Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-16 00:00:00

18 травня 2020 року представник позивача адвокат Тимошин Ю.В. звернувся до суду з позовом в інтересах [PERSON] до відповідачів, в якому просить стягнути з державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку державного бюджету України через Державну казначейську службу України на користь позивача моральну шкоду, завдану незаконним діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокурати, суду у сумі 1000000,00 грн. В обґрунтування заявлених вимог посилається на те, що 08 липня 2017 року слідчим Центрального ВП ГУНП в Миколаївській області були внесені відомості до ЄРДР за № 12017150020003035, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 121 та ч. 4 ст. 296 КК України, та розпочато досудове розслідування. 09 липня 2017 року [PERSON] було затримано в порядку ст. 208 КПК України. 10 липня 2017 року позивачу було повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною 2 статті 121 та частиною 4 статті 296 КК України. 12 липня 2017 року ухвалою слідчого судді Центрального районного суду м.Миколаєва [PERSON] був обраний запобіжний захід у виді тримання під вартою в умовах лікувальної установи на строк 30 діб, до 12 серпня 2017 року включно. 09 серпня 2017 року ухвалою слідчого судді Центрального районного суду м.Миколаєва у продовженні застосування до позивача запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в умовах лікувальної установи відмовлено, крім того даною ухвалою слідчим суддею встановлено необґрунтованість підозри. 11 серпня 2017 року ухвалою слідчого судді Заводського районного суду м. Миколаєва визнано протиправним незаконне тримання [PERSON] під вартою в умовах лікувальної установи. 29 грудня 2017 року позивачу повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною 2 статті 121 та частиною 4 статті 296 КК України. 21 січня 2018 року прокурором Миколаївської місцевої прокуратури №1 Івановим А.О. затверджений обвинувальний акт, згідно з яким [PERSON] інкриміновано вчинення злочину, передбаченого частиною 2 статті 121 КК України. 06 лютого 2020 року прокурором Миколаївської місцевої прокуратури №1 Івановим А.О. до Центрального районного суду м. Миколаєва подано постанову про відмову від підтримання державного обвинувачення відносно позивача з підстав невстановлення достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати. 07 лютого 2020 року ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва у справі №490/904/18 кримінальне провадження закрите у зв`язку із відмовою прокурора від підтримання державного обвинувачення. Посилаючись на те, що вироком суду першої інстанції та ухвалою апеляційного суду встановлено незаконність пред`явлення позивачу обвинувачення, вважає наявність підстав та умов для відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства і прокуратури, відповідно до норм статті 1176 ЦК України. Незаконними діями позивачу була спричинена моральна шкода, яка полягає у фізичному болю та стражданнях, які він зазнав. Так, [PERSON] отримавши тяжке тілесне ушкодження, потребуючи цілодобової медичної допомоги, перебуваючи у пригніченому хворобливому стані протягом періоду з 09 липня 2017 року по 11 серпня 20017 року знаходився під дією найсуворішого з можливих запобіжних заходів - тримання під вартою, був позбавлений можливості спілкування з рідними та друзями, реалізації своїх звичок і бажань, навіть елементарного користування стільниковим зв`язком для реалізації можливості повідомити оточуючим про свою невинуватість, будучи повідомленим про підозру у вчиненні найтяжчого із злочинів - злочину проти життя іншої людини. 09 серпня 2017 року ухвалою слідчого судді Центрального районного суду м.Миколаєва було відмовлено у задоволенні клопотання про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та визнано підозру необґрунтованою. Водночас, не зважаючи на обов`язковість звільнення особи з-під варти за ухвалою слідчого судді, у період часу з 09 по 11 серпня 2017 року позивач продовжував перебувати під охороною працівників правоохоронних органів до постановлення слідчим суддею Заводського районного суду м.Миколаєва ухвали про негайне звільнення. Від чого зазнав додаткових моральних страждань. Навіть не перебуваючи під вартою, позивач мав необхідність пояснювати оточуючим про невинуватість, про незаконне обвинувачення, про те, що не вбивав людину. У зв`язку з набуттям широкого резонансу справи про вбивство у центрі міста Миколаєва, у зв`язку з повідомленням у ЗМІ про те, що саме позивач є підозрюваним у заподіяному, останній зазнав обмежень у спілкуванні зі звичним колом осіб. Друзі та знайомі побоювались його, обґрунтовано припускаючи, що саме ним вчинено зухвале вбивство у центрі міста, що призвело до суттєвих змін у звичному житті позивача. Крім цього, змушений був приймати участь в судових засідання, відкладаючи звичайні справи, обмежений у вільному пересуванні, у тому числі виїзду за кордон. Виходячи з принципу співмірності, позивач дійшов висновку, що справедливою сатисфакцією є сплата на його користь моральної шкоди у розмірі 1 000 000,00 гри. У встановлений законом строк відповідачем - прокуратурою Миколаївської області поданий відзив, в якому відповідач вважає вимоги щодо стягнення відшкодування моральної шкоди з прокуратури Миколаївської області безпідставними, посилаючись на те, що позивачем не надано належних і допустимих доказів на підтвердження погіршення відносин з оточуючими людьми та родичами, порушення нормальних життєвих зв`язків, негативних змін та емоційного стану, а сам по сабі факт притягнення його до кримінальної відповідальності не є безумовною підставою для стягнення шкоди без установлення усіх складових елементів необхідних для цивільно-правової відповідальності. У свою чергу, у постанові від 12 вересня 2018 року у справі №335/11779/16-ц Верховний Суд вказав, що сама лише наявність шкоди ще не породжує абсолютного права на її відшкодування будь-якою особою, так як необхідно довести наявність всіх складових цивільно-правової відповідальності, при цьому правильно визнавши суб`єкта такої відповідальності. Зазначив, що оскільки статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» містить вичерпний перелік підстав відшкодування державою шкоди, заподіяної внаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, відмова прокурора від підтримання державного обвинувачення, відповідно до пункту 2 частини 2 статті 284 КПК України, не передбачає у особи виникнення права на відшкодування моральної шкоди у розмірі і порядку, передбачених цим Законом. Щодо визначеного позивачем розміру моральної шкоди зазначив, що розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, аніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення. Відповідачем ГУНП в Миколаївській області у встановлений законом строк до суду поданий відзив на позовну заяву, з огляду на який просить відмовити у задоволенні позову у повному обсязі, посилаючись на його безпідставність на необґрунтованість. Так, зазначено, що всупереч вимогам статей 78, 80, 83 ЦПК України позивач не довів належними і допустимими доказами самого факту заподіяння моральної шкоди такими діями відповідача, на які б поширювалася дія Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури, суду». Також не надано доказів, за якими мав би право на відшкодування шкоди за загальними правилами цивільного судочинства. Окрім того, не зазначив, в чому саме полягає ця шкода, не надав жодних доказів і не обґрунтував її розмір. Відповідно до статті 23 ЦК України відшкодування моральної шкоди проводиться у разі, коли особа зазнала фізичного болю і страждань у зв`язку з каліцтвом і ушкодженням здоров`я, коли особа зазнала душевних страждань у зв`язку із протиправною поведінкою відносно неї чи близьких родичів, у зв`язку з пошкодженням її майна та приниженням честі і гідності її близьких осіб. Жодного доказу, який би доводив моральні страждання [PERSON] не надано. Серед доказів доданих до суду тільки рішення Центрального райсуду, обвинувальний акт та відмова прокуратури від обвинувачення. Але це доводить тільки про наявність підстав для звернення до суду за відшкодуванням шкоди, завданою незаконними діями і рішення органів досудового розслідування, а не наявність моральної шкоди та її розміру. Жодного доказу про характер такої шкоди , в чому вона полягала не надано. ГУНП в Миколаївській області наголошувало на тому, що сам по собі факт існування виправдувального вироку чи закриття кримінального провадження у зв`язку із недоведеністю вини не є підставою для виплати мінімальної заробітної, плати за кожен місяць перебування під слідством, як помилково вважає представник позивача. Моральна шкода повинна ним доводитись окремими належними і допустимими доказами. Також повинно бути доведеним і причинний зв`язок між шкодою і діями органів досудового слідства, що саме ці дії спричинили ті чи інші негативні наслідки. Посилаючись на вимоги статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» від 01 грудня 1994 року №266/94-ВР не погодився з розрахунком проведеним позивачем, оскільки проведення розрахунку, виходячи із кількості днів і середньоденної зарплати є помилковим і суперечить ст. 13 Закону, де в розрахунок беруться місяці, а не дні Вважає, що позов не може бути задоволений у зв`язку із недоведенням моральних страждань, об`єму та складових моральної шкоди. З огляду на письмові пояснення третьої особи Казначейство не визнає позивні вимоги та заперечує проти їх задоволення з наступних підстав. Відшкодування моральної шкоди за час перебуванні під слідством чи судом проводиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом (стаття 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду»). Вказане відшкодування визначається з урахуванням доведеності позивачем завданої шкоди, заявлених ним вимог та виходячи із засад розумності, виваженості і справедливості. Разом з тим, позивач визначає розрахунок шкоди не за місяці перебування під слідством чи судом, а за кількість днів, які зі слів [PERSON] становлять 943 дні. Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової)шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправними діяннями заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Відсутність хоча б однієї складової виключає обов`язок по відшкодуванню шкоди. В свою чергу позивачем не визначено, яку моральну шкоду було заподіяно, не надано належних доказів на підтвердження спричиненої йому моральної шкоди, не надано доказів які б підтверджували наявність моральних страждань у позивача, у тому числі додаткових моральних страждань чи погіршення стану його здоров`я. [PERSON] не надав докази, що він був обмежений у вільному пересуванні, у тому числі виїзді за кордон. Вважає, що розмір моральної шкоди не обґрунтований та недоведений. Позивач та його представник в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримали, просили задовольнити позов у повному обсязі та пояснили про вищевикладене. Представник відповідача прокурор Процюк А.