Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-18 00:00:00

КП ВМР «Вінницяміськтеплоенерго» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за надані послуги з централізованого теплопостачання. Свій позов мотивувало тим, що відповідач проживає та зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , та є споживачем послуг централізованого теплопостачання, що надаються КП ВМР «Вінницяміськтеплоенерго» відповідно до умов, визначених Правилами надання послуг населенню з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення затвердженими Постановою КМУ №630 від 21.07.2005 року, Законом України «Про житлово-комунальні послуги». Відповідач порушив умови надання послуг, у зв`язку з чим за період з 01.06.2018 року по 30.04.2021 року утворилася заборгованість, яка з урахуванням індексу інфляції та 3% річних становить 27 061,27 грн, яку і просив стягнути позивач з відповідача, а також судові витрати. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 13липня 2021 року відкрито спрощене позовне провадження із викликом сторін. Відповідач [PERSON] скористався своїм правом та 17 вересня 2021 року подав відзив на позовну заяву (вх. №65462), згідно якого, вважає, що позивачем не взято до уваги оплату в липні 2021 року за надані послуги з теплопостачання в розмірі 7678,71 грн. та за гаряче водопостачання - 726,00 грн. Крім того, зазначив, що йому належить лише 1/2 частка квартири, іншим співвласником є його колишня дружина - [PERSON] . Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 29вересня 2021 року клопотання представника позивача Щолокової Ю.В. про залучення співвідповідача задоволено. До участі в справі в якості співвідповідача залучено [PERSON] та надано останній строк для подання відзиву на позовну заяву. 16.11.2021 року представник позивача надала суду заяву про уточнення позовних вимог (вих. № 05/2360 від 12.11.2021), згідно якої просила солідарно стягнути з [PERSON] та [PERSON] на користь позивача суму заборгованості за спожиті послуги з централізованого теплопостачання з урахуванням суми втрат від інфляційних процесів та 3% річних від суми основного боргу в розмірі 27061,27 грн та судові витрати. 23.11.2021 року (вх. № 84817) відповідач [PERSON] надала суду відзив на позовну заяву, згідно якого, позовні вимоги не визнала, оскільки в даній квартирі не зареєстрована та не проживає, а тому дані послуги фактично не отримувала. Представник позивача Щолокова Ю.В. , яка діє на підставі довіреності №05/03 від 10.01.2022 року, в судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити. Зауважила, що заборгованість нараховано лише за оплату послуг з централізованого опалення, при цьому вказана заборгованість не включає в себе заборгованості за оплату послуг з гарячого водопостачання, а тому підлягає стягненню солідарно з відповідачів. Відповідач [PERSON] та його представник - адвокат Чернілевська Р.В. в судовому засіданні заперечували щодо задоволення позовних вимог. А саме, представник відповідача не погодилась щодо солідарного стягнення заборгованості з відповідачів та, посилаючись на положення статті 360 ЦК України, зауважила про необхідність стягнення заборгованості з відповідачів відповідно до їх часток у праві власності на квартиру, яка забезпечується комунальними послугами. Разом з тим, розмір заборгованості, з урахуванням поданої представником позивача заяви про уточнення позовних вимог, не заперечували. Відповідач [PERSON] та її представник - адвокат Захарчук М.В. в судове засідання не з`явились надали суду заяву (вх. №87824) від 03.12.2021 року про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги не визнали, заперечували щодо їх задоволення. Заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши обставини справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позов, з урахуванням поданої заяви про уточнення позовних вимог, підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлені наступні фактичні обставини справи та правовідносини сторін, що ґрунтуються на вимогах ст. ст. 526, 625 ЦК України, Закону України «Про житлово-комунальні послуги», Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 572 від 08.10.1992, Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №630 від 21.07.2005. Судом встановлено, що Комунальне підприємство Вінницької міської ради «Вінницяміськтеплоенерго» є організацією, що надає населенню послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання, відповідно до умов визначених Правилами надання послуг населенню з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими Кабінету Міністрів України №630 від 21.07.2005, Законом України «Про житлово-комунальні послуги». Житлове помешкання, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , забезпечується послугами централізованого теплопостачання, які надаються КП ВМР «ВМТЕ». Згідно рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 06.09.2013 року (справа №127/12494/13-ц) за [PERSON] визнано в порядку розподілу майна, придбаного в період шлюбу з [PERSON] право власності на 1 /2 частку квартири [ADDRESS] , а іншу 1/2 частку даної квартири залишити у власності [PERSON] (а.с. 93-94). Відповідач [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується відомостями наданими Департаментом адміністративних послуг Вінницької міської ради №45865 від 05.07.2021 року про реєстрацію місця проживання особи (а.с. 20). Відповідач [PERSON] в квартирі [ADDRESS] не зареєстрована та не проживає, що не заперечується іншим відповідачем, однак є співвласником вказаної квартири. Відповідно до ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Статтею 360 ЦК України передбачено, що співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном. 02 квітня 2020 року Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 757/29813/17-ц дійшов до висновку, що не проживання відповідачки у квартирі, яка належить їй на праві власності, та факт відсутності її реєстрації у цій квартирі не звільняє від обов`язку нести витрати з оплати житлово-комунальних послуг. Відповідно до статей 66, 67, 162 ЖК України за користування житловим приміщенням, що належить громадянинові на праві приватної власності, сплачується плата за утримання будинку, прибудинкової території та плата за спожиті комунальні послуги. Отже, витрати на утримання будинку та прибудинкової території та витрати на опалення житла є об`єктивно необхідними для належного функціонування спільного майна та збереження його експлуатаційних якостей, які відповідно до ст. 360 ЦК України визначаються як витрати на управління, утримання і збереження спільного майна та покладаються на співвласника відповідно до його частки у праві спільної часткової власності. Оскільки послугами, вартість яких залежить не від кількості осіб, які ними користуються, а від площі квартири, є послуги з теплопостачання та утримання будинку і прибудинкової території, то наявні підстави для стягнення з [PERSON] частини вартості послуг з централізованого теплопостачання. Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду, прийняв постанову від 19 серпня 2020 року у справі № 703/2200/15-ц, в якій зробив наступний правовий висновок: кожен співвласник зобов`язаний брати участь у витратах щодо утримання майна, що є у спільній частковій власності, незалежно від того, хто здійснює фактичні дії, спрямовані на утримання спільного майна. Враховуючи викладене, а також те, що [PERSON] є співвласником квартири [ADDRESS] , та з урахуванням вищевказаних норм, суд приходить до висновку, що [PERSON] має нести витрати з оплати житлово-комунальних послуг. Законом України «Про житлово-комунальні послуги» (далі Закон) визначено, що предметом регулювання цього Закону є відносини, що виникають у процесі надання споживачам послуг з управління багатоквартирним будинком, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення та поводження з побутовими відходами, а також відносини, що виникають у процесі надання послуг з постачання та розподілу електричної енергії і природного газу споживачам у житлових, садибних, садових, дачних будинках (ч. 1 ст. 2 Закону). Згідно зі ст. 5 Закону до житлово-комунальних послуг належать, зокрема, комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами. Положеннями пункту 5 ч. 2 ст. 7 Закону встановлено, що індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Згідно абз. 3 ч. 4 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», якщо споживач (інша особа, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача), який отримав проект договору (змін до нього) від виконавця комунальної послуги, не повідомив протягом 30 днів про свою відмову від укладання договору (внесення змін) та не надав своїх заперечень або протоколу розбіжностей до нього, а вчинив дії, які засвідчують його волю до отримання (продовження отримання) відповідної комунальної послуги від цього виконавця (у тому числі здійснив оплату наданих послуг), договір (зміни до нього) вважається укладеним у редакції, запропонованій виконавцем комунальної послуги, якщо інше не передбачено цим Законом. 03.12.2009 року позивач уклав з [PERSON] Договір №11006563 ([NUMBER]) про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, відповідно до якого позивач (виконавець) зобов`язувався надати споживачеві - власнику (наймачу) квартири та членам його сім`ї, а також іншим особам, які фактично проживають у квартирі за адресою: [ADDRESS] послуги з опалення та гарячого водопостачання, а споживач зобов`язувався своєчасно оплачувати надані послуги за встановленими тарифами у строки та на умовах, що передбачені цим договором. Позивач свої зобов`язання виконує, доказів протилежного матеріали справи не містять. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором; споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору; дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг. Згідно п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 572 від 08.10.1992, власник та наймач (орендар) квартири зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги в строки, встановлені договором або законом та укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем відповідно до типового договору. Відповідно до п.18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21.07.2005, розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк. Відповідно до п. 8 Договору №11006563 ([NUMBER]) споживач зобов`язаний вносити плату за надані послуги до 15 числа місяця наступного за розрахунковим. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідачі свої зобов`язання належними чином не виконали. Як слідує з оборотної відомості розрахунку суми заборгованості за спожиті послуги з централізованого теплопостачання по особового рахунку № [NUMBER] за період з червня 2018 року по квітень 2021 року сума заборгованості складає 27061,27 грн, з яких: 26080,81грн заборгованість за спожиті послуги з централізованого теплопостачання, 507,56 грн 3% річних (за період з червня 2018 року по лютий 2020 року), 472,90 грн інфляційні втрати (за період з червня 2018 року по лютий 2020 року). Відповідачем [PERSON] надано суду докази про часткову оплату за послуги централізованого теплопостачання: № 0.0.1803826839.4 від 17.08.2020 року на суму 122,10 грн за період 01.07.2020-31.07.2020, № 0.0.1844705667.4 від 21.09.2020 року на суму 122,10 грн за період 01.08.2020-31.08.2020, № 0.0.1878903645.4 від 21.10.2020 року на суму 122,10 грн за період 01.09.2020-30.09.2020, № 0.0.1911601170.4 від 19.11.2020 року на суму 122,10 грн за період 01.10.2020-31.10.2020, № 0.0.1957250751.4 від 25.12.2020 року на суму 1337,44 грн за період 01.11.2020-30.11.2020, № 0.0.1991593540.4 від 25.01.2021 року на суму 1300,00 грн за період 01.12.2020-31.12.2020, №0.0.2030923080.4 від 25.02.2021 року на суму 1300,00 грн за період 01.01.2021-31.01.2021, №0.0.2064879775.4 від 24.03.2021 року на суму 2252,87 грн за період 01.02.2021-28.02.2021, №0.0.2102958305.4 від 24.04.2021 року на суму 500,00 грн за період 01.03.2021-31.03.2021, № 0.0.2137853797.3 від 24.05.2021 року на суму 500,00 грн за період 01.04.2021-30.04.2021, на загальну суму 7678,71 грн. При цьому, згідно наявних в матеріалах справи оборотних відомостей за період з червня 2018 року по квітень 2021 року за особовим рахунком № [NUMBER] [ADDRESS] , вбачається, що оплата здійснена відповідачем у сумі 7904,81 грн у період з червня 2020 року по квітень 2021 року врахована позивачем при проведенні розрахунку заборгованості (а.с. 63,83). Суд зазначає, що розмір заборгованості, який просить стягнути позивач з відповідачів нараховано лише за оплату послуг з централізованого опалення, при цьому вказана заборгованість не включає в себе заборгованості за оплату послуг з гарячого водопостачання. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Крім того, закріплені в пункті 10 частини третьої статті 20 № 1875-ІV(у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) та в пункті 10 частини другої статті 7 Закону № 2189- VIII (який введений в дію з 01.05.2019) правові норми щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування правових норм, установлених у частині другій статті 625 ЦК України. Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті, та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утриманими грошовими коштами, що підлягають сплаті кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання. За відсутності оформлених договірних відносин, але в разі прострочення виконання грошового зобов`язання з оплати отриманих житлово-комунальних послуг на боржника також покладається відповідальність, передбачена частиною другою статті 625 ЦК України. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року у справі № 6-2023цс15. Суд, перевіривши розрахунок наданий позивачем, дійшов висновку, що розмір інфляційних втрат відповідачів за послуги централізованого опалення за період з червня 2018 року по лютий 2020 року (включно) складає 472,90 гривень, розмір трьох відсотків річних за період з червня 2018 року по лютий 2020 року складає 507,56 гривень. Вказаний розрахунок відповідачами не спростований. Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню судовий збір по 1135,00 грн з кожного.

Outcome: approved