Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-20 00:00:00

18 серпня 2018 року позивач [PERSON] звернувся до Подільського районного суду м. Києва в порядку цивільного судочинства з позовом до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «НРП» про захист прав споживача шляхом стягнення сплачених за товар коштів та відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що 30.06.2017 року ним в магазині « MOYO », було придано мобільний телефон Moto G4 play, вартістю 3 295,00 грн., також разом із мобільним телефоном було придбано послугу «Скрін-сервіс». 06 червня 2018 року позивач звернувся до магазину « MOYO », із заявою №ИМ-009166 на ремонт дисплею модуля цифрового пристрою. Після ремонту товару, позивач виявив недоліки звернувся до магазину та повідомив про них, відповідач відповів, що повторний ремонт пристрою послугою «Скрін-сервіс» не передбачено. Проте відповідач не вчинив дії щодо усунення недоліків. В зв`язку з чим позивач звернувся з даним позовом з метою захисту свого права та стягнення сплачених коштів у розмірі 3 295,00 гривень, оскільки в добровільному порядку відповідач відмовляється повернути кошти. Крім того, у зв`язку з порушенням відповідачем зобов`язання, позивач вимушений переривати звичний спосіб життя, а тому йому завдана моральна шкода яку він оцінює в суму 2 000,00 грн. Вимоги про відшкодування моральної шкоди мотивовані тим, що протиправна поведінка відповідача завдала позивачу та його сину істотних емоційних страждань та переживань, порушила його нормальний ритм життя та призвела до витрат часу та коштів на складання заяв, очікування відповідей та доведення своєї правоти в суді. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату та час судового засідання повідомлений належним чином. Представник позивача [PERSON] у судове засідання не з`явилась, подала заяву про розгляд справи за її відсутності, вказала позовні вимоги підтримує, просила позов задовольнити. Представник відповідач ТОВ "НРП" своєчасно і належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду справи, до суду не з`явився, відзив на позовну заяву не надав, тому суд, враховуючи згоду позивача, відповідно до положень частини першої статті 280 ЦПК України, вважає можливим провести розгляд справи, вирішити справу за наявними в матеріалах доказами та ухвалити рішення. Свої позовні вимоги [PERSON] обґрунтовував тим, що 30 червня 2017 року року в магазині « MOYO », який розташований на вулиці Марка Вовчка, 18а в м. Києві , він для свого сина, придбав у ТОВ "НРП" мобільний телефон Moto G4 play вартістю 3295,00 грн., також разом із мобільним телефоном було придбано послугу «Скрін сервіс». Протягом гарантійного терміну [PERSON] вирішив скористатися послугою «Скрін сервіс» та 06 червня 2018 року звернувся до магазину «MOYO», із заявою №ИМ-009166 на ремонт дисплею модуля цифрового пристрою. В заві було вказано наступну несправність: «розбитий екран (тріщини на екрані, дрібні подряпини на всіх частинах корпус, на ободку сліди від падіння в декількох місцях). Результатом надання послуги мав стати ремонт дисплейного модуля в уповноваженому сервісному центрі - повна заміна дисплейного модуля цифрового пристрою або заміна його складових частин. Телефон був переданий представнику магазину відповідно до заяви №ИМ-009166. 21 червня 2018 року [PERSON] отримав телефон, оглянув, на перший погляд за всіма ознаками ремонт було виконано. [PERSON] вказує, що мобільним телефоном декілька днів не користувались, з 21 червня 2018 року до 26.06.2018 року, після чого було виявлено тріщини під склом та дані телефону відображались некоректно. 02 липня 2018 року позивач повторно звернувся до магазину « MOYO », з заявою № ИМ-009260 про ремонт дисплейного модуля цифрового пристрою. В заяві було вказано наступну несправність: «під захисним склом роздавлена матриця, є сліди икористання дрібні подряпини сколи». 20 липня 2018 року [PERSON] звернувся до магазину « MOYO » з претензією, копія якої містить відмітку про отримання магазином. 24 липня 2018 року відповідачем надіслано Лист Вих.№28-03/19-49 про розгляд претензії, зазначено, що вказаний лист складений директором ТОВ «НРП» В.В. Федорак, однак підпису директора вказаний лист не містить. 31 липня 2018 року позивачу надано представником ТОВ «НРП» Акт прийому-передачі виконаних робіт, в якому зазначено, що було зроблено діагностику мобільного телефону, результат діагностики: механічне пошкодження дисплейного модуля, потрібна заміна. 10 серпня 2018 року позивач повторно звернувся до магазину з заявою-претензією, які відповідач отримав відповідно до відмітки. 28 серпня 2018 року [PERSON] отримав відповідь № 28-03/19-60 від 28.08.2018 року, в якій вказано про можливість ознайомитись з умовами Публічного договору про надання послуги «Скрін-сервіс» та сайті магазину та повідомили про його право заявити продавцю про проведення незалежної експертизи. 12 вересня 2018 року позивач звернувся в магазин « MOYO » з вимогою провести незалежну експертизу мобільного телефону Moto G4 play, серійний номер [NUMBER] на предмет якості ремонту на якості встановлених в процесі ремонту комплектуючих для встановлення причини втрати якості продукції у відповідності ЗУ «Про захист прав споживачів», яку відповідно до відмітки отримав відповідач. 12 вересня 2018 року відповідно до квитанції № КМ108-00007 мобільний телефон Moto G4 play, серійний номер [NUMBER] було передано відповідачу для проведення експертизи. 13 вересня 2018 року позивач звернувся до відповідача з вимогою письмово повідомити про дату, час та місце проведення експертизи вказаного мобільного телефону. 03 грудня 2018 року позивач отримав відповідь Вих. № 28-03/10-144 в якій зазначено, на виконання вимог, в межах визначеного терміну законодавством компанія звернулась до Київського-науково дослідного інституту судових експертиз (далі - НДІСЕ), щодо проведення експертизи мобільного телефону Moto G4 play. Крім того, вказано що відповідно до листа НДІСЕ від 14.09.2018 року неможливо провести експертизу даного виду, оскільки на даний час відсутнє спеціальне обладнання для проведення дослідження. Стаття 655 ЦК України визначає, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Отже з укладенням договору купівлі-продажу від 30.06.2017 між сторонами цього договору виникли правовідносини, які регулюються нормами глави 54 ЦК України «Купівля-продаж». З огляду на суб`єктний склад спірних правовідносин на них також поширюється дія спеціального нормативно-правового акту - Закону України «Про захист прав споживачів». За приписами статті 673 ЦК України продавець повинен передати покупцеві товар, якість якого відповідає умовам договору купівлі-продажу. У разі відсутності в договорі купівлі-продажу умов щодо якості товару продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, придатний для мети, з якою товар такого роду звичайно використовується. Якщо законом встановлено вимоги щодо якості товару, продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, який відповідає цим вимогам. Відповідність товару вимогам законодавства підтверджується способом та в порядку, встановленими законом та іншими нормативно-правовими актами (стаття 674 ЦК України). Згідно статті 675 ЦК України товар, який продавець передає або зобов`язаний передати покупцеві, має відповідати вимогам щодо його якості в момент його передання покупцеві, якщо інший момент визначення відповідності товару цим вимогам не встановлено договором купівлі-продажу. Договором або законом може бути встановлений строк, протягом якого продавець гарантує якість товару (гарантійний строк). Відповідно до статті 6 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виробник, виконавець) зобов`язаний передати споживачеві продукцію належної якості. Правовою підставою заявлених позивачем вимог є, зокрема, положення статті 8 Закону України «Про захист прав споживачів», якою врегульовані правовідносини, що виникають між споживачем та виробником товару (продавцем, виконавцем) у разі придбання споживачем товару неналежної якості. Даною нормою встановлено, що у разі виявлення протягом встановленого гарантійного строку недоліків споживач, в порядку та у строки, що встановлені законодавством, має право вимагати: 1) пропорційного зменшення ціни; 2) безоплатного усунення недоліків товару в розумний строк; 3) відшкодування витрат на усунення недоліків товару. У разі виявлення протягом встановленого гарантійного строку істотних недоліків, які виникли з вини виробника товару (продавця, виконавця), або фальсифікації товару, підтверджених за необхідності висновком експертизи, споживач, в порядку та у строки, що встановлені законодавством і на підставі обов`язкових для сторін правил чи договору, має право за своїм вибором вимагати від продавця або виробника: 1) розірвання договору та повернення сплаченої за товар грошової суми; 2) вимагати заміни товару на такий же товар або на аналогічний, з числа наявних у продавця (виробника), товар. Зазначені вимоги за місцезнаходженням споживача задовольняють також створені власником продавця торговельні підприємства та філії, що здійснюють продаж аналогічних придбаним споживачем товарів, або підприємства, на які ці функції покладено на підставі договору. Функції представників підприємств-виробників виконують їх представництва та філії, створені виробниками для цієї мети, або підприємства, які задовольняють зазначені вимоги на підставі договору з виробником. Продавець, виробник (підприємство, що задовольняє вимоги споживача, встановлені частиною першою цієї статті) зобов`язані прийняти товар неналежної якості у споживача і задовольнити його вимоги. Аналогічні альтернативні права покупця у разі продажу йому товару неналежної якості встановлюють також статті 678, 708 ЦК України. Пункт 12 частини 1 статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» визначає, що істотний недолік - недолік, який робить неможливим чи недопустимим використання товару відповідно до його цільового призначення, виник з вини виробника (продавця, виконавця), після його усунення проявляється знову з незалежних від споживача причин і при цьому наділений хоча б однією з нижченаведених ознак: а) він взагалі не може бути усунутий; б) його усунення потребує понад чотирнадцять календарних днів; в) він робить товар суттєво іншим, ніж передбачено договором. Статтею 17 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що у разі, коли під час гарантійного строку необхідно визначити причини втрати якості продукції, продавець (виконавець, виробник) зобов`язаний у триденний строк з дня одержання від споживача письмової згоди організувати проведення експертизи продукції. Експертиза проводиться за рахунок продавця (виконавця, виробника). Якщо у висновках експертизи буде доведено, що недоліки виникли після передачі продукції споживачеві внаслідок порушення ним встановлених правил використання, зберігання чи транспортування або дій третіх осіб, вимоги споживача не підлягають задоволенню, а споживач зобов`язаний відшкодувати продавцю (виконавцю, підприємству, яке виконує його функції) витрати на проведення експертизи. Споживач, продавець (виконавець, виробник) мають право на оскарження висновків експертизи у судовому порядку. Із аналізу наведеної правової норми можна зробити висновок, що спір між споживачем та продавцем (виконавцем, виробником) щодо причин втрати якості продукції в період гарантійного строку зумовлює обов`язок останнього організувати проведення відповідної експертизи за умови надання споживачем згоди на її проведення. Відповідно до положень статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків (стаття 76 ЦПК України). За змістом норм статей 77, 78, 79, 80, 89 ЦПК України докази повинні відповідати критеріям належності, допустимості і об`єктивності, а в своїй сукупності - також достатності, для підтвердження наявності або відсутності обставин справи, які відносяться до предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (стаття 77 ЦПК України). Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частина 2 статті 78 ЦПК України). З заяви позивача вбачається, що протягом гарантійного строку у придбаному у відповідача товарі було виявлено недоліки, що підтверджується також фактом неодноразових звернень позивача з цього приводу до сервісного центру та змістом заяв прийому товару на сервісне обслуговування. На переконання суду описані позивачем недоліки відповідають ознакам суттєвих недоліків, оскільки їх характер робить неможливим використання телефону відповідно до його цільового призначення. Відповідач в листах посилається на те, що повторний ремонт пристрою не передбачений послугою «Скрін-сервіс». Допустимого доказу на підтвердження обставин пошкодження телефону, яким у даному випадку має бути лише висновок експертизи, суду не надано. Зважаючи на викладене, суд визнає обґрунтованими доводи позову про порушення відповідачем прав позивача як покупця і споживача, що виникають у зв`язку з придбанням непродовольчого товару неналежної якості, та вбачає підстави для захисту порушеного права шляхом примусового стягнення сплаченої за товар грошової суми. Стаття 611 ЦК України визначає, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Такими наслідками є, зокрема, відшкодування моральної шкоди. Загальні положення про відшкодування моральної шкоди закріплює стаття 23 ЦК України, яка визначає, що моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Зміст наведених норм цивільного закону свідчить про те, що моральна шкода відшкодовується лише в тих випадках, якщо її відшкодування передбачене законом або договором. В укладеному сторонами договорі відсутні умови, які б передбачали відшкодування моральної шкоди, проте такі положення містяться у Законі України «Про захист прав споживачів», на які позивач посилається як на підставу своїх вимог. За приписами частини першої статті 4 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі під час укладення, зміни, виконання та припинення договорів щодо отримання (придбання, замовлення тощо) продукції, а також при використанні продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають, зокрема, право на відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону. Відповідно до частини другої статті 22 цього Закону при задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Отже наведені норми Закону України «Про захист прав споживачів» у чинній редакції прямо передбачають право споживача на відшкодування моральної шкоди у правовідносинах між споживачами та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг. Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для відшкодування у спірних правовідносинах завданої моральної шкоди. На підставі оцінки наведених у позовній заяві аргументів та наданих позивачем доказів суд дійшов до переконання про доведеність факту завдання позивачу душевних страждань, викликаних неякісним ремонтом товару та відмовою у поверненні сплаченої за товар суми. Заслуговують на увагу і доводи [PERSON] про те, що протиправні дії відповідача зумовили істотні зміни у звичному способі його життя та його сина, оскільки він змушений був витрачати час і зусилля на звернення до відповідача, до фахівців в галузі права та до суду з метою захисту порушеного права. Отже з урахуванням глибини та тривалості моральних страждань, принципів розумності і справедливості, суд визнає обґрунтованою компенсацію завданої позивачу моральної шкоди в сумі 2 000 грн. Відповідно до статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог, а інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частина 6 цієї норми визначає, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Отже з огляду на результат розгляду справи та ураховуючи, що позивач як споживач звільнений від сплати судового збору на підставі частини 3 статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів», суд вбачає підстави для стягнення з відповідача в дохід держави судового збору за ставкою, встановленою Законом України «Про судовий збір» для вимог фізичних осіб майнового характеру, що становить 992 грн. 40 коп. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 133 Цивільного процесуального кодексу України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно положень ч. 1, 2 статті 137 Цивільного процесуального кодексу України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. (ч. 3 ст. 137 Цивільного процесуального кодексу України) Розмір витрат на оплату правничої допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правничу допомогу. Витрати на правничу допомогу, які мають бути документально підтверджені та доведені, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правничої допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій тощо). Склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правничої допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Як убачається з матеріалів справи 12.08.2021 року між [PERSON] та [PERSON] укладено Договір про надання правової допомоги № 19, згідно умов якого адвокат бере на себе зобов`язання надати клієнту правову (правничу) допомогу, юридичні послуги в обсязі та на умовах, передбачених Договором. (а.с. 64-66) Разом з тим, суд не убачає підстав для розподілу витрат на професійну правничу допомогу, оскільки матеріали справи не містять детального опису виконаних адвокатом робіт в межах досліджуваного спору, зокрема, не надано акту прийому-передачі виконаних робіт, підписаного сторонами договору про надання правничої допомоги, а також позивачем не надано доказів, які б свідчили про оплату ним гонорару та/або інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги за вищевказаним Договором про про надання правової допомоги від 12.08.2021 року, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження), що виключає задоволення вимог позивача в цій частині позову. На підставі викладеного,

Outcome: partial