Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-19 00:00:00

У липні 2021 року позивач звернулася до суду з указаним позовом,\~мотивуючи свої вимоги тим, що вона не маючи заборгованості за газопостачання, в березні 2021 року направила до відповідача заяву з проханням встановити їй індивідуальний газовий лічильник за адресою: [ADDRESS] , на що листом від 08.04.2021 року повідомлено про неможливість встановлення індивідального лічильника природного газу через те, що обсяг спожитого газу за даною адресою з 01.03.2017 року визначається за показаннями будинкового вузла обліку газу, у зв`язку з чим облік газу вважається забезпеченим відповідно до вимог Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», тому підстав для встановлення зазначеного лічильника немає. Не погоджуючись із прийнятим рішенням, вважаючи, що таке рішення суперечить вимогам закону, зокрема ч. 1 ст. 6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», якою передбачено обов`язок суб`єкта господарювання, що здійснює розподіл природного газу на відповідній території, забезпечити встановлення квартирних лічильників газу в багатоквартирному будинку, позивач просить зобов`язати АТ «Оператор газорозподільної системи «Житомиргаз» за свій рахунок здійснити встановлення їй у квартирі [ADDRESS] індивідуальний газовий лічильник для приготування їжі та стягнути з відповідача на свою користь судові витрати в розмірі 3000,00 грн. Від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву з викладеними в ньому запереченнями проти задоволення позову з посиланням, зокрема, на те, що в квартирі [ADDRESS] облік природного газу ведеться відповідно до встановленого будинкового вузла обліку, оскільки редакція Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» від 09.04.2015 року вимагала забезпечення комерційного обліку за об`єктами побутових споживачів, які використовують природний газ тільки для приготування їжі саме до 1 січня 2018 року. Так, на виконання вказаних вимог законодавства України 01.12.2016 року для здійснення комерційного обліку в будинку [ADDRESS] було встановлено будинковий вузол обліку газу. АТ «Житомиргаз» було встановлено будинковий вузол обліку газу з огляду на те, що з 01.01.2018 року у випадку не забезпечення обліку природного газу у побутових споживачів ПАТ «Житомиргаз» був би змушений припинити розподіл природного газу, як це визначено ст. 5 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», а зобов`язання щодо забезпечення комерційного обліку визначене в ст. 6 зазначеного закону в редакції № 329-VІІІ від 09.04.2015 року вимагало від АТ «Житомиргаз» саме забезпечення такого обліку, не конкретизуючи обов`язок щодо індивідуальних комерційних вузлів. Тому, здійснивши за власний рахунок (враховуючи тариф на розподіл) забезпечення комерційного обліку шляхом встановлення будинкового вузла обліку природного газу АТ «Житомиргаз» вже виконало свій обов`язок, визначений ст. 6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу». Квартира позивача вже забезпечена комерційним обліком природного газу, а вимога здійснити встановлення індивідуального вузла обліку за цією адресую і є вимога щодо подвійного забезпечення обліку за рахунок оператора газорозподільної системи (далі - оператор ГРМ), що жодною нормою вказаного закону не передбачено. З моменту встановлення будинкового вузла обліку розподіл спожитих об`ємів природного газу відповідно до показників будинкового вузла обліку здійснюються відповідно до вимог Тимчасового положення про порядок проведення розрахунків за надання населенню послуг з газопостачання в умовах використання загальнобудинкового вузла обліку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2002 року № 620. Встановлення будинкового лічильника було здійснено в рамках виконання Плану розвитку газорозподільної системи ПАТ «Житомиргаз» на 2016-2025 роки, затвердженого Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, № 546 від 31.03.2016 року в таблиці Плану розвитку газорозподільної системи на 2016-2025 роки інвестиційна програма газорозподільного підприємства ПАТ «Житомиргаз» на 2016 рік за зазначеною адресою встановлення будинкового вузла обліку - [ADDRESS] . Наступне внесення змін в Закон України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», яке відбулось вже після встановлення будинкового вузла обліку газу позивачу, та стосувалось конкретизації способу забезпечення обліку, жодним чином не покладає повторно обов`язок на оператора ГРМ знову здійснити комерційне забезпечення обліку природного газу з квартирах, де такий облік вже здійснюється. Жодна норма Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» та Закону України «Про захист прав споживачів» не ставить обов`язок оператора ГРМ щодо забезпечення комерційного обліку в залежність від волевиявлення конкретного споживача. Волевиявлення в такому випадку може бути виражене в запереченні споживача щодо убезпечення комерційного обліку за рахунок оператора ГРМ, на підставі якого складається акт про порушення та змінюється режим нарахування. Тому у випадку, коли облік вже забезпечено за рахунок оператора та у спосіб, передбачений відповідним законом, який діяв на той момент, волевиявлення споживача може полягати виключно у реалізації бажання встановити індивідуальний газовий лічильник за власний рахунок, що не суперечить діючим нормам, у зв`язку з чим просить відмовити в задоволенні позову. У судовому засіданні представник позивача позов підтримав з обставин, викладених у позовній заяві. Представник відповідача в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову, вказавши на зазначені у відзиві на позовну заяву обставини, а також пояснила, що з аналізу висновків Великої Палати Верховного Суду в постанові від 26.10.2021 року в справі № 212/5836/17 слідує існування безспірного обов`язку, покладеного на операторів ГРМ, не зважаючи на встановлення загальнобудинкового вузла обліку, все ж таки здійснити забезпечення саме індивідуальними газовими лічильниками споживачів категорії населення. Враховуючи ці висновки та останні зміни до Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», які конкретизують обов`язок зі встановлення саме індивідуального газового лічильника побутовим споживачам, відповідач усвідомлює, що судовою практикою доведено, що незалежно від наявного загально будинкового вузла обліку у відповідному будинку, яким здійснюється комерційний облік, з оператора ГРМ не знімається обов`язок щодо встановлення саме індивідуального вузла обліку. Саме тому відповідач направив листа від 22.12.2021 року позивачу з повідомленням про встановлення індивідуального газового лічильника в його квартирі за рахунок відповідача в строк, визначений Законом № 3533-VІ. Лист повідомлення був направлений в зв`язку з тим, що відповідно до ст. 2 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» від 16.06.2011 року в редакції від 05.03.2021 року строк забезпечення комерційного обліку населенню, які використовують природний газ тільки для приготування їжі, продовжений до 1 січня 2023 року, через що право на встановлення індивідуального газового лічильника у позивача ще не порушено, а тому не потребує судового захисту. Заслухавши представників сторін, дослідивши письмові матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 29.06.2017 року № 844 «Про видачу ліцензії на розподіл природного, нафтового газу і газу (метану) вугільних родовищ ПАТ «Житомиргаз» видано ліцензію на господарську діяльність на провадження господарської діяльності з розподілу природного газу в межах території м. Житомир та Житомирської області (крім міста Коростишів та Коростишівського району), а також території сіл Бухни та Морозівка Пегребищанського району та села Махаринці Козятинського району Вінницької області, де знаходиться газорозподільна система, що перебуває у власності, господарському віданні, користуванні чи експлуатації публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Житомиргаз» Судом встановлено, що позивач є власником квартири [ADDRESS] , де також вона проживає та є споживачем послуг з газопостачання та розподілу природного газу, регулярно оплачувала кошти за надані послуги в строки, визначені в рахунках (а. с. 4, 5, 9, 10). Позивач звернулася 26.03.2021 року до відповідача із заявою про встановлення індивідуального приладу обліку газу (лічильника) . На звернення позивача ПАТ «Житомиргаз» листом від 08.04.2021 року за № 10001.5-ЛВ-5959-0419 повідомив про те, що для проведення заходів щодо забезпечення споживачів обліком природного газу з 01.03.2017 року в будинку [ADDRESS] встановлено будинковий вузол обліку газу. Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» (у редакції, що діяла до 19.01.2018 року) суб`єкти господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території, зобов`язані були забезпечити встановлення лічильників для населення, що проживає в квартирах та приватних будинках, в яких природний газ використовується, зокрема, тільки для приготування їжі до 01.01.2018 року. Згідно ч. 1 ст. 5 цього закону у разі відмови населення від встановлення суб`єктами господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території, лічильників газу, розподіл природного газу припиняється населенню, що проживає в квартирах та приватних будинках, в яких природний газ використовується, зокрема, тільки для приготування