В. в судовому засіданні заперечувала щодо задоволення позову, посилаючись на його безпідставність та необґрунтованість. Представник відповідача ГУНП в Миколаївській області Білецька О.В. в судовому засіданні просила у задоволенні позову відмовити у зв`язку із недоведеністю моральних страждань, об`єму та складових моральної шкоди. Представник третьої особи Самарська Т.А. в судовому засіданні висловила думку щодо недоведеності позовних вимог. Вважає, що розмір моральної шкоди не обґрунтований та недоведений. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, розглядаючи справу в межах заявлених вимог та на підставі наданих доказів, суд встановив наступне. 08 липня 2017 року Центральним ВП ГУНП в Миколаївській області внесені відомості до ЄРДР за № 12017150020003035, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених частиною 2 статті 121 та частиною 4 статті 296 КК України, та розпочате досудове розслідування (а.с. 13). 09 липня 2017 року [PERSON] був затриманий на підставі статті 208 КПК України (а.с. 16-17). 10 липня 2017 року [PERSON] повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною 2 статті 121 та частиною 4 статті 296 КК України (а.с. 18-19). 12 липня 2017 року слідчим суддею Центрального районного суду м.Миколаєва прийнято рішення, яким обрано [PERSON] запобіжний захід у виді тримання під вартою в умовах лікувальної установи на строк 30 діб, до 12 серпня 2017 року включно (а.с. 20). 09 серпня 2017 року ухвалою слідчого судді Центрального районного суду м.Миколаєва у продовженні застосування до [PERSON] запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відмовлено (а.с. 21-24). 11 серпня 2017 року ухвалою слідчого судді Заводського районного суду м. Миколаєва визнано протиправним незаконне тримання [PERSON] під вартою в умовах лікувальної установи (а.с. 25). 29 грудня 2017 року позивачу повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною 2 статті 121 та частиною 4 статті 296 КК України (а.с. 26-27). 21 січня 2018 року прокурором Миколаївської місцевої прокуратури №1 Івановим А.О. затверджений обвинувальний акт, згідно з яким [PERSON] інкриміновано вчинення злочину, передбаченого частиною 2 статті 121 КК України (а.с. 28-33). 06 лютого 2020 року під час розгляду вказаного кримінального провадження прокурор Миколаївської місцевої прокуратури №1 Іванов А.О. звернувся до суду з постановою про відмову від підтримання державного обвинувачення (а.с. 34-39). 07 лютого 2020 року ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва у справі №490/904/18 кримінальне провадження закрите у зв`язку із відмовою прокурора від підтримання державного обвинувачення (а.с. 14- 15). Як на докази спричинення моральної шкоди, яка виражалася в фізичних та душевних стражданнях позивач посилається на наступне. З огляду на довідку Міської лікарні швидкої медичної допомоги від 12 липня 2017 року № 827/-05 позивач з 08 липня 2017 року перебував в травматологічному відділенні з діагнозом: вогнестрільний осколковий перелом в/3 лівого стегна зі зміщенням (а.с. 41). Вже 09 липня 2017 року слідчим СВ Центрального ВП ГУНП в Миколаївській області позивач був затриманий в порядку статті 208 КПК України. Як зазначив представник позивача 12 липня 2017 року [PERSON] на кареті швидкої медичної допомоги було доставлено до Центрального районного суду м. Миколаєва для розгляду питання щодо обрання йому запобіжного заходу. Обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в умовах лікувального закладу на один місяць. З огляду на виписний епікриз позивач був виписаний 17 серпня 2017 року (а.с. 42). Згідно з висновком експерта від 17 жовтня 2017 року № 1428 на підставі наданих медичних документів у [PERSON] мали місце тілесні ушкодження у виді вогнепального наскрізного поранення лівого стегна з осколковим переломом верхньої третини лівого стегна зі зміщенням, з пошкодженням стегнової артерії з наявністю раневого каналу, які могли утворитися від дії тупих предметів кулі, випущеної з будь-якої вогнепальної зброї. Дані тілесні ушкодження могли утворилися від не менше ніж одного пострілу будь-якої вогнепальної зброї, не виключено утворення даних тілесних ушкоджень, незадовго до звернення у лікарню 08 липня 2017 року. Тілесні ушкодження відносяться до категорії тяжких тілесних пошкоджень за ознакою небезпеки для життя. Зазначив, що отримавши тяжкі тілесні ушкодження, потребуючи цілодобово медичної допомоги, перебуваючи у пригніченому хворобливому стані протягом періоду з 09 липня 2017 року по 11 серпня 2017 року знаходився під дією найсуворішого з можливих запобіжних заходів тримання під вартою, був позбавлений можливості спілкування з рідними та друзями, реалізації своїх звичок і бажань, Крім цього, вказав, що зазнав додаткових моральних страждань, спричинених тим, що отримавши судове рішення про необґрунтованість підозри, продовжував перебувати під вартою. Був змушений приймати участь у судових засіданнях, обмежений у вільному пересуванні. У зв`язку з