Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з [PERSON] 109 740,92 грн. заборгованості за кредитним договором та судових витрат, пов`язаних із розглядом справи. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідно до укладеного договору №AN2DCC9FMD0012 від 20.07.2011 року [PERSON] 20.07.2011 року отримала кредит у розмірі 8 800,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,12 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана нею заява разом з Умовами надання кредиту фізичними особам «Розстрочка», Тарифами складає між нею та банком кредитно-заставний договір. Вказує, що акціонерне товариство «Акцент-Банк» свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, відповідно до умов договору. Однак, [PERSON] взятого на себе зобов`язання не виконала, у зв`язку з чим станом на 23.09.2015 року утворилась заборгованість в розмірі 109 740,92 грн., з яких: 6 286,46 грн. заборгованість за кредитом, 6,26 грн. - заборгованості по процентам за користування кредитом, 2 464,00 грн. заборгованість по комісії за користування кредитом, 95 282,25 грн. пені за несвоєчасність виконання зобов`язання за договором, а також відповідно до пункту 5.3 Умов та правил надання банківських послуг - 500,00 грн. штрафу (фіксована частина), 5 201,95 грн. штрафу (процентна складова). Оскільки відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконала та має заборгованість, позивач звернувся до суду з відповідним позовом про стягнення з відповідача заборгованості /а.с. 2-3/. Заочним рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 01.02.2016 року позов Публічного акціонерного товариства «Акцент-банк» задоволено. Стягнуто з [PERSON] , [INFO] , ідентифікаційний номер [NUMBER] , на користь Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» 6 286 грн. 46 коп. - основного боргу, 6 грн. 26 коп. - заборгованості по процентам за користування кредитом, 2 464 грн. заборгованість по комісії за користування кредитом, 95 282 грн. 25 коп. пені за несвоєчасне виконання зобов`язання за договором, а також відповідно до пункту 5.3 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») («Стандарт») 500 грн. штрафу /фіксована частина/, 5 201 грн. 95 коп. штрафу /процентна складова/ та 1 646 грн. 11 коп. судового збору /а.с. 39-40/. Згідно ухвали Кіровського районного суду м. Кіровограда від 12.05.2021 року заяву [PERSON] про перегляд заочного рішення від 01.02.2016 року задоволено. Заочне рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 01.02.2016 року скасовано та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного провадження з викликом сторін /а.с. 63-65/. Від представника відповідача 25.05.2021 року та 06.09.2021 року отримано відзив на позовну заяву та заперечення на відповідь, якими просив застосувати строк позовної давності про стягнення кредиту, процентів, комісії, пені, штрафу, зменшити розмір неустойки до 1 000,00 грн., відмовити в задоволенні позову повністю /а.с. 72-73, 84/. В судове засідання представник позивача не з`явився, надав до суду відповідь на відзив (заперечення), якими просив провести розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, посилання відповідача на пропуск Банком строків позовної давності є безпідставне /а.с. 80/. Відповідач в судове засідання не з`явилась, про день та час розгляду справи повідомлялась судом про час та місце розгляду справи належним чином, причини неявки суду невідомі. Суд, в межах наданих доказів, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково, із наступних підстав. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України). Судом встановлено, що 20.07.2011 року відповідач [PERSON] підписала заяву позичальника №AN2DCC9FMD0012, відповідно до умов якої банк надав їй строковий кредит у сумі 8 800,00 грн. на строк 36 місяців з 19.07.2011 року по 18.07.2014 року включно, кредит надавався на споживчі цілі зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,01% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, єдиноразової винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 176,00 грн. та щомісячної винагороди за надання фінансового інструменту в розмірі 176,00 грн. якщо інше не встановлено в Умовах та правилах надання банківських послуг, в обмін на зобов`язання позичальника з повернення кредиту, сплати відсотків, винагороди, комісії в зазначені в заяві, Умовах та правилах надання банківських послуг строки. Погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: починаючи з 20 по 25 число кожного місяця позичальник повинен надвати банку грошові кошти (щомісячний платіж) у сумі 420,90 грн. для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, відсотків, винагороди, комісії, а також інших витрат згідно з Умовами. Дата останнього погашення заборгованості має бути не пізніше ніж 18.07.2014 року. Для виконання зобов`язань банк відкрив позичальнику рахунок [NUMBER] для зарахування коштів, спрямованих на погашення заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороді та іншим платежам. Підписавши дану заяву, банк посилався на те, що [PERSON] підтвердила, що вона ознайомилась та згодна із Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами, які були надані їй у письмовій формі. Також підтвердила, що їй надана повна інформація про умови кредитування в ПАТ «Акцент-Банк». До кредитного договору банк додав Витяг з Умов надання споживчого кредиту фізичним особам (Розстрочка») (Стандарт). Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість [PERSON] за вказаним кредитним договором станом на 23.09.2015 року становить 109 740,92 грн. і складається із: 6 286,46 грн. заборгованість за кредитом, 6,26 грн. - заборгованості по процентам за користування кредитом, 2 464,00 грн. заборгованість по комісії за користування кредитом, 95 282,25 грн. пені за несвоєчасність виконання зобов`язання за договором, а також відповідно до пункту 5.3 Умов та правил надання банківських послуг - 500,00 грн. штрафу (фіксована частина), 5 201,95 грн. штрафу (процентна складова). Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку ПАТ «Акцент- Банк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому, з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Статтею 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив, у тому числі, крім заборгованості за кредитом (тіла кредиту), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість по процентам за користування кредитом, а також заборгованість по комісії, пені і штрафи за несвоєчасне виконання зобов`язань за договором. Так, у заяві позичальника від 20.07.2011 року зазначений строковий кредит 8 800 грн., процентна ставка у розмірі 0,01% на місяць (або 0,01?12=0,12% річних), строк повернення не пізніше 18.07.2014 року. У зазначеній заяві, підписаній сторонами, при порушенні позичальником зобов`язань із погашення кредиту, позичальник сплачує банку пеню, розмір якої зазначений в Умовах та правилах за кожний день прострочки, а відтак відсутні умови договору щодо відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Тому, позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, посилався на Витяг з Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт). Вищезазначеним витягом, що надано позивачем на підтвердження позовних вимог, визначено: права та обов`язки сторін, нарахування комісії, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення, в яких, зокрема, визначено позовну давність щодо вимог банку 5 років (пункт 5.5 згаданих Умов), та інші умови. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей Витяг з Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) розуміла відповідач та ознайомилася і погодилася з ним, підписуючи заяву позичальника від 20.07.2011 року, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати комісії, неустойки (пені, штрафів), та, зокрема, саме у зазначеному в цьому Витягу, що доданий банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. Згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Надані позивачем Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт), з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку в заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Така правова позиція викладена в Постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19). Умови надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт), які містяться в матеріалах справи не визнаються відповідачем та не містять її підпису, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 20.07.2011 року шляхом підписання заяви. Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили в письмовому вигляді відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань, а відтак суд відмовляє у задоволенні вимог в частині стягнення із відповідача пені за несвоєчасність виконання зобов`язання за договором в розмірі 95 282,25 грн., а також штрафів відповідно до пункту 5.3 Умов та правил надання банківських послуг- 500,00 грн. штрафу (фіксована частина), 5 201,95 грн. штрафу (процентна складова). Згідно розрахунку заборгованості вбачається, що заборгованість за кредитом в розмірі 6 286,46 грн. нараховані за період з 27.12.2011 року по 30.09.2013 року, проценти за користування кредитом в розмірі 6,26 грн. нараховані за період з 20.08.2011 року по 30.09.2013 року. В подальшому заборгованість за кредитом та проценти не нараховувались, їх розмір не змінювався. За таких обставин, враховуючи те, що в заяві позичальника за підписом обох сторін, передбачено розмір кредиту, проценти, строк повернення кредиту, з відповідача підлягають стягненню на користь банку неповернуте тіло кредиту (заборгованість за кредитом) в розмірі 6 286,46 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом 6,26 грн., тобто в межах строку дії кредитного договору (заявою позичальника передбачено строк кредиту 36 місяців з 19.07.2011 року по 18.07.2014 року включно). Крім того, згідно розрахунку заборгованості, наданого позивачем, АТ «Акцент-Банк» в період з 22.08.2011 року по 20.09.2013 року нараховано щомісячну комісію на загальну суму 2 464,00 грн. За положеннями частин першої, другої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Згідно частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», в редакції, що діяла на час підписання заяви позичальника, встановлено, зокрема, що споживач не зобов`язаний сплачувати кредитодавцеві будь-які збори, відсотки комісії або інші вартісні елементи кредиту, що не були зазначені у договорі. Кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною. Відповідно до ч. 8 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», в редакції, що діяла на час підписання заяви позичальника, нечіткі або двозначні положення договорів зі споживачами тлумачаться на користь споживача. Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам, у їх сукупності; встановивши, що у заяві позичальника від 20.07.2011 року №AN2DCC9FMD0012 встановлено щомісячну винагороду за надання фінансового інструменту в розмірі 176,00 грн. та приймаючи до уваги, що банком не спростовано, що вказана комісія встановлена за дії, які не є послугою у визначенні Закону України «Про захист прав споживачів», - суд приходить до висновку, що умова кредитного договору про сплату позичальником комісії є нікчемною, тому підстави для стягнення з відповідача на користь позивача комісії у розмірі 2 464,00 грн. відсутні. Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що 25.05.2021 року представник відповідача звернувся до суду із заявою про застосування строку позовної давності /а.с. 72-73/. Відповідно до статті \~256\~ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно із\~частиною четвертою\~статті 267\~ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Частина друга статті 258\~ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок (стаття 253 ЦК України). За загальним\~правилом перебіг\~загальної і\~спеціальної позовної\~давності починається\~з дня,\~коли особа\~довідалася або\~могла довідатися\~про порушення\~свого права\~або про\~особу,\~яка його\~порушила (частина\~перша статті 261 ЦК України). Початок перебігу строку давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому поряду через суд. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов`язання за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Відповідно до умов договору погашення заборгованості мало відбуватися щомісячними платежами в строк з 20 по 25 число кожного місяця. Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду України від 24.09.2014 року (справа № 6-103цс14), від 01.10.2014 року (справа № 6-134цс14), від 12.11.2014 року (справа № 6-167цс14) і в силу ст.\~263\~ЦПК Україну вони мають враховуватись іншими судами загальної юрисдикції при виборі та застосуванні правової норми до спірних правовідносин. Так, з розрахунку, наданого позивачем, вбачається, що останній платіж відповідачем було здійснено 18.01.2013 року. Клопотань про надання суду доказів чи про витребування судом відповідних доказів автоматичного списання 18.01.2013 року позивачем коштів стороною відповідача не заявлено. Тому, приймаючи до уваги, що заборгованість за кредитом в розмірі 6 286,46 грн. нараховані за період з 27.12.2011 року по 30.09.2013 року, проценти за користування кредитом в розмірі 6,26 грн нараховані за період з 20.08.2011 року по 30.09.2013 року, останній платіж відповідачем було здійснено 18.01.2013 року, строк повернення кредиту не пізніше 18.07.2014 року, а з даним позовом до суду банк звернувся 04.11.2015 року (відправка поштою), суд приходить до висновку, що позивачем трирічний строк позовної давності в частині вимог за вказаний період часу - не порушено. Щодо застосування строків позовної давності в частині вимог про стягнення комісії, пені та штрафів суд зазначає, що відмовити в позові через пропуск без поважних причин строку звернення до суду можливо лише в тому разі, коли позов є обґрунтованим. У разі безпідставності позовних вимог при пропуску строку звернення до суду в позові належить відмовити за безпідставністю, необґрунтованістю позовних вимог. Тому, питання про застосування позовної давності до позовних вимог про стягнення комісій та неустойки судом не досліджується, оскільки в задоволенні позову в цій частині вимог відмовлено через відсутність правових підстав для їх задоволення. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку з тим, що позовні вимоги майнового характеру задоволено частково, тому з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір майнового характеру виходячи з такого розрахунку. Загальна сума задоволених вимог позивача складає в розмірі 6 292,72 грн., тому з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь позивача в сумі 94,39 грн. (6 292,72 грн. х 100 % : 109 740,92 грн. х 1 646,11 грн.).

Outcome: partial