їжі з 01.01.2018 року. Отже, зазначені суб`єкти господарювання зобов`язані були в термін до 01.01.2018 року для населення, що проживає у квартирах та приватних будинках, в яких газ використовується тільки для приготування їжі, встановити лічильники газу (індивідуальні або загальнобудинкові), що мало забезпечити 100 % облік спожитого природного газу населенням зазначеної групи. Постановою НКРЕКП від 31.03.2016 року № 546 (зі змінами) затверджено План розвитку газорозподільної системи ПАТ «Житомиргаз» на 2016-2025 роки та джерела його фінансування по розподілах. Забезпечення комерційного обліку природного газу шляхом встановлення загальнобудинкових лічильників газу до 19.01.2018 року не суперечить вимогам закону у відповідній редакції. Тому підстав для встановлення індивідуального лічильника газу за рахунок ПАТ «Житомиргаз» немає (а. с. 7, 8). Згідно з ч. 1 ст.\~5\~Закону України\~«Про захист\~прав споживачів» держава забезпечує споживачам захист їх прав, надає можливість вільного вибору продукції, здобуття знань і кваліфікації, необхідних для прийняття самостійних рішень під час придбання та використання продукції відповідно до їх потреб, і гарантує придбання або одержання продукції іншими законними способами в обсязі, що забезпечує рівень споживання, достатній для підтримання здоров`я і життєдіяльності. Як передбачено ст. 21 цього ж Закону, права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо при реалізації продукції будь-яким чином порушується свобода волевиявлення споживача та/або висловлене ним волевиявлення. Відповідно до ч. 1 ст.\~3\~Закону України\~«Про забезпечення\~комерційного обліку\~природного газу» фінансування робіт з оснащення лічильниками газу населення здійснюється за рахунок: коштів суб`єктів господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території; коштів відповідного бюджету; інших джерел, не заборонених законодавством. Чинна редакція ч. 1 ст.\~6\~Закону України\~«Про забезпечення\~комерційного обліку\~природного газу» визначає, що суб`єкти господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території, зобов`язані забезпечити встановлення лічильників газу для населення, що проживає у квартирах та приватних будинках, в яких газ використовується тільки для приготування їжі - до 1 січня 2023 року, а в редакції закону, чинній на час виникнення спірних правовідносин до 1 січня 2021 року. Згідно глави 1 розділу 1 Кодексу газорозподільних систем, затвердженого постановою Національної\~комісії,\~що здійснює\~державне регулювання\~у сферах\~енергетики та\~комунальних послуг\~30.09.2015\~року №\~2494 оператор газорозподільної системи суб`єкт господарювання, що на підставі ліцензії здійснює діяльність з розподілу природного газу газорозподільною системою, яка знаходиться у його власності або користуванні відповідно до законодавства, та здійснює щодо неї функції оперативно-технологічного управління. Таким чином, відповідач є оператором ГРМ За положеннями постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 28.12.2011 року № 150 «Про встановлення тарифу на транспортування природного газу та про встановлення тарифу на послуги з розподілу природного газу» (з 2011 року по 31 травня 2017 року) до структури тарифу було включено вартість витрат на встановлення лічильників газу населенню за кожні поставлені (розподілені) 1000 куб. м природного газу. Згідно з додатком № 1 до вказаної постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, в структурі тарифу затверджено витрати на встановлення лічильників газу населенню за поставлені 1000 куб. м природного газу, які становили 6,96 грн, а згідно з додатком № 1 до постанови від 27.09.2016 року № 1625 у структурі тарифу витрати на встановлення індивідуальних лічильників газу населенню за розподілені 1000 куб. м становлять 25,20 грн. Не встановлення відповідачем індивідуального лічильнику позивачу з посиланням на те, що забезпечення комерційного обліку шляхом встановлення будинкового вузла обліку природного газу АТ «Житомиргаз» вже виконало свій обов`язок, визначений ст. 6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», а вимога здійснити встановлення індивідуального вузла обліку за цією адресою є вимогою щодо подвійного забезпечення обліку за рахунок оператора ГРМ, що жодною нормою вказаного закону не передбачено, суперечить вимогам ч. 1 ст.\~6\~Закону України\~«Про забезпечення\~комерційного обліку\~природного газу» та порушує права позивача з огляду на положення статті 5\~Закону України\~«Про захист\~прав споживачів» та статті 2\~Закону України\~«Про житлово-комунальні\~послуги» стосовно того, що волевиявлення позивача на встановлення індивідуального лічильника газу не може бути порушеним. Окрім того, необхідно відмітити, що відповідно до ч. 1 ст.\~3\~Закону України\~«Про забезпечення\~комерційного обліку\~природного газу» фінансування робіт з оснащення лічильниками газу населення здійснюється за рахунок: коштів суб`єктів господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території; коштів відповідного бюджету; інших джерел, не заборонених законодавством. Аналіз наведених вище правових норм вказує на те, що саме на відповідача покладений обов`язок зі встановлення лічильників газу, а відповідне фінансування уже закладено у тариф на оплату спожитого газу й визначає обов`язок газорозподільної організації встановити саме квартирні прилади обліку газу в багатоквартирному будинку. Оскільки позивач сплачувала за газопостачання за встановленими тарифами, в яких були передбачені витрати на встановлення лічильників газу, у тому числі безпосередньо індивідуальних, то відповідач зобов`язаний надавати послуги, які оплачені позивачем та відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» зобов`язаний забезпечити встановлення лічильників газу для населення, що проживає у квартирах, у яких газ використовується тільки для приготування їжі, - до 1 січня 2023 року. У постанові від 26.10.2021 року в справі № 212/5836/17 Велика Палата Верховного Суду сформулювала правовий висновок про те, що законодавство передбачає два механізми визначення обсягу спожитого споживачами газу до встановлення індивідуальних лічильників: за показаннями загальнобудинкового лічильника та за нормами споживання, встановленими Кабінетом Міністрів України. А також згідно зазначеного висновку в разі невстановлення населенню у строки, зазначені в ч.\~1 ст.\~6 Закону, лічильників газу з вини суб`єктів господарювання, що здійснюють розподіл природного газу (до 1 січня 2021 року) на відповідній території, припинення розподілу природного газу таким споживачам забороняється, а його облік до моменту встановлення лічильників газу здійснюється за нормами споживання, визначеними Кабінетом Міністрів України. Листом відповідача від 22.12.2021 року позивача повідомлено про встановлення їй індивідуального газового лічильника за рахунок АТ «Житомиргаз» у квартирі [ADDRESS] , що відбудеться строком до 01.01.2023 року (а. с. 91). З доводами представника відповідача про те, що до 01.01.2023 року право на встановлення індивідуального газового лічильника у позивача ще не зазнало порушень зі сторони відповідача, суд не погоджується, так як з часу набрання чинності Законом України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», зокрема ч. 1 ст. 6 цього закону, в оператора ГРМ виник обов`язок зі встановлення лічильників газу для населення, що проживає у квартирах, в яких газ використовується тільки для приготування їжі, а зазначена дата є кінцевою для виконання цього обов`язку. За змістом ч. 4 ст.\~137\~ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (наданих послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При встановленні гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Відповідно до ст.\~133\~ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи належать, зокрема, витрати на правничу допомогу. Пунктами 1, 2 ч . 2 ст.\~141\~ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. В обґрунтування заяви про понесені позивачем витрати на правничу допомогу до суду надано копію договору про надання правничої допомоги № 3003-Б від 30.03.2021 року, копію ордеру про надання правничої допомоги від 23.07.2021 року, копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю Соломонюка С.А., розрахунок суми гонорару за надану правову допомогу від 30.03.2021 року, в якому зазначено про вартість первинної консультації в розмірі 3000,00 грн., та акт наданих послуг від 30.03.2021 року, згідно якого вартість послуг становить 3000,00 грн. Враховуючи положення ст.\~141\~ЦПК України та зважаючи на задоволення позову, виходячи з обсягу фактично наданих послуг, розгляду справи в спрощеному позовному провадженні, з урахуванням характеру виконаної адвокатом роботи, виходячи з принципу співмірності та розумності судових витрат, суд дійшов до висновку про те, що витрати на професійну правничу допомогу, що були надані позивачу адвокатом, підлягають стягненню частково в розмірі 1000,00 грн. На підставі\~ст.\~141\~ЦПК України,\~ст.\~4\~Закону України\~«Про судовий\~збір» з\~відповідача належить\~стягнути в\~дохід держави\~судовий збір\~у сумі\~908,00 грн. за одну вимогу немайнового характеру, оскільки позивач звільнена від плати судового збору за подання позову згідно п. 10 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

Outcome: approved