Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-04 00:00:00

У липні 2021 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до Носівського районного суду Чернігівської області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором в загальному розмірі 12018 грн. 99 коп., що виникла станом на 08 липня 2021 року, а також судового збору в розмірі 2270 грн. 00 коп. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначав, що з метою отримання банківських послуг [PERSON] підписав анкету-заяву № б/н від 14 лютого 2017 року, чим підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та Банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Відповідач ознайомлений із Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами, що діяли на момент підписання анкети-заяви, які згідно із заявою отримані відповідачем для ознайомлення в письмовій формі, а також наказом банку про їх затвердження. Уважає, що шляхом підписання заяви між сторонами у відповідності до ст. 634 ЦК України був укладений Договір про надання банківських послуг, який за своєю правовою природою є змішаним договором і містить в собі, зокрема, умови договору як банківського рахунку (ст. 1066 ЦК України), так і кредитного договору (ст. 1054 ЦК України). Банком на підставі Договору надання банківських послуг відкрито картковий рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт у розмірі, що зазначений у довідці про зміну умов користування та обслуговування картрахунку, а відповідачу надано у користування кредитну картку. У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 11000 грн. 00 коп. Оскільки відповідач належним чином зобов`язання за кредитним договором не виконував, тому станом на 08 липня 2021 року виникла заборгованість на суму 12018 грн. 99 коп., яка складається із заборгованості за тілом кредиту, в т.ч. заборгованість за простроченим тілом кредиту - 11303 грн. 20 коп. та заборгованості за простроченими відсотками - 715 грн. 79 коп. Ухвалою Носівського районного суду Чернігівської області від 05 серпня 2021 року відкрито позовне провадження в цивільній справі за позовом акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості. Одночасно постановлено розгляд даної справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Представник позивача акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» в судове засідання не з`явився, але в позовній заяві зазначив, що не заперечує проти розгляду справи за відсутності представника банку та винесення заочного рішення. Окремо 26 липня 2021 року подав письмове клопотання про розгляд справи за відсутності позивача, зазначивши, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі й не заперечує проти проведення заочного розгляду справи та винесення судом заочного рішення суду (а.с. 85). Відповідач, який належним чином повідомлявся судом про дату, час і місце розгляду справи у встановленому законом порядку шляхом надсилання судової повістки про виклик за адресою місця реєстрації, у судові засідання 03 листопада 2021 року та повторно 05 січня 2022 року не з`явився, про причини неявки до суду не повідомив, відзиву на позов та жодних заяв чи клопотань до суду не подав. Отже, сторони у справі на власний розсуд розпорядились своїми правами щодо предмета спору, а тому несуть ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням ними відповідних процесуальних дій (ч. 4 ст. 12 ЦПК України). Відповідно до ст. 280 Цивільного процесуального кодексу України (далі за текстом - ЦПК України) суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За письмовою згодою позивача суд постановив 05 січня 2022 року ухвалу про заочний розгляд справи, у відповідності до ст. 223 ЦПК України. У відповідності до вимог частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд робить висновок, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з нижченаведеного. Так, у відповідності до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Нормою ст. 599 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно з довідкою позичальнику [PERSON] було надано кредитну картку № [NUMBER] , дата відкриття 28.11.2019, термін дії 10/23 (а.с. 73). Позивач 28 листопада 2019 року надав [PERSON] у користування грошові кошти в розмірі 600 грн. 00 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок [NUMBER] , який 28 листопада 2019 року року було зменшено до 600 грн. 00 коп., 05 березня 2020 року збільшено до 6000 грн. 00 коп., 26 серпня 2020 року збільшено до 11000 грн., 22 грудня 2020 року зменшено до 1000 грн., а 05 січня 2021 року зменшено до 0 грн. 00 коп.(а.с. 72). У судовому засіданні установлено, що 14 лютого 2017 року відповідач [PERSON] заповнив анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у Приватбанку, у якій не зазначав бажаний кредитний ліміт та типу кредитного продукту (Картка Універсальна, Картка Універсальна/Gold, Картка Platinum, Картка MC Word BlackEdition, Картка Visa Signature, Картка MC WorldElite чи Картка Visa Infinite). При цьому, окрім анкетних даних [PERSON] , вказана анкета-заява не містить відомостей, на підставі яких можна встановити волевиявлення позичальника на укладення кредитного договору на умовах, що заявлені позивачем, а також запропоновані відповідачу конкретні умови. (а.с.8). Так, у відповідності до положень ч. ч. 1 та 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Частиною першою статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Статтею 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633 та 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, тому він вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Факт надання в розпорядження відповідачу кредитних коштів та користування ними підтверджується наданим банком до позовної заяви розрахунком заборгованості за вказаним договором, випискою з особового рахунку [PERSON] про рух коштів, з якого вбачається, що відповідач користувався кредитними коштами банку шляхом зняття готівки у банкоматі, погашав заборгованість, поповнював мобільний та картку в терміналі самообслуговування, розраховувався за придбані товари та надані послуги тощо (а.с. 74 -77). Крім того, відповідач не заперечив самого факту отримання кредиту та жодним чином не спростував розміру заборгованості за кредитом, розрахунок якого наведено банком, та який за тілом кредиту становить 11303 грн. 20 коп. Укладений між сторонами договір від 14 лютого 2017 року у вигляді підписаної відповідачем заяви-анкети не містить строку повернення кредиту (користування ним). Ураховуючи ті обставини, що відповідач умови кредитного договору не виконував, використані кредитні кошти банку не повернув, тому позовні вимоги в частині стягнення з [PERSON] на користь акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором, яка складається, зокрема, із заборгованості за тілом кредиту на суму 11303 (одинадцять тисяч триста три гривні) грн. 20 коп. необхідно задовольнити. Окрім цього, позивач, звертаючись із позовними вимогами про погашення кредиту, просив у тому числі, крім заборгованості за простроченим тілом кредиту, стягнути заборгованість за простроченими відсотками у розмірі 715 грн.79 коп., яка виникла станом на 08 липня 2021 року. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. За змістом ст. 1056 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до частин першої-четвертої статті 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633 та 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) приєднується до тих умов, з якими він безпосередньо ознайомлений. Обґрунтовуючи право вимоги в частині стягнення заборгованості за простроченими відсотками позивач посилається на Договір про надання банківських послуг, у редакції, що діяла на момент підписання заяви згідно з п. 2.1.1.2.12.7.2., за яким в разі непогашення Клієнтом боргових зобов`язань за Кредитом до 25 числа місяця, що слідує за місяцем, в якому були здійснені трати, за користування Кредитом Клієнт сплачує Банку проценти, зазначеному в тарифах, що діють на дату нарахування та викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, з розрахунку 365/366 календарних днів на рік, що підтверджується п.2.1.1.12.6 Договору. Однак, Договір про надання банківських послуг ПАТ КБ «ПриватБанк» не можна вважати складовою кредитного договору, оскільки він не підписаний та не визнається позичальником, а також тому, що такий Договір прямо не передбачений в заяві позичальника від 14 лютого 2017 року, яка безпосередньо ним підписана. Водночас, наявна у справі копія договору Умов та Правил надання банківських послуг (а.с. 14-69) не містить реквізитів щодо дати їх прийняття (затвердження), що позбавляє суд можливості встановити дату набрання ними чинності та факт їх поширення на правовідносини, що виникли між сторонами у справі. Без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, надані банком витяги з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» (а.с.13) та Умов та Правил надання банківських послуг (а.с.14-69) не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Умови розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ПАТ КБ «ПриватБанк», а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати відсотків за користування кредитом. За таких обставин відсутні підстави вважати, що АТ КБ «Приватбанк» при укладенні договору з [PERSON] дотримався вимог, передбачених ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими банк. Таким чином, суд уважає необґрунтованими вимоги банку про стягнення заборгованості за процентами за користування кредитними коштами, нарахованими відповідно до Умов та правил банківських послуг АТ КБ «Приватбанк». Наведена правова позиція також сформульована Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 03 липня 2019 року (у справі № 342/180/17), яка відповідно до положень ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» підлягає врахуванню усіма іншими судами при застосуванні таких норм права. За таких обставин, ураховуючи, що з наведеного неможливо встановити правову підставу та порядок нарахування банком процентів, які він просить стягнути, відсутні правові підстави для стягнення з [PERSON] заборгованості за такими відсотками станом на 08 липня 2021 року на суму 715 грн. 79 коп., а відтак, вимоги у цій частині задоволенню не підлягають, адже вони є наслідком істотного дисбалансу договірних прав і обов`язків на погіршення становища відповідача. Окремо суд звертає увагу на те, що користування [PERSON] кредитною карткою та часткове погашення коштів само по собі жодним чином не свідчить про достеменну обізнаність відповідача, як це передбачено вимогами законодавства, про умови зміни розміру кредитного ліміту, порядку та розміру нарахування відсотків. Отже, факт користування такими коштами не породжує виникнення зобов`язання, яке витікає із заяви відповідача від 14 лютого 2017 року, а має іншу правову природу. Згідно з ч. ч. 1, 5, 6, 7 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Виходячи з положень п. 3. ч. 2 ст. 141 ЦПК України, ураховуючи, що позовні вимоги задоволено частково (94 %), суд уважає за необхідне стягнути із [PERSON] на користь позивача в рахунок повернення судових витрат пропорційно до задоволеної частини позовних вимог 2133 грн. 80 коп., які підтверджені документально (а.с. 5). На підставі ст. ст. 526, 527, 530, 549, 551, 599, 1050, 1048, 1054, 1056 ЦК України та

Outcome: partial