Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-19 00:00:00

Позивач Київський міський центр зайнятості звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення грошових коштів в розмірі 8 630,10 грн. Вимоги позову обґрунтовує тим, що 15.04.2020 відповідачу надано статус безробітного, у зв`язку з чим його було ознайомлено з правами та обов"язками зареєстрованого безробітного та призначено допомогу по безробіттю з 15.04.2020, як застрахованій особі. Київським міським центром зайнятості здійснено обмін інформацією з Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві, в результаті якого виявлено, що відповідач перебував у трудових відносинах цивільно-правового характеру з АТ «СК «АРКС», у зв`язку з чим позивачем 04.01.2021 складено акт № 10 розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат, згідно якого [PERSON] з АТ «СК «АРКС» уклав договір доручення від 18.07.2013 та додатковий договір від 01.08.2020 до договору доручення від 18.07.2013 №4469-13 АС, дата припинення дії договору - 01.08.2020. Згідно наказу від 12.01.2021 за №НТ210112 прийнято рішення щодо повернення [PERSON] , нарахованого та виплаченого матеріального забезпечення у розмірі 8 630,10 грн. за період з 15.04.2020 по 03.01.2021. [PERSON] надіслано лист-повідослення від 13.01.2021 з пропозицією повернення в добровільному порядку грошових коштів, однак останній не відреагував та не повернув кошти на день подання позову. Враховуючи вищевикладене позивач просить стягнути з відповідача кошти в сумі 8 60,10 грн. та сплачений судовий збір. 22.10.2021 ухвалою судді Деснянського районного суду м. Києва Саламон О.Б. відкрито провадження по справі, постановлено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи, у відповідності до ч. 5 ст. 279 ЦПК України. Сторони, в передбачений ч. 7 ст. 279 ЦПК України строк, не звернулись до суду з клопотанням про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін. Строк, визначений ч. 3 ст. 279 ЦПК України, для реалізації особами своїх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків сплив. Відповідачем до суду 01.12.2021 подано відзив на позову заяву, в якому зазначено про не погодження з позовними вимогами у зв`язку з тим, що під час надання позивачу документів Кабінетом Міністрів України була запроваджена надзвичайна ситуація та діяли карантинні обмеження у зв`язку з поширенням Ковід-19, тому ним, відповідачем, документи направлялись засобами електронного зв`язку. На момент подання заяви до ДРЦЗ виявилось, що у відповідача існував діючий договір доручення з ПАТ «СК «АХА СТРАХУВАННЯ». Оскільки діяли карантинні обмеження, що утруднювали можливість пересування по місту, відповідачем засобами телефонного зв`язку за його проханням було оформлено додатковий договір розірвання відносин від 14.04.2020. Зазначений договір з підписом відповідальної особи та печаткою відповідачем пакетом документів направлено на адресу Київського міського центру зайнятості. Позивачем після перевірки легітимності додаткового договору 15.04.2020 прийнято рішення та надано [PERSON] статус безробітного. Після скасування карантинних обмежень відповідачу вдалося отримати в ПАТ «СК «АХА СТРАХУВАННЯ» договір в письмовому вигляді та надати позивачу, однак дати на договорі, отриманому електронною поштою та особисто через кур`єра різнились, що стало підставою для здійснення перевірки ДРЦЗ на достовірність наданих документів. Відповідачем здійснено заходи для отримання інформації щодо розбіжностей дати в документах і виявлено, що дія додаткового від 14.04.2020 призупинила свою дії у зв`язку з відсутнім підписом, про що відповідачу не було відомо і ніким не повідомлялось. Відповідачем неодноразово надавились поясненя щодо ситуації, котра скалалась, що свідчать про невинуватість відповідача, однак позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, а відтак просить відмовити в задоволенні вимог в повному обсязі. 01.12.2021 до суду надійшла відповідь на відзив, в котрій представник позивача заперечує щдо доводів, викладених у відзиві на позовну заяву та просить задовольнити вимоги позову в повному обсязі. Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову з наступних підстав. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» законодавство про страхування на випадок безробіття складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, цього Закону, Закону України "Про зайнятість населення" та інших нормативно-правових актів, що регулюють відносини у сфері страхування на випадок безробіття, а також міжнародних договорів України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно до ст. 2 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» страхування на випадок безробіття здійснюється за принципом, зокрема, обов`язковості страхування на випадок безробіття всіх працюючих на умовах трудового договору (контракту) та на інших підставах, передбачених законодавством про працю, за цивільно-правовим договором, військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби), осіб, які забезпечують себе роботою самостійно, фізичних осіб - підприємців, а також добровільності такого страхування громадянами України, які працюють за межами України, членами особистого селянського та фермерського господарства, якщо вони не є найманими працівниками. Як встановлено ст.ст. 5, 6 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» страхуванню на випадок безробіття підлягають особи, які працюють на умовах трудового договору (контракту), цивільно-правового договору, включаючи тих, які проходять альтернативну (невійськову) службу, а також тих, які працюють неповний робочий день або неповний робочий тиждень, та на інших підставах, передбачених законодавством про працю, військовослужбовці (крім військовослужбовців строкової служби), особи, які забезпечують себе роботою самостійно, та фізичні особи - підприємці. Право на забезпечення та соціальні послуги відповідно до цього Закону має також молодь, яка закінчила або припинила навчання у загальноосвітніх, професійно-технічних і вищих навчальних закладах, звільнилася із строкової військової або альтернативної (невійськової) служби і яка потребує сприяння у працевлаштуванні на перше робоче місце у разі реєстрації в установленому порядку відповідних осіб як безробітних. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про безробіття населення» безробіття - соціально-економічне явище, за якого частина осіб не має змоги реалізувати своє право на працю та отримання заробітної плати (винагороди) як джерела існування; безробітний - особа віком від 15 до 70 років, яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів як джерела існування, готова та здатна приступити до роботи. Судом встановлено, що [PERSON] 15.04.2021 через скриньку кореспонденції подав до Деснянської РФ КМЦЗ заяву про отримання статусу безробітного. Відповідно до Наказу № НТ200415 від 15.04.2020 відповідачу надано статус безробітного, у зв`язку з чим його було ознайомлено з правами та обов"язками зареєстрованого безробітного та призначено допомогу по безробіттю з 15.04.2020 по 09.04.2021, як застрахованій особі з урахуванням страхового стажу. У відповідності до ст. 4 Закону України «Про зайнятість населення» (далі по тексту Закон) здійснено обмін даними про особу з Пенсійним фондом України, Деснянським РФ КМЗЦ виявлено, що [PERSON] перебував утрудових відносинах цивільно-правового характеру з АТ «СК «АРКС», у зв`язку з чим позивачем 04.01.2021 складено акт № 10 розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення відповідно до Закону, згідно якого [PERSON] перебував в трудових віносинах цивільно-правового характеру. Згідно з наказом від 12.01.2021 за № НТ210112 прийнято рішення щодо повернення [PERSON] , нарахованого та виплаченого матеріального забезпечення у розмірі 8 630,10 грн. за період з 15.04.2020 по 03.01.2021. 18.07.2013 між [PERSON] з АТ «СК «АРКС» укладено договір доручення № 4469-13 АС. Відповіднго до п.9.1 договір набирає чинності з моменту підписання та діє до 31.12.2013, але у разі відсутності заяви щодо його розірвання договір автоматично пролонгується на наступний календарний рік із датою закінчення строку його дії 31 грудня відповідного календарного року. Згідно укладеного [PERSON] з АТ «СК «АРКС» додаткового договору від 01.08.2020 до договору доручення від 18.07.2013, дата припинення дії договору доручення від 18.07.2013№4469-13 АС- 01.08.2020. При цьому АТ «СК «АРКС» листом від 23.12.2020 надано інформацію, щодо укладення між компанією та [PERSON] 01.08.2020 додаткового договору про припинення дії договору № 4469-13АС, та станом на 01.08.2020 АТ «СК «АРКС» не здійснювалось відповідачу будь-яких виплат в рамках договору № 4469-13АС. Відповідно до Додаткового договору до договору доручення від 18.07.2013 № 4469-13АС, укладеного 14.04.2020 АТ «СК «АРКС» та [PERSON] уклали цей договір до договору доручення та 14.04.2020 вважати датою припинення дії Договору доручення № 4469-13АС від 18.07.2013. Вказаний документ підписано директором Київської страхової агенції [PERSON] , однак вказаний договір не містить підпису відповідача. Відповідач у відзиві на позовну заяву посилається на неможливість своєчасного розірвання договору у зв`язку з карантинними обмеженнями, що діяли в країні, а також на неможливість вільного пересування по місту Києву, що стало підставою та наслідком того, що [PERSON] не зміг власноручно підписати документ, а всі комунікації вимушений здійснювати виключно електронними засобами зв`язку. Так, Постановами Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2»; від 20.05.2020 року № 392 «Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2»; та від 22.07.2020 року № 641 «Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» з 12.03.2020 року до 31.08.2020 року в Україні запроваджено карантин. Внаслідок карантинних обмежень зупинився рух громадського транспорту, обмежувалось пересування громадян та вводилось ряд інших обмежень. Із наданих відповідачем доказів і обґрунтування заперечень щодо позову, судом встановлено, що необхідність дотримання карантинних обмежень і запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19) могло