Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-03 00:00:00

У липні 2021 року [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом та свої вимоги мотивує тим, що з 26 серпня 2011 року він перебував з відповідачкою [PERSON] у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 28 грудня 2020 року. Від шлюбу сторони мають двох дітей: дочку [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] . Судовим наказом Зарічного районного суду м. Суми у справі № 591/7209/20 з нього на користь відповідачки стягнуто аліменти на утримання неповнолітніх дітей - доньки [PERSON] та сина [PERSON] в розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) платника податків, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, щомісячно, починаючи стягнення з 18 листопада 2020 року до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Зазначає, що син постійно проживає з ним та перебуває на його повному утриманні, а з початку червня 2021 року дочка [PERSON] також проживає з батьком та знаходиться на його повному утриманні, тому підстави для стягнення з нього аліментів на користь відповідачки відсутні. Посилаючись на вказані обставини, позивач просить припинити стягнення з нього на користь [PERSON] аліментів на утримання дітей - дочки [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частини з усіх видів його заробітку щомісячно, з дня подачі позову по даній справі до суду; а судовий наказ Зарічного районного суду м. Суми від 24 листопада 2020 року у справі № 591/7209/20 про стягнення з нього аліментів визнати таким, що не підлягає виконанню та відкликати. Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 10 серпня 2021 року позовну заяву залишено без руху. Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 19 серпня 2021 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання на 04 жовтня 2021 року. 04 жовтня 2021 року протокольною ухвалою суду підготовче судове засідання відкладено на 22 жовтня 2021 за клопотанням представника відповідачки. У відзиві на позовну заяву представник відповідачки [PERSON] - адвокат Романенко Є.О. просить відмовити в задоволенні позовних вимог, мотивуючи його тим, що відповідачка опікується дітьми, відвідує збори батьків у школі, несе витрати у зв`язку з їх навчанням. Зазначає, що позивач почав створювати матері перешкоди у спілкуванні з дітьми. Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 22 жовтня 2021 року закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до судового розгляду на 02 грудня 2021 року. У відповіді на відзив представник позивача [PERSON] - [PERSON] зазначає, що з поданого позивачем відзиву вбачається, що позивачка визнає факт проживання дітей з батьком. Відповідачка не повідомляє куди саме нею витрачаються кошти, які відраховуються із заробітної плати позивача на утримання дітей, оскільки позивач самостійно оплачує всі витрати, пов`язані з навчанням в школі. З поданих заперечень на відповідь на відзив вбачається, що відповідачем факт проживання їх спільних дітей з батьком не визнається, до того ж, після розірвання шлюбу непорозумінь з приводу побачень батька з дитиною не виникало, однак в подальшому батько фактично викрав дітей та заборонив їм бачитись з матір`ю. Батько налаштував неповнолітніх дітей проти матері. 02 грудня 2021 року протокольною ухвалою суду оголошено перерву в справі до 22 грудня 2021 року у зв`язку із закінченням процесуального часу. В судове засідання учасники справи не з`явились. Від позивача [PERSON] , представника відповідачки [PERSON] - адвоката Романенка Є.О. надійшла заява про розгляд справи без їхньої участі. В судовому засіданні свідок [PERSON] , яка є хрещеною дочки сторін [PERSON] , повідомила, що діти на даний час проживають з [PERSON] . Влітку 2021 року [PERSON] сама захотіла жити з батьком. Відповідачка бажає спілкуватися з дітьми. Мати купляла [PERSON] шкільну одежу, а [PERSON] - шкільні приладдя. Чи давала відповідачка кошти позивачу на дітей їй не відомо. До початку літа [PERSON] проживала разом з [PERSON] , а вже з червня - з татом, вона сама так захотіла. Влітку [PERSON] проживав декілька днів з татом, та декілька з мамою. Влітку діти їздили з татом на море. З вересня 2021 року обоє дітей проживають разом з позивачем. У зв`язку з неявкою сторін в судове засідання фіксація судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалась, що відповідає положенням ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, виходячи з наступного. Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 26 серпня 2011 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб (а.с. 10). Від шлюбу сторони мають спільних дітей - доньку [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] (а.с. 11, 12). Відповідно до довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку, осіб № 657/4441 від 22 липня 2021 року за адресою: [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] , [PERSON] та діти [PERSON] , [INFO] , та син [PERSON] , [INFO] (а.с. 13). Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 28 грудня 2020 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с. 14-16). Судовим наказом Зарічного районного суду м. Суми у справі № 591/7209/20 стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітніх дітей - дочки [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) платника податків [PERSON] , але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, щомісячно, починаючи стягнення з 18 листопада 2020 року до досягнення найстаршою дитиною повноліття (а.с. 20). З довідки-характеристики від 27 липня 2021 року, складеної старшим дільничним офіцером поліції СДОП ВП Сумського РУП ГУНП в Сумській області вбачається, що за адресою: [ADDRESS] проживає позивач, його мати [PERSON] , син [PERSON] , [INFO] , з дня його народження, та дочка [PERSON] , [INFO] , з початку червня 2021 року (а.с. 21). Актом оцінки потреб сім`ї, складеного 27 липня 2021 року Сумським міським центром соціальних служб Сумської міської ради підтверджується факт місця проживання дітей разом з батьком (а.