Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-10 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовною заявою до відповідача про розірвання шлюбу, в якій зазначає, що шлюб між сторонами зареєстровано 11.09.1999. Від шлюбу мають повнолітнього сина - [PERSON] та неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , батьком якого в свідоцтві про народження вказаний відповідач. Подружні стосунки не склалися, шлюб носить формальний характер. У зв`язку з наведеним позивач просить шлюб розірвати. Крім того, зазначила, що син проживає з позивачем та знаходиться на її утриманні. Так як відповідач в добровільному порядку не надає матеріальної допомоги в повному обсязі на утримання неповнолітньої дитини, тому вона просить в судовому порядку стягнути з відповідача аліменти в розмірі ј частини всіх видів заробітку, але не менше одного прожиткового мінімуму відповідного віку дитини, починаючи з дня подання заяви до її повноліття. Позивач судове засідання не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила. Відповідач в судове засідання не з`явився, подав заяву про слухання справи без його участі, позов визнає. Відповідно до ч. 5,6 ст. 263 ЦПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Шлюб між сторонами зареєстровано 11.09.1999, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] . Сторони подружні стосунки не підтримують, спільного господарства не ведуть, що визнається сторонами. Згідно ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки й чоловіка. Як встановлено в судовому засіданні, сторони по справі фактично припинили шлюбні відносини, спільного господарства не ведуть протягом тривалого часу, примиритися не бажають, тому суд приходить до висновку, що зберегти сім`ю неможливо і вважає за необхідне шлюб розірвати. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що рішення позивача про розірвання шлюбу є виваженим та свідомим, причини з яких позивач наполягає на розірванні шлюбу є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя і збереження сім`ї стали неможливими, поновлювати сімейно-шлюбні відносини сторони наміру не мають. Крім того, суд не має права примушувати жінку або чоловіка до підтримання, відновлення або продовження сімейних відносин, а вільність та рівність цих стосунків та можливість припинення шлюбу є їх основою, що законодавчо закріплено у нормах Сімейного кодексу України, тому вимога про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. Згідно ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Крім того, підлягають задоволенню позовні про стягнення аліментів, зважаючи на наступне. Згідно ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину, до досягнення нею повноліття, а відповідно до п.3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу її матері, батька. Статтею 182 СК України, встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Як встановлено в судовому засіданні в позивача та відповідача від шлюбу, [INFO] народився син [PERSON] , який проживає з позивачем та знаходиться на її утриманні. Так як батько дитини, відповідач по даній справі, в добровільному порядку не надає матеріальної допомоги повному обсязі на утримання неповнолітньої дитини, а вона цього потребує, тому суд враховуючи позицію відповідача, а також розмір прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, рівність обов`язку батьків щодо утримання дитини, матеріальне становище сторін, вважає за необхідне стягнути з відповідача аліменти в розмірі ј частини всіх видів заробітку, але не менше 100 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на користь позивача на утримання неповнолітньої дитини. Таким чином, позов підлягає до задоволення. Судові витрати, згідно ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, відповідно до задоволення позовних вимог.

Outcome: approved