслідування не спромігся за цей час (6 місяців) та весь час досудового розслідування з 2017 року встановити місцезнаходження особи, яка має зареєстроване місце проживання в м. Запоріжжі, в матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що орган досудового розслідування реально намагався встановити його місцезнаходження. Орган досудового розслідування має дієві засоби, за допомогою яких можна встановити місце реєстрації особи, місце знаходження майна, що йому належить, соціальні зв`язки особи. Проте, жодних таких дій органом досудового розслідування не було вчинено. Матеріали кримінального провадження №12017080080003102 містять чотири запити дізнавача Сафронової А. до Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Харківській області (15.10.2020 р. 08.07.2021 р., 01.09.2021 р., 02.09.2021 р. ) про належність автомобіля «Volksvagen LT» д.р.н. [NUMBER] певні особі на праві власності. Доказів направлення вказаних запитів адресату матеріали справи не містять. Листом №31/20-3047 від 09.09.2021 р. Регіональним сервісним центром ГСЦ МВС в Харківській області дізнавача Сафронову А. було повідомлено про те, що поліція має безпосередній оперативний доступ до інформації та інформаційних ресурсів інших органів державної влади. Відомості про зареєстровані транспортні засоби та їх власників знаходяться в базі «АРМОР», що використовує Національна поліція (а.с.136 т.2). Вбачається, що має місце затягування розслідування кримінального провадження №12017080080003102 потерпілою особою в якому виступає позивач. Отже, суд вважає, що позивач обґрунтовано посилається на заподіяння йому моральної шкоди внаслідок бездіяльності органів досудового розслідування та прокуратури під час проведення досудового розслідування по кримінальному провадженню, в якому він є потерпілим. Згідно з частиною першою статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права. Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами ст. ст. 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені ст. 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу. Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою ст. 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. За відсутності підстав для застосування ч. 1 ст. 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (ст. ст.1173, 1174 ЦК України). Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі ст. 1174 ЦК України. Відповідно до цієї норми обов`язок відшкодувати завдану шкоду потерпілому покладається не на посадову особу, незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на державу Україна. Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України № 6-440цс16 від 25 травня 2016 року, яка згідно зі ст.360-7 ЦПК України є обов`язковою для судів. Загальними підставами для відшкодування матеріальної шкоди є сукупність обставин, а саме: наявність шкоди, протиправність дій (бездіяльності) особи, наявність причино-наслідкового зв`язку між шкодою та протиправною поведінкою (протиправною бездіяльністю) особи, а також наявність вини за виключенням, яке міститься у частині другій статті 1167 ЦК України. Згідно зі статтею 1173 Цивільного кодексу України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Статтею 1174 Цивільного кодексу України визначено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Згідно з частиною першою статті 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Ефективність національного засобу правового захисту за змістом статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 року, не залежить від упевненості в сприятливому результаті провадження. Ефективність має оцінюватися за можливістю виправлення порушення права, гарантованого Конвенцією, через поєднання наявних засобів правового захисту. Розумність тривалості провадження повинна визначатись у контексті відповідних обставин справи та з огляду на критерії, передбачені прецедентною практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), зокрема складність справи, поведінку заявника, а також органів влади, пов`язаних зі справою (рішення ЄСПЛ від 25 березня 1999 року у справі «Пелісьє і Сассі проти Франції» (Pelissier and Sassi v France); рішення ЄСПЛ від 27 червня 1997 року у справі «Філіс проти Греції» (Philis v. Greece). Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не вимагає надання спеціального засобу правового захисту від надмірної тривалості провадження; достатніми можуть бути загальні конституційні та судові позови. Суд вважає, що позивачем наведено певні факти, які можуть свідчити про надмірну тривалість досудового розслідування по кримінальному провадженню №12017080080003102. Досудове розслідування триває з 16.08.2017 року, що на дату звернення до суду позивача з позовною заявою (25.08.2021 року) становить чотири роки. Надмірна тривалість кримінального провадження здатна призвести до моральних страждань особи, зумовлених тривалою невизначеністю спірних правовідносин; необхідністю відвідування органів досудового розслідування; неможливістю здійснювати звичайну щоденну діяльність; підривом репутації тощо. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод позивач може претендувати на компенсацію за шкоду, спричинену надмірною тривалістю кримінального провадження, якщо доведе факт надмірної тривалості досудового розслідування і те, що тим самим йому було завдано матеріальної чи моральної шкоди, та обґрунтує її розмір. Отже, позивачу тривалий час доводиться захищати свої порушені права. Затягування розслідування кримінального провадження завдало [PERSON] моральну шкоду, яка полягає у перенесених душевних і моральних стражданнях, нервових стресах через необхідність витрачання додаткових зусиль по відновленню його порушених прав. Таким чином, суд вважає, що обставини, на які посилаються позивач в обґрунтування позову, знайшли своє підтвердження сукупністю доказів, які достовірні та достатні для висновку про те, що потерпілому спричинено значну моральну шкоду, яка безпосередньо пов`язана з тривалою бездіяльністю органів прокуратури та слідства та про наявність причинного зв`язку між моральною шкодою позивача та тривалою бездіяльністю органів прокуратури та слідства. Суд не приймає доводи відповідача - Запорізької обласної прокуратури про те, що мають місце недоліки у діяльності посадових осіб, але це не незаконна бездіяльність. Оскільки, судом встановлено, що протягом шести місяців, які минули з дня ухвалення попереднього рішення суду досудове розслідування по кримінальному провадженню№12017080080003102 не закінчене, дієвих заходів, направлених на настання результату органом досудового розслідування не вжито. Також суд не погоджується із доводами відзиву відповідача Запорізької обласної прокуратури про те, що позивач як потерпілий має право оскаржити дії органу досудового розслідування в порядку, передбаченому Кримінальним процесуальним кодексом, а не звертатись до суду із цивільним позовом. Оскільки, право на відшкодування шкоди, завданої фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, передбачене вимогами Цивільного кодексу України. Завданнями саме органів досудового розслідування є оперативне й повне розкриття кримінальних правопорушень, захист особи, суспільства і держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування, з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини. До обов`язків потерпілого відносяться лише обов`язок прибувати за викликом до органу досудового розслідування, не перешкоджати встановленню обставин кримінального правопорушення та не розголошувати відомості, які йому стали відомі. Тобто, Закон не наділяє потерпілого обов`язком вживати заходи для проведення досудового розслідування. Суд вважає, що доводи позову про заподіяння позивачеві [PERSON] моральної шкоди, а також причинний зв`язок між тривалим розслідуванням кримінального провадження та настанням тих негативних наслідків, про які він вказує у позовній заяві, знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, тому є підстави для відшкодування заданої позивачу моральної шкоди. Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода, зокрема, може полягати у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Отже, моральну шкоду розуміють як втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року). При визначенні розміру грошового відшкодування моральної шкоди, враховуючи обставини справи, характер і обсяг багаторічних душевних страждань позивача, їх наслідки й інші негативні впливи, час їх тривалості, виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає, що грошова сума у розмірі 5000 грн. буде достатньо справедливою компенсацією моральних страждань позивача. В решту позову - слід відмовити. Згідно з частиною 1 статті 3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду. Відповідно до пункту 1 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 215 від 15 квітня 2015 року, Державна казначейська служба України (Казначейство) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів і який реалізує державну політику у сферах казначейського обслуговування бюджетних коштів, коштів клієнтів відповідно до законодавства, бухгалтерського обліку виконання бюджетів. За положеннями статті 25 Бюджетного кодексу України відшкодування відповідно до закону шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади (органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування), а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою (Автономною Республікою Крим, органами місцевого самоврядування) у порядку, визначеному законом. Казначейство України здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду. Відповідно до частини 1 статті 43 Бюджетного кодексу України Державна казначейська служба України забезпечує казначейське обслуговування бюджетних коштів на основі ведення єдиного казначейського рахунку, відкритого у Національному банку України. Згідно з висновком, наведеним у рішенні Конституційного Суду України № 12/рп-2001 від 03 жовтня 2001 року, не допускається відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади за рахунок коштів, що виділяються на утримання цих органів. Аналіз зазначених вище норм чинного законодавства свідчить про те, що управління наявними коштами Державного бюджету України, зокрема безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду входить до компетенції Державної казначейської служби України.

Outcome: partial