Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про усунення перешкод у спілкуванні та вихованні дитини, визначення способу участі у спілкуванні та вихованні дитини. В обгрунтування позову зазначено: [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 22.06.2018 року. Від даного шлюбу вони мають малолітню дитину сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 16.07.2019 року, актовий запис №126. Згідно рішення Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 26.11.2019 року шлюб між сторонами розірвано. Ще до офіційного розірвання шлюбу, відповідач разом з дитиною змінила місце свого проживання та переїхала до свого батька в с. Ногайське та стала чинити позивачу перешкоди у спілкуванні з дитиною, при цьому не надаючи будь - яких мотивованих та законних пояснень з цього приводу. Отже, на даний час дитина мешкає разом із матір`ю за адресою: [ADDRESS] . Прийнявши ситуацію щодо переїзду відповідачки, позивач має намір спілкуватися із своїм сином на регулярній основі за місцем її проживання в с. Ногайське Генічеського району. На його звернення вирішити питання мирним шляхом відповідачка, намагається ігнорувати обговорення виховання, оздоровлення та відпочинку сина, шляхом блокування його номеру телефону, тим самим створює перешкоди у спілкуванні йому - як батьку - з сином, створює умови, при яких дитина буде обділена увагою і турботою рідного батька. У зв`язку із складністю ситуації, у серпні 2020 року позивач звернувся до органу опіки та піклування Генічеської районної державної адміністрації із відповідною заявою та пакетом документів щодо перешкод у спілкуванні з дитиною. За наслідками проведеної роботи було підготовлено розпорядження голови районної державної адміністрації Генічеської районної державної адміністрації, №544 від 03 грудня 2020 року, відповідно до якого позивачу було визначено дні спілкування з дитиною, [PERSON] , [INFO] , а саме: рекомендовано батьку для спілкування вихідні дні: з 10.00 год. до 20.00 год. суботи, неділі першої та третьої неділі місяця на житловій площі матері. Даним розпорядженням відповідачу було роз`яснено не чинити перешкоди у спілкуванні батька з сином. Проте, відповідачка відмовилася виконувати дані рекомендації та зажадала від позивача рішення суду з даного питання. Після отримання розпорядження Органу опіки та піклування (дата отримання лютий 2020 року), позивач намагався зустрітися з сином, але відповідачка заборонила та продовжує чинити йому перешкоди у спілкуванні та вихованні дитини. Так, 17 квітня 2021 року, позивач, разом із своїми батьками, [PERSON] та [PERSON] , приїхав (з подарунками для сина) в с. Ногайське аби скористатися своїми батьківськими правами щодо зустрічі з сином у відведений час, але його приїзд для зустрічі з дитиною був проігнорований. Батько відповідачки повідомив, що останньої з дитиною вдома не має, про її місцезнаходження відмовився говорити, бо відповідачка йому заборонила. Оскільки, позивач уже втретє приїздив до сина, але побачити дитину так і не зміг, бо відповідачка насолоджується своєю владою щодо заборони, тому він 17.04.2021р. вимушений був викликати поліцію та написати заяву відносно неправомірної поведінки відповідачки, що підтверджується протоколом прийняття заяви, його поясненнями від 17.04.2021р., та листом Генічеського відділу поліції ГУНП в Херсонській області від 22.04.2021р. № 5298/01/31-2021. На його (позивача) дзвінки, щодо побачення з сином у вихідний день (субота або неділя) відповідачка не брала слухавки, тобто домовитися з нею щодо дня зустрічі з дитиною не виявляється можливим. Отже, на даний час позивач залишитися із дитиною сам на сам не може, оскільки відповідачка з сином переховується, а коли знаходиться вдома і він приїздить, його у будинок не допускають, забрати дитину до себе додому йому також не дозволяється, мови про можливість залишити сина із ночівлею у нього вдома взагалі бути не може. Крім цього, намагання позивача направити поштою подарунки для сина, також не приймаються відповідачкою, що підтверджується копіями квитанцій з нової пошти. Отже, відповідачка створила штучні перешкоди у спілкуванні позивача з сином, у зв`язку з чим порушує права дитини, встановлені Законом України «Про охорону дитинства». Позивач розуміє, що його син страждає після їх розлучення, він хвилюється та по-своєму розуміє неприємні зміни в сім`ї. Відповідачка, забороняючи спілкування сина з батьком, вселяє дитині впевненість «Мене батько не любить!». Відповідачка не розуміє, що для того щоб син легше та без наслідків переніс розлучення батьків, варто спілкування з ним, навіть, якщо йому виповнилося всього два с половиною рочки. Дещо згодом син все зрозуміє сам. Не можна у жодному разі приховувати сімейні проблеми, дитина все одно відчуває психологічний дискомфорт у родині. Позивач бажає виконувати свій батьківський обов`язок в повній мірі, має велике бажання виховувати свою дитину, спілкуватися із сином, проявляти свою батьківську любов особисто. Попри це всі його спроби на нормальне спілкування з дитиною і врегулювання питання мирним шляхом були відповідачкою відкинуті. Враховуючи, що син позивача не відвідує дошкільний заклад, де б він міг бачитися з дитиною, та далека відстань (понад 450 км) від його місця проживання і місця проживання дитини, то вичерпалися всі можливі засоби досудового вирішення питання спілкування та його участі у вихованні власного сина, та й на територію подвір`я і до будинку його не пускають. За період з травня 2019 року і по теперішній час позивач щомісячно сплачує на користь відповідачки аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частки від свого заробітку та в 1/8 частці від свого доходу на матір дитини до досягнення дитиною трьох років. Позивач є здорового людиною, на обліку в нарко/псих диспансері не перебуває, отже, перешкод у спілкуванні з дитиною, які б могли на неї негативно вплинути, не має. Жодних обставин або належних чи допустимих доказів, які б унеможливлювали право батька на спілкування із малолітнім сином, чи обставин, які б свідчили про спілкування батька з сином, яке перешкоджало б нормальному розвитку дитини, або обумовлювало його побачення з дитиною у присутності інших осіб, не встановлено та відповідачем не наводиться. Тому,\~позивач просить\~суд зобов`язати\~ [PERSON] [INFO] не перешкоджати [PERSON] , [INFO] брати участь у вихованні та вільному спілкуванні з сином, [PERSON] , [INFO] наступним чином: -безперешкодні зустрічі з дитиною без участі будь-яких інших осіб - щосуботи та щонеділі з 09 годин 00 хвилин до 19 години 00 хвилин; -безперешкодне проведення відпустки з дитиною без участі матері дитини - щороку у літній період строком на 14 діб; -безперешкодна участь у спільному святкуванні дня народження сина (з можливою участю інших осіб з боку батька - бабусі і дідуся) - кожного року 11 -го жовтня з 09 години 00 хвилин до 22 години 00 хвилин; -безперешкодна участь у спільному святкуванні державних, релігійних свят України - на кожне державне, релігійне свято України з 09 години 00 хвилин до 22 години 00 хвилин. Зобов`язати [PERSON] , за два дні до дня зустрічі з сином, надавати [PERSON] точну інформацію щодо фактичного місця проживання, перебування дитини, а у разі настання таких змін, повідомити про це його особисто на наступний день з дня настання таких обставин. По даній справі 20.05.2021 року було відкрито провадження та призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження з проведення підготовчого судового засідання. Відзив до суду не надходив. В підготовчому судовому засіданні спір між сторонами не врегульовано, тому згідно ухвали суду від 18.06.2021 року підготовче провадження по даній справі закрито та призначено справу до розгляду в судовому засіданні. В судових засіданнях позивач [PERSON] повністю підтримав заявлені позовні вимоги з підстав зазначених у позові та додав, що навіть після подачі позову до суду він неодноразово пропонував відповідачеві врегулювати даний спір, але відповідач не бажає вирішити спір мирним шляхом. Будь-які запропоновані графіки для спілкування з дитиною вона відхиляє, досягнути компромісу їм не вдалося. Відповідач продовжує чинити йому перешкоди у спілкуванні із сином. Він бажає приймати участь у вихованні дитини, але відносини, які склалися між ним та відповідачем не дають можливості вирішити це питання в добровільному порядку, тому він просив суд позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, а також стягнути з відповідача судові витрати в розмірі 6908, 00 грн, що включає: судовий збір 908, 00 грн та витрати на правову допомогу в розмірі 6000 грн. 00 коп. Представник позивача- адвокат Силкіна Надія Іванівна також підтримала позовні вимоги заявлені [PERSON] та доповнила, що вона разом з позивачем протягом тривалого періоду ( до подачі позову до суду і протягом всього часу перебування справи на розгляді в суді) намагалися досягти компромісу, домовитися з відповідачем про спільний графік спілкування батька із сином. Ними навіть була підготовлена мирова угода щодо порядку реалізації батьківських прав батьком, який проживає окремо від дитини, з врахуванням інтересів малолітньої дитини. Вказана мирова угода була направлена на адресу суду 14.01.2022 року. Але відповідач відмовилася на укладення мирової угоди, із жодним запропонованим графіком спілкування батька з дитиною вона не погодилася. Тобто, чинить перешкоди у спілкуванні батьку із своїм малолітнім сином, що негативно впливає на емоційний та психологічний розвиток дитини. Тому, вона також просила суд позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, а також стягнути з відповідача понесенні позивачем судові витрати на загальну суму 6908, 00 грн, що включає: судовий збір 908, 00 грн та витрати на правову допомогу в розмірі 6000 грн. 00 коп. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] не визнала та пояснила, що вони дійсно перебували в зареєстрованому шлюбі з позивачем та мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Починаючи з народження дитини позивач взагалі не цікавився вихованням дитини, не приділяв дитині належної уваги. Їхні відносини з позивач погіршувалися з кожним днем, тому вони прийняли рішення про розлучення. Офіційно шлюб між ними розірвано 26.11.2019 року. Ще до офіційного розірвання шлюбу вона змінила своє місце проживання і разом з дитиною переїхала на постійне місце проживання до свого батька [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , де і мешкають з дитиною на даний час. За весь цей період позивач жодного разу не поцікавився дитиною і бажання спілкуватися із сином не виявляв. Вона дійсно заблокувала його номер телефону та у всіх соціальних мережах, оскільки з боку позивача на її адресу були постійні погрози та образи і жодного разу позивач під час телефонних дзвінків не поцікавився життям свого сина. Також, відповідач зазначила, що про розпорядження № 544 від 03.12.2020 року «Про визначення способу участі у вихованні та спілкуванні [PERSON] із малолітньою дитиною» їй не було відомо. Вказане рішення вона отримала лише 21.04.2021 року. Після того, як вона отримала вказане розпорядження позивач жодного разу не виявив бажання побачитися із сином. [PERSON] зазначила, що вона не перешкоджала позивачеві у спілкуванні з дитиною. Вона не заперечує, про спілкування [PERSON] із сином, але на запропоновані позивачем графіки спілкування з дитиною вона не погоджується. Тому, просила суд при винесені рішенні врахувати, що дитина взагалі не знає свого батька, тому вона бажає, щоб всі зустрічі з дитиною відбувалися лише в її присутності і на її території, повністю заперечує, щоб [PERSON] забирав дитину, а також просила врахувати наданий нею розпорядок дня малолітнього сина. Представник відповідача в судовому засіданні повністю підтримав думку відповідачки. Просив суд в задоволенні позову відмовити в повному обсязі посилаючись на ст. 159 СК України та зазначив, що [PERSON] не чинила і не чинить перешкод позивачу у спілкуванні з дитиною і не ухилялася від виконання розпорядження № 544 від 03.12.2020 року «Про визначення способу участі у вихованні та спілкуванні [PERSON] із малолітньою дитиною», тому існують всі підстави для відмови в задоволенні позову. Представник служби у справах дітей Генічеської міської ради в Херсонській області Коваленко Іван Іванович пояснив, що до служби у справах дітей звернувся [PERSON] із заявою щодо усунення перешкод у спілкуванні з малолітньою дитиною та визначення способу участі у вихованні та спілкуванні з дитиною. На засідання комісії з вирішення даного питання були запрошені сторони. Тобто, про те, що [PERSON] звернувся до служби у справах дітей з вищевказаною заявою відповідачеві було відомо. Засідання комісії проведено за відсутності сторін, відповідач по телефону повідомила, що не має можливості з`явитися на засідання комісії. 27.11.2020 року було проведено засідання комісії з питань захисту прав дитини районної державної адміністрації щодо вказаного питання. 03.12.2020 року на підставі рішення засідання комісії з питань захисту прав дитини районної державної адміністрації від 27.11.2020 року видано Розпорядження голови Генічеської районної державної адміністрації № 544 від 03.12.2020 року « Про визначення способу участі у вихованні та спілкуванні із малолітньою дитиною батька [PERSON] », яким 1. Визначено дні спілкування з дитиною [PERSON] , [INFO] батьку дитини [PERSON] на житловій площі матері, враховуючи вік та стан здоров`я дитини, а саме: рекомендувати батьку для спілкування вихідні дні з 10.00 години до 20.00 години суботи, неділі першої та третьої неділі місяця. Довести до відома [PERSON] та [PERSON] обов`язковість до виконання рішення органу опіки та піклування. Оскільки відповідач по справі не була присутня на засіданні комісії вказане рішення і розпорядження були направлені [PERSON] поштою. Також на виконання ухвали суду представник служби у справах дітей Генічеської міської ради в Херсонській області Коваленко Іван Іванович надав до суду Акт обстеження умов проживання. Обстеження було проведено за фактичним місцем проживання [PERSON] та її сина [PERSON] , 2018 року народження за адресою: [ADDRESS] . Умови проживання дитини відповідають санітарно-гігієнічним нормам, дитина має окрему кімнату. В будинку належні умови для проживання, виховання, навчання та розвитку дитини. Мати в повному обсязі виконує свої батьківські обов`язки. В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що він являється рідним батьком [PERSON] . Подружнє життя [PERSON] та [PERSON] не склалося, між ними постійно виникали сварки. Після народження їхнього сина [PERSON] взагалі не цікавився вихованням дитини. Всі негаразди в родині призвели до їхнього розлучення. [PERSON] разом із сином [PERSON] , ще до офіційного розірвання шлюбу з [PERSON] переїхала на постійне місце проживання до нього за адресою: [ADDRESS] , де і мешкають з дитиною на даний час. [PERSON] приїздив у серпні 2019 року, його приїзд закінчився викликом поліції. У 2020 році його приїзд був пов`язаний з проханням надання дозволу на зняття дитини з реєстрації попереднього місця проживання, бажання побачити дитину він ніколи не виявляв. Бажання спілкуватися з дитиною [PERSON] не мав і життям свого малолітнього сина взагалі ніколи не цікавився. В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що вона являється дружиною [PERSON] . Ще в 2019 році на постійне місце проживання до них переїхала донька її чоловіка [PERSON] разом із сином [PERSON] . Вони і на даний час мешкають всі разом. [PERSON] зазначила, що між [PERSON] та [PERSON] були постійні сварки, сторони між собою не спілкуються. [PERSON] не цікавився і не цікавиться життям свого малолітнього сина [PERSON] . В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що вона є рідною тіткою [PERSON] і їй відомо про те, що позивач мало приділяв уваги дитині. Один з його приїздів до [PERSON] закінчився викликом поліції, оскільки [PERSON] намагався забрати дитину у [PERSON] . Позивач та відповідач між собою не спілкуються. Бажання з боку батька брати участь у вихованні дитини вона ніколи не бачила. Розглянувши матеріали справи та перевіривши доводи сторін, приймаючи до уваги пояснення свідків, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог [PERSON] .. Так, судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі. Сторони мають спільну дитину, сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] , виданого 16.07.2019 року Тернівськимм відділом ДРАЦС Головного ТУЮ у Дніпропетровській області. Згідно рішення Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 26.11.2019 року, справа № 194/1918/19 шлюб між [PERSON] та [PERSON] - розірвано. Малолітній [PERSON] , 2018 року народження проживає разом із матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Акт обстеження умов проживання від 22.04.2021 року - обстеження було проведено за фактичним місцем проживання [PERSON] та її сина [PERSON] , 2018 року народження за адресою: [ADDRESS] . Умови проживання дитини відповідають санітарно-гігієнічним нормам, дитина має окрему кімнату. В будинку належні умови для проживання, виховання, навчання та розвитку дитини. Мати в повному обсязі виконує свої батьківські обов`язки. Згідно судового наказу від 06.06.2019 року, справа № 194/944/19 [PERSON] зобов`язаний до сплати аліментів на утримання дитини [PERSON] , 2018 року народження в розмірі ј частини з усіх видів заробітку ( доходу) боржника, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 17.05.2019 року і до досягнення дитиною повноліття. Згідно постанови про відкриття виконавчого провадження від 02.07.2019 року ВП № 5944430 відкрито виконавче провадження щодо примусового виконання судового наказу від 06.06.2019 року, справа № 194/944/19. Згідно довідки про виплату аліментів від 05.05.2021 року та довідки про отримання аліментів від 07.06.2021 року заборгованість з виплати аліментів у [PERSON] відсутня. Відповідно до Розпорядження голови Генічеської районної державної адміністрації № 544 від 03.12.2020 року « Про визначення способу участі у вихованні та спілкуванні із малолітньою дитиною батька [PERSON] ». 1.Визначено дні спілкування з дитиною [PERSON] , [INFO] батьку дитини [PERSON] на житловій площі матері, враховуючи вік та стан здоров`я дитини, а саме: рекомендувати батьку для спілкування вихідні дні з 10.00 години до 20.00 години суботи, неділі першої та третьої неділі місяця. 2.Довести до відома [PERSON] та [PERSON] обов`язковість до виконання рішення органу опіки та піклування. 3.У разі не погодження [PERSON] та [PERSON] із рішенням комісії з питань захисту прав дитини рекомендовано їм звернутися до суду з метою визначення способу участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від дитини. Позивач стверджує, що відповідач чинить йому перешкоди у спілкуванні з дитиною, у зв`язку з чим виконання Розпорядження від 03.12.2020 року є неможливим, а тому він просить встановити новий графік та зобов`язати відповідача не перешкоджати йому спілкуватись із дитиною. Сімейним законодавством встановлено наступне. Мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини (стаття 141 СК України). Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом (стаття 153 СК України). Згідно з частинами другою та третьою статті 157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Відповідно до частини першої статті 159 СК України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Тлумачення статті 159 СК України свідчить, що позов про усунення перешкод у вихованні дитини і спілкуванні з нею є позовом про заборону поведінки особи, яка чинить перешкоди іншій особи у здійсненні нею свого права. Відповідно до частини другої статті 159 СК України суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. У статті 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року передбачено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Європейський суд з прав людини зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків вимагатиме від судів ретельної перевірки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v.UKRAINE, №10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HUNT v.UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). На рівні внутрішнього законодавства України принцип урахування найкращих інтересів дитини викладено у пункті 8 статті 7 Сімейного кодексу України та у статті 11 Закону України «Про охорону дитинства», згідно з положеннями яких регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини; предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів дитини. Згідно частин другої, третьої статті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Статтею 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Отже, обов`язки щодо забезпечення розвитку дитини покладаються на обох батьків, кожен з батьків зобов`язаний приймати участь у вихованні дитини не епізодично, а постійно, характер таких зустрічей не повинен носити формальний характер, а між батьками та дитиною повинен існувати систематичний психоемоційний контакт, при цьому слід дотримуватися розумного балансу на участь обох батьків у вихованні дитини. Відповідно до статті 15 Закону України «Про охорону дитинства» батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право на спілкування з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Отже, законодавством України закріплено обов`язок того із батьків, який проживає окремо, брати участь у вихованні дитини. У іншого з батьків виникає зустрічний обов`язок не чинити цьому перешкоди. Із поданих сторонами письмових доказів та пояснень сторін в судовому засіданні вбачається, що батьки не дійшли згоди щодо способів участі батька в спілкуванні з дитиною, яка проживає разом із матір`ю. Про це свідчить звернення батька до органів опіки у 02.08.2020 року із заявою про встановлення графіку зустрічей із малолітнім [PERSON] .. Розпорядженням голови Генічеської районної державної адміністрації № 544 від 03.12.2020 року встановлений графік зустрічей батька з дитиною. Про те, сторони не досягли компромісу і розпорядження не виконується. Відповідач в судовому засіданні не заперечувала, що графік побачень не виконується, однак це зумовлено не її діями щодо перешкоджання у спілкуванні, побаченнях батька із сином, а діями самого позивача, який не бажає приймати участі у вихованні та спілкуванні з дитиною, крім того існують певні суперечності щодо їх особистого спілкування. Відповідач вказувала, що не заперечує щодо побачень дитини із батьком, однак такі побачення повинні відбуватися за її участі, тільки на її території, оскільки дитина взагалі не знає свого батька та у відповідності до режиму дня дитини та її бажання. Як встановлено в судовому засіданні позивач [PERSON] має постійне місце роботи, сплачує аліменти на утримання дитини, на обліку у лікаря нарколога чи психіатра не перебуває. Відповідач також має постійне місце роботи. З січня 2019 року перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення 3х-річного віку. Позитивно характеризується за місцем роботи та місцем проживання. Сторони спільно домовилися про місце проживання дитини з матір`ю, але [PERSON] як батько дитини, також бажає приймати участь у вихованні свого сина. Суд при встановленні способу спілкування має дотримуватися розумного балансу на участь обох батьків у вихованні дитини. Встановлені фактичні обставини справи на підставі поданих учасниками справи доказів свідчать про те, що між батьками малолітнього [PERSON] , 2018 року народження [PERSON] та [PERSON] склалися неприязні стосунки і у добровільному порядку досягти згоди щодо способу участі батька, який проживає окремо від дитини, у її вихованні і спілкуванні із сином сторони не можуть. Позивач, який є батьком дитини, бажає піклуватися про сина та любить його, активно проявляє бажання щодо участі у вихованні та спілкуванні із дитиною. Обставин, які б свідчили про аморальну або неналежну поведінку батька по відношенню до дитини, що може зашкодити розвиткові дитини, судом не встановлено. Таким чином, жодних обставин або належних чи допустимих доказів, які б унеможливлювали право батька на спілкування із малолітнім сином, чи обставин, які б свідчили про спілкування батька із сином, яке перешкоджало б нормальному розвитку дитини, судом не встановлено, відповідачкою не доведено, та матеріали справи таких доказів не містять. Вирішуючи спір щодо участі у вихованні та порядку зустрічей батька із сином, суд бере до уваги передусім інтереси дитини з урахуванням конкретних обставин справи, а також керується тим, що встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. На підставі досліджених письмових доказів та пояснень сторін судом встановлено, що малолітній [PERSON] майже не знає свого батька, але [PERSON] має право на визначення свого статусу у дитини, його право підлягає захисту, оскільки він бажає бути присутнім в житті дитини, спілкуватися з ним та приймати участь у його вихованні. При вирішенні питання про періодичність побачень батька із сином, судом враховано графік зайнятості дитини, малолітній вік дитини, час необхідний для встановлення довірливих відносин між батьком та дитиною, а також майбутнє дорослішання дитини. Судом також враховано висновок органу опіки щодо графіку побачень. Оскільки, дитина майже не знає свого батька та враховуючи малолітній вік дитини суд вважає за правильним буде, щоб перший рік зустрічі батька проходили в присутності матері та на її території, з метою не травмування психіки дитини та налагодження зв`язку між ними. Але , наявність конфлікту та неприязних відносин між батьками для дитини буде створювати стресову та напружену ситуацію, тому суд вважає, що одного року достатньо для встановлення зв`язку дитини з батьком, щоб в подальшому їх зустрічі могли відбуватися без присутності матері. Оскільки, сторони проживають на великій відстані ( близько 500 км) один від одного, позивач офіційно працевлаштований, тому кращі дні для побачень батька з дитиною будуть вихідні дні, але враховуючи, що у кожного із сторін можуть змінюватися обставини, суд вважає за можливе у разі домовленості з матір`ю визначити будь-який інший день тижня, враховуючи побажання та інтереси дитини. Враховуючи графік дитини, який надала відповідач - підйом дитини з 08.30 до 09.00 години та вечеря о 19.00 годині, далі готування до сну. Тому, суд вважає, що саме з 09.00 години до 19.00 години буде комфортним часом для спілкування батька із сином. Також, суд вважає доцільним визначити і можливість спільного відпочинку батька із сином з метою оздоровлення у літній період, але враховуючи малолітній вік дитини, період відпустки повинен бути узгоджений з матір`ю дитини, з врахуванням інтересів дитини. Надання можливості спільного відпочинку батька із сином відповідатиме не лише принципу рівності батьків у спілкуванні з дитиною, а й інтересам дитини, оскільки відвідування нового міста на території України сприятиме розширенню його кругозору, отриманню нових навичок та досвіду. Встановлений судом спосіб участі батька у вихованні дитини не виключає можливості спілкування батька із сином за допомогою засобів зв`язку, а також вирішення батьками спільно інших питань, що стосуються виховання дитини. З врахуванням встановлених обставин та доказів, які містяться в матеріалах справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню з наведених вище підстав. Також суд зазначає, що визначений судом спосіб участі батька [PERSON] у вихованні та спілкуванні з малолітнім сином, з урахуванням вікових змін дитини, його розвитку та потреб чи у випадку виникнення негативних наслідків для дитини за результатами спілкування з батьком, може бути змінений в майбутньому за позовом одного з батьків за наявності відповідних підстав. Щодо вирішення питання про відшкодування судових витрат, які складаються із судового збору та витрат на правову допомогу, суд приходить до висновку про їх часткове задоволення з наступних підстав. Відповідно до ч. 1\~ст. 133 ЦПК України\~судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3\~ст. 133 ЦПК України). Згідно ч.1\~ст.134 ЦПК України\~разом з першою заявою по суті спору, кожна сторона подає до суду попередній орієнтований розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку з розглядом справи. Представником позивача на підтвердження витрат на правову допомогу було надано Договір про надання правової допомоги від 17.04.2021 року, орден на надання правової допомоги серія ЗП № 043239 від 06.05.2021 року, Акт виконаних робіт від 22.07.2021 року на загальну суму 6000 гривень, квитанцію до прибуткового касового ордера від 22.07.2021 року про сплату [PERSON] адвокату Силкіній Н.І. за договором про надання правової допомоги коштів сумі 6000 гривень. Відповідно до ч. 2\~ст. 137 ЦПК України\~за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Крім того, за ч.1, ч.6\~ст.141 ЦПК України\~на сторони по справі, пропорційно розміру задоволених позовних вимог, покладається судовий збір. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. При вирішенні питання про розподіл судових витрат судом враховано, що позивач та його представник протягом всього судового процесу спонукали відповідача врегулювати спір мирним шляхом, шляхом укладення мирової угоди, але сторони не досягли компромісу, позовні вимоги задоволено частково, а саме визначено інший порядок участі у спілкуванні та вихованні батька і дитини, тому суд приходить до висновку, що вимога про стягнення судових витрат також підлягає частковому задоволенню в розмірі 50% від загальної суми, що становить: 3000 гривень на правову допомогу та 454 гривні судовий збір.

Outcome: partial