Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-19 00:00:00

[PERSON] та його представник [PERSON] 29 листопада 2021 року звернулися в суд з позовом до ТОВ "Фінпром Маркет", треті особи без самостійних вимог на стороні відповідача: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М., Костянтинівський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків), про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Позов обґрунтовують тим, що приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М. 21 грудня 2020 року вчинено виконавчий напис №31791, про звернення стягнення з [PERSON] на користь відповідача 23776,99 грн заборгованості за кредитним договором. На підставі даного виконавчого напису державним виконавцем Костянтинівського МВ ДВС Сергієнком Д.Є. 05 квітня 2021 року відкрито виконавче провадження №65026146 з його примусового виконання. Однак вони не погоджуються з даним виконавчим написом, вважають його таким, що не підлягає виконанню, зокрема у зв`язку із визнанням незаконною та нечинною з моменту прийняття Постанови КМУ №662 від 26.11.2014 "Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів" в частині доповнення переліку новим розділом, що передбачає видачу виконавчого напису на підставі оригіналу кредитного договору та засвідченої стягувачем виписки з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Просять визнати виконавчий напис, вчинений 21 грудня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М., зареєстрований в реєстрі №31791, про звернення з [PERSON] на користь ТОВ "Фінпром Маркет" 23776,99 грн заборгованості таким, що не підлягає виконанню. Ухвалою суду від 20.12.2021 відкрито спрощене позовне провадження у даній справі. Ухвалою суду від 20.01.2022 відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про врегулювання спору за участю судді. Сторони, їх представники, треті особи, будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися. Позивач та відповідач звернулися до суду із заявами про розгляд справи за їх відсутності та, відповідно, позивач - про підтримання позову, а відповідач - про його визнання та повернення 50 % сплаченого судового збору. Інші учасники про причини неявки не повідомили, пояснень щодо позову не подали. Дослідивши подані суду докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення. Судом установлено, що 21 грудня 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М. вчинено виконавчий напис, який зареєстрований у реєстрі за №31791 про стягнення із [PERSON] за кредитним договором №116792/0001XSGF від 22.12.2012, укладеним із ПАТ "Платинум Банк", правонаступником якого є ТОВ "Фінпром Маркет", заборгованості за період з 21 лютого 2018 року по 21 грудня 2020 року включно в розмірі 17768,38 грн заборгованості за тілом кредиту, 5958,61 грн заборгованості за нарахованими та несплаченими відсотками, 50 грн плати за вчинення виконавчого напису нотаріуса, загалом 23776,99 грн. Заступником начальника відділу Костянтинівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) Сергієнком Д.Є. 05 квітня 2021 року відкрито виконавче провадження №65026146 (а.с.7) із примусового виконання даного виконавчого напису на підставі заяви відповідача про його примусове виконання (а.с.8). Надаючи правову оцінку фактичним обставинам справи, суд керується такими правовими нормами. Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і порядку, встановлених законом. За правилами частини 1 статті 88 Закону України "Про нотаріат" (в редакції на час вчинення оспорюваного виконавчого напису) нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Згідно із статтею 87 Закону України "Про нотаріат" для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. З тексту оспорюваного виконавчого напису вбачається, що приватний нотаріус при вчиненні нотаріальної дії керувався ст.87 Закону України "Про нотаріат" та пунктом 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою КМУ від 29.06.1999 року за № 1172. Відповідно пункту 2 Переліку (із змінами внесеними Постановою Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 року № 662 "Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів"), для одержання виконавчого напису по кредитним договорам, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями подається: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунку боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Однак, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у справі № 826/20084/14 було визнано незаконною та нечинною постанову КМУ №662 від 26.11.2014 в цій частині. Вказану постанову залишено без змін згідно з ухвалою Вищого адміністративного суду України від 1 листопада 2017 року. Таким чином, шляхом системного аналізу Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172, з урахуванням визнання незаконної норми, викладеної у пункті 2 згаданого Переліку, установлено, що кредитний договір між сторонами, який нотаріально не посвідчений, не входить до переліку документів, за якими може бути здійснено стягнення заборгованості у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса. Крім того, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. Такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 06 лютого 2019 року за наслідками розгляду справи № 638/850/16-ц. Із оспорюваного виконавчого напису вбачається, що до заборгованості за кредитом включено заборгованість за процентами, із розміром яких не погоджується позивач. Відтак розмір заборгованості при вчиненні виконавчого напису не був безспірним. Згідно з ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Однак відповідач не надав суду доказів, які б спростували твердження позивача та його представника щодо безспірності заборгованості перед стягувачем. Зважаючи на вищевикладене, суд дійшов висновку про наявність підстав до задоволення позову та визнання виконавчого напису приватного нотаріуса Остапенка Є.М. про стягнення з позивача на користь відповідача заборгованості за кредитним договором, таким, що не підлягає виконанню. Відповідно до ч.2 ст.142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. З огляду на визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, зі сплаченого позивачем судового збору в розмірі 908 грн останньому з державного бюджету належить повернути 454 грн. Решту 454 грн зі сплаченого судового збору слід стягнути на користь [PERSON] із відповідача.

Outcome: approved