Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-12 00:00:00

До Приморського районного суду м. Маріуполя надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] , про стягнення боргу за договором позики. Дана позовна заява мотивована тим, що між позивачем та відповідачем 02.07.2019 року укладено договір позики, за умовами якого відповідач отримала у власність від позивача грошові кошти у сумі 101000,00 грн. строком на 24 місяця. Відповідач свої зобов`язання по своєчасному поверненню боргу не виконувала, а лише частково періодично повертала позивачу незначні суми, а саме: 30.08.2019 року - 3000 грн., 26.09.2019 року - 1300 грн. та 26.10.2019 року - 1500 грн. Загальна сума заборгованості станом на час подачі позову становить 95200 грн. Просила стягнути з відповідача суму боргу за договором позики, суму сплаченого позивачем судового збору та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5000 грн. В судове засідання позивач та його представник не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, проте направили на адресу суду заяву про розгляд справи у їх відсутності, в якій також наполягали на заявлених, просили їх задовольнити у повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явилась, про день та час розгляду справи була повідомлена своєчасно та належним чином, зв`язку з чим суд, відповідно до ст. 280 ЦПК України, дійшов до висновку, про можливість ухвалення заочного рішення, на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Так судом встановлено, що 02 липня 2019 року між сторонами у даній справі укладено Договір позики. За умовами даного Договору, позикодавець ( [PERSON] ) позичила позичальнику ( [PERSON] ), а позичальник прийняв у позику суму 101000,00 грн., зі строком на 24 місяці, а саме до 02 липня 2021 року. Грошова сума передана позичальнику при підписанні даного договору.(а.с.2) Згідно квитанцій позичальник [PERSON] частково погасила борг за вказаним договором, а саме сплатила позивачу наступні грошові суми: 30.08.2019 року - 3000 грн., 26.09.2019 року - 1300 грн. та 26.10.2019 року - 1500 грн.(а.с.3-5) Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей, або інших речей, визначених родовими ознаками. Стаття 1047 ЦК України встановлює форму договору позики та зазначає, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. З огляду на наведене, надана копія Договору позики від 02 липня 2019 року визнається судом належним доказом існування між сторонами договірних відносин щодо надання однією стороною та отримання іншою стороною позики, засвідчує наявність у сторін прав та обов`язків позичальника та позикодавця відповідно, а також підтверджує факт отримання грошей позичальником. Відповідно до Висновків Верховного Суду України, викладених в постановах, ухвалених за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої п. 1 ч. 1ст. 355 Цивільного процесуального кодексу України, за 2 півріччя 2013 року від 01 лютого 2014 року письмова форма договору позики через його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей (постанова Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 р. у справі № 6-63цс13). Статтею 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позичкодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Проте, у визначений Договором строк, тобто до 02 липня 2021 року, сума боргу відповідачем не повернута. Відповідно до ст. 545 ЦК України, якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа, кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку, боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора. Наявність оригіналу боргового документа у кредитора, а так само відсутність на ньому позначки по його виконання, підтверджує факт невиконання відповідачем своїх зобов`язань за договором позики від 02 липня 2019 року. Відповідно до вимог ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно дост. 625 цього Кодексу. Статтею 204 ЦК України передбачена презумпція правомірності правочину: правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом, або якщо він не визнаний судом недійсним. Зобов`язання, як зазначено вст. 525 ЦК України, має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. З огляду на зазначене, суд вважає, що уклавши договір позики, у [PERSON] виникли зобов`язання по поверненню позики. А тому, відповідно до вимог ст. 625 ЦК України, вона повинна повернути борг, як того і вимагає позивач. Приймаючи до уваги, що грошові кошти в розмірі 95200,00 гривень позивачу не повернуті, суд доходить до висновку, що вимога позивача про стягнення грошових коштів підлягає задоволенню в повному обсязі. Згідно із статтею 133 ЦПК України судовий збір включено до складу судових витрат. Відповідно до статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку із задоволенням позовних вимог судовий збір в розмірі 952,00 грн., сплачений позивачем при поданні позовної заяви до суду (а.с.6), підлягає стягненню з відповідача. Позивач також просить стягнути з відповідача на його користь витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5000грн. Відповідно до статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Частина 3 цієї статті передбачає, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, крім інших, на професійну правничу допомогу . Згідно частини 2 статті 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських послуг (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхньої вартості, виходячи з конкретних обставин справи. Відповідно до наданого договору про надання правової допомоги від 14 липня 2021 року (а.с.8), позивачем сплачено адвокату 5000,00 гривень. Враховуючи викладені обставини справи, а саме те, що позивач був вимушений звертатися за правничою допомогою, витрачаючи на це грошові кошти, враховуючи складність справи, те, що позовні вимоги задоволені в повному обсязі, суд вважає, що за надання правничої допомоги адвокатом на користь позивача з відповідача підлягають стягненню судові витрати в розмірі 5000 гривень.

Outcome: approved