Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Деснянського районного суду м. Києва з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення коштів. Вимоги позивач мотивує тим, що у вересні 2020 року він звернувся до відповідача з наміром укласти договір побутового підряду, відповідно ло якого відповідач був зобов`язаний здійснити ремонтні роботи у квартирі дружини позивача [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , які повинні були бути виконані у строк до кінця травня 2020 року. В якості попередньої оплати за виконання робіт 24.10.2019 року він сплатив відповідачу 10 000,00 грн. шляхом переведення коштів на картковий рахунок відповідача в АТ КБ «ПриватБанк». Проте, обумовлені роботи відповідач виконувати не розпочав, з травня 2020 року перестав відповідати на телефонні дзвінки та фактично зник з грошовими коштами. Як зазначає позивач, відповідач фактично збагатився за його рахунок, а правовідносини за договором побутового підряду фактично так і не виникли, що встановлено при розгляді справи № 754/11535/20. Посилаючись на викладені обставини та положення ст.1212 ЦК України, позивач просить стягнути з відповідача на його користь 10 000,00 грн., а також здійснити розподіл судових витрат. Ухвалою судді Деснянського районного суду м. Києва Саламон О.Б. від 10.09.2021 року відкрито провадження по справі, постановлено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи, у відповідності до ч. 5 ст. 279 ЦПК України. Сторони, в передбачений ч. 7 ст. 279 ЦПК України строк, не звернулись до суду з клопотанням про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін. Строк, визначений ч. 3 ст. 279 ЦПК України, для реалізації особами своїх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків сплив. Відповідачем до суду не подано відзиву на позову заяву, при цьому останній належним чином повідомлявся про розгляд справи в суді, а саме за зареєстрованим в передбаченому законом порядку місцем проживання. Оскільки відповідач про розгляд справи повідомлявся належним чином, відзив на позовну заяву не подав та не повідомив причини його неподання, а також те, що зі сторони позивача не надходило заперечень щодо розгляду справи в порядку заочного провадження, суд вважає можливим розглянути спір відповідно до ст.ст. 280-282 ЦПК України та на підставі матеріалів справи постановити заочне рішення. Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов висновку про задоволення позову з наступних підстав. Як встановлено судом і вбачається з матеріалів справи, відповідач [PERSON] , згідно даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, зареєстрований як фізична особа - підприємець, з надання послуг у вигляді: електромонтажні роботи (основний); установлення столярних виробів; монтаж водопровідних мереж, систем опалення та кондиціонування; штукатурні роботи; малярні роботи та скління; покриття підлоги й облицювання стін. Як зазначає позивач в своєму позові, у вересні 2020 року між ним та відповідачем, як суб`єктом господарювання, було укладено договір побутового підряду, яким передбачено виконання відповідачем ремонтних робіт у квартирі дружини позивача [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] . З дубліката квитанції №Р24А685693579А09146 від 24 жовтня 2019 року вбачається, що позивачем було перераховано на рахунок [PERSON] грошові кошти в розмірі 10000,00 грн. В призначенні платежу зазначено «переказ на картку ПриватБанку». Вказані обставини встановлено рішенням Деснянського районного суду м.Києва від 29.01.2021 року та постановою Київського апеляційного суду від 11.06.2021 року у справі № 754/11535/20. Вказаними судовими рішеннями також встановлено, що вказана квитанція підтверджує факт здійснення переказу коштів позивачем на користь відповідача. Разом з тим, з неї не вбачається наявності домовленості сторін щодо надання послуг або виконання робіт останнім за договором підряду. А тому вказана квитанція не є доказом, (документом), що підтверджує факт укладення договору підряду. Будь - яких інших доказів на підтвердження укладення між сторонами договору підряду а також обставин не виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань суду представлено не було. Судом апеляційної інстанції зауважено, що позивачем визначені підстави позову, як стягнення коштів за неналежне виконання зобов`язання, інших підстав не заявлено. Однак, у разі наявності безпідставно одержаних відповідачем коштів позивач не позбавлений права на звернення до суду з іншими позовними вимогами на підставі ст. 1212 ЦК України. Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами гл. 83 ЦК України. Згідно з ч. 1 ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. За змістом цієї статті безпідставно набутим є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави. Зазначена норма закону застосовується лише в тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуте за допомогою інших, спеціальних способів захисту. Зокрема, в разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень частини першої статті 1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобов`язання повернути майно потерпілому. Системний аналіз положень ч. 1 п. 1 ч. 2 ст. 11, ч. 1 ст. 177, ч. 1 ст. 202, ч.ч. 1 та 2 ст. 205, ч. 1 ст. 207, ч. 1 ст. 1212 ЦК України дає можливість зробити висновок про те, що чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей). Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення учасниками вiдповiдних правовідносин у майбутньому породження певних цивільних прав та обов`язків, зокрема, унаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, прямо передбачених ч. 2 ст. 11 ЦК України. Загальна умова ч. 1 ст. 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, або отримане однією зi сторін у зобов`язанні підлягає поверненню iншiй стороні на пiдставi цієї статті тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання. Якщо ж зобов`язання не припиняється з підстав, передбачених ст.ст. 11, 600, 601, 604 - 607, 609 ЦК України, до моменту його виконання, таке виконання має правові підстави (підстави, за яких виникло це зобов`язання). Набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не є безпідставним. Якщо поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, ст. 1212 ЦК України може застосовуватись тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або взагалі була відсутня. Суть кондикційного зобов`язання виражається в тому, що набувач безпідставно збагатився за рахунок потерпілого, а тому зобов`язаний не лише повернути йому майно в натурі чи відшкодувати його вартість (ст. 1213 ЦК), а й у повному обсязі компенсувати потерпілому негативні наслідки від неможливості йому користуватися майном за призначенням шляхом відшкодування всіх доходів, які набувач одержав або міг одержати від цього майна, а набувач безпідставно збагатився за рахунок потерпілого. Конструкція ст. 1212 ЦК України, як і загалом норма гл. 83 ЦК України, свідчить про необхідність установлення так званої «абсолютної» безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору. Ознаки, характерні для кондиції, свідчать про те, що пред`явлення кондиційної вимоги можна визнати належним самостійним способом захисту порушеного права власності, якщо: 1) річ є такою, що визначена родовими ознаками, в тому числі грошовими коштами; 2) потерпілий домагається повернення йому речі, визначеної родовими ознаками (грошових коштів) від тієї особи (набувача), з якою він не пов`язаний договірними правовідносинами щодо речі. Отже, норми ст. 1212 ЦК України застосовуються до позадоговірних зобов`язань. Вказана правова позиція сформульована Верховним Судом у постановах: від 10 вересня 2018 року у справі № 638/11807/15-ц (провадження № 61-1215св17), від 12 вересня 2018 року у справі № 154/948/16 (провадження № 61-4497ск18), від 12 грудня 2018 року у справі № 205/3330/14-ц (провадження № 61-1133св18). На підставі вищевказаних правових норм та з урахуванням обставин, встановлених рішенням Деснянського районного суду м.Києва від 29.01.2021 року та постановою Київського апеляційного суду від 11.06.2021 року у справі № 754/11535/20, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача та можливість стягнення з відповідача на його користь грошових коштів в розмірі 10 000,00 грн., оскільки вказані грошові кошти отримано ним безпідставно за відсутності договірних правовідносин. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 908,00 грн.

Outcome: approved