Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-04 00:00:00

Позивач, від імені та в інтересах якого на підставі договору діє адвокат Дмитренко Ігор Миколайович, звернувся до суду із позовом про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності на житловий будинок. У своїх вимогах позивач посилається на те, що 09 березня 2003 року між ним та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу житлового будинку з усіма господарськими будівлями і спорудами за адресою: [ADDRESS] за 18000,00 грн., про що сторони склали відповідну розписку. Після укладення угоди, [PERSON] передала позивачу у власність дане нерухоме майно, правовстановлюючі документи на нього і зобов`язалася вчинити дії, необхідні для нотаріального оформлення укладеного між ними договору купівлі-продажу. [INFO] [PERSON] померла, єдиним потенційним спадкоємцем після її смерті є її син [PERSON] , який проте свої спадкові права на вищевказаний будинок не оформляв. Коли позивач звернувся до [PERSON] з приводу нотаріального оформлення договору купівлі-продажу будинку, останній відмовив йому оскільки для цього йому спочатку потрібно було б оформити свої спадкові права, що тягнуло б за собою велику витрату часу і коштів, а тому він відмовила позивачу вказавши, що оскільки будинок вже давно продано то його не обходить його доля і витрачати гроші на його оформлення він не має наміру. З 2003 року позивач фактично володіє вищезазначеним будинком на свій розсуд, проживає у ньому, ремонтує і облаштовує його. З посиланням на те, що зі свого боку позивач виконав всі умови договору, передавши [PERSON] грошові кошти та отримавши у власність житловий будинок, [INFO] [PERSON] померла, у зв`язку з чим її зобов`язання здійснити дії, необхідні для нотаріального оформлення договору, передбачені договором, залишилися невиконаними, відповідно до вимог ч.2 ст. 47 ЦК України ( в ред.. 1963 р.) та ч.2 ст. 220 ЦК України, позивач просить суд визнати дійсним договір купівлі-продажу від 09 березня 2003 року , укладений між ним та [PERSON] та визнати за ним право власності на вказаний житловий будинок. Оскільки спадкоємець [PERSON] відмовився від прийняття спадщини, а інших осіб, які могли б заявити свої права на спадщину не встановлено то Новоодеська міська рада Миколаївського району Миколаївської області, як представницький орган місцевого самоврядування який наділено правом представляти інтереси територіальної громади в м. Нова Одеса рада Миколаївського району Миколаївської області, відповідно до положень ст.1277 ЦК України, має право подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою. 30 листопада 2021 року Новоодеську міську раду Миколаївського району Миколаївської області було залучено у якості відповідача у справі. У судове засідання позивач та його представник не з`явилися, представник надав до суду заяву про розгляд справи у їх з позивачем відсутність, позовні вимоги позивача підтримує повністю, просить суд про їх задоволення. Представник відповідача Новоодеської міської ради Миколаївського району Миколаївської областіу судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про дату час та місце розгляду справи, заяв та клопотань від нього не надходило. [PERSON] у судове засідання не з`явився, але подав заяву до суду про визнання позовних вимог у повному обсязі і розгляд справи за його відсутності. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши доводи позову і матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. [PERSON] , була власником житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі-продажу посвідченим нотаріусом Новоодеської державної нотаріальної контори Магдою Г.В. 28.10.1989 року за реєстровим №1329. Згідно розписки від 09.03.2003 року, [PERSON] отримала від [PERSON] грошові кошти в сумі 18000 (п`ятнадцять тисяч) гривень за продажу житлового будинку з усіма господарськими будівлями і спорудами за адресою: [ADDRESS] та зобов`язалася оформити договір купівлі-продажу будинку в нотаріальному порядку. [INFO] [PERSON] померла, після її смерті ніхто спадщину не прийняв, згідно відповіді від Новоодеської державної нотаріальної контори Миколаївської області від 20.10.2021 року, спадкова справа після смерті [PERSON] , яка померла, [INFO] , не заводилась. [PERSON] є сином покійної [PERSON] , однак своїх спадкових прав на будинок не заявляв. Згідно ч. 1 ст. 1277 ЦК України, у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, а якщо до складу спадщини входить нерухоме майно - за його місцезнаходженням, зобов`язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою. У разі якщо на об`єкті нерухомого майна на момент відкриття спадщини знаходиться рухоме майно, що входить до складу спадщини, таке рухоме майно переходить у власність територіальної громади, якій передано нерухоме майно. Згідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно із ч.2 ст. 220 ЦК України ( в чинній редакції), якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Відповідно до ч.1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Відповідно до вимог ст.47 ЦК УРСР (в ред. 1963 року), які діяли на час укладення договору, передбачено, що якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення суд може визнати такий договір дійсним. Відповідно до ст.47 ЦК України ( в ред.1963 р.), нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою статті 48 цього Кодексу. Якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. За змістом ст.ст.128,153 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди. Відповідно до п.4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, цивільний кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності ЦК України, положення цього кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Із наданих суду доказів вбачається, що 09.03.2003 року на момент укладення угоди про купівлю-продаж належного [PERSON] будинку, між сторонами було досягнуто домовленості щодо всіх істотних умов, як то вартість будинку тощо, відбулося повне виконання договору, але втрачена можливість нотаріального посвідчення вказаної угоди в зв`язку зі смертю [PERSON] . Отже, за вказаним договором, позивач набув право власності на вказаний будинок. [PERSON] з 2003 року володіє та користується будинком за адресою: [ADDRESS] . Згідно ч.1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ч.2 ст. 319 ЦК України, власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст. 41 Конституції України, п.2 ч.1ст. 3 ЦК України та ч.1 ст. 321 ЦК України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та Законом. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 334 ч.3 Цивільного кодексу України передбачено, що право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Приймаючи до уваги те, що при укладенні договору було домовлено про усі істотні умови договору, відбулося повне виконання договору, суд приходить до висновку про задоволення позову. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд, з урахуванням наявного в позові клопотання позивача про покладення на нього судових витрат, витрати, пов`язані з розглядом справи у вигляді судового збору ухвалює покласти на позивача, за його згодою.

Outcome: approved