Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-19 00:00:00

Позивач, Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві, звернулося до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] про стягнення безпідставно отриманих коштів в розмірі 15400,00 грн та судовий збір 2270,00 грн. Позовні вимоги мотивовані тим, що на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві (Дніпровський район) перебувала громадянка [PERSON] , яка отримувала пенсію по втраті годувальника відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування. У вересні 2019 відповідач звернулася до управління із заявою про подовження їй виплати пенсії. Відповідно до рішення управління 930040324330 від 24.09.2019 відповідачу було подовжено виплату пенсії згідно з поданими документами. За результатами перевірки матеріалів пенсійної справи управлінням встановлено, що відповідачу було безпідставно подовжена виплата пенсії по 31.08.2020. Матеріали пенсійної справи відповідача було приведено у відповідність до норм чинного законодавства та розраховано суму надміру виплаченої пенсії. Відповідно до довідки про розмір призначеної і фактично отриманої пенсії від 01.04.2021 №1250 ця сума склала 15400,00 грн. за період з 01.02.2020 по 31.08.2020. Управління з метою досудового врегулювання спору направляло відповідачу лист про сплату боргу в добровільному порядку, однак даний лист залишився без належного реагування, тому позивач був змушений звернутися до суду з даним позовом. Відповідач [PERSON] подала до суду відзив в якому просила суд відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі та пояснила наступне. Так, вона перебувала на обліку в ГУ ПФУ в м. Києві (Дніпровський р-н) та отримувала пенсію по втраті годувальника відповідно до ЗУ "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування ". У вересні 2019 року відповідач звернулась до управління із заявою про продовження виплати пенсії. На підставі наданих документів, виплату було продовжено. У вересні 2020 року [PERSON] подала нову довідку, видану навчальним закладом, з метою продовження виплати пенси, однак в управлінні повідомили, що виплата пенсії припинена у зв`язку із досягненням 23-річного віку. Після цього виплати відповідач не отримувала. Зі свого боку [PERSON] вважає, що не порушувала закон та не надавала неправдиві відомості. Представник позивача подав відповідь на відзив в якій наполягав на задоволенні позовних вимог та проси їх задовольнити. Щодо заперечень викладених відповідачем у відзиві пояснив, що у даному випадку підлягають застосуванню положення статті 1212 ЦК України, так як йдеться про зобов`язання, що виникають у зв`язку з набуттям або збереженням майна без достатньої підстави. Оскільки обов`язок повернути безпідставно отримане майно є різновидом цивільно- правової санкції, а не мірою відповідальності, наявність вини в поведінці позивача, не доводиться. Згідно вимог ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. У відповідності до ч.8 ст. 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Положеннями ст.174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Відповідно до ст. 275 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. Таким чином, розглянувши подані позивачем документи, з`ясувавши фактичні обставини, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що надані позивачем докази та повідомлені ним обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, є достатніми для прийняття рішення у справі в порядку спрощеного позовного провадження без виклику у судове засідання сторін, як це передбачено ст. 279 ЦПК України. Суд у порядку спрощеного позовного провадження без виклику у судове засідання сторін, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Як вбачається з матеріалів справи, на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві перебувала [PERSON] , [INFO] , яка отримувала пенсію по втраті годувальника відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV. 23 вересня 2019 року [PERSON] звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (Дніпровський район) із заявою про призначення/перерахунок пенсії в якій просила подовжити виплату пенсії по втраті годувальника та надала довідку НМУ ім. О.О. Богомольця про те, що вона навчається на 4 курсі, термін закінчення університету червень 2022 року. Згідно рішення № 930040324330 про перерахунок пенсії від 24 вересня 2019 року, відповідачу була призначена пенсія на період з 01 вересня 2019 року по 30 листопада 2019 року в щомісячному розмірі 2000,00 грн., з 01 грудня 2019 року по 31 серпня 2020 року в розмірі 2 000,00 грн. 08 січня 2020 року відповідачу [PERSON] виповнилося 23 роки. З метою досудового врегулювання спору, Управлінням було надіслано лист від 22 жовтня 2020 № 2600-0409-8/150657 на адресу Відповідача з пропозицією добровільного внесення надміру виплачених коштів, проте даний лист було Відповідачем проігноровано та, безпідставно отримані бюджетні кошти у розмірі 15400,00 грн., повернуті Відповідачем не були. Як зазначає представник позивача в своєму позові, що на підставі безпідставно подовженої виплат пенсії по 31 серпня 2020 року була встановлена переплата у розмірі 15400,00 грн, що підтверджується довідкою № 1250 від 