Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-13 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів, в якому просила стягувати із [PERSON] на її користь аліменти на утримання сина [PERSON] , 2002 року народження, що проживає з мамою, в розмірі 1/4 всіх його доходів та не менше 50 % прожиткового мінімуму на весь період встановленої інвалідності сина. В обґрунтування позову посилалась на те, що 04.08.2001 між сторонами було зареєстровано шлюб. Відповідно до довідки МСЕК їх з відповідачем син отримав ІІІ групу інвалідності з дитинства, потребує постійної медичної допомоги, посиленого харчування та догляду. Зокрема через хворобу сина та й свою інвалідність вона не має можливості влаштуватись на більш оплачувану роботу. Позивач вимушена основний час перебувати вдома, доглядаючи сина-інваліда. 04.08.2004 шлюб між ними було розірвано. Рішенням Уманського міськрайонного суду від 05.08.2004 із [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання сина [PERSON] в розмірі 1/4 усіх видів його заробітку щомісячно, починаючи з 27.07.2004 і до повноліття дитини. 12.11.2020 їх з відповідачем син досяг повноліття та нарахування аліментів припинилось з плином строку дії рішення суду. 07.12.2020 їх з відповідачем сину в черговий раз підтверджено ІІІ групу інвалідності - інвалідність з дитинства, на цей раз безтерміново. На даний час відповідач жодної матеріальної чи фактичної допомоги в утриманні їх сина не надає, хоча має таку можливість. «Окрім того, документи щодо стану здоров`я дитини, яка є інвалідом ІІ групи з дитинства, безстроково, що свідчить про потребу як дитини так і позивача в наданні відповідачем їй матеріальної допомоги на утримання повнолітнього непрацездатного, сина, розмір якої має становити 1/4 частину всіх видів доходів відповідача щомісячно. При цьому, аліменти повнолітнім непрацездатним дочці, сину, які потребують матеріальної допомоги, у разі визнання їх інвалідами І, ІІ групи присуджуються на строк інвалідності» (дослівно, зі збереженням пунктуації). За таких обставин, виходячи з принципу справедливості та розумності, позивач вимушена ставити питання про стягнення примусово на користь позивача на утримання непрацездатної повнолітньої дитини аліменти в розмірі 1/4 частки від усіх видів доходу щомісячно, починаючи з набуття повноліття сином на час непрацездатності останнього. 13.08.2021 відповідачем [PERSON] подано до суду відзив на позовну заяву, в якому він просив суд відмовити в задоволенні позовної заяви [PERSON] до нього про стягнення аліментів у повному обсязі. Зазначив, що звернення позивача до нього з відповідним позовом для нього є незрозумілим. Йому добре відомо про захворювання сина та те, що він є інвалідом 3 групи. Він постійно підтримував його та виконував свій батьківський обов`язок щодо його утримання, щомісяця сплачував аліменти та надавав іншу як фінансову, так і батьківську допомогу. Однак, на даний час він є повнолітньою людиною працездатного віку та в змозі самостійно себе забезпечити. Відповідно до індивідуальної програми реабілітації інвалідів № 30 його повнолітній син навчається в Уманському професійному аграрному ліцеї за професією кухар-бармен. Він самостійно без сторонньої допомоги ходить на навчання, гарно засвоює матеріал та здає іспити, а отже, він є повноцінною дорослою людиною, який крім того має власний дохід у вигляді стипендії та соціальної допомоги, що надає йому держава у зв`язку з інвалідністю. Крім того, у виписці із медичної карти його сина зазначається, що стан його здоров`я після лікування значно поліпшився. Однак, позивач наголошує на непрацездатності їх сина, при цьому не надаючи суду жодного доказу з приводу цього. Інваліди 3 групи вважаються особами зі зниженою працездатністю та з невеликими обмеженнями вони можуть працювати на посаді, яка передбачає не особливо складну роботу. Також позивачем не доведено, що їх повнолітній син потребує даної матеріальної допомоги, а саме не надано суду жодного доказу, який би вказував на неможливість самостійно забезпечити своє існування та недостатність стипендії та соціальної допомоги, що надає йому держава у зв`язку з інвалідністю. В додатках до позовної заяви не міститься довідки про доходи його повнолітнього сина з навчального закладу та управління соціального захисту населення щодо отримання державної допомоги. Вважає, що позивач [PERSON] є неналежним позивачем, оскільки їх син [PERSON] є повнолітнім, а тому повинен самостійно звертатися із позовом про захист свого порушеного права з вимогою про стягнення аліментів на його користь, але аж ніяк не на користь позивача. Позивачем неправильно в позові зазначено посилання на норми СК України щодо мінімального рекомендованого мінімуму на дитину у розмірі 50 %, оскільки така норма застосовується щодо дітей, а їх син є повнолітнім. Позивач надала суду невірну інформацію з приводу того, що він не працевлаштований. Їй добре відомо, що він ще з 01.07.2004 офіційно працевлаштований в ТОВ «Тандем» слюсарем та отримує щомісячно менше ніж мінімальна заробітна плата. Також відповідач проживає в цивільному шлюбі з [PERSON] та разом виховують їх спільну дочку [PERSON] , [INFO] , яка є інвалідом дитинства та потребує постійного нагляду лікарів. Інші доходи, крім заробітної плати, у нього відсутні, тому він не має матеріальної можливості сплачувати аліменти своєму повнолітньому сину, який зовсім скоро закінчить навчання та зможе працювати за фахом. До того ж батько не може бути зобов`язаний утримувати свою повнолітню дитину, якщо його заробіток не дозволяє йому здійснювати утримання. Позивач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила суд їх задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] в повному обсязі з підстав, зазначених ним у відзиві на позовну заяву. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Гребенюк С.А. в судовому засіданні просив суд відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Вислухавши сторін, дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає з таких підстав. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно зі ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, установлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Як убачається з вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, установлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] , яка при одруженні 09.06.2009 з [PERSON] змінила прізвище на [PERSON] , є батьками повнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Відповідно до рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 05.08.2004 з відповідача [PERSON] стягувались на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку щомісячно, починаючи з 27.07.2004 і до повноліття дитини. Відповідно до довідки МСЕК № 133026 від 21.12.2018 позивач [PERSON] , [INFO] , є інвалідом ІІ групи з 21.12.2018. Причина інвалідності - загальне захворювання. Інвалідність встановлена безтерміново. Відповідно до довідки МСЕК № 776430 від 07.12.2020 [PERSON] , [INFO] , є інвалідом ІІІ групи. Причина інвалідності - інвалідність з дитинства. Інвалідність встановлена безтерміново. Відповідач [PERSON] працює в ТОВ «Тандем» з 01.07.2004. Загальна сума його доходу за період лютий 2021 року - липень 2021 року становить 39048,22 грн. Зазначене підтверджується довідкою про доходи ТОВ «Тандем» за вих. № 24 від 09.08.2021. Відповідно до довідки ОСББ «Умань-Комарова 23» за вих. № 407 від 11.08.2021 [PERSON] , [INFO] , фактично проживає в [ADDRESS] , разом з родиною: цивільною дружиною - [PERSON] , [INFO] , та донькою - [PERSON] , [INFO] . [PERSON] отримає державну соціальну допомогу на дитину інваліда [PERSON] в розмірі 1312,00 грн. Правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина та його виконання регулюються главою 16 Сімейного кодексу України (статті 198-201 цього Кодексу), яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина. Так, відповідно до ст. 198 Сімейного кодексу України (далі - СК України) батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати. Згідно зі ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів із урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів із одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим із батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Таким чином, закон покладає на батьків обов`язок утримувати свою повнолітню дочку (сина) за наявності одночасно трьох умов: дочка (син) є непрацездатними; дочка (син) потребує матеріальної допомоги; батько (мати) мають матеріальну можливість утримувати дочку (сина). Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів; жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Проаналізувавши надані позивачем докази, суд дійшов висновку про недоведеність позивачем належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, що син сторін є непрацездатною особою, потребує стороннього догляду, а також відсутність власного доходу. Крім того, позивачем не доведено можливості відповідача надавати повнолітньому сину матеріальну допомогу, а відповідач цієї обставини не визнає і заперечує проти стягнення з нього аліментів. За статтею 88 СК України якщо один із подружжя, в тому числі і працездатний, проживає з дитиною з інвалідністю, яка не може обходитися без постійного стороннього догляду, і опікується нею, він має право на утримання за умови, що другий з подружжя може надавати матеріальну допомогу. Право на утримання триває протягом всього часу проживання з дитиною з інвалідністю та опікування нею і не залежить від матеріального становища того з батьків, з ким вона проживає. Розмір аліментів тому з подружжя, з ким проживає дитина з інвалідністю, визначається за рішенням суду відповідно до частини першої статті 80 цього Кодексу, без урахування можливості одержання аліментів від своїх батьків, повнолітніх дочки або сина. Відповідно до вказаної статті право на утримання виникає на підставі складу юридичних фактів: проживання одного з подружжя з дитиною з інвалідністю та опікування нею; нездатність дитини обходитися без постійного стороннього догляду; спроможність другого з подружжя надавати матеріальну допомогу. Правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття ( ст. 6 СК України). Як установлено судом, син позивачки є повнолітнім, а отже, вона проживає не з дитиною з інвалідністю, а з повнолітнім сином з інвалідністю. За таких обставин положення ст. 88 СК України не підлягають застосуванню в даному випадку, оскільки чинне законодавство не передбачає права одного з батьків стягувати на свою користь аліменти на утримання повнолітньої дієздатної дитини, окрім випадків коли дитина продовжує навчання. Водночас суд зауважує, що після досягнення [PERSON] повноліття його відносини з батьками регулюються главою 16 СК України «Обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина та його виконання», і він не позбавлений права заявити вимоги про стягнення на свою користь аліментів як повнолітній непрацездатний син, який потребує матеріальної допомоги (ст.198 СК України). На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed