Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-12 00:00:00

19.12.2019 року до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська надійшла позовна заява Товариства з додатковою відповідальністю «Дніпрокомунтранс» до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 03.05.2017 року між Товариством з додатковою відповідальністю «Дніпрокомунтранс» та [PERSON] було укладено договір про надання безвідсоткової позики у розмірі 40000,00 грн., яку [PERSON] отримав на свій картковий рахунок 03.05.2017 року. Відповідач свої зобов`язання не виконує, щодо повернення коштів, у зв`язку з чим утворилась заборгованість у розмірі 10659,97 грн., з яких: -сума боргу - 6846,81 грн.; -інфляційні втрати за період до 17.12.2019 року - 65,05 грн.; -3% річних - 266,18 грн.; -подвійна облікова ставка НБУ - 3481,93 грн.. На підставі викладеного позивач просить позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Ухвалою суду від 17.01.2020 року відкрито провадження у справі, за правилами спрощеного позовного провадження. Ухвалою суду від 02.02.2021 року справу прийнято до провадження цим складом суду та вирішено розглядати її за правилами спрощеного позовного провадження, без виклику сторін. Відповідачу надсилалась копія ухвали від 02.02.2021 року, якою встановлено строки на подання заяв по суті справи, однак ним не вчинено дій із отримання поштової кореспонденції. Відповідно до вимог ст. 272 ЦПК України, відповідач є таким, що належним чином повідомлений про розгляд цієї цивільної справи та про свої процесуальні права та обов`язки, однак правом на подання відзиву, будь-якої письмової заяви або клопотання не скористався. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог з наступних підстав. Відповідно до вимог ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено, що 03.05.2017 року між Товариством з додатковою відповідальністю «Дніпрокомунтранс» та [PERSON] було укладено договір про надання безвідсоткової позики у розмірі 40000,00 грн., яку [PERSON] отримав на свій картковий рахунок 03.05.2017 року. (а.с. 4,14). Відповідно до п .3.1. позика надається позикодавцем позичальнику в строк до 20.02.2018 року. Із матеріалів даної цивільної справи вбачається, що в період з 27.11.2012 року по 31.07.2018 року [PERSON] знаходився у трудових відносинах з позивачем. На день звільнення [PERSON] з його заробітної плати, згідно умов договору відраховано 33153,19 грн., заборгованість становила 6846,81 грн. Відповідно до п. 4.2. договору, у разі припинення трудових відносин з позикодавцем позичальник зобов`язаний повернути всю суму позики, яка обліковується за цим договором на день подання заяви про звільнення (припинення трудових відносин) до останнього робочого дня позичальника. Відповідно до п. 6.2. договору, передбачено у разі неможливості повернення позики (її частини) через звільнення з роботи або відсутності коштів, позичальник не звільняється від виконання своїх обов`язків за цим договором та зобов`язаний сплатити позикодавцеві штраф у розмірі 3% річних, інфляційні витрати та пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ - за кожен день прострочення (або затримки) повернення позики. Із наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що [PERSON] належним чином не виконав умови договору і має заборгованість у розмірі 10659,97 грн., яка складається з: -суми боргу - 6846,81 грн.; -інфляційних втрат за період до 17.12.2019 року - 65,05 грн.; -3% річних - 266,18 грн.; -подвійної облікової ставки НБУ - 3481,93 грн.. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно ч. 1ст 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч. 1,2 ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Частиною 1 ст. 1048 ЦК України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України. Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. У відповідності до ст. ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності. Учасники мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Таким чином, враховуючи, що відповідач при звільненні не повернув позику, позовні вимоги Товариства з додатковою відповідальністю «Дніпрокомунтранс» підлягають задоволенню, шляхом стягнення з [PERSON] на користь Товариства з додатковою відповідальністю «Дніпрокомунтранс» заборгованості за договором про надання безвідсоткової позики від 03.05.2017 року у розмірі 10659,97 грн., яка складається з наступного: сума боргу - 6846,81 грн.; інфляційні втрати за період до 17.12.2019 року - 65,05 грн.; 3% річних - 266,18 грн.; подвійна облікова ставка НБУ - 3481,93 грн.. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд виходить з положень ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача судові витрати у розмірі 3421,00 грн.. На підставі викладеного та

Outcome: approved