Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-17 00:00:00

У червні 2021 року заявниця звернулася до суду, уточнивши вимоги заяви, просила суд встановити факт родинних відносин між нею - [PERSON], 1971 р.н., її батьком [PERSON],1946 р.н, його матір'ю [PERSON], 1917 р.н., її матір'ю [PERSON], а саме встановити, що [PERSON], єврейка за національністю, є прабабусею [PERSON], а [PERSON], є її правнучка. В обґрунтування вимог заяви заявниця зазначила, що вона є дочкою [PERSON], який був сином [PERSON], за національністю єврейка, дівоче прізвище [PERSON], її батько [PERSON], мати [PERSON], теж євреї за національністю. Відповідно до Закону Ізраїлю «Про повернення» кожний єврей має право на репатріацію до Ізраїлю. Також, у відповідності до вказаного Закону, євреєм є будь-яка особа, яка народилася від матері-єврейки. Отже, єврейство набувається по материнській лінії. Таким чином, прабабуся заявниці- [PERSON] є єврейкою, тому моя бабуся - [PERSON], мати - [PERSON], також є єврейкою, а тому і він, як народжений від матері-єврейки, є євреєм, а заявниця - [PERSON], є дочкою єврея. Однак, на теперішній час існують розбіжності у дівочому прізвищі щодо походження матері [PERSON], тому виникли труднощі при оформленні документів на репатріацію. Так, у дівочому прізвищі [PERSON] - [PERSON], у Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про внесення до актового запису змін, доповнень №00025966330 від 14.03.2020 року у відомостях про матір [PERSON] змінено на [PERSON]. Прізвище [PERSON] є одним з варіантів перекладу з російської мови прізвища бабусі заявниці. Свідоцтво про народження батька заявниці, в якому вказано правильне дівоче прізвище бабусі, було замінено на нове, у зв'язку з усиновленням. Свідоцтво про народження бабусі було втрачено. Батько та його мати померли. Відповідно до листа ДМС Головного управління в Дніпропетровській області від 24.05.2021 року №1201.4.1 4993/12.2-21 надано Форму 1 батька заявниці та інформацію, що відомості щодо документування [PERSON], паспортом громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року та паспортом громадянина України, відсутні. Єдині документи, яким можливо підтвердити факт народження бабусі заявниці, її національність та зв'язок з іншими членами родини - це поновлений у 1949 році актовий запис про її народження та актовий запис про народження її сина, батька заявниці, які заявниця не має можливості отримати. Через розбіжності у написанні прізвища бабусі заявниці в документах, та відмови заінтересованої особи та не наданні заінтересованою особою документів, які б спростували помилки та підтвердили родинний зв'язок, заявниця та її родина не мають можливості здійснити репатріацію до держави Ізраїль, у зв'язку з чим заявниця звернулася до суду. В судовому засіданні 18 листопада 2021 року заявниця вимоги заяви підтримала в повному обсязі, просила її задовольнити, посилаючись на обставини, які у ній зазначені, встановити факт родинних відносин, а також те, що [PERSON] є її прабабусею та є єврейкою за національністю. В дане судове засідання не з'явилася, через канцелярію суду подала заяву про розгляд справи за її відсутності, вимоги заяви підтримала. Представник заінтересованої особи - Царичанського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Дніпровському районі Дніпропетровської області Південно - Східного міжрегіонального управління юстиції (м. Дніпро) в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Представник заінтересованої особи - Приморського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) в судове засідання не з'явився, надавши на адресу суду письмові пояснення, відповідно до яких просив справу розглядати за відсутності представника, а також роз'яснити заявниці, що рішення суду про встановлення факту родинних відносин не є підставою для внесення змін до актових записів цивільного стану громадян. У зв'язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, суд розглядає справу, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] [PERSON], [INFO], є дочкою [PERSON] та [PERSON] (арк.с.12,11). Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER], Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до ст. 126, 133,135 СК України, батьками [PERSON], [INFO], записані: батько - [PERSON], національність росіянин, мати - [PERSON], національність єврейка (арк.с.15, 16-17). Відповідно до Форми № 1 батьками [PERSON], [INFO], були [PERSON], [PERSON] (арк.с.13). Відповідно до Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про внесення до актового запису змін, поповнень за № 00025966330, до державного реєстру актів цивільного стану громадян внесено реєстраційний запис, параметрами якого є: номер актового запису 220, дата складання 27 березня 1946р., орган державної реєстрації: Другий приморський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції, актовий запис стосовно - [PERSON]. Зміни внесені до відомостей актового запису: відомості про усиновлення, дата внесення 09 листопада 1953р., підстава Актовий запис про усиновлення № 12 від 26.09.1953 р., виданий Котовським в/РАГС Дніпропетровської області. Внесені зміни: [PERSON] змінено на [PERSON]; відомості про батька відсутні змінено на [PERSON]; відомості про батька: ім'я: [PERSON] змінено на [PERSON]; відомості про батька: по батькові: інформація відсутня змінено на [PERSON]; відомості про батька: дата народження: інформація відсутня змінено на 1918; відомості про батька так змінено на ні; відомості про усиновлення: усиновитель - [PERSON]. Підстава внесення змін - Актовий запис про усиновлення № 12 від 26 вересня 1953 р., виданий Котовським в/РАГС Дніпропетровської області. Відомості про батька: національність - росіянин, відомості про матір: прізвище - [PERSON] змінено на [PERSON] (арк.с.18-19). Відповідно до копії актового запису про народження № 220 від 27 березня 1946 року, внесено відомості про дитину [PERSON], [INFO]. На підставі запису про усиновлення здійсненого на підставі Актового запису про усиновлення № 12 від 26.09.1953 р., виданого Котовським в/РАГС Дніпропетровської області, внесено виправлення у відомості про дитину: [PERSON] виправлено на [PERSON]; відомості про батьків: батько - [PERSON], [PERSON] виправлено на [PERSON], [PERSON], національність - росіянин, матір - [PERSON] (рос.мов. - [PERSON]) виправлено на [PERSON], національність - єврейка (арк.с.101). Відповідно до Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до статей 126, 133,135 СК України за №00030112714, до Державного реєстру актів цивільного стану громадян внесено реєстраційний запис: 10 червня 2015 року за № 00126853090 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Магдалинівського районного управління юстиції у Дніпропетровській області зареєстровано у реєстрі актовий запис № 1663 від 27 вересня 1949 року, складеного виконавчим комітетом Котовської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області. Відомості про дитину: [PERSON], [INFO]., місце народження: м. Дніпропетровськ. Відомості про батька: [PERSON], національність - єврей, відомості про матір - [PERSON], національність - єврейка (арк.с.20-21). Відповідно до копії запису Акта про народження за № 1663 від 27.09.1949 року, внесено відомості про дитину: мовою оригіналу: «[PERSON], [INFO], відомості про батьків: батько - [PERSON], національність єврей, мати - [PERSON], національність - еврей» (арк.с.104). Відповідно до Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу із зазначенням відомостей про другого з подружжя за № 00026935110, 02 липня 1953 року виконавчим комітетом Личківської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області складено актовий запис: відомості про чоловіка - [PERSON], національність - росіянин; відомості про дружину - [PERSON], національність - єврейка (арк.с.22-23). Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] [PERSON] помер [INFO] у віці 67 років, про що складено актовий запис № 6004 (арк.с.14). Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] [PERSON], [INFO], померла [INFO] у віці 60 років (арк.с.24). Відповідно до Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про смерть за № 00026931074, Кіровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області 28 лютого 1978 року складено актовий запис про смерть за № 1065, Відомості про померлу особу - [PERSON], дата смерті [INFO], вік 60 років, місце смерті - Україна, Дніпропетровська область, м. Дніпро, причина смерті - Гостра лівошлункова недостатність. Кардіосклероз, Атеросклероз. Національність - єврейка (арк.с.25-26). Відповідно до інформації Головного управління державної міграційної служби в Дніпропетровській області, відомості щодо документування [PERSON], [INFO] паспортом громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року на паспортом громадянина України, відсутні (арк.с.47). Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з ч.1 ст.4, ч.2 ст.5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч.1 ст.293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до ч.2 ст.315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Згідно ст.11 Конституції України, держава сприяє консолідації та розвиткові української нації, її історичної свідомості, традицій, культури, а також розвиткові етнічної, культурної, мовної та релігійної самобутності всіх корінних народів і національних меншин України. Відповідно до ст. 300 ЦК України фізична особа має право на збереження своєї національної, культурної, релігійної, мовної самобутності, а також право на вільний вибір форм та способів прояву своєї індивідуальності, якщо вони не заборонені законом та не суперечать моральним засадам суспільства. Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Згідно ст.76 ЦПК України доказами є будь - які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Таким чином, доказ несе в собі інформацію про обставини справи, з існуванням якої особа пов'язує виникнення, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків. Таким чином, вивчені та досліджені в судовому засіданні докази у сукупності свідчать про наявність родинного зв'язку між [PERSON], її батьком - [PERSON], його матір'ю - [PERSON], її матір'ю [PERSON]. У зв'язку з чим суд приходить до висновку про наявність правових підставі для встановлення факту родинного зв'язку заявниці, та встановлення факту того, що [PERSON] є прабабусею [PERSON]. Щодо вимоги заявниці про встановлення факту того, що її прабабуся - [PERSON] є єврейкою за національністю, суд приходить до висновку, що в цій частині заява задоволенню не підлягає, з наступних підстав. Відповідно до ч. 2, ч. 7 ст. 19 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: наказного провадження; позовного провадження (загального або спрощеного); окремого провадження. Окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду у складі Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 вересня 2021 року у справі № 503/246/19 (провадження № 61-11660свп20) зазначено, що «перелік юридичних фактів, що підлягають установленню в судовому порядку, визначений у частинах першій та другій статті 315 цього Кодексу, не є вичерпним. Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: - факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них має залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян, при цьому має бути з`ясована мета його встановлення; - встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах; - заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо)». Питання зміни національності громадянами України регулювалося Указом Президента України від 31 грудня 1991 року № 24 «Про порядок зміни громадянами України національності», відповідно до якого національність могла бути змінена особами, які при досягненні 16-річного віку та одержанні паспорта прийняли національність одного з батьків та бажали змінити її відповідно до національності другого з батьків. Зміна національності провадилася відділом внутрішніх справ виконавчого комітету районної, міської, районної у місті ради народних депутатів за місцем проживання заявника. Зміна національності допускалася також і щодо осіб, які обрали національність до прийняття цього Указу. Вказаний Указ втратив чинність на підставі Указу Президента України від 27 січня 1999 року № 70/99. Чинним законодавством України не передбачено зазначення в актових записах цивільного стану та свідоцтвах про державну реєстрацію актів цивільного стану національності батьків дитини чи осіб, які вступають у шлюб. Тим самим забезпечується рівність усіх незалежно від національності чи етнічного походження, а також право особи вільно обирати та відновлювати національність, як це передбачено ст. 11 ЗУ «Про національні меншини в Україні». Примушення громадян у будь-якій формі до відмови від своєї національності не допускається. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі № 398/4017/18 (провадження № 14-215цс19) зароблено висновки, що «відмова від фіксації національності в офіційних документах, що посвідчують особу, та актових записах цивільного стану і відповідних свідоцтвах про ДРАЦС повністю відповідає статті 24 Конституції України, яка гарантує рівність громадян, зокрема, незалежно від етнічного походження, а також статті 11 Закону «Про національні меншини в Україні». Національна належність особи, таким чином, є актом її особистого самовизначення і жодним чином не впливає на публічно-правові відносини такої особи з державою. Фіксація факту національності особи в документі, що її посвідчує, чи в актових записах громадянського стану створила б перешкоду вільному обранню чи відновленню національності, оскільки поставила б таке обрання чи відновлення у залежність від рішення державного органу. За таких обставин суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства у зв`язку з неможливістю встановлення у судовому порядку фактів щодо належності осіб до певної національності». Таким чином, не підлягає судовому розгляду питання встановлення приналежності особи до національності. Таким чином, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення заяви, в частині встановлення факту родинних відносин між [PERSON] її батьком [PERSON], його матір'ю [PERSON], її матір'ю [PERSON], та встановлення що [PERSON] є правнучкою [PERSON]. Відповідно до ч. 7 ст. 294 ЦПК України судові витрати не відшкодовуються. На підставі викладеного,

Outcome: partial