Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-04 00:00:00

21 жовтня 2021 року [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив зня- ти арешт з належної йому земельної ділянки, посилаючись на наступні обставини. На підставі державного акту на права власності на земельну ділянку серії ЯИ № 124149 йому на лежить земельна ділянка площею 0,022 га. кадастровий номер 5125083900:02:002:0321, розташова- на за адресою: Одеська область, Білгород-Дністровський район, с.Приморське, цільове призначен- ня якої - для індивідуального житлового та гаражного і дачного будівництва. Право власності за- реєстровано у відділ Держкомзему у Татарбунарському районі 17.07.2009 р. Згідно з Інформацій- ною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів неру- хомого майна, постановою СУ ГУМВС України в Одеській області від 30.04.2012 р було накладе- но арешт на його земельну ділянку у кримінальному провадженні за № 01201007047. Наявність арешту перешкоджає йому розпорядитися нерухомим майном та порушує його право як власника цього майна. Арешт накладався в рамках кримінальної справи про привласнення, розтрату майна та заволодіння ним шляхом зловживання службовим становищем, відносно посадових осіб Дерко- мзему та Приморської сільської ради Татарбунарського району Одеської області. Під час розгляду даної кримінальної справи він надавав пояснення як свідок. Вироком Київського районного суду м.Одеси від 10.01.2019 р. визнанні невинуватими та виправдані посадові особи, відносно яких бу- ло відкрито кримінальну справу та в рамках якої було накладено арешт на його нерухоме майно. Ухвалою Одеського апеляційного суду від 09.04.2021 р, вирок Київського районного суду м. Одеси залишено без змін, але арешт на земельну ділянку в рамках кримінального провадження не скасовано. З урахуванням цього просив суд звільнити вищевказану земельну ділянку з-під арешту, накладеного постановою СУ ГУМВС України в Одеській області від 30.04.2012 р. Ухвалою суду від 26.10.2021 р. справу призначено до розгляду у спрощеному позовному прова- дженні, відповідно до ст.274 ЦПК України (а.с.9). Представник позивача у судове засідання не з`явився, надав до суду заяву, в якій просив справу розглянути за його відсутності, позовні вимоги підтримав (а.с.17). Представник відповідача у судове засідання не з`явився, хоча був належним чином повідомле- ний про день, час та місце розгляду справи (а.с.87), причина неявки суду не відома. Розгляд справи проведено у порядку спрощеного позовного провадження у відповідності до ч. 5 ст.279 ЦПК України за наявними у справі матеріалами. Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності уча сників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За загальним правилом (ч.1 ст.13 ЦПК України) суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Ко дексом випадках. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог з огляду на таке. Копією державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯИ № 124149 від 14.07. 2009 р. (а.с.4) підтверджується, що [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,022 га, кадастровий номер 5125083900:02:002:0321, розташованої на території Приморської сільської ради Татарбунарського (Білгород-Дністровського) району Одеської області, виділеної йому для ін- дивідуального житлового гаражного і дачного будівництва. З Інформації Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру права власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів не- рухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна, сформованого 14.09.2021 р. (а.с.5), вбачається, що на земельну ділянку, розташовану за адресою: Одеська область, Татарбунарський район, с.При морське, курортна зона «Расейка», на підставі постанови СУ ГУМВС України в Одеській області від 30.04.20212 р. в рамках кримінальної справи № 01201007047 накладено арешт. Як слідує з копії вироку Київського районного суду м.Одеси від 10.01.2019 р. (а.с.29-36), у сп- раві за № 1512/11353/2012 р. посадові особи, відносно яких відкрито було кримінальну справу та за якою було накладено арешт на вищевказану земельну ділянку, визнані невинуватими та виправ- дані. Ухвалою Одеського апеляційного суду від 09.04.2021р. (а.с.37-85) апеляційну скаргу прокурора залишено без задоволення, а вирок Київського районного суду м.Одеси від 10.01.2019 р. залишено без змін. Відповідно до ч.2 ст.30 ЦПК України, позови про зняття арешту з майна пред`являються за міс- цем знаходження цього майна або основної його частини. В силу ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особис- того немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Згідно ч.1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Як передбачено ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у зді йсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 2 постанови № 5 від 03.06.2016 р. "Про судову практику в справах про зняття арешту з майна" ро- з`яснив, що позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Суд враховує те, що позивач не був підозрюваним чи обвинуваченим у кримінальній справі № 1515/11353/2012, в рамках розслідування якої 30.04.2012 р. було накладено арешт на належну йо- му земельну ділянку. Отже, позивач має право володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном на свій роз- суд, однак не може цього робити через наявність обтяження на належне йому майно. Виходячи з наведеного, суд прийшов до висновку, що в результаті арешту, накладеного на за- значене нерухоме майно позивача, порушується його право власності, внаслідок чого він позбав- лений змоги в повному обсязі користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, підстав для продовження обтяження на майно суд не вбачає, а тому право позивача підлягає судо- вому захисту у заявлений ним спосіб шляхом зняття арешту з майна. Оцінюючи усі докази, досліджені в ході судового засідання в їх сукупності, суд вважає за мож- ливо задовольнити позовні вимоги та саме зняти арешт з земельної ділянки, кадастровий номер 5125083900:02:002:0321. На підставі викладеного,

Outcome: approved