Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-10 00:00:00

10.09.2021 року представник позивача [PERSON] адвокат Мазур О.С. звернулась до суду із позовом до Головного управління Національної поліції в Запорізькій області про зняття арешту з майна, в обґрунтування якого вказала, що 26.01.2011 року постановою старшого слідчого в ОВС слідчого управління ГУМВС України в Запорізькій області Незамай Я.О. накладений арешт у кримінальній справі №371003 на 1/2 частину квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Вказана частина квартири належить позивачу [PERSON] на праві власності на підставі свідоцтва про право власності № [NUMBER] від 21.08.2003, виданого Хортицькою районною адміністрацією. Постановою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 15.11.2011 року у справі №1-280/2011 [PERSON] звільнено від кримінальної відповідальності на підставі ст. 1 п. «в», ст. 6 Закону України «Про амністію» від 08.07.2011 року. Кримінальну справу за обвинуваченням [PERSON] у вчиненні злочинів, передбачених ч. З ст. 28 - ч. 2 ст. 205, ч. З ст. 28 - ч. 2 ст. 366, ч. З ст. 28 - ч. 2, 3 ст. 358 КК України - закрито. Зазначеною постановою питання скасування арешту на майно судом не вирішено. Разом з тим, внаслідок зазначеного обтяження позивач позбавлений змоги в повному обсязі користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд. Арешт на нерухоме майно позивача накладено в рамках розгляду кримінальної справи, постанова по якій набрала законної сили, що розглядалась судом під час дії КПК України 1960 року за процедурою, встановленою цим нормативно-правовим актом. Просить суд скасувати арешт, накладений на 1/2 частину квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , накладений 26.01.2011 року постановою старшого слідчого в ОВС слідчого управління ГУМВС України в Запорізькій області Незамай Я.О. у кримінальній справі №371003. 15.09.2021 року суддя відкрив по справі спрощене провадження з викликом сторін. 29.10.2021 року до суду надійшов відзив представника Головного управління Національної поліції в Запорізькій області Кравченка О.М., який вказує, що юридична особа Головне управління Національної поліції в Запорізькій області була зареєстрована 07.11.2015 року. Жодних прав та інтересів діями відповідача порушено не було. Вважає, що позов пред`явлено до неналежного відповідача. Крім того, заявив про застосування позовної давності до позовних вимог позивача. Строк позовної давності розпочався 23.11.2011 року, з дня набрання чинності постановою суду від 15.11.20211 року про закриття кримінальної справи. 10.11.2021 року представник позивача адвокат Мазур О.С. подала відповідь на відзив, в якому вважає за необхідне замінити неналежного відповідача Головне управління Національної поліції в Запорізькій області на належного Головне управління Міністерства внутрішніх справ в Запорізькій області. Заперечує проти позиції відповідача про сплив строків позовної давності, оскільки існування заборони розпорядження майном є порушенням права, яке триває у часі. Позовна давність на такі вимоги не поширюється. 30.11.2021 року суд за клопотанням представника позивача замінив неналежного відповідача головне управління Національної поліції в Запорізькій області на належного відповідача головне управління Міністерства внутрішніх справ України в Запорізькій області. В судове засідання представник позивача адвокат Мазур О.С. не з`явилась, подала до суду клопотання про розгляд справи за її відсутності,в якому заявлені позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач головне управління Міністерства внутрішніх справ України в Запорізькій області був повідомлений про час та місце розгляду справи, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, отримане представником відповідача 05.12.2021 року. Відзив на позов представник відповідача до суду не подав, заяв або клопотань про відкладення розгляду справи від представника відповідача не надходило. У зв`язку із цим, суд відповідно до вимог ч. 4 ст. 223, ч.2 ст. 247, ч.1 ст. 280 ЦПК України ухвалив розглянути справу в порядку заочного провадження на підставі наявних у справі доказів та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні правовідносини, прийшовши до наступних висновків. [PERSON] на праві спільної часткової власності належить 1/2 частина квартири [ADDRESS] . Вказана частина квартири належить позивачу [PERSON] на праві власності на підставі свідоцтва про право власності № [NUMBER] від 21.08.2003, виданого Хортицькою районною адміністрацією. 26.01.2011 року постановою старшого слідчого в ОВС слідчого управління ГУМВС України в Запорізькій області Незамай Я.О. накладений арешт у кримінальній справі №371003 на 1/2 частину квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Постановою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 15.11.2011 року у справі №1-280/2011 [PERSON] звільнено від кримінальної відповідальності на підставі ст. 1 п. «в», ст. 6 Закону України «Про амністію» від 08.07.2011 року. Кримінальну справу за обвинуваченням [PERSON] у вчиненні злочинів, передбачених ч. З ст. 28 - ч. 2 ст. 205, ч. З ст. 28 - ч. 2 ст. 366, ч. З ст. 28 - ч. 2, 3 ст. 358 КК України - закрито. Постановою суду питання про зняття арешту з квартири не вирішено. Арешт на спірне майно було накладено під час дії КПК України 1960 року за процедурою, встановленою цим нормативно-правовим актом. Відповідно до пункту дев`ятого розділу ХІ «Перехідні положення» КПК України 2012 року арешт майна, застосований до дня набрання чинності цим Кодексом, продовжує свою дію до його зміни, скасування чи припинення у порядку, що діяв до набрання чинності цим Кодексом. Дана норма узгоджується з вимогами частини першої статті 5 КПК України, за якою процесуальна дія проводиться, а процесуальне рішення приймається згідно з положеннями цього Кодексу, чинними на момент початку виконання такої дії або прийняття такого рішення. З огляду на зазначене, на правовідносини, пов`язані з розв`язанням питання про припинення арешту майна, поширюються норми КПК України 1960 року. Проте положеннями цього Кодексу передбачалося прийняття рішення про зняття арешту з майна на стадії досудового слідства лише в межах провадження у кримінальній справі - або одночасно з винесенням постанови про її закриття (частина перша статті 214), або раніше, якщо в застосуванні відповідного заходу відпаде потреба (частина шоста статті 126). У Поcтанові Об`єднаної Палати ВС від 08 листопада 2019 року по справі № 643/3614/17 колегія суддів дійшла висновку, що вимоги про звільнення майна з-під арешту, які ґрунтуються на праві власності на нього, виступають способом захисту зазначеного права (різновидом негаторного позову) і виникають із цивільних правовідносин та відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України можуть бути вирішені судом цивільної юрисдикції. Натомість вирішення цих вимог за правилами кримінального судочинства законом не передбачено. Якщо арешт накладений на майно особи, щодо якої за КПК України 1960 року була порушена кримінальна справа, але надалі постанову про порушення кримінальної справи за тим же процесуальним законом суд скасував, не вирішивши питання про зняття зазначеного арешту, спір про звільнення цього майна з-під арешту слід розглядати за правилами цивільного судочинства (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 червня 2019 року у справі N 766/21865/17). Згідно зі ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений в його здійсненні. Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним прав користування та розпорядження своїм майном. Враховуючи, що кримінальна справа у відношенні [PERSON] , в межах якої був накладений арешт на майно позивача, закрита, підстави для подальшого обтяження майна позивача відсутні. Суд, закриваючи провадження постановою від 15.11.2011 року у відношенні [PERSON] , питання про зняття арешту не вирішив. Подальший арешт майна [PERSON] безпідставно порушує законні права та інтереси власника, позивач внаслідок цього не може вільно розпоряджатися належним йому майном, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved