Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-19 00:00:00

1.Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. [PERSON] звернулася до суду з позовом про поділ майна подружжя, посилаючись на те, що з листопада 2017 року проживала з відповідачем у фактичних шлюбних відносинах у належному йому будинку в [ADDRESS] , а 27 серпня 2019 року зареєстрували шлюб. Відповідач запропонував зробити в будинку капітальний ремонт, оскільки будинок старий і не відповідав нормальним побутовим умовам, на що вона погодилася в інтересах сім`ї. Маючи заощадження, накопичені нею протягом 2017-2019 років, коли вона виїжджала за кордон на заробітки, бо відповідач не працював, вони придбали будівельні матеріали та побутову техніку. Проживаючи в будинку відповідача, вони, як подружжя перебудували, пошпаклювали та пофарбували стіни в будинку з внутрішньої сторони, зробили нову підлогу у ванній кімнаті, кухні і коридорі. Придбали та встановили у будинок нову сантехніку та нову побутову техніку. В липні 2021 року відповідач повідомив про намір розірвати шлюб та прожажу будинку у зв`язку з переїздом. При цьому відповідач влаштував сварку і вигнав її з будинку. Така поведінка відповідача спонукала її до звернення до суду. Подружжям придбане таке майно: пластикові вікна 5 шт вартістю 12800 грн, бойлер вартістю 2700 грн, пральна машина автомат вартістю 7399 грн, водяний насос із станцією вартістю 3855 грн, газова плита вартістю 6000 грн та витяжка вартістю 5000 грн, кухонний гарнітур вартістю 30000 грн, телевізор вартістю 5500 грн, кадки на септик 9 шт вартістю 7000 грн, сантехнічне устаткування - унітаз, крани, умивальник та інша сантехніка, плитка різана, всього на суму 35605 грн, будівельні матеріали: цемент, ламінат, грунт, гіпсокартон, шпаклівка, фарба та інші будівельні матеріали, всього на суму 40369 грн. Таким чином, придбані ними, як подружжям матеріальні цінності всього на суму 156228 грн. Практично все майно, а також матеріальні цінності, які використані на ремонт будинку неможливо відокремити від будинку, тому просила залишити у власності все перераховане майно, а з відповідача стягнути на її користь компенсацію, яка дорівнює половині суми витрачених коштів, а саме 78114 грн. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримала з підстав, викладених у позовній заяві. Відповідач та його представник позов визнали частково, уточнили поданий відзив на позов, посилаючись на те, що сторони перебували у шлюбних стосунках з кінця 2018 року, визнають спільним сумісним майном усе перераховане, крім кухонного гарнітуру, не заперечили проти виділу відповідачу пластикових вікон 5 шт вартістю 12800 грн, бойлера вартістю 2700 грн, кільця для колодязя в кількості 9 шт загальною вартістю 5400 грн, водяного насоса вартістю 3855 грн, та виплату у зв`язку з цим відповідної компенсації за перевищення його частки у спільному майні подружжя. Заперечили проти вартості та марки пральної машини, газової плити та витяжки, посилаючись на те, що вказане майно придбавалося б/у та коштувало 3000 грн та 2000 грн відповідно, просили виділити вказане майно позивачу, а також виділити телевізор вартістю 5500 грн. Заперечили проти вартості сантехніки та обладнання, будівельних матеріалів, посилаючись на висновок експерта, який визначив їх меншу вартість. Просили виділити вказане майно відповідачу з відповідною компенсацією позивачу. 2. Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі. Ухвалою суду від 04.10.2021 в порядку забезпечення позову накладено арешт на будинковолодіння [ADDRESS] . Ухвалою суду від 07.10.2021 року відкрито спрощене позовне провадження у справі та призначено судове засідання на 03.11.2021 року. За клопотанням відповідача судове засідання відкладено на 24.11.2021. 23.11.2021 до суду надійшов відзив на позов. За клопотанням учасників справи судове засідання відкладено на 13.12.2021 та на 20.01.2022 для виклику свідків. 3. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Між сторонами виникли правовідносини розподілу майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, які регулюються нормами Сімейного кодексу України. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 27.08.2019р. На підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 15.11.2013р. відповідач є власником будинку [ADDRESS] , де до припинення сімейних відносин - липень 2021 року сторони проживали разом. На даний час позивач вагітна. Сторони також визнали, що протягом 2019 року вони проживали разом однією сім`єю без реєстрації шлюбу та придбавали майно як до реєстрації шлюбу, так і після, проводили ремонтні роботи у належному відповідачу будинку. Станом на час звернення до суду сторони за спільні кошти придбали: пластикові вікна в кількості 5 шт. загальною вартістю 12800 грн, що підтверджується квитанцією від 10.04.2019р; бойлер вартістю 2700 грн, що підтверджується товарним чеком від 21.03.2020р; пральну машину «Candy CSO4 1265NT/1-S» вартістю 7399 грн, що підтверджується видатковою накладною від 21.05.2021р.; водяний насос «Дружба» вартістю 3855 грн, що підтверджується товарним чеком від 21.03.2020р; газову плиту «Gefest 50 W» вартістю 5000 грн; витяжку «Piramida 1000IX» вартістю 5000 грн; що підтверджується товарним чеком від 25.10.2019р; телевізор марки «Prime» вартістю 5500 грн що підтверджується товарним чеком від 20.09.2020; кільця для колодязя в кількості 9 шт загальною вартістю 5400 грн, що визнається відповідачем; унітаз вартістю 1980 грн; змішувачі в кількості 3 шт загальною вартістю 2530 грн; умивальник вартістю 2970 грн; що підтверджується товарним чеком від 19.03.2020; сантехнічне обладнання та їх комплектуючі, облицювальну плитку загальною вартістю 28125 грн; що підтверджується товарними чеками від 21.03.2020 та 25.03.2020; будівельні матеріали загальною вартістю 40369 грн, що підтверджується видатковою накладною від 21.05.2019р., а всього на суму 123 628 грн. Вказані обставини підтверджуються дослідженими під час судового розгляду доказами: копією свідоцтва про шлюб, висновком ЛКК від 27.08.2021, копією свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 15.11.2013р., копіями товарних чеків від 19.03.2020, 20.09.2020, 25.10.2019, 25.03.2020, 21.03.2020, видатковими накладними №СВ-013602 від 21.05.2019, №952 від 21.05.2021, квитанцією від 10.04.2019р. та іншими доказами у справі. 4. Норми права, які застосував суд. Статтею 60 Сімейного кодексу України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. За змістом ч. 1 ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Як передбачено ст. 65 СК України, дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя за взаємною згодою. Згідно з ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Із положень ч. 1 ст. 70 СК України слідує, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. В силу ч. 1 ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з ч. 1 ст.74 СК України якщо жінка та чоловік проживають, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 20 Постанови від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», при застосуванні ст. 74 СК України, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. Отже, майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об`єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: 1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб, як сім`ї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об`єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету); 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними. У зв`язку із цим суду під час вирішення спору щодо поділу майна, набутого сім`єю, слід установити не лише обставини щодо факту спільного проживання сторін у справі, а й ті обставини, що спірне майно було придбане сторонами внаслідок спільної праці. Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України, від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2,3 ст.325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо. Майно, яке належало одному з подружжя, може бути віднесено до спільної сумісної власності укладеною при реєстрації шлюбу угодою (шлюбним договором) або визнано такою власністю судом з тих підстав, що за час шлюбу його цінність істотно збільшилася внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя чи їх обох. У пунктах 22, 30 вказаної постанови зазначено, що вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (п.п. 23, 24 Постанови). 5. Оцінка суду. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, з огляду на таке. Факт набуття пластикових вікон, бойлера, телевізора, водяного насосу за час спільного проживання, в тому числі набутого у фактичних шлюбних відносинах визнаний сторонами, вартість цього майна ними узгоджена, а тому відповідно до частини першої статті 82 ЦПК України, вказані обставини не підлягають доказуванню. У судовому засіданні встановлено, що після припинення сімейних відносин спірне майно перебуває у володінні та користуванні відповідача, у належному йому будинку, є труднощі у їх відокремленні, а тому суд вважає доцільним виділити його відповідачу з присудженням позивачу відповідної компенсації за половину його вартості. Факт набуття сторонами іншого майна - пральної машини «Candy CSO4 1265NT/1-S» вартістю 7399 грн, газової плити «Gefest 50 W» вартістю 5000 грн; витяжки «Piramida 1000IX» вартістю 5000 грн; унітазу вартістю 1980 грн; змішувачів у кількості 3 шт загальною вартістю 2530 грн; умивальника вартістю 2970 грн; сантехнічного обладнання та їх комплектуючих, облицювальної плитки загальною вартістю 28125 грн; будівельних матеріалів загальною вартістю 40369 грн, підтверджується відповідними первинними документами, зокрема видатковими накладними, товарними чеками суб`єктів господарювання, а також показаннями свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Вказані докази підтверджують факт придбання, отримання/передачі товарів [PERSON] під час шлюбу та у фактичних шлюбних відносинах та сумнівів у їх достовірності не викликають. Оскільки спірне майно також перебуває у володінні і тривалому користуванні відповідача, у належному йому будинку, є труднощі у їх відокремленні, без завдання шкоди для їх функціонального призначення, з урахуванням того, що позивачка вагітна, перебуває у скрутному майновому становищі, власного житла не має, надала свою згоду на отримання грошової компенсації, відповідач з часу окремого їх проживання не сприяв позивачці в отриманні нею частини спільного майна, а навпаки вживав заходів для його приховання, шляхом повідомлення суду про наявність у нього іншого, значно дешевшого майна бувшого у використанні (зокрема, пральної машини та газової плити), а тому суд вважає доцільним виділити все це майно відповідачу з присудженням позивачу відповідної компенсації за половину його вартості. Враховуючи, що кільця для колодязя в кількості 9 шт на час розгляду справи знаходяться у володінні відповідача, який заперечував зазначену позивачем вартість, сторони не дійшли згоди щодо їх вартості, позивач відмовилася від призначення експертизи для встановлення реальної вартості таких речей, суд вважає доцільним виділити їх відповідачу, з урахуванням тієї вартості, яка визнана ним у судовому засіданні - 5400 гр. (600 грн.*9), оскільки правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абз.10 пункту 9 рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003). Висновок експерта №10-1426/21 від 22.11.2021 про кошторисну вартість проведеного ремонту, виконаний на замовлення відповідача згідно зі ст. 106 ЦПК України, не спростовує факт придбання подружжям вище переліченого майна, а лише підтверджує об`єм будівельних матеріалів, затрачених на проведення ремонту та частково підтверджує пояснення позивача щодо придбання вказаних нею будматеріалів. Допитані судом свідки [PERSON] та [PERSON] підтвердили факт виконання ними деяких робіт (встановлення бойлера та проведення водопостачання у будинку) на замовлення сторін, проте не вказували на факти отримання ними відповідних коштів за виконані роботи, а тому, за відсутності інших належних доказів, сторони не підтвердили вартість виконаних будівельних робіт. Отже, частка кожного з подружжя у спільному майні подружжя складає 61814 грн (всього нажите майно на суму 123 628 грн./2). Таким чином, відповідачу слід виділити майно на суму 123 628 грн., стягнувши з нього грошову компенсацію на користь позивачки в сумі 61814 грн за частку у спільному майні подружжя. В решті позовні вимоги не підлягають задоволенню, з огляду на таке. Нормами цивільного процесуального закону визначено обов`язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доводів сторін по справі та доказів, з яких суд виходив при вирішенні спору. Відповідач заперечив, що кухонний гарнітур придбаний за спільні кошти подружжя під час спільного проживання, зазначив, що він придбав його б/у за 10200 грн особисто в 2016 році, тобто до шлюбу, що підтверджується накладною №147 від 12.06.2016р. Вказані обставини щодо придбання кухонного гарнітуру до моменту спільного проживання сторін також підтвердила допитана у суді свідок [PERSON] . Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається яка на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.ч.5,6 ст.81 ЦПК України) Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом (ч.1 ст.334 ЦК України). До відносин за договором роздрібної купівлі-продажу з участю покупця -фізичної особи застосовуються положення параграфу 2 Роздрібна купівля-продаж ЦК України та законодавство про захист прав споживачів. Крім того, майно може набуватися на підставі інших договорів, в т.ч. дарування, міни тощо. З викладеного слідує, що доказами придбання майна можуть бути договори купівлі-продажу, міни, дарування; свідоцтва про право власності; бухгалтерські і платіжні документи, довідки, квитанції; документи органів державної технічної реєстрації, тощо. Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Оскільки позивачкою не надано належних та допустимих доказів на підтвердження походження кухонного гарнітуру, джерела та часу його придбання та належності його до обсягу спільно нажитого майна, таке майно не підлягає поділу. 6. Розподіл судових витрат. Відповідно до ст. 141 ЦПК України слід стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог в сумі 1077,34 грн (від 79,1% задоволених вимог = 1362 грн. (908 грн+454 грн).

Outcome: partial