Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-11 00:00:00

11 січня 2022 року [PERSON] звернувся до суду з заявою про видачу обмежувального припису. В обґрунтування заяви заявник зазначила, що з 20 січня 2021 року по жовтень 2021 року, з метою подальшого створення сім`ї, вона зустрічалася з [PERSON] , спільно проводили час, мали певний спільний побут, піклувались один про одного. У жовтні 2021 року стосунки з [PERSON] були припинені. Втім [PERSON] почав переслідувати її, а саме ходить за нею у заклади, які вона відвідує, за місцем її навчання, писати СМС-повідомлення з погрозами та погрожувати по телефону. [PERSON] систематично вчиняє по відношенню до неї психологічне насилля, проявляє безпідставну агресію, цькує та спричиняє їй тілесні ушкодження, у зв`язку з чим вона неодноразово зверталась до органів національної поліції. За таких обставин, посилаючись на положення Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» просила суд видати обмежувальний припис строком на 6 місяців стосовно [PERSON] , яким визначити заходи тимчасового обмеження його прав та покласти на нього обов`язки, а саме: заборонити наближатися на відстань ближче 100 м. до місця її проживання, перебування, навчання; заборонити вести листування, телефоні переговори, в тому числі надсилати СМС-повідомлення, повідомлення у месенжерах та соціальних групах, та/або контактувати із нею через інші засоби зв`язку особисто або через третіх осіб; заборонити особисто і через третіх осіб розшукувати її, переслідувати та в будь-який спосіб спілкуватися з нею. В судовому засіданні заявниця [PERSON] пояснила, що з [PERSON] вони лише зустрічалися, спільним побутом пов`язані не були, про те останній інколи приїздив до неї в гості з продуктами харчування, заявлені вимоги підтримала, просила їх задовольнити. Заінтересована особа [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином. Заінтересована особа - Відділ поліції №1 Баштанського РВП ГУНП України в Миколаївській області явку свого представника у судове засідання не забезпечив, про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив. Вислухавши доводи заявника, дослідивши письмові докази, суд приходить такого висновку. Відповідно до правил ст.350-2 ЦПК України, заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Статтею 350-6 ЦПК України визначено, що розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні. У разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство чи насильство за ознакою статі, передбачених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» або Законом України «Про забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків», на строк від одного до шести місяців. Судом встановлено, що заявниця [PERSON] зареєстрована та проживає в будинку [ADDRESS] , про що свідчить довідка про реєстрацію місця проживання особи від 28.10.2021 року № 46/15-09 (а.с.4). Згідно довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією (копія) серії 12ААВ №447770 від 28.10.2021 року [PERSON] встановлено третю групу інвалідності з дитинства по зору безстроково (копія) (а.с.6). Відповідно до студентського квитка серії [NUMBER] , виданого Національним університетом «Одеська юридична академія» від 12.03.2021 року, [PERSON] є студенткою Криворізького юридичного фахового коледжу Національного університету «Одеська юридична академія», денної форми навчання (а.с.5). Звертаючись до суду із заявою про застосування обмежувального припису, [PERSON] позиціонує себе як особа, яка постраждала від домашнього насильства, а заінтересована особа [PERSON] є її кривдником, тобто особою, яка вчинила домашнє насильство відносно неї. У своїй заяві [PERSON] вказує, що заінтересована особа [PERSON] був її хлопцем з яким вона зустрічалася в період з січня по жовтень 2021 року та спільно проводили час, мали певний спільний побут, що не заперечувалося сторонами. 07 січня 2022 року [PERSON] звернулась до Відділу поліції №1 Баштанського РВП ГУНП України в Миколаївській області із заявою, в якій просить вжити заходи до її колишнього хлопця [PERSON] , який перебуваючи в салоні свого автомобіля марки «Toyota» намерний знак [NUMBER] забрав (викрав) в неї мобільнимй телефон марки Iphone XR, в якому була сім карта мобільного оператора «Київстар», сума матеріального збитку становить 12000 гривень (а.с.15). Згідно листа Відділу поліції №1 Баштанського РВП ГУНП України в Миколаївській області від 08 січня 2022 року в даній події відсутні ознаки вчинення кримінального, та адміністративного правопорушення, тому відповідно до вимог діючого законодавства звернення розглянуто згідно до вимог ст.15 Закону України «Про звернення громадян», подальший розгляд заяви було припинено (а.с.17). 10 січня 2022 року [PERSON] звернулась до Відділу поліції №1 Баштанського РВП ГУНП України в Миколаївській області із заявою, в якій повідомила, що просить притягнути до кримінальної відповідальності громадянина [PERSON] , який 12.12.2021 року приблизно о 01 год. 00 хв. перебуваючи по [ADDRESS] спричинив їй тілесні ушкодження (а.с.7-8). З довідки виданої КНП «Казанківська багатопрофільна лікарня» від 08.01.2022 року вбачається, що 08.01.2022 року о 12 год. 40 хв. [PERSON] звернулася до приймального відділення КНП «Казанківська багатопрофільна лікарня» зі скаргою на біль у всьому тілі, в руках та в області ока зліва. Зі слів [PERSON] 07.01.2022 року близько 1 год. [PERSON] з силою затянув її в машину та наніс побої. Діагноз: множині гематоми в області верхньої повіки, кистей, наружній поверхні гомілки (а.с.11-12). При зверненні до суду із заявою про видачу обмежувального припису, [PERSON] було надано копію витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань з якого вбачається, що за заявою [PERSON] про отримання тілесних ушкоджень, яка надійшла 08.01.2022 року до чергової частини ВП №1 Баштанського РВП, було розпочате кримінальне провадження, внесене 08.01.2022 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12022153270000009 за правовою кваліфікацією ч.1 ст.125 КК України (а.с.13). Так, статтею 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», визначено, що домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Вказаною статтею також визначено, що кривдник - це особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі , а особа, яка постраждала від домашнього насильства (далі - постраждала особа), - це особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі. Відповідно до ч.2 ст.3 Закону України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству» дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється на таких осіб: подружжя; колишнє подружжя; наречені; мати (батько) або діти одного з подружжя (колишнього подружжя) та інший з подружжя (колишнього подружжя); особи, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у шлюбі між собою, їхні батьки та діти; особи, які мають спільну дитину (дітей); батьки (мати, батько) і дитина (діти); дід (баба) та онук (онука); прадід (прабаба) та правнук (правнучка); вітчим (мачуха) та пасинок (падчерка); рідні брати і сестри; інші родичі: дядько (тітка) та племінник (племінниця), двоюрідні брати і сестри, двоюрідний дід (баба) та двоюрідний онук (онука); діти подружжя, колишнього подружжя, наречених, осіб, які мають спільну дитину (дітей), які не є спільними або всиновленими; опікуни, піклувальники, їхні діти та особи, які перебувають (перебували) під опікою, піклуванням; прийомні батьки, батьки-вихователі, патронатні вихователі, їхні діти та прийомні діти, діти-вихованці, діти, які проживають (проживали) в сім`ї патронатного вихователя. Також у ч.3 ст.3 Закону України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству» вказано, що дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству поширюється також на інших родичів, інших осіб, які пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки, за умови спільного проживання, а також на суб`єктів, що здійснюють заходи у сфері запобігання та протидії домашньому насильству. Аналізуючи положення ч.2 та ч.3 ст.3 Закону України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству», суд приходить до висновку, що на відносини, які виникли у заявника та заінтересованої особи не поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству, оскільки заявником не надано доказів того що [PERSON] входить в перелік осіб визначених у частині 2 вказаної статті, зокрема проживав спільно із заявником, був пов`язаний спільним побутом, мав взаємні права та обов`язки тощо. Тому у даному випадку заявник [PERSON] не є особою, яка постраждала від домашнього насильства, а [PERSON] не є кривдником в розумінні цього Закону, що в свою чергу свідчить про те, що події, описані у заяві про видачу обмежувального припису відносно [PERSON] , не може розглядатися як домашнє насильство. За таких обставин, суд дійшов висновку, що вимоги [PERSON] про видачу обмежувального припису відносно заінтересованої особи [PERSON] є взагалі такими, що не підлягають розгляду в обраному нею порядку, та не регулюються положеннями глави 13 ЦПК України та Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Правову позицію щодо неможливість видачі обмежувального припису щодо особи, яка не входить до переліку осіб, передбаченого статтею 3 Закону №2229-VIII викладено в постанові Верховного Суду від 11 лютого 2021 року у справі №335/5477/20, провадження №61-14846св20. Обов`язок суду враховувати при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду закріплено в ч.4 ст.263 ЦПК України. При цьому, суд вважає, що доводи заявника щодо застосування до неї фізичного насильства з боку заінтересованої особи також не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду справи поза розумним сумнівом. Сам по собі витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань №12022153270000009, яким внесені відомості про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, не свідчить про те, що тілесні ушкодження нанесені заявнику саме заінтересованою особою, оскільки внесення відомостей до ЄРДР згідно ст.214 КПК України, за наявності відповідної заяви, є обов`язком органу поліції. І саме в ході проведення досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні органом поліції буде встановлюватися чи була подія кримінального правопорушення, а також причетні до неї особи. На час розгляду справи судом, підозри у вказаному кримінальному провадженні не пред`явлені, і тим більше вирок суду, яким би було визнано ту чи іншу особу винною у вчиненні кримінального правопорушення відсутній, а особа вважається невинуватою, доки її вину не буде доведено у законному порядку і встановлено судом. Довідка КНП «Казанківська багатопрофільна лікарня» від 08.01.2022 року, яку було надано [PERSON] до матеріалів заяви, та якою було зафіксовано наявність на тілі заявника тілесних ушкоджень, також не є належним доказом у справі, оскільки вона не доводиться, що вказані тілесні ушкодження виникли внаслідок протиправних дій заінтересованої особи [PERSON] . Суд вважає, що [PERSON] реалізувала своє право на захист, та звернулась до органів поліції із заявою про вчинення щодо неї кримінального правопорушення і до повноважень саме цього органу відноситься вирішення питань винності чи невинності [PERSON] у вчиненні тих дій, які викладені у заяві про вчинення кримінального правопорушення. До того ж, суду не надано жодних доказів на підтвердження того, що з боку заінтересованої особи вчиняється саме домашнє насильство відносно заявника, оскільки суду не надано відомостей про притягнення останнього або до адміністративної відповідальності за ст.173-2 КУпАП, або до кримінальної відповідальності за ст.126-1 КК України, які передбачають відповідальність за вчинення дій пов`язаних із домашнім насильством. За таких обставин, оцінюючи зібрані по справі докази, суд приходить до висновку про залишення заяви про видачу обмежувального припису без задоволення, оскільки заявником не доведено, що відносно неї було вчинено саме домашнє насильство та що на відносини, які виникли між нею та заінтересованою особою, поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству, а відтак законні підстави для застосування до [PERSON] заходів тимчасового обмеження прав відсутні. В силу ч.3 ст.350-5 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, суд відносить на рахунок держави.

Outcome: dismissed