Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-16 00:00:00

свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що вона з 29.05.2010 року перебуває з відповідачем в шлюбі, в якому у них [INFO] народився син [PERSON] , який проживає з позивачем. Донедавна відповідач, який працює за кордоном на офіційній роботі, добровільно надавав матеріальну допомогу на утримання сина щомісячно не менше 5 000 грн., а останні місяці - по 10 000 грн., проте цієї суми не вистачає на належне матеріальне забезпечення сина. Останній перебуває повністю на утриманні позивача, влаштуватись на постійну роботу в неї немає можливості оскільки син, який має проблеми зі здоров`ям, є особою з інвалідністю з дитинства, потребує постійного стороннього догляду. Вона витрачає значні кошти для покращення здоров`я сина, забезпечує його продуктами харчування та предметами першої необхідності, одягом, лікуванням та профілактикою простудних захворювань, а також додатковими навчально-розвиваючими матеріалами. Позивач не надає підтверджень щодо всіх цих витрат, оскільки не ставить питання про стягнення додаткових витрат з відповідача. З долучених нею документів вбачаються щомісячні великі витрати на сина, починаючи від діагностики та лікування, та закінчуючи спеціальним дієтичним харчуванням, проїздом до місця діагностики та лікування. Частина рахунків та чеків сформовані на [PERSON] , оскільки частина ліків придбавається за кордоном та оплата здійснюється з валютного рахунку сестри позивача. Через скрутне матеріальне становище позивач вимушена звертатись за матеріальною допомогою до своїх батьків, інших джерел доходу чи заощаджень вона немає. Відповідач є здоровим, впродовж 5 років їздить на заробітки за кордон, отримуючи постійні високі доходи (станом на 2017 рік отримував щомісячно понад 2 000 польських злотих, що становило понад 14 000 грн.), та має можливість сплачувати аліменти на утримання сина. Інших дітей на утриманні він не має. Законом України «Про Державний бюджет на 2021 рік» встановлений прожитковий мінімум для дитини віком від 6 до 18 років з 01.12.2021 року в сумі 2 618 грн. Тому позивач просить стягувати з відповідача аліменти на утримання вказаного сина в розмірі 1/2 частки всіх видів його заробітку щомісячно, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення останнім повноліття, а також стягнути з відповідача понесені судові витрати, які складаються із витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 4 000 грн. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала з підстав, вказаних в позовній заяві та просить ці вимоги задовольнити в повному обсязі. Позивач також зазначила, що син має невиліковні хвороби, які потребують дорогої медикаментозної підтримки, систематичного лікування та всі витрати вона несе самостійно. Її представник, адвокат Атаманюк В.М. в судовому засіданні зазначив, що на місяць для утримання сина необхідно близько 10 000 - 20 000 грн. З позовом про стягнення додаткових витрат позивач не зверталась, оскільки витрати, які несе позивач для утримання дитини, є постійними та щоденно необхідними. Позивач не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, а саме за зареєстрованим місцем проживання, а також шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України. Причин своїх неявок відповідач суду не повідомив, не звернувся із заявою про розгляд справи в його відсутності та не подав відзив на позов. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. У рішенні від 03.04.2008 у справі "Пономарьов проти України" Європейський суд з прав людини зробив, висновок про те, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. Передбачене ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії"(Alimentaria Sanders S.A. v. Spain") від 07.07.1989 р.). Таким чином, Верховний Суд зазначив, що особа, яка добросовісно користується наданими законом процесуальними правами, зобов`язана слідкувати за перебігом розгляду своєї заяви. Отже, оскільки інформація про судові засідання, яка розміщена на веб-порталі «Судова влада України», є відкритою, то суд вважає, що сторони є належним чином повідомлені про судовий розгляд. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Тому відповідно до положень ч. 4 ст.223 та ч.1 ст.280 ЦПК України суд вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, заслухавши пояснення вказаних учасників, перевіривши матеріали справи, та, оцінивши досліджені докази в сукупності, приходить до наступних висновків. Відповідно до даних свідоцтва про народження сторони є батьками малолітнього [PERSON] , [INFO] (а.с. 6). Відповідно до консультативного висновку спеціаліста Обласної психоневрологічної лікарні №3 Івано-Франківської області № 4739 від 29.06.2016 року [PERSON] встановлено діагноз - дитячі специфічні розлади розвитку з елементами аутизму (а.с. 11). Згідно із заключенням ЛКК КДП від 26.03.2019 року [PERSON] встановлено категорію "дитина з інвалідністю" (підгрупи «А»), залежність від стороннього догляду, діагноз - дитячий аутизм (а.с. 7). Відповідно до витягу з протоколу ЛКК №103 від 30.03.2021 року [PERSON] встановлено діагноз: плоско - вальгусна деформація обох стоп, дитячий аутизм; рекомендовано протезування ортопедичним взуттям в зв`язку зі зміною антропометричних даних; визначено індивідуальну програму реабілітації інваліда № 109 від 30.03.2021 року за клініко-функціональним діагнозом - дитячий аутизм (а.с. 14-16). Згідно з даними довідки та консультативного заключення Центру відновлення мови (м. Київ) від 09.11.2021 року [PERSON] в період з 17.05.2021 року по 21.06.2021 року пройшов у вказаному Центрі курс мікрополяризації за індивідуальним протоколом та курс оксигенотерапії та процедури Соляної Печери, загальною вартістю 14 100 грн.; з 05.08.2021 року по 14.09.2021 року згідно з рекомендованими етапами прослухав індивідуальну програму «Логопед-Дефектолог», вартістю 9 000 грн.; діагноз - ранній дитячий аутизм з когнітивною недостатністю та порушенням формування рецептивної та експресивної мови (а.с. 12, 13). Даними довідки №16/40 про потребу дитини-інваліда у домашньому догляді матері від 26.03.2019 року та посвідчення серії [NUMBER] від 03.05.2017 року стверджується, що [PERSON] є дитиною-інвалідом, потребує домашнього догляду (а.с. 17). Згідно з долученими до позову копіями замовлень на адресу [PERSON] здійснювалась доставка лікувальних препаратів із зазначенням їх вартості (а.с. 19-25). Позивачем також долучено копії квитків (посадочних документів) АТ «Укрзалізниця» на 13.05.2021 року та 23.06.2021 року на її ім`я та малолітнього сина сторін до м. Київ (а.с. 28, 29). Згідно із долученою до матеріалів позову копією договору доручення [PERSON] (довіритель), [INFO] , мав дозвіл типу А на роботу іноземця на території Польщі в період від 20.06.2017 року до 30.05.2020 року; договір доручення підписаний між довірителем та повіреним на термін від 10.08.2017 року по 23.07.2018 року (а.с. 89-90). Відповідно до листа Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України № 91-201/0/15-22-Вих від 04.01.2022 року (Вх.403/22-Вх від 04.01.2022 року) відповідач [PERSON] у період з 19.04.2017 року по 01.11.2021 року неодноразово здійснював перетин державного кордону України в напрямку «Виїзд-В`їзд» в різних пунктах пропуску через державний кордон України, останній раз - 01.11.2021 року в напрямку «Виїзд» за межі України в пункті пропуску «Мостиська» (а.с. 101). Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно з ч. 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Частиною першою ст. 12 зазначеного Закону встановлено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її стан здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ч.2 ст.27 Конвенції ООН «Про права дитини» батьки, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей, умов життя, необхідних для розвитку дитини. Батьки зобов`язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Відповідно до ч.2 ст.51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення дітьми повноліття. Ч.3 ст.181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Тобто спосіб стягнення аліментів (у частці від доходу чи у твердій грошовій сумі) здійснюється за рішення суду але за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно з положеннями ч.1 ст.182 вказаного Кодексу при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 2 вказаної статті передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до вимог ч.1 ст.183 цього Кодексу частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до частин 1, 5, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. На підставі наведеного, враховуючи вік сина сторін та пов`язані з цим витрати на його харчування, забезпечення найбільш необхідними речами, відсутність відомостей про місце роботи та заробітну плату відповідача та відсутність у нього інших утриманців, а також те, що кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків дитини, разом з яким проживає дитина, суд вважає за можливе визначити аліменти у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, що відповідатиме вимогам розумності і справедливості, та установленій судовій практиці. Інших доказів матеріального становища дитини та платника аліментів суду не надано, а долучена позивачем копія договору щодо працевлаштування відповідача на строк до 23.07.2018 року не може достеменно свідчити про його матеріальний стан. Аліменти саме у такому розмірі будуть достатніми для забезпечення мінімальних потреб дитини, враховуючи, що відповідно до ст. 180 СК України позивач також зобов`язана приймати участь в її утриманні. Крім того, відповідно до статті 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Витрати на лікування є додатковими витратами на дитину і їх розмір має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі (постанова від 13.09.2017 року в справі № 6-1489цс17). Отже, додаткові витрати не є додатковим стягненням коштів на утримання дитини. Аліменти необхідні, щоб забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини. В окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Таким чином, суд дійшов висновку, що витрати на лікування дитини, як покликається позивач не є підставами для збільшення розміру аліментів. Зазначені витрати належать до додаткових витрат на дитину і можуть бути стягнуті за окремим позовом. Отже, позивач не позбавлена права на стягнення витрат на лікування дитини у разі підтвердження нею понесення таких та заявлення відповідного позову. Згідно з положеннями ст.13 ЦПК України, яка передбачає принцип диспозитивності цивільного судочинства, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Отже, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Вирішуючи вимогу позивача про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу в сумі 4 000 грн., суд виходить з наступного. Порядок визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу, розподілу витрат між сторонами визначається ст. 137 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі. Як встановлено судом, 12.11.2021 року між адвокатом Атаманюком В.М. та позивачем укладено договір доручення на ведення справ в державних органах, органах місцевого самоврядування, слідчих та судових органах (а.с.37). Відповідно до акту виконаних робіт від 12.11.2021 року вартість робіт (послуг адвоката) встановлено в загальному розмірі 4 000 грн., що також підтверджується розрахунковою квитанцією серії ААІ № 453740 від 16.11.2021 року (а.с.38, 40). Разом з тим, враховуючи складність справи, час витрачений на виконання відповідних робіт, обсяг наданих адвокатом послуг, а також за обставин часткового задоволення позову суд вважає, що вказаний розрахунок витрат на професійну правничу допомогу, які позивач просить стягнути з відповідача, є дещо завищеним, а тому вважає доцільним визначити такий розмір витрат в сумі 2 000 грн. Згідно з положеннями ч.6 ст.141 ЦПК України з відповідача слід стягнути в дохід держави судовий збір, від сплати якого звільнена позивач. На підставі наведеного, ст.ст. 180-183, 191 СК України,

Outcome: partial