Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-09 00:00:00

02 вересня 2021 року адвокат Афоніна Вікторія Сергіївна звернулася до суду від імені та в інтересах позивачки [PERSON] з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав відносно сина [PERSON] , [INFO] , призначення [PERSON] опікуном дитини [PERSON] , та стягнення аліментів на користь [PERSON] на утримання дитини у розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі позову до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування заявленого позову посилалася на те, що донька позивачки [PERSON] [INFO] народила сина [PERSON] . Батько відмовився від дитини, коли ще донька була вагітна, тому запис про батька був здійснений відповідно до ч.1 ст. 135 СК України. В липні 2012 року [PERSON] познайомилася з громадянином Узбекистану [PERSON] , який запропонував останній визнати батьківство стосовно сина [PERSON] , [INFO] , що і було зроблено за їх спільною заявою в Орджонікідзевському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області. [INFO] [PERSON] померла, після її смерті дитина залишилася проживати з бабусею - позивачкою по справі. Дитина повністю знаходиться на утриманні та вихованні [PERSON] . Відповідач свої батьківські обов`язки не виконує, зовсім не цікавиться розвитком та станом здоров`я дитини, фінансової допомоги не надає. У позовній заяві позивачка просила звільнити її від сплати судового збору. Ухвалою Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя від 02 листопада 2021 року за клопотанням позивачки її звільнено від сплати судового збору, відкрите загальне провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 30 листопада 2021 року підготовче провадження закрите та справа призначена до судового розгляду. Позивачка та її представник адвокат Афоніна В.С. у судове засідання не з`явилися, надали заяву про розгляд справи в їх відсутності, просили задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Відповідач у судове засідання повторно не з`явилася за невідомих суду причин, про день та час слухання справи повідомлявся належним чином в порядку, встановленому ч.11 ст. 128 ЦПК України. Представник третьої особи служби у справах дітей Маріупольської міської ради у судове засідання не з`явився, у заяві від 23.11.2021 року представник за довіреністю Кибенко Т.Є. просила розглянути справу в її відсутності. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON] народився [INFO] у місті Маріуполі Донецької області, про що Орджонікідзевським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області 10 липня 2012 року видане свідоцтво про народження. Батьком зазначений [PERSON] , матір`ю - [PERSON] (а.с. 8). [PERSON] померла [INFO] , про що Лівобережним районним у місті Маріуполі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління юстиції (м. Харків) 11 березня 2021 року видане свідоцтво про смерть серії [NUMBER] (а.с. 7). Позивачка [PERSON] є матір`ю померлої [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Кіровським районним ЗАГСом міста Семипалатинськ 16 квітня 1986 року (а.с. 6). Як вбачається з психолого-педагогічної характеристики, наданої КЗ «Маріупольська загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів № 10 Маріупольської міської ради Донецької області» на учня 7-Г класу [PERSON] , [PERSON] на заняття приходить завжди охайно та відповідно вдягнений, проживає з бабусею [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Вихованням [PERSON] займається бабуся, [PERSON] . Регулярно, впродовж навчання [PERSON] в ЗОШ № 10, спілкується із класним керівником, відвідує батьківські збори, цікавиться навчальними успіхами онука, забезпечує харчування в шкільній їдальні, забезпечує матеріальні та емоційно-психологічні потреби хлопця. Мати [PERSON] , що померла [INFO] , впродовж навчання сина в 5, 6, 7 класах із класним керівником спілкувалася один раз, батьківські збори не відвідувала, навчальними результатами [PERSON] не цікавилася, матеріально дитину не забезпечувала. Батько ніколи не відвідував школу, не приймав участі в житті [PERSON] (а.с. 10). Відповідно до висновку виконавчого комітету Маріупольської міської ради від 23 листопада 2021 року № 01.1-01-23-265, визнано враховуючи рішення комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Маріупольської міської ради від 16.11.2021 року, вважати можливим позбавлення батьківських прав [PERSON] , відносно малолітнього [PERSON] , [INFO] (а.с. 27-28). Відповідно до положень ст. 165 Сімейного кодексу України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. За загальним правилом (ч.1 ст.13 ЦПК України) суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна з яких відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до статті 51 Конституції України, статті 5 Сімейного кодексу України, держава охороняє сім`ю, дитинство, материнство, батьківство, забезпечує охорону прав матері та батька, створює умови для зміцнення сім`ї. Держава створює людині умови для материнства та батьківства, забезпечує охорону прав матері та батька, матеріально і морально заохочує і підтримує материнство та батьківство. Держава забезпечує пріоритет сімейного виховання дитини. Ніхто не може зазнавати втручання в його сімейне життя, крім випадків, встановлених Конституцією України. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини. Згідно зі статтею 9 Конвенції ООН Про права дитини, держава має забезпечити, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли за рішенням суду буде встановлено, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Згідно зі ст.150 Сімейного Кодексу України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Проте, як встановлено судом, відповідач [PERSON] ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, діє всупереч інтересам та потребам свого неповнолітнього сина [PERSON] , що на думку суду є неприпустимим. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Пленум Верховного Суду України в п.п.15, 16 постанови від 30 березня 2007 року №3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз`яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавленні батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст.164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст.166 СК України). Це означає, що позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Разом з тим, відповідач [PERSON] , не бажаючи приймати участь в судовому розгляді справи і реалізувати своє процесуальне право на спростування доводів позову і доказування належного виконання ним батьківських обов`язків, тим самим не оспорює наявних підстав для позбавлення його батьківських прав. Виходячи з інтересів дитини, обставин, що були встановлені в судовому засіданні, приймаючи до уваги, що батько не опікується долею сина, не цікавиться його життям, дитина не отримує від нього тепла та батьківської турботи, матеріального забезпечення, суд вважає за можливе позбавити [PERSON] батьківських прав відносно відносно неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Як вбачається зі змісту ч.2 ст.166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Відповідно до ч.3 ст.166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Вирішуючи питання про розмір аліментів, суд враховує вимоги ст. ст. 182, 183 СК України та приходить до висновку про можливість стягнення аліментів на утримання дитини у розмірі 50% прожиткового мінімуту для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дітей присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Суд, такими чином, вважає, враховуючи викладене, що з відповідача на утримання неповнолітнього сина підлягають стягненню аліменти в розмірі 50% прожиткового мінімуту для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Що стосується вимог про призначення позивачки опікуном, суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 3 ст. 243 Сімейного кодексу України опіка, піклування над дитиною встановлюється органом опіки та піклування, а також судом у випадках, передбачених Цивільним кодексом України. Згідно з ч. 3 ст. 60 Цивільного кодексу України суд встановлює опіку над малолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. Судом встановлено, що позивачка тривалий час опікується неповнолітньою дитиною, добросовісно виконуючи взяті на себе обов`язки по вихованню та утриманню хлопчика, але у матеріалах справи відсутнє подання органу опіки та піклування щодо призначення позивачки опікуном неповнолітнього у зв`язку з відсутністю рішення суду про позбавлення батьківських прав. Відтак, позовні вимоги в частині встановлення опіки є передчасними та задоволенню не підлягають. Таким чином, враховуючи, що питання про призначення опікуна на момент ухвалення рішення залишається невирішеним, суд стягує аліменти на утримання неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , на користь його законного представника. Відповідно до ст.141 ЦПК України, враховуючи, що позивачка звільнена від сплати судового збору при подачі позову до суду, суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 992,40 гривень за вимоги немайнового характеру (позбавлення батьківських прав) та 992,40 за вимоги майнового характеру (стягнення аліментів), а всього 1984,80 гривень.

Outcome: partial