викладеним, виходячи з принципу співмірності, вважає справедливою суму 1000000 грн. Згідно з пунктом 2 частини другої статті 1167 ЦК України, якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт, то моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала. У частинах першій та другій статті 1176 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Відповідно до статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок, зокрема, незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадянина. Згідно з пунктом 2 частини першої статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати. Відповідно до статті 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються), зокрема, моральна шкода. Відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 статті 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру (стаття 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»). Питання про відшкодування моральної шкоди за заявою громадянина вирішується судом відповідно до чинного законодавства в ухвалі, що приймається згідно з частиною першою статті 12 (частина перша статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»). Оцінка моральної шкоди за своїм характером є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (рішення Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) від 12 липня 2007 року «STANKOV v. BULGARIA», № 68490/01, § 62). Згідно з частинами другою, третьою статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» розмір відшкодування моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду від 04 серпня 2021 року у справі № 210/5290/17 (провадження № 61-1228св20) зазначено, що «У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року в справі № 6-2203цс15 вказано, що «відповідно до частини 3 статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (в редакції, чинній на час виникнення правовідносин) відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом проводиться, виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Отже, межі відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом визначаються судом у розмірі співмірному з мінімальним розміром заробітної плати, визначеної законодавством за кожен місяць перебування під слідством чи судом, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування. У постанові Великої Палати Верховного суду від 20 вересня 2018 року у справі № 686/23731/15-ц (провадження № 14-298цс18) зроблено висновок, що «моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Законодавець визначив мінімальний розмір моральної шкоди, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом. Тобто цей розмір у будь-якому випадку не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом. Але визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі. Тобто суд повинен з`ясувати усі доводи позивача щодо обґрунтування ним як обставин спричинення, так і розміру моральної шкоди, дослідити надані докази, оцінити їх та визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості. Як свідчить тлумачення статей 23, 1176 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі незаконною бездіяльністю органу державної влади відшкодовується державою і при визначені розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості». З огляду на вищезазначене слід дійти висновку, що позивач має право на відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду. Разом з тим вимога щодо компенсації завданої позивачу моральної шкоди у сумі 1 000 000,00 грн. не відповідає принципам розумності та справедливості, а також такий розмір компенсації недоведений позивачем достатніми та достовірними доказами. Судом у справі за клопотанням позивача було призначено судово-психологічну експертизу для визначення чи була ситуація, що досліджується за справою психотравмувальною для позивача, чи зазнав позивач моральних страждань та визначення орієнтовного розміру грошової компенсації за завдані страждання (моральну шкоду). З огляду на те, що позивачем не проведено оплату рахунка вартості робіт за проведення експертизи провадження у справі було поновлене. Визначаючи суму, яка підлягає відшкодуванню, суд виходив з наступного. 09 липня 2017 року позивача було затримано в порядку статті 208 КПК України у кримінальному провадженні; внесеному до ЄРДР за № 12017150020003035. 07 лютого 2020 року Центральним районним судом. м. Миколаєва прийнято рішення про закриття кримінального провадження у зв`язку з відмовою прокурора від підтримання обвинувачення. Тобто, позивач перебував під слідством і судом 2 роки 6 місяців 16 днів. З огляду на статтю 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом, мінімальна заробітна плата на час ухвалення рішення становить 6500,00 грн., то мінімальна сума компенсації моральної шкоди має бути не меншою ніж 195000,00 грн. (30 місяців х 6500,00 грн. = 195000,00 грн.). Також суд враховує те, що період перебування під слідством та судовим розглядом склав 2 роки 6 місяців 16 днів, характер правопорушення, яке ставилось позивачу у провину, строк обраного щодо нього запобіжного заходу, виконання якого проводилось у медичному закладі, а не в умовах СІЗО, виходячи із засад розумності і справедливості, приходить до висновку, що відшкодування позивачу моральної шкоди у сумі 230000,00 грн. є достатньою компенсацією спричинених моральних страждань.

Outcome: partial