с. 22-26). Висновком оцінки потреб сім`ї, складеного 27 липня 2021 року Сумським міським центром соціальних служб Сумської міської ради підтверджено факт проживання малолітніх дітей разом з батьком (а.с. 27-28). Відповідно до звіту про здійснення відрахування та виплати, складеного Сумською філією Харківського національного університету внутрішніх справ, за період з березня 2021 року по серпень 2021 року із заробітної плати [PERSON] здійснювались відрахування на утримання дітей в розмірі 50%, у тому числі, на погашення заборгованості зі сплати аліментів (а.с. 84-89). Згідно частини першої статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до положень статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Відповідно до ч.ч. 1, 2 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789 ХІІ(78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умови життя, необхідні для розвитку дитини. Згідно з частиною першою статті 3 Конвенції про права дитини, частинами сьомою, восьмою статті 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей. В усіх діях щодо дітей незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Відповідно до положень частини першої статті 3, частини першої статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76). Аналіз наведених норм права, зокрема й практики Європейського суду з прав людини, дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). У статті 18 Конвенції про права дитини зазначено про необхідність докладання всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної і однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Частиною 8 ст. 7 Сімейного кодексу України визначено, що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. За положенням частини 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Згідно ч. 1 ст. 160, ст. 161 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. За правилами частини 4 статті 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. За своєю суттю зазначена норма права є нормою матеріального права, оскільки містить право особи на зміну правовідносин, визначених рішенням суду та умови і підстави такої зміни. Той факт, що вона міститься у процесуальному Законі сутті цієї норми не змінює. Отже, за змістом цієї норми права, особа з якої за рішенням суду стягнуто періодичні платежі у випадку зміни будь яких обставин, що впливають на її обов`язок щодо сплати таких платежів, у тому числі щодо припинення такого обов`язку. При цьому зазначена норма не надає чіткого переліку обставин, що впливають на припинення платежів, а тому це можуть бути будь-які обставини, що з урахуванням інтересів першочергово дитини, змінюють обов`язок щодо сплати цих платежів. Аналіз фактичних обставин справи і зібраних у справі доказів свідчить про те, що малолітні діти сторін з початку червня 2021 року фактично проживають разом зі своїм батьком позивачем [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Вказані обставини підтверджуються належними і допустимими доказами, зокрема, актами обстеження умов проживання за місцем проживання позивача, показаннями свідка [PERSON] , а також не заперечувались і самою відповідачкою в судовому засіданні. Доказів тому, що кошти, які стягуються з [PERSON] на користь [PERSON] за судовим наказом від 24 листопада 2020 року використовуються в інтересах дітей сторін, матеріали справи не містять. Не містять матеріали справи і доказів щодо участі матері в утриманні дітей, а тому доводи позивача про те, що з червня 2021 року діти перебувають на його повному утриманні знайшли своє підтвердження матеріалами справи. Аналіз наведених норм права та практики ЄСПЛ дає підстави для висновку про те, що рівність прав батьків є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені інтереси дитини в ситуації спору, а вже тільки потім права батьків. Присуджені судом аліменти на утримання дитини є його власністю, якою вона через свій малолітній стан не може розпорядитися самостійно, а тільки з участю батьків або органів опіки та піклування. Зважаючи на те, що з червня 2021 року діти фактично стали проживати разом з батьком і знаходяться на його утриманні, а їх мати, яка проживає окремо, не довела, що перераховані їй грошові суми аліментів витрачаються на матеріальне забезпечення сина та доньки, що на думку суду мають істотне значення для вирішення заявленого спору виходячи з інтересів дитини, тому відповідно до ст. 180, ч. 3 ст. 181 СК України наявні підстави для припинення стягнення з позивача аліментів на користь відповідачки на утримання малолітніх дітей, оскільки з червня 2021 року син та донька не проживають з матір`ю. Аналогічні обставини були предметом дослідження Верховним Судом і його правова позиція викладена у постанові від 23 грудня 2019 року у справі № 648/2062/18, яка відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України має враховуватися судом при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин. За таких обставин, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині припинення стягнення з позивача на користь відповідачки аліментів на утримання дітей. Однак, суд не може погодитись з позовними вимогами в частині припинення стягнення аліментів з дня звернення з суду з даним позовом, оскільки така вимога не передбачена в законі. За таких обставин, за відсутності конкретної вказівки в законі щодо часу припинення стягнення аліментів, стягнення з позивача аліментів має бути припинено з дня набрання рішенням суду у даній справі законної сили. Отже, позов підлягає частковому задоволенню. У зв`язку з ухваленням рішення суду про припинення стягнення аліментів судовий наказ Зарічного районного суду м. Суми від 24 листопада 2020 року у справі № 591/7209/20 (у разі відсутності заборгованості) необхідно відкликати. Відповідно до ст. 141 ЦПК України у зв`язку із задоволенням позову з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню понесені ним і документально підтверджені судові витрати зі сплати судового збору у сумі 908 грн.

Outcome: partial