Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-11 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з позовом до відповідача про визначення їх часток у належній на праві спільної сумісної власності квартирі [ADDRESS] . Свої позовні вимоги мотивують тим, що вони з відповідачем є співвласниками квартири [ADDRESS] . [PERSON] та [PERSON] мають намір укласти договір міни часток у квартирі [ADDRESS] та квартирі, що знаходиться по [ADDRESS] , яка належить [PERSON] на праві приватної власності. [PERSON] зв`язку із ними не підтримує, проживає за іншою невідомою їм адресою, відтак згоду співвласника (відповідача) на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном отримати неможливо, а відтак вони змушені звертатись з даним позовом до суду. Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 01.11.2021 року відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням /викликом/ сторін. Відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву. Позивачі в судове засідання не з`явилися, проте 21.12.2021 подали до суду заяву, в якій просять позов задовольнити, розглядати справу без їх участі, проти винесення заочного рішення не заперечують. Відповідач повторно в судове засідання не з`явився, повідомлявся про розгляд справи належним чином, причини неявки суду не повідомив, а тому суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за наявними матеріалами справи та ухвалення заочного рішення на підставі ч. 1 ст. 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Статтями 15, 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Із змісту ст.12 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до вимог ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про право власності на квартиру № [NUMBER] від 25.04.2000. Квартира приватизована згідно з Законом України "Про приватизацію державного житлового фонду" /а.с.9/. Із технічного паспорта на квартиру від 14.09.2021 вбачається, що квартира [ADDRESS] складається з 2 кімнат житловою площею 28,6 кв.м., загальною площею 44,5 кв.м. /а.с.6-8/. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Згідно ст. 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. Згідно з ст.372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Встановлено, що позивачі мають намір укласти договір міни належних їм часток, в тому числі вказаної квартири, проте не можуть цього зробити без визначення їх часток у належній сторонам на праві спільної сумісної власності квартири. Із врахуванням вищенаведеного та того, що судом не встановлено обставин, які б давали підстави для збільшення чи зменшення часток, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити та визначити рівний розподіл часток між співвласниками спірного майна, визначивши, що частка кожного співвласника у належній на праві спільної сумісної власності квартирі [ADDRESS] становить 1/3 частки квартири. Відповідно до вимог ст.141 Цивільного процесуального кодексу України суд присуджує стягнути із відповідача на користь позивачів понесені судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1816 грн., який сплачено позивачами при зверненні з даним позовом до суду. На підставі наведеного та

Outcome: approved