Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-19 00:00:00

29 листопада 2021 року Позивач звернувся до суду. В обґрунтування позову посилався на те, що [PERSON] з метою отримання банківських послуг підписав заяву № б/н від 07.03.2008 року. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами», складає між ним та Банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом відповідача у заяві. 07.03.2008 року відповідачем також підписана Довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду». Банком на підставі Договору надання банківських послуг відкрито картковий рахунок із поточним кредитним лімітом у розмірі, що зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, а відповідачу надано у користування кредитну картку. У подальшому кредитний ліміт збільшувався до 21600,00 грн, що підтверджується Довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту Банк керувався п.3.2,3.3 Договору на підставі яких Відповідач при укладенні Договору дав свою згоду, щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою Банку. Позивач надав відповідачу кредит, однак, відповідач неналежно виконував умови кредитного договору, у зв`язку з чим у нього станом на 30.09.2021 року наявна заборгованість 13595,02 грн., з яких: 2000,00 грн- заборгованість за тілом кредита; 8927,02грн- заборгованість за простроченими відсотками; 2668,00 грн- нарахована пеня. Кредитодавець на свій розсуд може вимагати від боржника будь- яку частину суми заборгованості за кредитом, таким чином заборгованість до стягнення становить 10957,02 грн., з яких: 2000,00 грн- заборгованість за тілом кредита; 8927,02грн- заборгованість по процентам за користування кредитом; 30 грн- нарахована пеня. . Просив стягнути з [PERSON] на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість у розмірі 10957,02 грн та судові витрати. Ухвалою Краснопільського районного суду Сумської області від 07.12.2021 року відкрито спрощене провадження по справі та надано відповідачу термін на подання відзиву до суду. Сторони в судове засідання не з`явились, повідомлені належним чином, позивач у позовній заяві просив в разі неявки відповідача розглядати справу без участі представника Банку та не заперечує проти винесення заочного рішення судом , відповідач повідомлений про день та час місце розгляду справи належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Суд, розглянув позовну заяву та додані матеріали, повно та всебічно з`ясував всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, і, об`єктивно оцінивши докази, доходить наступних висновків. Як вбачається з матеріалів справи, Позивач має Банківську ліцензію за №22 на право надання банківських послуг від 05 жовтня 2011 року, визначених частиною третьою статті 47 ЗУ «Про Банки і Банківську діяльність» та інші дозволи НБУ щодо здійснення банківської діяльності та Статут ПАТ КБ «Приват Банк». 07.03.2008 року [PERSON] підписав Анкету заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку № б/н згідно якої отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту у розмірі 500,00 гривень на картковий рахунок. У вказаній заяві зазначено, що разом із Пам`яткою клієнта, Умовами і правилами надання банківських послуг, а також Тарифами, вони складають договір про надання банківських послуг, з якими позичальник ознайомився і погодився, що підтвердив своїм підписом у заяві. Крім того, у вказаній заяві зазначено базову відсоткову ставку 22,8 % з розрахунку 360 днів у році, а також зазначено, що розмір комісії за кредитне обслуговування - 1% від суми заборгованості. Строк дії кредитного ліміту відповідає строку дії картки. Погашення заборгованості щомісячними платежами в розмірі 7% від суми заборгованості. Видано картку номер [NUMBER] (ас.19). Однак дана заява не містить вказівки про можливість нарахування прострочених відсотків та відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Банком долучено до позову довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Кредитка Універсальна, 55 днів пільгового періоду» від 07.03.2008 року, яка містить істотні умови кредитування, а саме: встановлений пільговий період 55 днів; базова процентна ставка 1,9 % грн в місяць; комісія за кредитне обслуговування 1% на залишок заборгованості, непогашеної на протязі пільгового періоду; розмір щомісячних платежів (включаючи плату за використання кредитних коштів у звітному періоді 7% від заборгованості; строк внесення щомісячних платежів до 25 числа місяця, наступного за звітним. На вказаній довідці міститься підпис позичальника без зазначення ПІБ (ас.20). Проте,\~довідка про\~Умови кредитування\~з використанням\~кредитки «Універсальна,\~55\~днів пільгового\~періоду» не\~може бути\~визнана в\~якості складової\~частини договору,\~оскільки заява\~позичальника не\~містить будь-якої\~вказівки,\~що зазначена\~довідка є\~складовою частиною\~договору,\~який укладено,\~шляхом підписання\~відповідної заяви. Доказів того, що відповідач користувався саме кредитною карткою «Універсальна» позивач до позовної заяви не надав. До кредитного договору банк додав Умови та правила надання банківських послуг, які містять терміни та поняття, умови обслуговування, обов`язки банку та клієнта, права клієнта, відповідальність сторін та інші умови, які відповідачем не підписані (а.с. 21-30). Згідно довідки банку [PERSON] за вказаним договором були надані наступні кредитні картки № [NUMBER] дата відкриття 13.02.2008 року з терміном дії до 02/12; № [NUMBER] дата відкриття 25.05.2010 року з терміном дії до 02/12 та № [NUMBER] дата відкриття 01.03.2012 року з терміном дії до 09/15 (ас.18). Відомості про інші кредитні картки які були видані банком зазначена довідка не містить. Згідно довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на [PERSON] , відповідачу було відкрито кредитний рахунок 13.02.2008 року та встановлено кредитний ліміт у розмірі 21600,00 грн, 16.02.2008 року кредитний ліміт зменшено до 500 грн, 04.09.2013 року кредитний ліміт зменшено до 240 грн, 15.01.2015 року збільшено кредитний ліміт до 2000,00 грн. (ас. 17). Згідно з наданим банком розрахунком у [PERSON] станом на 30.09.2021 року наявна заборгованість 13595,02 грн., з яких: 2000,00 грн- заборгованість за тілом кредита; 8927,02 грн- заборгованість за простроченими відсотками; 0,00- заборгованість по комісії; 2668,00 грн- заборгованість по пені. До стягнення 10957,02 грн., з яких: 2000,00 грн- заборгованість за тілом кредита; 8927,02 грн- заборгованість за простроченими відсотками; 0,00- заборгованість по комісії; 30,00 грн- заборгованість по пені ( ас.5-9). Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює сторона яка кредитує (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, вони повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Згідно зі статтею 1049 цього Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги щодо стягнення боргу, в тому числі розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 07.03.2008 року, посилається на витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку як невід`ємну частину договору. При цьому, матеріали справи, які були представлені банком, не містять підтверджень, що саме цей витяг з умов та тарифів розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, застосування неустойки за порушення грошового зобов`язання, та інші істотні умови кредитування. Витягом з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку та Тарифами, наданими позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку та Тарифи розумів відповідач, ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки, та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. Крім того, роздруківка з сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (справа №6-16цс15). Також у цій справі неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила ч. 1 ст.634 ЦК України за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією з сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг в ПриватБанку, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ "ПриватБанк" в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду з вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Тарифи та Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачеві Умови та Правила банківських послуг в ПриватБанку надані банком Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку та Тарифи не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного з відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Суд також вказує, що з урахуванням приписів ч. 6 ст.8 ЦПК України обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Надані позивачем Умови та Правила надання банківських послуг в ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної з сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником. Відповідно до представленої банком довідки [PERSON] було видано ряд банківських карток, остання строком дії до вересня 2015 року. Інші картки не видавались, а тому вимога банку про стягнення процентів за користування кредитом поза межами строку дії договору, за період з 01.10.2015 року до 30.09.2019 року (дата по яку банком нараховані відсотки), не підлягає задоволенню. Також, згідно заяви від 07 березня 2008 року та довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», підписаних відповідачем, базова процентна ставка в місяць по даному типу карти на час укладення кредитного договору складала 22,8 % річних. Крім того, як вбачається з наданого позивачем розрахунку заборгованості, процентна ставка стосовно використання кредитних коштів змінювалась банком, зокрема, у період з 13.05.2008 року по 31.12.2013 року відповідачу нараховувались проценти у розмірі 22,8 % річних (1,9% на місяць), у період з 01 січня 2013 року по 30.09.2021 року 30% річних (2,5% на місяць). У ст. 628 ЦК України йдеться про те, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Як вбачається із заяви від 07 березня 2008 року та довідки про умови кредитування сторони погодили розмір процентної ставки на момент укладення кредитного договору на рівні 22,8 % річних (1,9% на місяць). Належних та допустимих доказів на підтвердження того, що з відповідачем було погоджено підвищення процентної ставки до 30% річних АТ КБ «ПриватБанк» всупереч положеннями ст. 81 ЦПК України суду не надано. Розрахунку заборгованості по процентам за користування кредитними коштами, виходячи з базової процентної ставки 1,9% на місяць, погодженої сторонами, позивачем суду не надано. Крім того з розрахунку вбачається, що фактично проценти за користування кредитними коштами нараховувались на тіло кредиту та на проценти за користування кредитними коштами. Даний порядок обрахунку процентів за користування кредитними коштами між сторонами в письмовій формі не погоджувався. Такі дії банку не відповідають суті кредитних правовідносин, оскільки проценти за своєю суттю є платою за користування кредитними коштами. Розрахунок нарахованих відповідачу відсотків, не можна вважати правильним та належним доказом. Щодо стягнення заборгованості за тілом кредиту, то згідно Анкети заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку № б/н від 07.03.2008 року [PERSON] отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту у розмірі 500,00 гривень на картковий рахунок. У позовній заяві позивач не зазначив, який кредитний ліміт було установлено стосовно кредитної карти від 07.03.2008 яка обліковуються за [PERSON] , а лише вказав, що у подальшому кредитний ліміт збільшено до 21600,00 грн. Однак кредитний\~ліміт у\~розмірі 21600,00\~не може\~бути складовою\~кредитного договору\~від 07.03.2008\~року,\~оскільки наданий\~13.02.2008\~року,\~ до\~моменту укладення\~заяви про\~видачу кредиту,\~що підтверджується\~наданою банком\~довідкою зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на [PERSON] . Крім того, як вбачається з наданого банком розрахунку, відповідач фактично використав 4416,32 грн. кредитних коштів наданих банком, в той час як в рахунок погашення боргу ним сплачено суму 5837,23 грн. Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти були повернуті банку в повному обсязі, навіть з переплатою, то підстави для стягнення тіла кредиту з відповідача відсутні. Щодо нарахованої суми пені, то ні заява позичальника від 07.03.2008 року, ні довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» не передбачають стягнення пені , доказів погодження їх стягнення з відповідачем суду не надано, тому дана вимога не підлягає задоволенню. Відповідно до ч.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушення, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Стаття 264 ЦПК України встановила, що під час ухвалення рішення, суд вирішує, зокрема, такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити. У відповідності до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст.ст. 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. На підставі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно з ч.6 ст.81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року принципу справедливості розгляду справи судом Враховуючи викладене, суд вважає, що доводи позивача стосовно наявності у [PERSON] боргу перед позивачем не підтверджена належними та допустимими доказами, а тому суд доходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі . Судовий збір, сплачений позивачем при подачі позову до суду, в силу ст. 141 ЦПК України відшкодуванню не підлягає.

Outcome: dismissed