Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-16 00:00:00

01.10.2021 позивач звернувся до суду із позовом до відповідача, в якому просив стягнути з останнього 176 733,25 грн. матеріальної шкоди та 100 000 грн. моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням. В обґрунтування позову вказує, що вироком Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області [PERSON] визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст. 309, ч. 1 ст. 186 КК України та призначено узгоджене покарання, відповідно до угоди про визнання винуватості. Заволодівши майном [PERSON] на загальну суму 176 733 грн., [PERSON] та невстановлена слідством особа були викриті [PERSON] , який спробував їх затримати. Після чого, [PERSON] із невстановленою слідством особою продовжили незаконні дії, направлені на відкрите викрадення чужого майна, та з викраденим вибігли із приміщення квартири [ADDRESS] . Однак, [PERSON] з частиною викраденого майна був затриманий потерпілим [PERSON] , а невстановлена слідством особа з іншою частиною викраденого майна зникла із місця події. Така шкода йому не відшкодована. Разом з тим, [PERSON] завдано матеріальної та моральної шкоди. Зокрема, моральна шкода полягає у душевних стражданнях, які він зазнав через пережитий стрес та відчуття страху за себе і членів сім`ї, почуття невизначеності та образу за втручання в приватне житло, через втрату майна, яким дорожила сім`я, як сімейним реліквіями. Дана подія була наслідком розриву звичних соціальних зв`язків та тривалий час носила негативний характер. Обсяг моральної шкоди є справедливим хоч ніколи не буде співмірним та не компенсує всього обсягу, завданої шкоди немайнового характеру. 04.10.2021 відкрито провадження у справі. 25.11.2021 проведено підготовче судове засідання, справу призначено до розгляду по суті. 03.12.2021 ухвалою суду доручено адміністрації «Личаківської виправної колонії (№30)» вручити [PERSON] , який відбуває покарання у Державній установі «Личаківська виправна колонія (№30)» пам`ятку про права, ухвалу про відкриття провадження, матеріали позовної заяви, про що відібрати розписку, а також відібрати письмові пояснення, які б містили його позицію щодо позову [PERSON] до [PERSON] про відшкодування моральної та матеріальної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням. 14.01.2022 на адресу суду надійшли із Державної установи «Личаківська виправна колонія (№30)» документи з приводу виконання вказаної ухвали суду. Разом з тим, додано заяву [PERSON] , в якій він заперечує проти позову. Позивач позовні вимоги у вступному слові підтримав та дав пояснення, які по суті та змісту відповідають викладеному у позові. На запитання суду вказав, що щодо невстановленої слідством особи виділено окреме кримінальне провадження. Позов просив задоволити. Відповідач не з`явився, так як відбуває покарання у Державній установі «Личаківська виправна колонія (№30)» . Подав заяву про заперечення позову. Проаналізувавши пояснення у вступному слові позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, судом встановлено наступне : Вироком Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 11.07.2019 у справі №3043/17, який набрав законної сили 13.08.2019, затверджено угоду про визнання винуватості, визнано винним [PERSON] у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 309, ч.4 ст. 186 КК України. Цивільний позов [PERSON] залишено без розгляду. Зокрема таким вироком встановлено, що 30.12.2016 [PERSON] із невстановленою слідством особою заволоділи майном потерпілого [PERSON] , а саме перебуваючи в приміщенні квартири по [ADDRESS] , [PERSON] усвідомлюючи протиправний та суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи шкідливі наслідки і свідомо бажаючи настання таких, таємно викрав: гаманець марки «Gguxilai», коричневого кольору, вартість якого згідно висновку експерта від 26.01.2017 року становить 38,00 грн., в якому знаходилися грошові кошти в сумі 433 грн. та дві ювілейні монети номіналом по дві гривні, а невстановлена слідством особа таємно заволоділа золотими виробами, згідно переліку зазначеного у вироці, а також фотоапаратом марки «Olympus SP-510 UZ», сірого кольору, вартість якого згідно висновку експерта від 26.01.2017 становить 2004,00 грн., грошима в сумі 1600 доларів США, які згідно офіційного курсу НБУ станом на 30.12.2016 становлять 43505,37 грн., грошовими коштами в сумі 40 000 грн. Заволодівши вказаним майном, [PERSON] та невстановлена слідством були викриті [PERSON] , який спробував їх затримати. Після цього, усвідомлюючи, що викрадення ними майна перестає бути таємним, [PERSON] разом із невстановленою слідством особою продовжили свої незаконні дії, направлені на відкрите викрадення чужого майна, та з викраденим майном вибігли із приміщення квартири [ADDRESS] . Однак [PERSON] з частиною викраденого майна був затриманий потерпілим [PERSON] , а невстановлена слідством особа з іншим викраденим майном зникла із місця події. У результаті вчиненого злочину [PERSON] була спричинена матеріальна шкода на загальну суму 176733,25 грн. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Позивач звернувся з вимогами лише до [PERSON] й просить стягнути саме з такого вартість викраденого, без врахування винних дій іншої особи, спільними діями якої вчинено злочин (завдано шкоди), матеріали щодо якої виділено в окреме кримінальне провадження. Так,ю шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону. Шкода, завдана потерпілому внаслідок кримінального правопорушення, компенсується йому за рахунок Державного бюджету України у випадках та порядку, передбачених законом (ст. 1177 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Положенням ч.ч.1, 2 ст. 1190 ЦК України передбачено, що особи, спільними діями або бездіяльністю яких було завдано шкоди, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим. За заявою потерпілого суд може визначити відповідальність осіб, які спільно завдали шкоди, у частці відповідно до ступеня їхньої вини. Оскільки злочин по викраденню належного позивачу майну ( золотих виробів) було вчинено спільними діями як [PERSON] , так й іншою особою, й винуватість такої особи наразі вироком суду не доведена, суд вважає необґрунтованим пред`явлення позову лише до [PERSON] , дії якої були спільними по вчиненню злочину, направленому на позбавлення майна, що належало позивачу, оскільки згідно ч.1, 2 ст. 1190 ЦК України відповідальність осіб, які спільно завдали шкоди, по відшкодуванню такої шкоди потерпілому передбачена солідарною, індивідуальна відповідальність законом не передбачена. Окрім того, така ж позиція викладена й у п.13 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 31.03.1989 року «Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином, і стягнення безпідставно нажитого майна», положенням якого передбачено, що солідарну відповідальність по відшкодуванню шкоди несуть особи, діяння яких були об`єднані спільним злочинним наміром, а заподіяна ними шкода стала наслідком їх спільних дій. При вчиненні злочину кількома особами вони несуть солідарну відповідальність за заподіяну шкоду по епізодах злочину, в яких встановлено їх спільну участь. Разом з тим є неприпустимим покладення солідарної відповідальності на осіб, яких хоча й притягнуто до кримінальної відповідальності в одній справі, але за самостійні злочини, не пов`язані спільним наміром, а так само на осіб, коли одних з них засуджено за корисливі злочини, наприклад, за розкрадання, а других - за халатність, незважаючи на те, що дії останніх об`єктивно сприяли першим у вчиненні злочину. А тому за відсутності на час розгляду цієї справи встановленої вироком суду вини особи, спільними діями якої з [PERSON] було вчинено злочин, правових підстав для стягнення лише з однієї особи, яка завдавала спільними діями шкоду в цілому, немає, з урахуванням того, що вироком встановлено, що саме невстановлена слідством особа заволоділа майже всією частиною такого майна, на відшкодування якої [PERSON] звернувся з даним позовом до [PERSON] . Майно, яким заволодів [PERSON] - [PERSON] згідно вироку повернуто - гаманець з матеріалу схожого на шкіру, в якому знаходяться грошові кошти 200 гривень (КЗ 8690768), 100 грн (МД 8211458), 50 грн. (УЄ 0763411), 20 грн. (ПЖ 2616342), 20 грн. (ПЕ 2815795), 20 грн. (ПИ 4892085), 20 грн. (ТИ 8902151), 2 грн. (СЄ 5156727), 1 грн. (КА 2181983), карту «Райффайзен банк Аваль» [NUMBER] на ім`я [PERSON] , фотографію дівчини, листок з номерами: [NUMBER], [NUMBER] , два квитки та два образи. Залишились неповернутими дві ювілейні монети номіналом по дві гривні, які були викрадені [PERSON] , які в свою чергу оцінено саме в дві гривні, і вироком суду повернуті [PERSON] . Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частиною 1 ст. 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України, якою передбачені вимоги щодо допустимості доказів, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Статтями 12 та 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу вимог та заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, позовні вимоги про стягнення з [PERSON] 176 733,35 грн. як матеріальної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням є такими, що до задоволення не підлягають. Частиною 1 ст. 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна (п. 3 ч. 2 ст. 23 ЦК України). Згідно з роз`ясненнями, викладеними у п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 року (зі змінами від 25 травня 2005 року), розмір відшкодування моральної шкоди повинен визначатися судом залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Оцінюючи розмір відшкодування позивачеві моральної шкоди, з врахуванням вказаних ним та встановлених судом обставин та характеру спричиненої моральної шкоди, виходячи з міркувань розумності, виваженості та справедливості, статусу позивача в кримінальному провадженні як потерпілого, тривалості події ( 2016 рік мала місце, станом на день розгляду справи шкода не відшкодована), обставин кримінального правопорушення, суд вважає можливим стягнути з відповідача на його користь 5000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням. За замістом ст. 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути в дохід держави 908 грн. судового збору. На підставі та

Outcome: approved