Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-16 00:00:00

[PERSON] звернулась з позовом до [PERSON] , вказавши про те, що їй на праві власності належить квартира [ADDRESS] , яку вона придбала 27.07.2021 року у [PERSON] . Вказаним договором сторони обумовили в строк до 01.08.2021 року зняти з реєстраційного обліку всіх осіб, що зареєстровані у вказаній квартирі. [PERSON] передбачений договором обов`язок виконала, проте [PERSON] до цього часу місце реєстрації проживання не змінив у добровільному порядку, оскільки з 2017 року мешкає в РФ, тому просить суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою. Разом із позовною заявою, позивачем долучено нотаріально посвідчену заяву [PERSON] [INFO] про визнання позову, в якій відповідач просить суд позов задовольнити у повному обсягу та розглянуть справу за його відсутності через неможливість приїхати на територію України. Ухвалою суду від 27.08.2021 року відкрите провадження та справу призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження. 17.01.2022 року позивач направила до суду заяву про долучення додаткових письмових доказів та просила розглянути справу за її відсутності на підставі наданих доказів, наполягаючи на задоволенні позову. Сторони, повідомлені належним чином про час та місце розгляду справи, в підготовче судове засідання не з`явились. Від позивача та відповідача надійшли заяви про розгляд справи за їх відсутності, третя особа без самостійних вимог на предмет спору не повідомила причини своєї неявки. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. В ході розгляду справи з боку позивача до матеріалів справи були долучені додаткові письмові докази. Відповідач не направив до суду відзив на позовну заяву, третя особа не направила до суду письмових пояснень щодо позову. При вивченні письмових доказів судом встановлено наступне. 27.07.2021 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Кузьміною Н.О.. відповідно до умов договору, [PERSON] передала у власність [PERSON] квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , а покупець прийняла цю квартиру у власність і сплатила за неї ціну відповідно з умовами цього договору. Згідно з п. 6 договору, продавець зобов`язалась, у тому числі, знятися та зняти третіх осіб з реєстраційного обліку з відчужуваної квартири в строк до 01.08.2021 року. За інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, квартира [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON] , на підставі договору купівлі-продажу серії та номеру 296, виданого 27.07.2021 року приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Кузьміною Н.О. За відомостями Департаменту реєстраційних послуг ЗМР, станом на 05.08.2021 року, [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] направив до суду посвідчену нотаріусом м. Москва Панаетовою М.М. 23.07.2021 року за №77/429-н/77-2021-4-613 заяву, в якій зазначив про визнання позовних вимог про визнання його таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] та позов просив задовольнити у повному обсягу, та у зв`язку з неможливістю приїхати на територію України просить розглянути справу за його відсутності. При вирішенні справи суд виходить з такого. Відповідно до статті 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності є непорушним. Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, що встановлено ч. 1 ст. 316 ЦК України. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном - ч. 1ст. 317 ЦК України. Стаття 391 ЦК України надає право власнику майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Стаття 405 ЦК України вказує, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. За ст. 72 ЖК Української РСР, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. За ч. 1 ст. 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. За результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу, відповідно до ч. 3, 4 ст. 206 ЦПК України. З досліджених судом доказів вбачається, що [PERSON] не мешкає в квартирі та не є її власником, що створює для позивача перешкоди у здійсненні повною мірою права власності, яке з урахуванням встановлених обставин та наведених норм закону підлягає захисту. Оскільки дослідженими доказами підтверджені наведені у позові обставини, відповідач визнав позовні вимоги, суд вбачає підстави для задоволення позову. Судом не вирішувалось питання про стягнення з відповідача на користь позивача судового збору, оскільки така вимога не була заявлена. На підставі викладеного,

Outcome: approved