Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-18 00:00:00

В провадженні Суворовського районного суду м. Одеси перебуває цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: [PERSON] та Регіональна Товарна Біржа про визнання дійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна № 1/99-00344, а саме квартири [ADDRESS] , укладений відповідно з вимогами, встановленими ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», який зареєстрований на Регіональній Товарній Біржі в Журналі реєстрації правочинів по об`єктам нерухомості, реєстраційний номер 1/99-00344 від 25.12.1999 року, що відбувся між [PERSON] , [PERSON] , діючої від свого імені та від імені та в інтересах [PERSON] , та від імені та в інтересах неповнолітньої доньки, [PERSON] , та [PERSON] . Позов мотивується тим, що 25 грудня 1999 року, між чоловіком позивачки [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] , діючої від свого імені та від імені та в інтересах недієздатної доньки, [PERSON] , та від імені та в інтересах неповнолітньої доньки, [PERSON] , було укладено договір купівлі продажу квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Договір купівлі - продажу квартири було укладено відповідно з вимогами, встановленими ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», який зареєстрований на Регіональній Товарній Біржі в Журналі реєстрації правочинів по об`єктам нерухомості, реєстраційний номер 1/99-00344 від 25.12.1999 року. Вказаний договір купівлі-продажу був зареєстрований у комунальному підприємстві Одеському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості у реєстровій книзі Бюро за [PERSON] на праві приватної власності, кн. 346 пр стор. 13 реєстр №56, що підтверджується записами на зворотній стороні вказаного договору. Позивач [PERSON] являється дружиною [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про одруження від 08 липня 1995 року серії [NUMBER] . Позивач звернулася до нотаріуса, з метою оформлення спадкових прав як спадкоємець майна [PERSON] , який помер [INFO] . На час укладення договору, ані позивач, ні відповідачі не знали, що правочин, в відповідності до ст. 47 ЦК України (1963 року) підлягає нотаріальному посвідченню, оскільки на той час також був чинним Закон України «Про товарну біржу», відповідно до ст. 15 якого, правочини зареєстровані на біржі, подальшому нотаріальному посвідченню не підлягають. Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 04 жовтня 2021 року відкрито провадження у вказаній цивільній справі в порядку спрощеного позовного провадження. Роз`яснено відповідачу право подати відзив на позов відповідно до положення ст. 178 ЦПК України. В судове засідання представник позивача [PERSON] адвокат Кухаренко О.І. не з`явилася, при цьому, звернулася до суду із заявою в якій заявлені позовні вимоги підтримала, просила задовольнити, не заперечувала проти заочного розгляду справи, та просила розглядати справу за її відсутності. Відповідачі у судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце проведення якого повідомлялись у встановленому законом порядку. Відзив на адресу суду не надавали, що відповідно до ст. 223 ЦПК України, не перешкоджає розгляду справи по суті на підставі наявних доказів. Представник третьої особи Регіональної Товарної Біржи до суду також не з`явився, про час та місце слухання справи третя особа повідомлялась у встановленому законом порядку, причини не явки суду повідомлені не були. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у відповідності до ч.2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників справи. Суд, дослідивши письмові докази по справі, встановивши факти і відповідні їм правовідносини, дійшов наступного: Згідно договору купівлі - продажу нерухомого майна № 1/99-00344, укладеного на Регіональній Товарній Біржі, [PERSON] , [PERSON] , діючої від свого імені та від імені та в інтересах недієздатної доньки, [PERSON] , та від імені та в інтересах неповнолітньої доньки, [PERSON] продали, а [PERSON] купив квартиру [ADDRESS] , яка зареєстрована у комунальному підприємстві Одеському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості у реєстровій книзі Бюро за [PERSON] на праві приватної власності, кн. 346 пр стор. 13 реєстр №56, що підтверджується записами на зворотній стороні вказаного договору. Позивач [PERSON] являється дружиною [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про одруження від 08 липня 1995 року серії [NUMBER] . [PERSON] [INFO] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , після чого відкрилася спадщина, в тому числі на квартиру [ADDRESS] , спадкоємцями першої черги якої є позивачка та син померлого[PERSON] . [PERSON] звернулася до нотаріуса, з метою оформлення спадкових прав як спадкоємець майна [PERSON] . На час укладення договору, ані позивач, ні відповідачі не знали, що правочин, в відповідності до ст. 47 ЦК України (1963 року) підлягає нотаріальному посвідченню, оскільки на той час також був чинним Закон України «Про товарну біржу», відповідно до ст. 15 якого, правочини зареєстровані на біржі, подальшому нотаріальному посвідченню не підлягають. Позивач зазначає, що сторонами договір був повністю виконаний: [PERSON] , повністю сплатив вартість вказаної квартири, оселився там з позивачкою та своїм сином, продавцями були звільнена квартира та передали покупцю ключі. Враховуючи те, що правовідносини між сторонами виникли під час дії Цивільного кодексу України 1963 року, тому мають регулюватися саме його нормами. Відповідно до ст. 153 ЦК Української РСР 1963 року, договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Згідно ст. 15 Закону України «Про товарні біржі» № 1957 XII від 10 грудня 1991 року в редакції, яка діяла на час укладення договору купівлі - продажу в 1995 році, угоди, зареєстровані на біржі, не підлягали нотаріальному посвідченню. Угода вважалась укладеною з моменту її реєстрації на біржі. Відповідно до ч.2 ст. 47 ЦК УРСР, якщо одна із сторін повністю або частково виконала угоду, яка потребує нотаріального посвідчення, а інша ухиляється від нотаріального посвідчення угоди, суд вправі за вимогою виконавчої сторони визнати угоду дійсною. В цьому разі подальше нотаріальне посвідчення угоди не потребується. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права. Відповідно до ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Судом встановлено, що з підстав недодержання вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину нікчемним є тільки правочини, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню. У зв`язку з недодержанням вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину договір може бути визнано дійсним лише з підстав, встановлених статтями 218 та 220 ЦК України. Згідно ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ст. 13 ЦПК України, суд розглядаю справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Отже, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що між сторонами дійсно був укладений договір купівлі - продажу квартири [ADDRESS] та всі істотні умови даного договору сторонами були виконані. При вчиненні правочину дії сторін були спрямовані на встановлення цивільних прав та обов`язків, перехід права власності, всі сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, мали вільне волевиявлення, що відповідало внутрішній волі на досягнення наслідків, а саме купівлі - продажу будинку, правочини були реальними і вчинені у формі, дозволенній чинним законодавством України в 1999 році. За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги правомірні, підтверджені нормами ст. 47 ч.2 ЦК України в редакції 1963 року, що регулювала дані правовідносини на час укладення договору купівлі - продажу і підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожному доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. У зв`язку з тим, що відповідачі ухиляються від нотаріального посвідчення угоди, і така можливість втрачена, правочин підлягав державній реєстрації і така реєстрація не була проведена, враховуючи неможливість вирішення цього питання в іншому порядку, ніж судовому, суд приходить до висновку про необхідність захисту прав шляхом задоволення позову.

Outcome: approved