Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-12 00:00:00

Представник позивача [PERSON] - адвокат Юшкевич Є.Ю. звернулась до суду з позовом про зменшення розміру стягуваних з позивача аліментів, в обґрунтування зазначивши наступне. 08.02.2003 року позивач та відповідач уклали шлюб, у якому [INFO] народився син [PERSON] . Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 14.08.2015 року шлюб між сторонами було розірвано. Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області з позивача на користь відповідача було стягнуто аліменти на утримання їх неповнолітнього сина, про що Уманським міськрайонним судом Черкаської області 18.10.2007 року було видано виконавчий лист № 2-773 про стягнення аліментів з позивача на користь відповідача у розмірі 1/2 частини доходів. 08 липня 2016 року позивач уклав шлюб із [PERSON] і у цьому шлюбі народився син [PERSON] . З урахуванням викладеного, позивач вважає за доцільне зменшити розмір стягуваних з нього аліментів, тому звернувся до суду з цим позовом та просить суд зменшити розмір аліментів, який було встановлено рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області № 2/273 від 18 жовтня 2007 року на користь [PERSON] , на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , на суму розміром 1/3 частини доходу позивача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідно віку, до досягнення сином повноліття, щомісячно. В подальшому представник позивача звернулася до суду із уточненою позовною заявою, а саме просить суд зменшити розмір аліментів, який було встановлено рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області № 2-773 від 18 квітня 2007 року на користь [PERSON] на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , з 1/4 частини на 1/6 частину доходу позивача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з моменту звернення до суду і до досягнення сином повноліття, щомісячно. Представник позивача в судовому засіданні підтримала позовні вимоги та факти, викладені у позові, вважає, що позивачем надано достатньо доказів в підтвердження позовних вимог, тому позов є обґрунтованим. Зазначила, що її довіритель сплачує на утримання свого сина від першого шлюбу, укладеного з відповідачем по справі, на користь останньої аліменти у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку. У зв`язку зі зміною сімейного стану її довірителя, він вимушений був звернутися до суду з цим позовом. Так, її довіритель одружився і у нього народився ще один син, також він має намір усиновити дочку дружини від цього шлюбу, дружина після пологів потребувала хірургічного втручання, все це відображається на матеріальній можливості позивача по справі сплачувати аліменти на утримання сина від першого шлюбу у розмірі 1/4 частини від його доходу. Вважає, що усе зазначене, дає підстави для зменшення розміру стягуваних аліментів та задоволення вказаного позову. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, попередньо було направлено на адресу суду відзив на уточнену позовну заяву, у якому просить суд відмовити у задоволенні позову, оскільки вважає, що позивачем не надано ніяких даних про доходи його нової сім`ї, а також не доведено наявність достатніх підстав для зменшення розміру стягуваних аліментів, що унеможливлює вирішити питання про обґрунтованість позовних вимог. Суд, вислухавши представника позивача, врахувавши процесуальну позицію відповідача, вивчивши письмові матеріали справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин,прийшов до наступного. У відповідності до ст. 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий та неупереджений розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст.ст. 12, 13 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбаченому цим Кодексом випадках. Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. У відповідності до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Судом встановлено, що рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 18 квітня 2007 року з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, починаючи з 03 квітня 2007 року до його повноліття. Згідно рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 14 серпня 2015 року, яке вступило в законну силу 07 вересня 2015 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Згідно ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняється державою. Батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно з ч. 3 ст. 11, ч.1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її стан здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно зі статтею 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Статтею 192 СК України визначено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів, у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Отже, дані норми права дозволяють констатувати, що при вирішенні вимог щодо зменшення розміру раніше стягнутих аліментів суд зобов`язаний з`ясувати матеріальний та сімейний стан як платника аліментів, так і одержувача, у тому числі і враховувати стан здоров`я та потреби дитини в її розвитку. Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789XII (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини - батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Предметом їх основного піклування є найкращі інтереси дитини. Обов`язок виховувати та розвивати дитину найважливіший обов`язок матері і батька. Статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. У § 54 рішення Європейського суду з прав людини від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Олссон проти Швеції» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. З аналізу даних правових норм вбачається, що при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів, слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі. Особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів. При цьому суд, з урахування встановлених обставин і сукупності належних та допустимих доказів, при наявності підстав щодо неможливості сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі, може вирішити питання щодо зменшення розміру аліментів. За правилами ст. 191 СК України, лише для стягнення аліментів встановлено час, з якого вони присуджуються, а зменшення розміру аліментів відбувається за загальними правилами, а саме з моменту набрання рішенням суду законної сили. У відповідності до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних утриманців та інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст. 184 цього Кодексу. На підтвердження своїх вимог щодо зменшення розміру аліментів позивач в позові посилався на те, що змінився його сімейний стан на підтвердження надавши копію свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого Краматорським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області та копію свідоцтва про народження сина [PERSON] , [INFO] . Вказує, що його дружина потребує лікування, при цьому додає виписку з її медичної картки стаціонарного хворого № 3715, у якій зазначено, що після проходження курсу лікування [PERSON] виписана у задовільному стані з покращенням та їй рекомендоване нагляд невропатолога за місцем проживання. У відповідності з приписами ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Отже судом враховується правовий висновок, викладений у постанові ВС/КЦС у справі № 565/2071/19 від 16 вересня 2020 р., згідно з яким аналіз статті 192 СК України дає підстави для висновку що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів. Разом з тим, зміна сімейного стану позивача, а саме народження у нього іншої дитини, не є безумовною підставою для зміни розміру аліментів. Згідно положень ч.ч.2, 4, 8 ст. 83 ЦПК України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї. Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд приходить до висновку про те, що зміна сімейного стану позивача, в тому числі народження іншої дитини та додаткові витрати на лікування дружини, не є безумовною підставою для зміни розміру аліментів і позивачем належними та допустимими доказами не підтверджено погіршення його майнового стану. Крім того, батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою. Суд звертає увагу на те, що відповідно до рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 18 квітня 2007 року, розмір аліментів відповідає вимогам сімейного законодавства, а його зменшення, у зв`язку з тим, що позивач має на утриманні малолітню дитину - сина [PERSON] , [INFO] , без підтвердження погіршення його матеріального становища та інших обставин, що мають значення по справі, (довідка про доходи від 08.07.2020 року, що надана позивачем не може бути взятою до уваги, оскільки подана після визначених строків без обґрунтування неможливості її подання у вказаний строк) не буде спрямовано на належне забезпечення дитини - сина [PERSON] , [INFO] , та суперечитиме інтересам останнього. Ураховуючи, що позивач є працездатною особою, має нормальний стан здоров`я, повинен виконувати свій батьківський обов`язок по утриманню дитини в тому числі в порядку та обсягах, визначених згідно рішення суду від 18 квітня 2007 року, суд вважає, що позовні вимоги є безпідставними, а тому у їх задоволенні слід відмовити. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed