Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-19 00:00:00

Представник позивача [PERSON] - адвокат Омельченко Ганна Георгіївна, звернувся до суду з позовом до [PERSON] , третя особа Товарна біржа «Катеринославська» про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна дійсним, укладеного 23 квітня 1998 року у Товарній біржі "Катеринославська", згідно з яким мати позивача [PERSON] купила у [PERSON] будинок з прилеглими донього будовами та спорудами, що розташований за адресою [ADDRESS] . В обґрунтування позову представник позивача посилався на те, що 23 квітня 1998р. мати Позивача - [PERSON] (покупець) уклала з [PERSON] (продавець)договір купівлі-продажу нерухомого майна, за яким придбала у власність житловий будинок з прилеглими до нього будовами та спорудами: А-2 - житловий будинок, житловою площею 79,3 кв.м., Б-1- гараж, В-1 - літня кухня, Г - сарай, Д - сарай, Е - навіс, № 1-3 - огорожа, І - вимощення, № 4 - колодязь, що розташовані на земельній ділянці 1000 кв.м., крім того залишки 757 кв.м., за адресою [ADDRESS] . Договір укладений на виконання біржової угоди, зареєстрованій на товарній біржі «Катеринославська» 23 квітня 1998р. за №0279-Н. Як зазначено в самому договорі, відповідно до ст.15 Закону України від 10.12.1991р. «Про товарну біржу» даний договір зареєстрований на товарній біржі «Катеринославська» та не підлягає нотаріальному посвідченню, реєстраційний номер 007/0279-Н. Житловий будинок в цілому за адресою [ADDRESS] в подальшому був зареєстрований Дніпропетровським бюро технічної інвентаризації на праві приватної власності за [PERSON] , про що внесений запис в реєстрову книгу №614 за реєстраційним №211-432. Відповідно до свідоцтва про переміну прізвища, імені, по-батькові серії [NUMBER] від 30.04.2004 р. прізвище та ім`я матері Позивача було змінене з « [PERSON] » на « [PERSON] », і отже власником житлового будинку за адресою [ADDRESS] є [PERSON] . Відповідно до Свідоцтва про народження [NUMBER] від 14.09.1982р. батьками Позивача є: батько [PERSON] та мати [PERSON] (після зміни прізвища та імені - [PERSON] ). У 2012р. Позивач також змінив прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] » відповідно до Свідоцтва про зміну імені [NUMBER] від 19.09.2012р. [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується Свідоцтвом про смерть [NUMBER] від 21.01.2021 р. Після смерті матері Позивача [PERSON] відкрилась спадщина на належне їй майно. 02.08.2021р. до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Шуваєвої О.С. звернулась представник Позивача Омельченко Г.Г., яка діє по довіреності від імені [PERSON] , із заявою щодо отримання свідоцтва про право на спадщину за законом на ім`я [PERSON] на житловий будинок [ADDRESS] , після померлої [INFO] [PERSON] . Постановою приватного нотаріуса Шуваєвої О.С. від 02.08.2021р. було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії з підстави, що угоди, зареєстровані на біржі, не прирівнюються до нотаріально посвідчених, а лише підлягають подальшому нотаріальному посвідченню. До нотаріально посвідчених документів прирівнюються лише документи, складені згідно з вимогами ст.40 Закону України «Про нотаріат». Перелік таких документів є вичерпним і не підлягає розширеному тлумаченню. Водночас, беручи до уваги вимоги ст.227 Цивільного кодексу (Цивільний кодекс Української РСР), яка передбачає особливі умови щодо договорів купівлі-продажу будинку (його частини), якщо хоча б однією із сторін є громадянин, то такі договори, укладені та зареєстровані біржами з дотриманням закону, підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню. Недотримання цієї вимоги згідно з ст.47 ЦК (Цивільний кодекс Української РСР) тягне недійсність договору. Таким чином, зазначений договір набуватиме чинності з моменту його нотаріального - посвідчення. Згідно статті 49 Закону України «Про нотаріат» встановлено, що нотаріус, інша посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії не приймають до вчинення нотаріальних дій документи, якщо вони не відповідають вимогам законодавства. За таких обставин не можливо перевірити належність цього майна спадкодавцеві. Оскільки, на даний час одна із сторін договору купівлі-продажу будинку померла, нотаріально посвідчити договір купівлі-продажу нерухомості не вбачається за можливе, а отже визнання договору дійсним можливе тільки у судовому порядку. У зв`язку із цим позивач звернувся з відповідним позовом до суду. 28 вересня 2021 року судом постановлена ухвала про відкриття провадження та призначення розгляду в порядку спрощеного провадження з повідомленням учасників справи. У судове засідання представник позивача не з`явився, про дату час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, звернувся до суду із клопотанням про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав, не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з`явився, був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, шляхом направлення поштової кореспонденції на останнє відоме місце реєстрації, відзив на позов до суду не подав. Треті особи у судове засідання не з`явилися, надали заяву про розгляд справи у їх відсутність. Суд, відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, з урахуванням згоди представника позивача на проведення заочного розгляду справи, вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Справа розглядається за відсутності учасників справи, тому у відповідності до ст. 247 ч. 2 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові докази у справі, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, вважає встановленими наступні обставини. 23 квітня 1998р. мати Позивача - [PERSON] (покупець) уклала з [PERSON] (продавець)договір купівлі-продажу нерухомого майна, за яким придбала у власність житловий будинок з прилеглими до нього будовами та спорудами: А-2 - житловий будинок, житловою площею 79,3 кв.м., Б-1- гараж, В-1 - літня кухня, Г - сарай, Д - сарай, Е - навіс, № 1-3 - огорожа, І - вимощення, № 4 - колодязь, що розташовані на земельній ділянці 1000 кв.м., крім того залишки 757 кв.м., за адресою [ADDRESS] . Договір укладений на виконання біржової угоди, зареєстрованій на товарній біржі «Катеринославська» 23 квітня 1998р. за №0279-Н. У пункті 4 Договору купівлі-продажу нерухомого майна зазначено, що будинок продана за 33 291 грн., які отримані продавцем від покупця до підписання цієї угоди. (а.с. 5-8). За вказаних обставин судом встановлено, що умови договору купівлі-продажу нерухомого майна від 23.04.1998 сторонами були виконані повністю, тобто [PERSON] передала, а [PERSON] прийняв грошову суму в розмірі 33 291 грн. за продаж вищевказаного будинку. Право власності на будинок [ADDRESS] було зареєстровано за [PERSON] у Дніпропетровському бюро технічної інвентаризації та записане в реєстрову книгу №614 за реєстровим №211-432 (а.с.9) Відповідно до свідоцтва про переміну прізвища, імені, по-батькові серії [NUMBER] від 30.04.2004 р. прізвище та ім`я матері Позивача було змінене з « [PERSON] » на « [PERSON] » (а.с.11), і отже власником житлового будинку за адресою [ADDRESS] є [PERSON] . У 2012р. Позивач також змінив прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] » відповідно до Свідоцтва про зміну імені [NUMBER] від 19.09.2012р.(а.с.16) [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується Свідоцтвом про смерть [NUMBER] від 21.01.2021 р.(а.с.10). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на належне їй майно. 02.08.2021р. до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Шуваєвої О.С. звернулась представник Позивача Омельченко Г.Г., яка діє по довіреності від імені [PERSON] , із заявою щодо отримання свідоцтва про право на спадщину за законом на ім`я [PERSON] на житловий будинок [ADDRESS] , після померлої [INFO] [PERSON] . Постановою приватного нотаріуса Шуваєвої О.С. від 02.08.2021р. було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії з підстави, що угоди, зареєстровані на біржі, не прирівнюються до нотаріально посвідчених, а лише підлягають подальшому нотаріальному посвідченню. Відповідно до пункту 4 "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України від 16 січня 2003 року, який набрав чинності з 01 січня 2004 року, цей Кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Суд виходить з того, що до спірних правовідносин необхідно застосувати ЦК Української РСР, оскільки спірний договір було укладено 20 травня 1999 року, тобто під час дії ЦК Української РСР. Відповідно до статті 4 ЦК Української РСР цивільні права і обов`язки виникають з підстав, передбачених законодавством, в тому числі і з угод. Згідно зі статтею 41 ЦК Української РСР угодами визнаються дії громадян і організацій, спрямовані на встановлення, зміну або припинення цивільних прав або обов`язків. За загальним правилом, визначеним у статті 227 ЦК Української РСР, договори купівлі-продажу нерухомості підлягали нотаріальному посвідченню. Згідно із частиною першої статті 128 ЦК Української РСР право власності (право оперативного управління) у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Відповідно до статті 224 ЦК Української РСР за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. На час укладення спірного договору чинним був Закон України "Про товарну біржу". Відповідно до статті 15 Закону України "Про товарну біржу (у редакції на час укладення вказаного договору) угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Отже, законодавець на час виникнення спірних правовідносин не вимагав нотаріального посвідчення договору відчуження нерухомості у разі укладання такого договору на товарній біржі. Частиною другою статті 47 ЦК Української РСР передбачено право суду визнати не посвідчений нотаріально договір дійсним, якщо сторони домовились щодо всіх важливих умов договору, що підтверджується письмовими доказами і відбулось повне або часткове виконання договору. Згідно до частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до частини 1 статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що при вчиненні договору купівлі-продажу будинку дії сторін були спрямовані на встановлення цивільних прав та обов`язків, перехід права власності відбувся, сторони договору мали необхідний обсяг цивільної дієздатності та вільне волевиявлення, що відповідало внутрішній волі на досягнення наслідків, а саме купівлі-продажу будинку. Отже, правочин був реальним і вчинений у формі, дозволенній чинним законодавством України на момент його вчинення. Таким чином, після всебічного, повного дослідження й оцінки наявних матеріалів та обставин цивільної справи суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу нерухомості дійсним є обґрунтованими та такими, що знайшли своє підтвердження у судовому засіданні. На підставі викладеного,

Outcome: approved