Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-13 00:00:00

Позивач звернувся до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя із позовом до [PERSON] , про стягнення суми заборгованості за надані послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання в сумі 36353,14грн., суму інфляційних витрат 533,49грн., 3% річних у сумі 771,20грн. та понесені судові витрати. В обґрунтування позову вказав наступне. Об`єкт теплопостачання, який розміщений за адресою: [ADDRESS] , є нежиле приміщення, ІІ підвалу під літерою А-4, розташований у підвалі 4-х поверхового житлового будинку. Нежиле приміщення належить на праві приватної власності [PERSON] , про що свідчить договір купівлі-продажу 362 від 05.02.2009 року, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Пянтковською О.Г. та підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме манно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 213051279 від 18.06.2020 р. Правовідносини між теплопостачальною організацією та споживачем в сфері виробництва, транспортування та постачання теплової енергії регулюються Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, ЗУ «Про теплопостачання» від 02.06.2005 року №2633-ІV, «Правилами користування електричною енергією», затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України від 03.10.2017 року за №1198, Постанови КМУ України від 21 липня 2005 року №630 «Про затвердження Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення» (далі за текстом - Правила) та іншими нормативно-правовими актами. Позивач зазначив, що в розумінні Закону України «Про теплопостачання» та Правил користування тепловою енергією, споживачем теплової енергії є фізична або юридична особа, що використовує теплову енергію на підставі договору. Згідно ст. 19 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» (надалі - Закону) відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник, при чому виробник послуг може бути і їх виконавцем. Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 20 Закону споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово - комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. Згідно п. 3 ч. 2 ст. 21 Закону виконавець зобов`язаний підготувати та укласти із споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором. Незважаючи на вимоги Закону України „Про теплопостачання" та Правил [PERSON] не уклала з Концерном «МТМ» договір про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, і тому облік відпущеної теплової енергії здійснювався по особовому рахунку № [NUMBER] . Відсутність укладеного договору на надання житлово - комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Позивач вказав, що у період з листопада 2018 року по квітень 2020 року надав відповідачу теплову енергію на загальну суму 36353,14 грн. Окрім іншого, зазначив, що відповідач надіслала заперечення на акт приймання - передачі теплової енергії за листопад 2019 - березень 2020 року, у якому зазначила, що у нежитловому приміщенні ФОП [PERSON] прокладені та проходять транзитом труби тепловодоопалення для опалення будинку, які мають теплоізоляцію від розповсюдження тепла, вважає, що фактично опалення від зазначених труб не подається. На думку позивача такий висновок є хибним, у зв`язку із чим відповідачці був наданий лист від 10.06.2022 року №979/091 з роз`ясненнями, що навіть якщо у приміщенні відсутні опалювальні прилади, але є стояки, підводки до приладів, споживач повинен сплачувати за фактичне тепло, яке виділяється від зазначених трубопроводів. Таким чином, позивач виконав свої зобов`язання щодо надання послуг з централізованого опалення, а відповідач, незалежно від споживання цієї послуги або відмови від її споживання, зобов`язаний оплатити надані послуги. Посилаючись на вищевикладене та ураховуючи уточнені позовні вимоги 03.08.2020 року позивач просив стягнути з [PERSON] на свою користь заборгованість за надані послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання в сумі 35714,84 грн, а також інфляційні втрати у розмірі 530,40 грн, 3% річних у сумі 754,07 грн, та судовий збір у розмірі 2102,00 грн. Відповідач подав відзив, в якому вказав, що позовні вимоги не визнає, обгрунтовуючи свою позицію наступним. Сума заборгованості визначена позивачем за період з листопада 2018 року по квітень 2020, при цьому опалювальний період 2018-2019 років згідно рішення Запорізької міської ради №130 від 04.04.2020 року закінчився 05-06 квітня 2019 року. Рішення про закінчення оплювального періоду 2019-2020 року, та початку опалювального періоду 2018- 2019 року до позову не додано. Таким чином, неможливо перевірити правильність розрахунків