Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-09 00:00:00

У грудні 2021 року позивач [PERSON] , звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , третя особа Криворізька універсальна товарна біржа про визнання договору купівлі-продажу дійсним, який укладений 28 грудня 2000 року на «Криворізькій універсальній товарній біржі» 28 грудня 2000 року за реєстраційним номером: 001/376-Н, згідно з яким його батько [PERSON] купив у [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , та та той час неповнолітніх дітей: [PERSON] та [PERSON] , які діяли за згодою своєї матері [PERSON] квартиру за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позову позивач посилався на те, що 28 грудня 2000 року між [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , та неповнолітніми дітьми: [PERSON] та [PERSON] , які діяли за згодою своєї матері [PERSON] , та покупцем [PERSON] , на «Криворізькій універсальній товарній біржі» 28 грудня 2000 року за реєстраційним номером: 001/376-Н. укладений та посвідчений Договір купівлі-продажу нерухомого майна - квартиру за адресою: [ADDRESS] . Право власності на вказану квартиру за померлим [PERSON] зареєстровано комунальним підприємством «Криворізьке бюро технічної інвентаризації» 29 січня 2001 року в реєстровій книзі № 48П, сторінка 379, запис № 379.Після укладення Договору від 28 грудня 2000 року він був виконаний в дійсності: відповідачі передали [PERSON] продану квартиру і вони з померлим батьком та матірю, вважаючи себе повноважним власником житла, вселилися в придбану квартиру і використовувала її згідно Закону це майно для свого проживання. Таким чином, [PERSON] , померлий [INFO] , за життя фактично вступив в права власника нерухомого майна. Оскільки договір не був нотаріально посвідчений, а компетентні органи і нотаріуси відмовляються визнавати на сьогодні правочин дійсним, позивач не має можливості оформити спадщину за законом, оскільки біржевий договір від 28 грудня 2000 року не був нотаріально посвідчений. У зв`язку із цим позивач звернувся з відповідним позовом до суду. 10 грудня 2021 року судом постановлена ухвала про відкриття провадження та призначення розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи. У судове засідання позивач не з`явився, про дату час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав до суду заяву, згідно якої, позовні вимоги підтримав, просив задовольнити в повному обсязі, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідачі в судове засідання не з`явилися, були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, відзив на позов до суду не подали. Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не подав. Суд, відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, з урахуванням згоди позивача на проведення заочного розгляду справи, вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Справа розглядається за відсутності учасників справи, тому у відповідності до ст. 247 ч. 2 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові докази у справі, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, вважає встановленими наступні обставини. 28 грудня 2000 року між [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , та неповнолітніми дітьми: [PERSON] та [PERSON] , які діяли за згодою своєї матері [PERSON] , та покупцем [PERSON] , який є батьком позивача, на «Криворізькій універсальній товарній біржі» 28 грудня 2000 року за реєстраційним номером: 001/376-Н. укладений та посвідчений Договір купівлі-продажу нерухомого майна - квартиру за адресою: [ADDRESS] . Право власності на вказану квартиру за померлим [PERSON] зареєстровано комунальним підприємством «Криворізьке бюро технічної інвентаризації» 29 січня 2001 року в реєстровій книзі № 48П, сторінка 379, запис № 379. Після укладення Договору від 28 грудня 2000 року він був виконаний в дійсності: відповідачі передали [PERSON] продану квартиру і ми з померлим батьком та матірю, вважаючи себе повноважним власником житла, вселилися в придбану квартиру і використовувала її згідно Закону це майно для свого проживання. Таким чином, [PERSON] , померлий [INFO] , за життя фактично вступив в права власника нерухомого майна. У зв`язку з відкриттям спадщини після померлого [INFO] [PERSON] , я, позивач [PERSON] звернулася до Приватного нотаріуса Криворізького міського нотаріального округу Бурлак Р.О де було заведено відповідну спадкову справу №135/2021. 02 грудня 2021 року Приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Бурлак Р.О було видано постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, За правилами статей 1296, 1297, 1298 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцями після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 153 ЦК Української РСР 1963 року договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. За положеннями ст. 227 ЦК Української РСР 1963 року, договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (ст. 47 цього Кодексу). Разом з тим, згідно ст. 15 Закону України «Про товарні біржі» № 1957 XII від 10 грудня 1991 року в редакції, яка діяла на час укладання договору купівлі-продажу в 2001 році, угоди, зареєстровані на біржі, не підлягали нотаріальному посвідченню. Угода вважалась укладеною з моменту її реєстрації на біржі. Згідно ст.16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Так, на момент укладання Договору купівлі-продажу вказаної квартири був чинним Закон України «Про товарну біржу», відповідно до умов якого договори, оформлені товарною біржею, визнавались дійсними, а сам правочин було вчинено з дотриманням вимог діючого на той час законодавства. В подальшому до ЦК Української РСР 1963 року були внесені зміни, відповідно до яких угоди щодо відчуження нерухомого майна підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню. Відсутність належних правовстановлюючих документів на квартиру, на думку суду, істотним чином порушує право власності позивача, яке підлягає судовому захисту. Відповідно до ч. 2 ст. 47 ЦК УРСР, якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, яка потребує нотаріального посвідчення, а інша сторона ухиляється від нотаріального посвідчення угоди, суд вправі за вимогою виконавчої сторони визнати угоду дійсною. В цьому разі подальше нотаріальне посвідчення угоди не потребується. Згідно із ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Судом встановлено, що з підстав недодержання вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину нікчемними є тільки правочини, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню. У зв`язку з недодержанням вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину договір може бути визнано дійсним лише з підстав, встановлених статтями 218 та 220 ЦК України. Згідно до частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до частини 1 статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що при вчиненні договору купівлі-продажу квартири дії сторін були спрямовані на встановлення цивільних прав та обов`язків, перехід права власності відбувся, сторони договору мали необхідний обсяг цивільної дієздатності та вільне волевиявлення, що відповідало внутрішній волі на досягнення наслідків, а саме купівлі-продажу квартири. Отже, правочин був реальним і вчинений у формі, дозволенній чинним законодавством України на момент його вчинення. Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] про визнання договору купівлі продажу дійсним є обґрунтованими та такими, що знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, а тому підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved