Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-16 00:00:00

У липні 2020 року до Центрального районного суду м. Миколаєва надійшов позов [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , у якому просить визнати відповідача такою, що втратила право користування квартирою за адресою [ADDRESS] . Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 20 липня 2020 року відкрито загальне позовне провадження. У період з липня 2020 року до 17 лютого 2021 року справу перебувала у провадженні іншого складу суду. Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18 лютого 2021 року для розгляду справи визначено головуючого суддю Шолох Л.М. Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 09 березня 2021 року справу прийнято до свого провадження суддею Шолох Л.М. У судове засідання 17 січня 2022 року з`явилася представник позивача - адвокат Малиновська Н.С., відповідач та третя особа не з`явилися, причини неявки не повідомили. Представник позивача не заперечувала проти розгляду справи за відсутності осіб, які не з`явилися, тому суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності осіб, які не з`явилися. Заслухавши пояснення представника позивача, яка підтримала позов та просила його задовольнити, дослідивши матеріали справи судом встановлено таке. Квартира [ADDRESS] , на праві власності належить [PERSON] , шо підтверджується витягом із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Станом на час розгляду справи за цією адресою зареєстровано місце проживання позивача [PERSON] , зареєстрована, зокрема, [PERSON] , [INFO] та [PERSON] [INFO] . У своєму позові позивач вказує на те, що між нею та відповідачами відсутні будь-які родинні відносини із зазначеними особами. Місце проживання цих осіб було зареєстровано за вказаною адресою на момент придбання нею квартири у 2000 році. Відповідно до частини першої статті 317 ЦК України власникові належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Статтею 318 ЦК України встановлено, що усі суб`єкти права власності є рівними перед законом. Частинами першою та другою статті 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. На підставі статті 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Частина перша статті 98 Житлового кодексу Української РСР визначає, що наймач жилого приміщення та члени його сім`ї, які проживають разом з ним, можуть за взаємною згодою дозволити тимчасове проживання в жилому приміщенні, що є в їх користуванні, інших осіб без стягнення плати за користування приміщенням (тимчасових жильців), в тому числі опікуна чи піклувальника, який не є членом сім`ї наймача. Відповідно до частини третьої статті 98 Житлового кодексу Української УРС тимчасові жильці на вимогу наймача або членів сім`ї, які проживають разом з ним, зобов`язані негайно звільнити приміщення, а в разі відмовлення - підлягають виселенню в судовому порядку без надання іншого жилого приміщення. Під час розгляду судом встановлено, що відповідачі починаючи із лютого 2000 року не проживають за адресою [ADDRESS] , їх речі у цьому житловому приміщенні відсутні. Доказів наявності перешкод у користуванні відповідачами цим житлом матеріали справи не містять. Зазначене підтверджується наявними у матеріалах справи доказами та показаннями свідків [PERSON] та [PERSON] , допитаних під час розгляду справи судом. Підсумовуючи викладене, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та про необхідність його задоволення. Відповідно до приписів статті 141 ЦПК України судовий збір сплачений за подачу позову до суду слід стягнути з відповідачів на користь позивачки у рівних частках.

Outcome: approved