Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-19 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя та визнання права особистої власності та просив визнати за [PERSON] право особистої власності на квартиру загальною площею 67,6 кв.м, що розташована у [ADDRESS] ; особисті кошти в сумі 250 000 гривень залишити на користь [PERSON] ; судові витрати покласти на [PERSON] . У подальшому [PERSON] звернулася до суду із зустрічним позовом до [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та просила встановити факт проживання [PERSON] та [PERSON] однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період з 02.06.2010 року до 21.01.2012 року; визнати квартиру, загальною площею 67,6 кв.м, житловою площею 35,0 кв.м, за адресою: [ADDRESS] , об`єктом спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] ; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 09.04.2021 року було прийнято заяву до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у справі. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 23.04.2021 року було відмовлено у задоволенні клопотання про залишення позову без розгляду на підставі п. 4 ч. 1 ст. 257 ЦПК України. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 12.07.2021 року було прийнято до спільного розгляду з первісним позовом та об`єднати в одне провадження з первісним позовом зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім`єю без укладення шлюбу та визнання майна спільною сумісною власністю. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 27.07.2021 року було у судове засідання викликано свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] ; закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 13.12.2021 року було витребувано від Третього (Староміського)відділу державної виконавчої служби у місті Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) для огляду у судовому засіданні виконавче провадження ВП № 63873826. У судовому засіданні [PERSON] та його представник - адвокат Антонюк Я.В. вимоги первісного позову підтримали та просили їх задовольнити, а у задоволенні зустрічного позову просили відмовити. [PERSON] та її представник - адвокат Мишковська Т.М. у судовому засіданні зустрічний позов підтримали та просили його задовольнити, а у задоволенні первісного позову просили відмовити. Крім того, адвокат Мишковська Т.М. подала до суду клопотання про визнання дій зловживанням процесуальними правами та повернення позову. Допитані у судовому засіданні свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] показали, що їм (зі слів [PERSON] ) відомо про її близькі стосунки та спільне проживання з [PERSON] ще задовго до весілля, проте до укладення шлюбу з [PERSON] знайомі не були, бачили лише, як він зустрічав [PERSON] з роботи. Вислухавши пояснення учасників справи (сторін та їх представників), показання допитаних свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , вивчивши матеріали цивільної справи, матеріали виконавчого провадження, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов до висновку, що у задоволенні первісного позову слід відмовити, а зустрічний позов слід задовольнити частково з таких підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Судом встановлені такі фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини на підставі наданих доказів. 22 січня 2012 року між сторонами [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб у Вінницькому міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області, про що зроблено відповідний актовий запис № 75. Від шлюбу сторони мають дочку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 14 червня 2012 року (а.с. 38). Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 24.12.2020 року у цивільній справі № 127/14227/20шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано (рішення суду набрало законної сили 26.01.2021 року). Отже, з 22.01.2012 року до 26.01.2021 року сторони перебували у шлюбі (згідно з ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу). При цьому, на переконання суду, [PERSON] не доведено відповідно до вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України факт її проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з [PERSON] у період з 02.06.2010 року до 21.01.2012 року включно, а тому дана вимога зустрічного позову задоволенню не підлягає. Згідно зі ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав самостійного заробітку; вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч.3 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям під час шлюбу, вважається їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; 4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду"; 5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України. Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 05 серпня 2020 року у справі № 682/2493/16-ц, при вирішенні спору стосовно поділу нерухомого майна, набутого за договором інвестування в будівництво особами, які перебували у фактичних шлюбних відносинах, визначальним є період сплати пайових внесків на об`єкт інвестування, а не дата реєстрації права власності на новостворене майно. 11 листопада 2011 року між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «БМУ-2-ЛТД» було укладено Попередній договір № 29 про укладення договору купівлі-продажу квартири в 160 квартирному житловому будинку по [ADDRESS] (далі - Договір), згідно умов якого сторони зобов`язалися у 2012 році укласти договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] (продаж квартири буде вчинено за 341 284 грн., з яких 96% (328 300 грн.) сплачується в момент укладення даного Договору, а 4% вноситься рівними частинами щомісячно згідно графіка, з можливістю збільшення ціни на неоплачену частину квартири) (а.с. 6-7). Дійсно, 29 жовтня 2012 року між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «БМУ-2-ЛТД» було укладено Договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Ткачук М.В. за реєстровим № 4644, за 344 752 грн. Відповідно до квитанції № 1888_9 від 11 листопада 2011 року [PERSON] було сплачено 320 000 грн., відповідно до квитанції № 1435_26 від 22 листопада 2011 року [PERSON] було сплачено 21 284 грн., відповідно до квитанції № 1888_162 від 20 серпня 2012 року [PERSON] було сплачено 3480 грн. (а.с. 8). Таким чином, частина пайових внесків на об`єкт інвестування була сплачена під час перебування [PERSON] та [PERSON] у зареєстрованому шлюбі. Таким чином, під час шлюбу сторін було набуто нерухоме майно - квартиру [ADDRESS] , яка є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON] . Отже, квартира [ADDRESS] , не є особистою приватною власністю чоловіка [PERSON] . При цьому, частки кожного з колишнього подружжя [PERSON] та [PERSON] у праві спільної сумісної власності на спірну квартиру судом не визначаються, оскільки така позовна вимога у цивільній справі № 127/5836/21 не заявлялася (відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках). На переконання суду, перебування спірної квартири на момент ухвалення рішення у справі у власності іншої особи ( [PERSON] ) не є перешкодою для визначення правового статусу нерухомого майна як об`єкта права особистої власності одного з подружжя або об`єкта права спільної сумісної власності подружжя. А отже і клопотання адвоката Мишковська Т.М. про визнання дій [PERSON] зловживанням процесуальними правами та повернення позову задоволенню не підлягало. Що стосується позовної вимоги [PERSON] , згідно якої він просив «особисті кошти в сумі 250 000 гривень залишити на користь [PERSON] », то дана вимога також не підлягає задоволенню, оскільки наявність такого спільного сумісного майна подружжя ним не доведено. Так, відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», до складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. Отже, суд дійшов до висновку, що у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя та визнання права особистої власності слід відмовити; позов [PERSON] до [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та визнання майна спільною сумісною власністю подружжя слід задовольнити частково, визнати квартиру [ADDRESS] , об`єктом права спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON] , у іншій частині позовних вимог слід відмовити. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України, необхідно стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 3360 грн. судового збору, тобто пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи вищевикладене, на підставі ст. 57, 60, 114 СК України, ст. 368 ЦК України,

Outcome: partial