унеможливити своєчасне подання відповідачем доказів припинення трудових відносин між відповідачем та АТ «СК «АРКС». Згідно з відповіді АТ «СК «АРКС» на звернення [PERSON] від 23.01.2020 про надання пояснення щодо дійсності оформлення додаткової угоди про дострокове припинення Договору доручення від 18.07.2013 № 4469-13АС з 14.04.2020 зазначено про те, що на прохання відповідача компанія направляла скановану електронну копію складеного проекту додаткової угоди, який містив підпис уповноваженого представника компанії, однак не підписаний відповідачем. Для укладення додаткової угоди та набуття нею юридичної сили відповідач мав особисто підписати проект додаткової угоди. Через відступіть у вказаному проекті підпису до 01.08.2020 у компанії не було документальної підстави для зміни статусу договору доручення від 18.07.2013 на такий, що є припиненим, а після наступного підписання відповідачем дійсної додаткової угоди про припинення Договору доручення з 01.08.2020 інформація була надана позивачу Київському міському центру зайнятості. Також, з поміж іншого, підтверджують, що в період з 14.04.2020 по 01.08.2020 АТ «СК «АРКС» не отримували посередницькі послуги від відповідача до договору та не здійснювали жодних виплат по зазначеному довогору. Відповідно до п. 18 ч.2 ст.22 Закону України «Про зайнятість населення», Порядку розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення безробітним, затвердженого спільним наказом Міністерства праці та соціальної політики України, Державної податкової адміністрації від 13 лютого 2009 року №60/62 та постановою правління Пенсійного Фонду України від 13 лютого 2009 року №7-1, який зареєстрований в Міністерстві юстиції України 12 березня 2009 року № 232/16248 центрами зайнятості проводяться розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення. Для проведення зазначених розслідувань центри зайнятості взаємодіють з Державною податковою адміністрацією України та. Пенсійним фондом України, шляхом обміну інформацією про отримані особами, які перебувають на обліку в державній службі зайнятості як безробітні, доходи від провадження підприємницької діяльності, виконання робіт за трудовим договором, у тому числі за сумісництвом, під час роботи за кордоном, виконання робіт (надання послуг) за цивільно - правовими договорами, ведення особистого селянського господарства, отримання пенсії. Обмін інформацією здійснюється між Державним центром зайнятості, ДПА України та ПФУ, як центральними органами виконавчої влади. Даний обмін інформацією здійснюється з метою перевірки достовірності даних, які є підставою для надання особі статусу безробітної та визначення розміру матеріального забезпечення. Відповідно до ст. 22 Закону України «Про зайнятість населення» центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, його територіальні органи відповідно до покладених на них завдань проводить розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади у сфері соціальної політики, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, та Пенсійним фондом України. Таке розслідування здійснюється шляхом звіряння даних, зазначених у документах страхувальника, з базою даних центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, та Пенсійного фонду України, а у разі потреби - шляхом проведення виїзних планових та позапланових перевірок страхувальників. Згідно з ч.1 ст. 4 ЗУ «Про зайнятість населення» до зайнятого населення належать особи, які працюють за наймом на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, особи, які забезпечують себе роботою самостійно (у тому числі члени особистих селянських господарств), проходять військову чи альтернативну (невійськову) службу, на законних підставах працюють за кордоном та які мають доходи від такої зайнятості, а також особи, що навчаються за денною формою у загальноосвітніх, професійно-технічних та вищих навчальних закладах та поєднують навчання з роботою. Частинами 1, 2, 3 та 4 ст. 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). Тягар доведення обґрунтованості вимог позову за загальними правилами процесуального закону покладається саме на позивача, а не реалізовується у спосіб спростування доводів пред`явлених вимог стороною відповідача, як беззаперечних. Якщо позивач, розпоряджаючись своїми правами на власний розсуд, доведе суду обґрунтованість пред`явлених вимог, то у випадку їх неспростування стороною відповідача у спосіб, визначений законом, такі вимоги підлягають задоволенню. Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що стороною позивача в силу ст. 12, 81 ЦПК України не було доведено належними та достатніми доказами той факт, що відповідач перебував у трудових відносинах цивільно-правового характеру з АТ «СК «АРКС», а також те, що відповідь на відзив не містить аргументів в противагу викладеній відповідачем позиції у відзиві,та заперечення відповідача в цій частині є слушними, а тому суд вважає, що що заявлені вимоги не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи, тому позов задоволенню не підлягає.

Outcome: approved