01 квітня 2021 року. Як на правову підставу позову позивач посилався на положення ст. 1212 ЦК України. Відповідно до ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із ч. 1 ст. 95 ЦПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Відповідно до п. 4 Постанови правління Пенсійного фонду України від 25.11.2014 № 25-3 «Про затвердження Порядку повернення сум пенсій, виплачених надміру, та списання сум переплати, що є безнадійними до стягнення», яким передбачено, що суми пенсії, виплачені надміру внаслідок рахункової помилки, або у випадку відмови пенсіонера від добровільного повернення виплачених сум стягуються в судовому порядку. Пунктом 27 Постанови № 2 Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» передбачено, що, виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін, та, враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів. Відповідно до ч. 1 ст. 50 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку. Частиною 1 статті 103 Закону України «Про пенсійне забезпечення», встановлено, що суми пенсії, надміру виплачені пенсіонерові внаслідок зловживань з його боку (в результаті подання документів з явно неправильними відомостями, неподання відомостей про зміни у складі членів сім`ї тощо), стягуються на підставі рішень органу, що призначає пенсії. Механізм повернення коштів, надміру виплачених за призначеними пенсіями, регулюється Порядком відшкодування коштів, надміру виплачених за призначеними пенсіями, та списання сум переплат пенсій та грошової допомоги, що є безнадійними до стягнення, затвердженим Постановою правління Пенсійного фонду України від 21 березня 2003 року № 6-4. Згідно п. 3 цього Порядку, повернення коштів проводиться відповідно до ст. 103 Закону України «Про пенсійне забезпечення» у випадках виявлення подання громадянами недостовірних відомостей про заробітну плату чи інший дохід, стаж роботи, несвоєчасного подання відомостей про зміну у складі сім`ї тощо. За змістом ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. До правовідносин щодо набуття грошових коштів без достатньої правової підстави, якщо ці кошти є пенсійною виплатою, яка проведена іншою особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача, застосуванню підлягають положення статті 1215 ЦК України, відповідно до якої не підлягає поверненню безпідставно набуті: 1) заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача; 2) інше майно, якщо це встановлено законом. за якою зазначені грошові кошти поверненню не підлягають. При цьому правильність виконаних розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмується. Зазначене узгоджується з правовими позиціями, викладеними у постановах Верховного Суду: від 31.01.2019 (справа №554/6495/17-ц), від 31.10.2019 (справа №607/657/17), від 20.03.2019 (справа №345/1493/17-ц). Такі ж висновки міститься у рішеннях ЄСПЛ у справі «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки», у справі «Ґаші проти Хорватії» та у справі «Трґо проти Хорватії». Крім того, аналогічний висновок щодо застосування норми права у подібних правовідносинах викладений у постановах Верховного Суду України від 22 січня 2014 року, провадження № 6-151цс13, та від 02 липня 2014 року, провадження № 6-91цс14, у постанові Верховного Суду від 03 липня 2019у справі № 536/487/17-ц, провадження № 61-28334св18. Натомість, судом було встановлено, що відповідач звернулась із письмовою заяво про продовження їй виплати пенсії 23 вересня 2019 року в той час, коли їй було 22 роки. Управління призначило [PERSON] виплату пенсії на період з 01 вересня 2019 року по 30 листопада 2019 року. В подальшому відповідач до позивача із письмовою заявою про продовження виплати пенсії не зверталась. Натомість, як вбачається із рішення № 930040324330 від 24 вересня 2019 року позивачем було призначено пенсію на період з 01 грудня 2019 року по 30 серпня 2020 року. Після цього, у вересні 2020 року відповідач звернулась до Управління із заявою про продовження виплати пенсії, однак їй було відмовлено у зв`язку із досягненням 23 років. Таким чином, враховуючи зазначене, суд приходить до висновку, що в діях відповідача відсутні будь які зловживання або надання недостовірних даних, оскільки працівниками Управління самостійно було прийнято рішення про продовження виплати пенсії на період з 01 грудня 2019 року по 30 серпня 2020 року так, як будь-яких даних, що відповідач в цей період зверталась до позивача із заявою про продовження виплати пенсії в матеріалах справи відсутні. Більше того, в своєму позові позивач зазначає, що управлінням встановлено, що відповідачу було безпідставно подовжена виплата пенсії по 31 серпня 2020 року, що свідчить про самостійно прийняте рішення працівниками позивача. Оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовна заява Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві до [PERSON] про стягнення безпідставно отриманих коштів є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню в повному обсязі. Відповідно до положень ст.141 Цивільного процесуального кодексу України, суд не вирішує питання розподілу судових витрат, оскільки судом ухвалене рішення про відмову у задоволенні позову в повному обсязі. Враховуючи наведене та

Outcome: dismissed