Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-09 00:00:00

07 жовтня 2021 року представник позивача Гуревич М.Г., який діє в інтересах позивачки [PERSON] , звернувся до суду із цією позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНПРОМ МАРКЕТ», приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Остапенка Євгена Михайловича про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. В обґрунтування позовної заяви зазначив, що 25 вересня 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Євгеном Михайловичем вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 17304, про стягнення з [PERSON] на користь відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНПРОМ МАРКЕТ» заборгованості за тілом кредиту у розмірі 20968,57 грн. та 50 грн. плати за вчинення виконавчого напису, а всього - 21018,57 грн. На підставі цього виконавчого напису старшим державним виконавцем Бахмутського відділу державної виконавчої служби у Бахмутському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Харків) Ткаченко Д.Б. відкрито виконавче провадження № 66143617 з примусового виконання виконавчого напису. Проте позивач вважає, що цей виконавчий напис нотаріуса є таким, що не підлягає виконанню, виходячи з того, що згідно зі спірним виконавчим написом, з позивачки на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНПРОМ МАРКЕТ» стягується грошова сума. Однак, між позивачкою та ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» відсутні будь-які договірні чи позадоговірні відносини, на підставі яких могли б виникнути грошові зобов`язання. Будь-якого розрахунку боргу, а також підтверджуючих наявність боргу документів позивачу направлено не було. Будь-яких претензій щодо виконання грошових зобов`язань на користь відповідача-1 позивачеві також не направлялося. Позивачем взагалі не визнається наявність заборгованості перед відповідачем-1. Разом з тим, з оскаржуваного виконавчого напису видно, що його вчинено не на кредитному договорі, а на окремому бланку, у зв`язку з чим потребують перевірки умови договору, на який посилається нотаріус у спірному виконавчому написі. Позивач стверджує, що не має будь-якої заборгованості також і перед ТОВ «Фінансова компанія «Арбімаркет» та ПАТ «Фінанси та кредит». Водночас, розрахунку стягуваних сум у виконавчому написі не наведено та не зазначено, яким чином, на підставі чого та за якою формулою утворилася стягувана сума. Крім того, оскільки право вимоги було неодноразово відступлено іншій особі, тобто відбулася заміна кредитора на підставі договорів відступлення прав вимоги, то слід також дослідити ці договори та їх умови, оскільки позивачу не було доведено до відома про заміну кредитора та новий кредитор жодних претензій позивачу не пред`являв. У той же час, згідно зі спірним виконавчим написом, вимога відповідача-1 утворилася за період з 11 червня 2018 року до 25 вересня 2020 року. Однак у цьому ж виконавчому написі зазначено про утворення заборгованості відповідно до кредитного договору від 22 лютого 2013 року. Згідно з випискою з рахунку, на думку відповідача, вказаний нотаріусом у виконавчому написі період з 11 червня 2018 року до 25 вересня 2020 року розмір заборгованості був незмінним, тобто не був утворений у зазначений період, що свідчить про утворення боргу поза межами трирічного строку, у зв`язку із чим такий борг не міг бути стягнутий за виконавчим написом. Про наявність інших документів, які визначають період утворення спірного боргу, у виконавчому написі не зазначається, хоча період утворення боргу мав бути перевірений нотаріусом для визначення можливості видачі відповідного виконавчого напису. Разом з тим, позивач звертає увагу також і на те, що виписка по рахунку не є первинним документом, у зв`язку із чим не може братися до уваги з точки зору її неналежності та недостатності як доказу щодо розрахунку заборгованості, оскільки відомості, зазначені у наданій виписці, не підтверджені бухгалтерськими документами. Таким чином, видаючи спірний виконавчий напис, нотаріус формально підійшов до вказаної нотаріальної дії та не перевірив факту саме безспірності вимог відповідача-1 (з належним підтвердженням, яким не може бути проста вказівка на це у відповідній заяві стягувача), без чого видача виконавчого напису є законодавчо неможливою. У зв`язку із цим, просить визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Остапенка Євгена Михайловича № 17304 від 25 вересня 2020 року про стягнення з [PERSON] на користь відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНПРОМ МАРКЕТ» заборгованості за тілом кредиту у розмірі 20968,57 грн. та плати за вчинення виконавчого напису у розмірі 50,00 грн., а всього - 21018,57 грн., а також стягнути з відповідача на користь позивачки сплачений нею судовий збір у розмірі 908 грн. Ухвалою суду від 26 жовтня 2021 року відкрито спрощене позовне провадження у справі та призначено судове засідання для розгляду справи по суті. Позивач [PERSON] та представник позивача [PERSON] , будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце судового засідання, у судове засідання не з`явилися. Від представника позивача [PERSON] надійшла заява про підтримання позовних вимог та розгляд справи без їх участі. Проти застосування процедури врегулювання спору за участю судді позивачка та представник позивача заперечують. Представник відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНПРОМ МАРКЕТ», будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. 02 грудня 2021 року від директора ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» Яворського Р.І. надійшла заява, в якій зазначено, що ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» визнає позовні вимоги [PERSON] про визнання виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Остапенка Є.М. № 17304 від 25 вересня 2020 року таким, що не підлягає виконанню, та стягнення з ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» судового збору за подання позовної заяви у розмірі 454 грн. та у разі подання заяви про забезпечення позову судовий збір у розмірі 227 грн. Крім того, від відповідача надійшло клопотання про врегулювання спору за участю судді. Відповідач приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М., будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце судового засідання, у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою учасників справи фіксування судового процесу за допомогою відео- та звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, дійшов такого висновку. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Як передбачено ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що 25 вересня 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Євгеном Михайловичем, на підставі ст. ст. 87-91 Закону України «Про нотаріат» та п. 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року № 1172, вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 17304, за яким запропоновано звернути стягнення з [PERSON] , яка є боржником за кредитним договором № 022-048221/13-00938-вкл-к від 22 лютого 2013 року, укладеним нею із Публічним акціонерним товариством «Банк «Фінанси та кредит», на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНПРОМ МАРКЕТ» заборгованість за період з 11 червня 2018 року до 25 вересня 2020 року у розмірі: 20968,57 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 50 грн. - плата за вчинення виконавчого напису, що становить загальну суму 21018,57 грн. При цьому, Товариству з обмеженою відповідальністю «ФІНПРОМ МАРКЕТ» Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Амбімаркет», відступлено право вимоги на підставі договору про відступлення прав вимоги від 04 серпня 2020 року, якому, в свою чергу, Публічним акціонерним товариством «Банк «Фінанси та кредит» на підставі договору про відступлення прав вимоги № 000116-а від 12 червня 2018 року відступлено право вимоги за кредитним договором № 022-048221/13-00938-вкл-к від 22 лютого 2013 року, укладеним Публічним акціонерним товариством «Банк «Фінанси та кредит» та [PERSON] (а.с. 8). На підставі виконавчого напису № 17304 від 25 вересня 2020року старшим державним виконавцем Бахмутського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Ткаченко Д.Б. 21 липня 2021 року відкрито виконавче провадження ВП № 66143617 про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНПРОМ МАРКЕТ» заборгованості у розмірі 21018,57 грн. (а.с. 10). Проте ані копії кредитного договору № 022-048221/13-00938-вкл-к від 22 лютого 2013 року, укладеного Публічним акціонерним товариством «Банк «Фінанси та кредит» та [PERSON] , ані доказів направлення рекомендованим листом позивачу постанови про відкриття виконавчого провадження від 21 липня 2021 року старшим державним виконавцем Ткаченко Д.Б. позивачу не надано. Вирішуючи спір згідно зі встановленими обставинами справи та відповідними їм правовідносинами, суд виходить з такого. За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. При цьому, відповідно до статті 18 ЦК України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону України «Про нотаріат» (чинною на момент виникнення спірних правовідносин), нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (ч. 1 ст. 39 Закону «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595, зі змінами та доповненнями до нього. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (п. 19 ст. 34 Закону України «Про нотаріат»). Так, згідно зі ст. 87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону, нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису, стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. Підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій. Стаття 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Метою вчинення виконавчого напису є надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у справі № 6-887цс17. В обґрунтування позову позивач посилався на те, що приватним нотаріусом при вчиненні виконавчого напису не дотримано вимог щодо безспірності заборгованості позивача перед банком, оскільки боргу перед відповідачем взагалі немає. Між позивачкою та ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» відсутні будь-які договірні чи позадоговірні відносини, на підставі яких могли б виникнути грошові зобов`язання. Будь-якого розрахунку боргу, а також підтверджуючих наявність боргу документів позивачу направлено не було. Будь-яких претензій щодо виконання грошових зобов`язань на користь відповідача-1 позивачеві також не направлялося. Позивачем взагалі не визнається наявність заборгованості перед відповідачем-1. Разом з тим, з оскаржуваного виконавчого напису видно, що його вчинено не на кредитному договорі, а на окремому бланку, у зв`язку з чим потребують перевірки умови договору, на який посилається нотаріус у спірному виконавчому написі. Позивач стверджує, що не має будь-якої заборгованості також і перед ТОВ «Фінансова компанія «Арбімаркет» та ПАТ «Фінанси та кредит». Водночас, розрахунку стягуваних сум у виконавчому написі не наведено та не зазначено, яким чином, на підставі чого та за якою формулою утворилася стягувана сума. Крім того, оскільки право вимоги було неодноразово відступлено іншій особі, тобто відбулася заміна кредитора на підставі договорів відступлення прав вимоги, то слід також дослідити ці договори та їх умови, оскільки позивачу не було доведено до відома про заміну кредитора та новий кредитор жодних претензій позивачу не пред`являв. У той же час, згідно зі спірним виконавчим написом, вимога відповідача-1 утворилася за період з 11 червня 2018 року до 25 вересня 2020 року. Однак у цьому ж виконавчому написі зазначено про утворення заборгованості відповідно до кредитного договору від 22 лютого 2013 року. Разом з тим, стороною відповідача не було надано суду, в порушення положень ст. ст. 76-81 ЦПК України, належних і допустимість доказів в обґрунтування того, що приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу Остапенку Євгену Михайловичу були подані відомості про безспірність суми заборгованості позивача за кредитним договором. З огляду на наведене та з урахуванням приписів ст. ст. 15, 16, 18 ЦК України, ст. ст. 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат», захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 р. № 6-887цс17. Таким чином, у разі вчинення виконавчого напису за відсутності доказів, які б підтверджували факт безспірної заборгованості, такий виконавчий напис має визнаватися таким, що не підлягає виконанню. Вирішуючи питання по суті заявлених позовних вимог, суд виходить з принципу змагальності сторін, закріпленому в статті 12 ЦПК України, згідно з яким кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідач не скористався своїм правом на надання відзиву на позовну заяву та доказів в обґрунтування правомірності своїх дій. Незважаючи на наявну можливість, протягом судового розгляду доводи позивача відповідачем не спростовані. Крім того, відповідач надав суду заяву про визнання позовних вимог. Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, підлягають задоволенню. Згідно з ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволенні позову покладаються на відповідача. При зверненні до суду з позовною заявою позивачем [PERSON] було сплачено судовий збір у загальному розмірі 908 грн., що підтверджується квитанціями № 0.0.2290961615.1 від 06 жовтня 2021 року на суму 200 грн., № 0.0.2290926649.1 від 06 жовтня 2021 року на суму 245 грн. та № 0.0.2284838190.2 від 30 вересня 2021 року на суму 454 грн. (а.с. 1-3). На підставі ч. 1 ст. 142 Цивільного процесуального кодексу України, ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» з наступними змінами, у зв`язку з визнанням позову відповідачем позивачеві [PERSON] слід повернути з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 454 грн.

Outcome: approved