Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-12 00:00:00

Заявники [PERSON] та [PERSON] звернулись до Деснянського районного суду м. Києва із заявою, в подальшому уточненою, про видачу обмежувального припису щодо [PERSON] у зв`язку з тим, що останній систематично вчиняє домашнє насилля щодо заявників. Вимоги заяви мотивовані тим, що [PERSON] систематично вчиняє домашнє насилля, що виражається у постійному психологічному тиску, вимаганні грошей, пошкодженні спільного майна, а також нанесенні тілесних ушкоджень заявникам, а саме матері та сестрі. Зокрема, кривдник у sms-переписці постійно допускає лайливі слова, погрози розправою, вимагання грошових коштів, що є економічним насиллям, внаслідок таких дій заявники постійно перераховували кошти на належні [PERSON] банківські картки, поповнювали рахунок мобільного оператора та здійснювали інші платежі в інтересах кривдника. Заявники звертались до Деснянського УП ГУНП із заявами про вчинення крадіжок, на підставі яких відкривались кримінальні провадження, однак докази вартості та належності майна не подавались, а тому провадження закривались. Окрім зазначеного, заявниками неодноразово здійснювались звернення до працівників поліції щодо неправомірних дій [PERSON] по відношенню до сестри та матері, зокрема щодо численних погроз фізичною розправою, знущаннями, психологічним та фізичним насиллям, вимаганням грошей. Також, серед звернень до поліції від 14.11.2020 від лікаря за телефоном служби 102 щодо нанесення фактичних ушкоджень громадянці [PERSON] , які були нанесені [PERSON] при черговій спробі вимагання грошей, що підтверджується довідкою від Міської клінічної лікарні швидкої допомоги у м. Києві [PERSON] отримала забій поперекової ділянки зліва, в подальшому обстеженнями підтверджено те, що гематома спостерігалась щонайменше трьох місяців. Також, кривдник регулярно пошкоджував майно за місцем проживання потерпілих. У зв`язку з вищевикладеним [PERSON] та [PERSON] просять суд видати обмежувальний припис у вигляді заходів тимчасового обмеження прав [PERSON] , поклавши на нього на строк 6 (шість) місяців такі обов`язки: - заборонити перебувати в місці проживання ( перебування) [PERSON] а саме в квартирі [ADDRESS] ; - заборонити наближення на 50 м. до місця проживання (перебування) навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; - заборонити особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватись з нею; - повідомити про прийняте рішення Деснянське УП ГУ НП у м. Києві та Деснянську районну у м. Києві державну адміністрацію для взяття особи, стосовно якої видано обмежувальний припис, на профілактичний облік. Протоколом автоматизованого розподілу судових справ між суддями вказана цивільна справа розприділена судді Саламон О.Б. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 19.10.2021 заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п`яти днів з дня отримання ухвали. 02.11.2021 постановлено ухвалу та по справі відкрито провадження. В судовому засіданні заявники та їх представник - адвокат Кравчук Я.І. підтримали подану заяву, просили її задовольнити, з підстав, зазначених в ній, оскільки заінтересована особа продовжує вчиняти дії, що мають ознаки психологічного, фізичного та економічного насильства, при цьому зазначли, що змушені орендувати інше житло у звязку з неможливістю спільного проживання та загрози своєму життю. Заінтересована особа - [PERSON] в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, про розгляд справи повідомлявся належним чином, зокрема шляхом направлення sms - повідомлення. Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, заслухавши пояснення представників сторін та свідків, суд дійшов висновку про задоволення заяви з наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні, [PERSON] є сином [PERSON] та братом [PERSON] . Відповідно до свідоцтв про право власності на житло та про право на спадщину за законом, кв. [ADDRESS] належить на праві спільної власності [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] в рівних долях та 02.02.2021 видано свідоцтво[PERSON] , [PERSON] про право на спадщину на 1/3 майна, при цьому свідоцтво на 1/3 частку майна щене видано. Згідно з відповіді начальника СВ ВП-2 Деснянського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві Сергеєва І.В. слідчим відділом провоилось розслідування кримінальних проваджень внесених до ЄДР за №12017100030011393 від 25.08.2017, №12017100030011012 від 17.08.2017, №12015100030014493 від 06.12.2015 по факту крадіжок, за ознаками кримінального правопорушення за ч.1 ст. 185 КК України. За результатами проведеного досудового розслідування прийнято рішення про закриття кримінальних проваджень на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 УПК України. (а.с.20) Згідно з постановою про закриття кримінального провадження від 20.09.2017 досудовим розслідуванням встановлено, що 16.08.2017 близько 16-00 год. за адресою: [ADDRESS] син [PERSON] викрав духовий шкаф, чим завдав матеріальної шкоди [PERSON] . Кримінальне провадження внесене до ЄРДР №12017100030011012 від 17.08.2017 закрито. (а.с.21) У відповідності до постанови про закриття кримінального провадження від 20.09.2017 25.08.2017 брат [PERSON] таємно, шляхом вільного доступу викрав з квартири [ADDRESS] плитку, що належить [PERSON] , чим причинив останній матеріальної шкоди. Кримінальне провадження внесене до ЄРДР №12017100030011393 від 25.08.2017, однак в подальшому закрито. (а.с.22) Згідно з постановою про закриття кримінального провадження від 28.12.2015 до Деснянського ГУ НП у м. Києві із заявою звернулась [PERSON] про те, що 05.12.2015 був виявлений та затриманий [PERSON] , який 30.11.2015 приблизно 08-30 год. за адресою: [ADDRESS] таємно, шляхом вільного доступу, заволодів особистою річчю [PERSON] , а саме монітором «Samsung», завдавши матеріальної шкоди на суму 1 762 грн. [PERSON] було добровільно викуплено з ломбарду «Комод» вище вказаний монітор «Samsung». Слідчим Деснянського УП ГУНП в м. Києві монітор було вилучено та повернуто на зберігання під розписку. Кримінальне провадження №1201510030014493 від 06.12.2015 закрито у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України. (а.с.23-24) Крім того, судом встановлено, що згідно відповіді начальника Деснянського УП ГУНП у м. Києві Герасименка Ю. згідно даних Інформаційного порталу Національної поліції України до Деснянського УП ГУНП у м. Києві надійшло 9 звернень щодо неправомірних дій за адресою: [ADDRESS] за якими кримінальні провадження не відкривались, а саме: -ЄО № 59819 від 10.08.2018 о 08:02 повідомлення за телефоном служби «102» [PERSON] про те, що брат погрожує фізичною розправою заявниці та мамі, даний виклик відпрацьовано на місці події співробітниками патрульної поліції; -ЄО № 86649 від 18.11.2018 о 18:55 повідомлення за телефоном служби «102» [PERSON] про те, що побив брат, який постійно вчиняє домашнє насильство відносно неї та її матері; -ЄО № 6074 від 12.11.2019 о 21:00 повідомлення за телефоном служби «102» про конфлікт між братом та сестрою. На місці події виявлено матір та сестру, які пояснили , що син поводить себе неадекватно та вчиняє насилля; -ЄО № 71040 від 14.11.2020 о 07:47 повідомлення за телефоном служби «102» [PERSON] про те, що буянить брат наркоман, знущається, погрожує фізичною розправою; -ЄО № 73053 від 14.11.2020 о 09:56 повідомлення за телефоном служби «102» [PERSON] про те, що син побив її та доньку та погрожував фізичною розправою; -ЄО № 73104 від 14.11.2020 о 13:36 повідомлення лікаря за телефоном служби «102» щодо нанесення тілесних ушкоджень [PERSON] ; -ЄО № 8482 від 14.02.2021 о 21:55 повідомлення за телефоном служби «102» [PERSON] про те, що син вимагає гроші, знущається та погрожує фізичною розправою; -ЄО № 8558 від 14.02.2021 о 21:59 повідомлення за телефоном служби «102» [PERSON] про те, що дзвонить син та вимагає гроші інакше спалить квартиру, погрожує фізичною розправою; -ЄО № 9820 від 21.02.2021 о 15: 44 повідомлення за телефоном служби «102» [PERSON] про те, що буянить син та знущається над заявницею, вимагає грошей та погрожує фізичною розправою. (а.с.25-26) Згідно з довідкою, виданою 14.11.2020 Міською клінічною лікарнею швидкої медичної допомоги м. Київ [PERSON] про те, що остання перебувала в приймальному відділенні лікарні з діагнозом «забій поперекової ділянки зліва». (а.с. 27) У відповідності з результатом ультразвукового дослідження [PERSON] має заключенння субкапсулярна гематома лівої нирки, що підтверджується випискою з Олександрівської клінічної лікарні м. Києва від 16.12.2020. (а.с.28-31) Згідно висновку мультидетекторної комп`ютерної томографії від 27.11.2020 дослідження [PERSON] з клінічною історією удар в області лівої нирки 2 тижні тому, виявлено зокрема субкапсулярну гематому лівої нирки. (а.с.32-33) Викладені в заяві обставини підтверджуються також квитанціями, що підтверджують оплату послуг та переказ власних коштів, сплаченими в різні періоди, із зазначенням отримувачем грошових коштів [PERSON] . Розділом IV глави 13 ЦПК України визначено порядок розгляду судом справ про видачу і продовження обмежувального припису. Відповідно до ч. 1 ст. 350-2 ЦПК України, заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником - у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Основним нормативно-правовим актом, яким регулюються спірні правовідносини, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства. Відповідно до ст. 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належать: 1) терміновий заборонний припис стосовно кривдника; 2) обмежувальний припис стосовно кривдника; 3) взяття на профілактичний облік кривдника та проведення з ним профілактичної роботи; 4) направлення кривдника на проходження програми для кривдників. Пунктами 6, 7 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що кривдником є особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі. Обмежувальний припис стосовно кривдника це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Згідно з ч. 2, 3 ст. 26 Закону України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству» обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: - заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; - усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; - обмеження спілкування з постраждалою дитиною; - заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; - заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; -заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців. За п. 9 ч. 1ст. 1 цього ж Закону оцінка ризиків це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Відповідно до п.п. 3, 14, 17 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, гарантовано, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Важливим є те, що виходячи із змісту даного права, воно включає існування, як негативних так і позитивних обов`язків держави, які невід`ємні від реальної «поваги» до приватного та сімейного життя. (див. пункт 78 рішення Європейського Суду у справі «Мамчур проти України»). При вирішенні питання домашнього насильства, суд вважає за необхідне зазначити, що суд при оцінці даного питання, повинен переконатися, чи ґрунтується відповідна вимога на достатній доказовій базі. Допитані у судовому засіданні свідки [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] пояснили, що відносини у заявників з [PERSON] вкрай напружені. Останній вчиняє психологічний тиск, вимагає гроші, шантажує, погрожує, вживає вкрай нецензурну лексику з образами, нахабний, наказує виконати його вказівки в цю ж секунду. Відомо, що і застосовує як словесні погрози, так і "рукоприкладство", зокрема до сестри, з приводу чого [PERSON] лікувалась. Видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів і ризиків. Такого висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 21 листопада 2018 року (касаційне провадження № 61-19328св18) в результаті перегляду справи № 756/2072/18. Крім того у вказаній постанові роз`яснено, що під час розгляду питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження в майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Так, за приписами ч. 1 ст. 214 КПК України слідчий, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочати розслідування. Слідчий, який здійснюватиме досудове розслідування, визначається керівником органу досудового розслідування. Таким чином, отримавши заяву, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення слідчий або прокурор не здійснює оцінку такої заяви (повідомлення) на предмет наявності ознак складу злочину для того, щоб вчинити процесуальну дію, яка полягає у внесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань. Наведене підтверджується імперативними положеннями ч. 4 ст. 214 КПК України, згідно з якою відмова у прийнятті та реєстрації заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення не допускається. Отже, внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань не свідчить про наявність ознак кримінального правопорушення та доведеність винуватості особи у вчиненні злочину, а є підставою для початку досудового розслідування у справі та перевірки обставин, наведених у повідомленні про кримінальне правопорушення. Долучені письмові докази по справі, надані пояснення у судовому засіданні свідчать про конфліктні взаємовідносини між сторонами, можуть розцінюватись судом як домашнє насильство, проте не підтверджують конкретних фактів вчинення кримінальних правопорушень. З огляду на наявні у справі письмові докази суд вважає, що заявниками та їх представником в процесі розгляду справи доведено існування загрози вчинення [PERSON] протиправних дій у майбутньому. Суд усвідомлює, що достатньою підставою для задоволення такої заяви є існування обґрунтованого побоювання вчинення такого насильства зі сторони заінтересованої особи у майбутньому, що у цій справи доведено. У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 756/3859/19 (провадження № 61-11564св19) зроблено висновок, що «враховуючи положення Закону № 2229-VIII, обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України),а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях». Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) стаття 1 Першого протоколу до Конвенції містить три окремі норми: перша, що виражається в першому реченні першого абзацу та має загальний характер, закладає принцип мирного володіння майном. Друга норма, що міститься в другому реченні того ж абзацу, охоплює питання позбавлення права власності та обумовлює його певними критеріями. Третя норма, що міститьсяв другому абзаці, визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах. Друга та третя норми, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, повинні тлумачитися у світлі загального принципу, закладеного першою нормою (East/West Alliance Limited v. Ukraine, № 19336/04, § 166-168, від 23 січня 2014 року). Критеріями сумісності заходу втручання у право на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції є те, чи ґрунтувалося таке втручання на національному законі, чи переслідувало легітимну мету, що випливає зі змісту вказаної статті, а також, чи є відповідний захід пропорційним легітимній меті втручання у право: - втручання держави у право власності повинно мати нормативну основу у національному законодавстві, яке є доступним для заінтересованих осіб, чітким, а наслідки його застосування - передбачуваними; - якщо можливість втручання у право власності передбачена законом, Конвенція надає державам свободу розсуду щодо визначення легітимної мети такого втручання: або з метою контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів, або для забезпечення сплати податків, інших зборів або штрафів; - втручання у право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно із закономі з легітимною метою, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не буде встановлений справедливий баланс між інтересами суспільства, пов`язаними з цим втручанням, й інтересами особи, яка зазнає втручання в її право власності. Отже, має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення. Порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції ЄСПЛ констатує, якщо хоча б один із зазначених критеріїв не буде дотриманий. І навпаки: встановлює відсутність такого порушення, якщо дотримані всі три критерії. Відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Тлумачення наведених норм дає підстави для висновку, що тимчасове обмеження права власності кривдника з метою забезпечення безпеки постраждалої особи шляхом встановлення судом обмежувального приписуу порядку, визначеному Законом № 2229-VIII, є легітимним заходом втручанняу права та свободи особи. При вирішенні питання щодо застосуванні такого заходу суд на підставі установлених обставин справи та оцінки факторів небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства має оцінити пропорційність вручання у права і свободи особи враховуючи, що ці заходи пов`язані із протиправною поведінкою такої особи. Беручи до уваги наведені обставини, суд приходить до висновку про високий рівень вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення щодо постраждалої особи, такі ризики є реальними та підтверджуються матеріалами справи, тому для забезпечення дієвого та ефективного захисту до [PERSON] необхідно застосувати обмежувальний припис. У зв`язку з вищевикладеним, суд приходить до висновку про необхідність видачі обмежувального припису відносно [PERSON] у вигляді заходів тимчасового обмеження його прав, поклавши на останнього на строк 6 місяців такі обов`язки: - заборонити [PERSON] перебувати в місці проживання (перебування) [PERSON] , [PERSON] за адресою: [ADDRESS] - заборонити [PERSON] наближення на відстань до 50 м до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування [PERSON] , [PERSON] . - заборонити [PERSON] вести листування, телефонні переговори з [PERSON] , [PERSON] , контактувати з ними через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. - заборонити [PERSON] особисто і через третіх осіб розшукувати [PERSON] , [PERSON] , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому [PERSON] , переслідувати їх та в будь-який спосіб спілкуватися з ними. Повідомити про прийняте рішення саме Деснянське управління поліції ГУНП у м. Києві для взяття особи, стосовно якої видано обмежувальний припис, на профілактичний облік. З урахуванням практики Європейського Суду з прав людини, суд вважає, що вжиті завниками розумні заходи для її захисту та покарання винного не надали очікуваного результату, а тому обмежувальний припис є належним та допустимим способом захисту прав заявника. Отже, суд співставляючи інтереси учасників справи, враховуючи суспільні інтереси, приходить до переконання, що є достатніми аргументи заявника для видачі обмежувального припису стосовно [PERSON] , тому заяву про видачу обмежувального припису необхідно задовольнити частково. Всилу ч. 3 ст. 350-5 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи про обмеження припису відносяться на рахунок держави. Згідно з ч. 4 ст.350-6 ЦПК України рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє виконання.

Outcome: partial