позивача, на підтвердження обсягу відпущеної відповідачу теплової енергії позивачем доказів не надано. Крім того, до позовної заяви не додоні докази здійснення позивачем постачання теплової енергії в гарячій воді до нежитлового приміщення, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; в матеріалах справи відсутня технічна документація на систему теплоспоживання вказаного вище будинку, у зв`язку з чим факт приєднання обладнання відповідача до внутрішньобудинкових систем та факт опалення нежитлового приміщення не підтверджений, тобто в позові відсутні докази на підтвердження факту надання позивачем послуг постачання теплової енергії в гарячій воді до нежитлового приміщення №62. У відзиві представник відповідача зазначає, що рахунки та акти приймання-передачі теплової енергії надання послуг з централізованого постачання гарячої води виписані на ФОП [PERSON] , у зв`язку з чим не можна вважати їх отриманими громадянкою [PERSON] , матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що відповідачу як фізичній особі направлялися акти здачі - прийняття робіт (надання послуг). Відповідач послуги з теплопостачання не отримував, договору на постачання теплової енергії з позивачем не укладав, не має теплоспоживчих приладів, не розробляв та не погоджував з позивачем технічні умови приєднання до системи теплопостачання, а також не погоджував необхідне теплове навантаження, місце приєднання до теплових мереж, параметри теплоносія тощо, тому не був та не є споживачем теплової енергії, в розумінні законодавства про теплопостачання. Належне відповідачу нежитлове приміщення до системи теплопостачання не підключене, тобто не має комплексу теплоспоживчих установок, з`єднаних із системою теплопостачання, тому він не може вважатися споживачем теплової енергії. Крім того, додані до позову рахунки та акти приймання-передачі теплової енергії не відповідають вимогам Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». Тариф за Гкал опалення у відповідний період не підтверджений документально. Також цей тариф не погоджено з відповідачем. Детальний розрахунок теплової енергії з зазначенням необхідних вихідних даних для перевірки суми нарахування позивачем не здійснено. Недоведеними є також обставини щодо опалювальної площі приміщення відповідача. Надані позивачем документи не є підтвердженням того, що споживач отримав послугу з постачання теплової енергії, а наданий позивачем акт від 05.02.2019 обстеження системи теплоспоживання не є доказом, що підтверджує факт отримання споживачем теплової енергії у гарячій воді для опалення. Більш того, акт складений на ФОП [PERSON] за її відсутності. Представник відповідача у відзиві вказав, що у нежитловому приміщені відповідача прокладені та проходять транзитом труби тепловодоопалення для опалення будинку, які мають теплоізоляцію від розповсюдження тепла, фактично опалення від зазначених труб не подається, точки обігріву від цих труб (радіатори, батареї тощо) відсутні, тобто централізоване опалення приміщення не здійснюється та ніколи не здійснювалось. У своїй відповіді на відзив, представник позивача вказав про те, що джерелом тепла для опалення приміщення багатоквартирного житлового будинку є не конкретно радіатор опалення, а вся система опалення будинку в цілому, кожен її елемент, до яких, в числі інших, відносяться і радіатори, в тому числі і сусідній опалювальний простір. Між приміщеннями будинку йде постійний теплообмін, в тому числі приміщення, взагалі не обладнані хоч якимись елементами внутрішньобудинкової системи опалення, все одно отримують тепло з інших приміщень будинку - як через стіни і перегородки, так і з нагрітими повітряними масами через отвори і нещільності. Теплоенергія передається в опалювальні приміщення за рахунок теплопровідності, випромінювання і конвекції, і поширюється тепло не тільки від радіаторів, а й від інших елементів системи опалення (розподільчі трубопроводи, стояки тощо). Відсутність радіаторів не означає відсутність споживання комунальних послуг з опалення, так як і відключення опалення в окремому приміщенні не означає, що споживання комунальних послуг з опалення припиняється у випадку перекриття подачі теплоносія до системи опалення приміщення. У зв`язку з тим, що об`єкт споживання теплової енергії відповідача є спільним з будинком підключеним до теплової мережі позивача, то факт отримання теплоносія підтверджується рішеннями про початок та закінчення опалювальних сезонів відповідно до яких Концерном "МТМ" було розпочато і закінчено опалювальний сезон в м. Запоріжжі. Факт не укладення договору між позивачем та відповідачем не може слугувати підставою для звільнення споживача від сплати за фактично спожиту теплову енергію в спірний період. Система опалення приміщення, яке належить відповідачу, спільна з житловим будинком, що підтверджується актом від 05.02.2019 року, в якому зазначено, що приміщення [PERSON] використовується під магазин, вхід в магазин окремий, система опалення приміщення єдина з житловим будинком, перелік теплового обладнання системи опалення. Таким чином, факт наявності у належному відповідачу приміщенні теплопостачання по стоякам та трубопроводам, які проходять через це приміщення та входять до єдиної системи теплопостачання житлового будинку, є доведеним, та відповідно як опалювальному приміщенню відповідача, як опалювальному, величина навантаження на опалення розраховується з нормативно встановленою температурою внутрішнього повітря 18 °С. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 23.11.2020 р. відкрито провадження у справі та постановлено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Відповідно до розпорядження № 137 від 17.09.2021 року керівника апарату Шевченківського районного суду м. Запоріжжя Тен О.А., у зв`язку із відставкою судді [PERSON] на підставі рішення ВРП 1999/0/15/-21 від 16.09.2021 року, був проведений повторний автоматизований розподіл судової справи для визначення іншого судді. На підставі протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.09.2021 року матеріали цивільної справи передані визначеному головуючому судді Савеленко О.А. Ухвалою від 20.09.2020 року справа прийнята у провадження судді Савеленко О.А. У судовому засіданні 25.11.2021 року представник позивача Разладська В.Р. підтримала позовні вимоги та просила задовольнити їх у повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] заперечувала проти позовних вимог. Заслухавши пояснення сторін, всебічно вивчивши обставини справи, дослідивши надані письмові докази у сукупності, суд дійшов висновку, що позов заявлений обґрунтовано і підлягає задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин справи та відповідних їм правовідносин. Матеріали справи свідчать, що Концерн "Міські теплові мережі" є юридичною особою, метою діяльності якої відповідно до п. 2.1 Статуту є здійснення виробничо-технічної діяльності, спрямованої на постійне та безперебійне забезпечення споживачів тепловою енергією, одержання прибутку для здійснення діяльності Концерну та задоволення на його основі соціально-економічних інтересів трудового колективу Концерну. Предметом діяльності Концерну "Міські теплові мережі" є виробництво теплової енергії, транспортування теплової енергії магістральними та місцевими (розподільчими) тепловими мережами, постачання теплової енергії для потреб населення для обігріву житла і побутових потреб, комунально-побутових потреб підприємств, бюджетних установ та організацій, інших категорій споживачів, її збут тощо. (п. 2.2 Статуту) Правовідносини між Теплопостачальною організацією та Споживачем в сфері виробництва, транспортування та постачання теплової енергії регулюються Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, Законом України "Про теплопостачання" від 02.06.2005 № 2633-ІV, "Правилами користування тепловою енергією", затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 03.10.2007 за №1198 та іншими нормативно-правовими актами України. Стаття 1 Закону України "Про теплопостачання" дає визначення, зокрема, терміну споживач теплової енергії - фізична або юридична особа, яка використовує теплову енергію на підставі договору. Правилами користування тепловою енергією, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 03.10.2007 за № 1198, передбачено, що споживач теплової енергії - це фізична особа, яка є власником будівлі або суб`єктом підприємницької діяльності, чи юридична особа, яка використовує теплову енергію відповідно до договору. В супереч приписам Закону України "Про теплопостачання" та Правил користування тепловою енергією відповідачем не укладено з Концерном "Міські теплові мережі" договір купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді. Як вбачається з матеріалів справи, не зважаючи на фактичну відсутність договірних відносин з відповідачем щодо постачання теплової енергії позивач здійснював та продовжує здійснювати постачання теплової енергії до нежитлового підвального приміщення, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , площею 149,7 кв. м. Частиною 1ст. 12 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" передбачено, що надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Статті 7, 8 цього Закону визначають обов`язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг, і з урахуванням вказаних положень Закону позивач є виконавцем житлово-комунальних послуг, а відповідач є їх споживачем. Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 7 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" споживач зобов`язаний укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом. Цей обов`язок відповідає зустрічному обов`язку виконавця, визначеному п. 2 ч. 2 ст. 8 цього Закону готувати та укладати із споживачем договори про надання комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов їх виконання згідно з типовим договором. Основні правові, економічні та організаційні засади діяльності на об`єктах сфери теплопостачання та відносини, пов`язані з виробництвом, транспортуванням, постачанням та використанням теплової енергії врегульовано Законом України "Про теплопостачання". Відповідно до ст., ст. 1, 19 Закону України "Про теплопостачання" теплова енергія - товарна продукція, що виробляється на об`єктах сфери теплопостачання для опалення, підігріву питної води, інших господарських і технологічних потреб споживачів, призначена для купівлі-продажу. Вироблена теплова енергія постачається споживачу згідно з договором купівлі-продажу. Укладання договору на постачання теплової енергії передбачено і статтями 24 і 25 Закону України "Про теплопостачання" та є обов`язковим для сторін на підставі закону. Так, приписами статті 25 цього Закону визначено, що теплогенеруюча, теплотранспортна та теплопостачальна організації мають право укладати договори купівлі-продажу теплової енергії із споживачами, водночас приписами статті 24 Закону встановлено, що своєчасне укладання договору з теплопостачальною організацією на постачання теплової енергії є основними обов`язками споживача теплової енергії. Згідно з пунктами 4 та 14 Правил користування тепловою енергією, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1198 від 03.10.2007, користування тепловою енергією допускається лише на підставі договору купівлі-продажу теплової енергії між споживачем і теплопостачальною організацією, крім підприємств, що виробляють та використовують теплову енергію для цілей власного виробництва. Договори укладаються відповідно до типових договорів. Форми типових договорів затверджуються центральним органом виконавчої влади у сфері теплопостачання. За приписами ст. 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" споживач - це фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги. Аналогічне визначення міститься у ст.1 Закону України "Про теплопостачання". Статтею 9 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" передбачено, що споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Крім того, у частині 5 ст. 13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" зазначено, що відмова споживача (іншої особи, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача) від укладання договору з виконавцем комунальної послуги не звільняє його від обов`язку оплати фактично спожитої комунальної послуги, наданої таким виконавцем. Згідно із зазначеними нормами закону, споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність письмово оформленого договору з виконавцем послуг не позбавляє споживача обов`язку оплачувати надані йому послуги. За приписами ст., ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до вимог закону, умов договору. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналогічний припис містять ч., ч. 1, 7 ст. 193 ГК України. Судом встановлено, що об`єкт теплопостачання, який розміщений за адресою: [ADDRESS] , а саме, нежиле приміщення, ІІ підвалу під літерою А-4, розташоване у підвалі 4-х поверхового житлового будинку, належить на праві приватної власності [PERSON] , про що свідчить договір купівлі-продажу 362 від 05.02.2009 року, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Пянтковською О.Г. та підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме манно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 213051279 від 18.06.2020 р. У період з листопада 2018 року по квітень 2020 року позивач надав відповідачу теплову енергію на загальну суму 35714,14 грн. про що надано до суду детальний розрахунок цієї заборгованості і який не було спростовано відповідачем. Матеріалами справи встановлено, що договір купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді між позивачем та відповідачем укладено не було, хоча позивачем вчинялися дії спрямовані на укладення такого договору. Отже, у даному випадку має місце бездоговірне користування тепловою енергією. Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 11.04.2018 у справі №904/2238/17 та від 16.10.2018 у справі №904/7377/17, відповідно до якої укладення договору з теплопостачальною організацією відповідно до статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та Правил користування тепловою енергією, є не правом споживача послуг, а його обов`язок. Але, сам факт не укладення такого договору не може слугувати підставою для звільнення споживача від сплати за фактично спожиту теплову енергію в спірний період. Щодо посилань відповідача провідсутність обов`язку сплачувати послуги за постачання теплової енергії через відсутність радіаторів в приміщенні суд зазначає наступне. Теплопостачання - це особливий вид комунальної послуги. Система теплопостачання для здійснення покладених на неї завдань виконується з окремих технологічно пов`язаних частин, що складають систему централізованого постачання, включає сукупність взаємопов`язаних джерел теплової енергії (технічних елементів і пристроїв), призначених для передачі у приміщення необхідної кількості тепла та підтримання в них заданої температури повітряного середовища. Теплова енергія передається в опалювальні приміщення за рахунок теплопровідності, випромінювання в конвекції, і поширюється не тільки від радіаторів, але й від інших елементів системи опалення (трубопроводи, стояки, підводки тощо). Відповідно до законів термодинаміки тепло передається від більш нагрітих тіл до менш нагрітих, а теплова енергія, що міститься в повітрі, в елементах інтер`єру приміщення, передається, в тому числі, і в сусідні приміщення через внутрішні стіни, перегородки та перекриття. Внутрішньобудинкова система опалення проектується таким чином, щоб забезпечити нормативну температуру повітря у всіх приміщеннях будинку. Згідно з пунктом 6.3.4. ДБН В.2.5-67:2013 «Опалення, вентиляція та кондиціонування» опалення слід проектувати з урахуванням теплового балансу між тепловтратами та теплонадходженнями, у тому числі теплоти, що регулярно надходить у приміщення від трубопроводів. Теплова енергія подається в житловий будинок через приєднану мережу і розподіляється по всьому будинку по внутрішньобудинковій системі теплопостачання, що складається із стояк нагрівальних елементів, а також іншого обладнання розташованого на цих мережах. При цьому, відсутність радіаторів не означає відсутність споживання послуг з централізованого опалення, оскільки наявність стояків в приміщенні свідчить про надходження тепла в приміщення. Законодавство, яке регулює відносини, пов`язані з виробництвом, транспортуванням, постачанням та використанням теплової енергії, пов`язує обов`язок споживача сплатити вартість теплової енергії з фактом її споживання. Отже, при підрахунку теплоспоживання необхідно враховувати, в тому числі, тепловиділення в приміщенні від поверхонь прокладених трубопроводів (стояків, підводок до приладів тощо), що знаходяться у приміщенні з приладами обліку або без них. Таким чином, якщо навіть у приміщенні відсутні опалювальні прилади, але є стояки, підводки до приладів, споживач повинен сплачувати за фактичне тепло, яке виділяється від зазначених трубопроводів. Підведення централізованого опалення до стояка об`єкта теплопостачання свідчить про надання послуг Позивачем. Таким чином, позивач виконав свої зобов`язання щодо надання послуг з централізованого опалення, а відповідач, незалежно від споживання цієї послуги або відмови від її споживання, зобов`язаний оплатити надані послуги. У разі наміру споживача не отримувати відповідні послуги він не позбавлений можливості у передбачений законом спосіб провести відключення об`єкта теплопостачання від мережі теплопостачання. Оцінивши фактичні обставини, суд приходить до висновку, що відповідачем не надано доказів відключення належного йому приміщення від системи теплопостачання житлового будинку у встановленому законодавством порядку. Позивачем також на підставі ст. 625 ЦК України заявлено вимоги про стягнення з відповідача втрати від інфляції в розмірі 530,40 грн., за загальний період з листопада 2018 по квітень 2020 та 3 % річних, за вказаний період в розмірі 754,07 грн. Суд, перевіривши розрахунок 3% річних та інфляційних втрат визнає його арифметично та методологічно правильним, а вимогу обґрунтованою. Відповідно до ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно до ч. 1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно до ст. ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. На час розгляду справи надані позивачем докази та розрахунки не спростовані відповідачем. За таких підстав, суд вважає позовні вимоги Концерну «Міські теплові мережі» обґрунтованими та доведеними, тому зазначена сума підлягає стягненню з відповідача. Відповідно до ч. 2 ст.141 ЦПК України у разі задоволення позову судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved