Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-10 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. [PERSON] (далі - Позивач) звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що вона з відповідачем перебуває у зареєстрованому шлюбі з 16 вересня 2017 року. Від сумісного подружнього життя мають малолітню дитину: сина - [PERSON] , [INFO] . Відповідач на даний час працездатний, але добровільно матеріальну допомогу на утримання дитини не надає. У зв`язку, із чим позивач, з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог, просила стягнути з відповідача на її користь аліменти у розмірі 25 000 (двадцять п`ять тисяч) грн. 00 коп. щомісячно (з наступною індексацією відповідно до закону), але не менш 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи із дня пред`явлення цього позову і до досягнення сином повноліття. Відповідач [PERSON] у встановлений судом в ухвалі про відкриття провадження по справі строк подав відзив на позовну заяву, в якому просив постановити рішення, яким призначити стягнення аліментів на утримання сина - [PERSON] , [INFO] у розмірі 3 000 (три тисячі) грн. 00 коп. щомісячно (з наступною індексацією відповідно до закону), але не менш 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи із дня пред`явлення цього позову і до досягнення сином повноліття. Позивач [PERSON] у встановлений судом в ухвалі про відкриття провадження по справі строк подала відповідь на відзив на позовну заяву, в якому просила задовольнити позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів, в повному обсязі. У такій заяві по суті справи позивач заперечує проти доводів відповідача із посиланням на мотиви, які тотожні тим, що містяться у первісній позовній заяві Будь-яких інших заяв по суті справи до суду не надходило. ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи. До початку розгляду справи по суті позивач подала суду заяву про збільшення розміру позовних вимог, а саме: просила суд стягувати з відповідача на свою користь аліменти у розмірі 25 000 (двадцять п`ять тисяч) грн. 00 коп. щомісячно, але не менш 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку та до досягнення сином повноліття. Позивач та її представник збільшені позовні вимоги підтримали в повному обсязі, та просили їх задовольнити по мотивам, що викладені в уточненій позовній заяві. Представник відповідача позовні вимоги визнала частково,зазначивши, що відповідач погодився сплачувати аліменти у розмірі 3 000 (три тисячі) грн. 00 коп. щомісячно (з наступною індексацією відповідно до закону), але не менш 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи із дня пред`явлення цього позову і до досягнення сином повноліття. ІІІ. Процесуальні дії у справі. Ухвалою суду від 03.09.2021 року вирішено витребувати у АТ «Універсал банк» (Monobank) (місце знаходження: м. Київ, вул. Автозаводська, 54/19, код ЕГРПОУ 21133352) відомості щодо зарахування за період з 01.07.2020 року по 23.07.2021 року грошових коштів на банківський рахунок № [NUMBER] , відкритий на ім`я [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ). Ухвалою суду від 30.11.2021 року було задоволено заяву представника відповідача про виклик та допит в якості свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Ухвалою суду від 30.11.2021 року було задоволено заяву позивача про виклик та допит в якості свідка [PERSON] . З огляду на викладені вимоги процесуального законодавства, враховуючи нижченаведені фактичні обставини справи, зміст спірних правовідносин, оцінку доказів, та аргументів сторін, допит свідків, суд ухвалює рішення про часткове задоволення позову з огляду на наступне. ІV. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Судом встановлено, що сторони знаходяться у зареєстрованому шлюбі з 16 вересня 2017 року (а.с.4). Під час спільного сумісного подружнього життя у сторін народилася дитина, син - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 29 серпня 2019 року, який знаходиться на утриманні позивача. Інших спільних дітей сторони не мають. Доказів наявності аліментних зобов`язань відповідача перед іншими особами матеріали справи не містять. Судом встановлено, що відповідач є працездатною особою, працює на посаді тренера-викладача з тхеквондо ВТВ у Комунальному закладі «Міська спеціалізована дитячо-юнацька спортивна школа олімпійського резерву» Дніпровської міської ради, у зв`язку із чим отримує систематичний дохід у вигляді заробітної плати. Оскільки сторона позивача наполягає на неналежному виконанні відповідачем свого законодавче закріпленого обов`язку щодо утримання малолітньої дитини, а відповідач вважає вимоги позивача про необхідність сплати аліментів у розмірі 25 000 грн. 00 коп. завищеними та надмірними, то суд доходить висновку, що між сторонами виник спір який підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. V. Оцінка суду доказів та аргументів сторін. Мотиви застосування норм права судом. Відповідно до ч.ч. 1, 2 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789 ХІІ(78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умови життя, необхідних для розвитку дитини. У національному законодавстві України право дитини на утримання, що також прямо кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття, знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3 ст. 181 СК України). Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках від заробітку (доходу) або у твердій грошовій сумі визначаються з урахуванням як положень ст. 182 СК України, так і положень ст. ст. 183, 184 СК України. Суд зазначає, що за загальним правилом свідченням матеріального становища платника аліментів є величина витрат на утримання особою себе та членів своєї сім`ї. В даному випадку судом встановлено, що відповідач є працездатним, має офіційне місце роботи: тренер-викладач з тхеквондо ВТВ у Комунальному закладі «Міська спеціалізована дитячо-юнацька спортивна школа олімпійського резерву» Дніпровської міської ради, отримує регулярний дохід у вигляді заробітної плати. Так, матеріалами справи підтверджено, що розмір заробітної плати відповідача складає січень 2021 року - 14 826 грн. 74 коп., лютий 2021 року - 17 711 грн. 16 коп., березень 2021 року - 17 711 грн. 16 коп., квітень 2021 року - 17 711 грн. 16 коп., травень 2021 року - 16 446 грн. 22 коп., червень 2021 року - 17 552 грн. 50 коп.), що свідчить про можливість відповідача в достатній мірі надавати матеріальну допомогу на утримання дитини. Суд вимушений критично віднестись до доводів сторони позивача з того приводу, що позивач має значно вищий дохід, аніж вказаний, та який начебто формується за рахунок переказів батьками дітей, що проходять тренування на базі Комунальному закладі «Міська спеціалізована дитячо-юнацька спортивна школа олімпійського резерву» Дніпровської міської ради, такому учаснику справи грошових сум, за проведення таких тренувань. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на стороні відповідача пояснили суду, що вони є батьками дітей, які тренуються у відповідача, і періодично ними дійсно здійснюються перекази на картковий рахунок відповідача грошових сум. Однак свідкам достеменно відомо, що цільове призначення таких переказів є витрати на закупівлю інвентаря для організації тренувань, або на організацію поїздок на міжнародні та національні змагання. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] на стороні позивача пояснила суду, що також періодично здійснює перекази на картковий рахунок відповідача грошових сум, однак підтвердити суду, те що свідок був очевидцем того, що такий відповідач витрачав грошові кошти саме на себе, як прибуток, а не для закупівлі інвентаря, організації поїздок на міжнародні та національні змагання тощо, такий свідок не зміг. Таким чином, в даному випадку на підтвердження обставин свого майнового стану сторона відповідача надала суду такий письмовий доказ як довідка про заробітну плату, що видана КЗ «Міська спеціалізована дитячо-юнацька спортивна школа олімпійського резерву» Дніпровської міської ради. У свою чергу стороною позивача не надано будь-яких доказів, які б відповідали встановленим процесуальним законом критеріям достатності, допустимості та належності на підтвердження факту майнового стану відповідача, відмінного від того, що підтверджений письмовими доказами, що надані відповідачем. Будь-яких інших доказів стосовно наявності у відповідача інших доходів, або належних йому на праві власності транспортних засобів чи нерухомості суду не надано. Суд зазначає із цього приводу, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 року у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19). Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статі 76, 77 ЦПК України). Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи, обов`язок доказування покладається на сторін, суд за власною ініціативою не може збирати докази. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності у цивільному процесі. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відтак суд вимушений відхилити доводи позивача про наявність у відповідача такого майнового стану , який би дозволяв сплачувати щомісячно аліменти у розмірі 25 000 грн. 00 коп. Суд також вказує, що аліменти повинні використовуватись виключно для задоволення потреб дитини, її гармонійного фізичного та духовного розвитку й не можуть слугувати для безпідставного збагачення отримувача аліментів. В даному випадку, заявляючи вимогу про стягнення аліментів у розмірі 25 000 грн. 00 коп. щомісячно, сторона позивача так і не спромоглась обґрунтувати суду на які потреби саме дитини мають бути щомісячно витрачені такі кошти у їх повному обсязі. Суд також вимушений критично віднестись до посилань відповідача на необхідність забезпечення та оплати фізичної охорони їй та дитини, оскільки такі доводи нічим об`єктивно не підтверджені. Також суд роз`яснює позивачу, що кошти на забезпечення розвитку здібностей дітей (відвідування гуртків та лікування) відносяться до додаткових витрат на утримання дітей, а не аліментних платежів. Так, за загальним правилом аліменти необхідні, щоб забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини. В окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Додаткові витрати, зумовлені особливими обставинами, можуть бути присуджені судом у вигляді конкретної суми, що підлягає одноразовій сплаті, або у вигляді щомісячних чи інших періодичних платежів, здійснюваних протягом певного строку чи постійно. Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами, і стягуватись за окремим позовом про стягнення саме додаткових витрат. В даному випадку таких вимог стороною позивача у вказаному позові не заявлялось. Таким чином, враховуючи встановлені судом обставини справи, розмір витрат, які несе позивач на утримання дитини, стан здоров`я та матеріальне становище самої дитини, підтверджене матеріальне становища платника аліментів, та беручи до уваги ту обставину, що обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, суд визначає розмір аліментів на дитину, з батька у відповідності до встановлених обставин, що мають значення для вирішення цього питання, та вимог закону, у розмірі 5 000 (п`ять тисяч) грн. 00 коп. щомісячно, але не менш 50 відсотків прожиткового мінімуму на утримання сина та до його повноліття, оскільки відповідач, будучи, батьком дитини зобов`язаний його матеріально утримувати. Суд вважає, вказаний розмір аліментів відповідає як інтересам самої дитини, так і узгоджується із фінансовими можливостями відповідача по справі, та одночасно з цим відповідає таким критеріям сімейних відносин як справедливість, добросовісність та розумність. Також на думку суду, сума аліментних платежів у розмірі 25 000 грн. 00 коп., які просить стягнути позивач, значно перевищує прожитковий мінімум для дитини відповідного віку, і стягненням судом такої суми на відповідача буде покладено практично повне утримання дитини. Таким чином, вказаний позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів підлягає лише частковому задоволенню, а саме в частині стягнення з відповідача аліментів на утримання малолітньої дитини: сина - [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі у розмірі 5 000 (п`яти тисяч) грн. 00 коп. від усіх видів заробітку (доходу) батька, щомісячно (з наступною індексацією відповідно до закону), але не менш 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття, на користь матері [PERSON] , починаючи з 30 квітня 2021 року. У задоволенні решти позовних вимог суд відмовляє з огляду на їх необґрунтованість. Згідно ч.1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, тобто з 30 квітня 2021 року. Відповідно до п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України, рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню. VІ. Розподіл судових витрат між сторонами. Оскільки відповідно до п.3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 № 3674-VI позивач звільнена від сплати судового збору за вимогу про стягнення аліментів, такий обов`язковий платіж підлягає стягненню з відповідача відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, в дохід держави в розмірі 908 грн. 00 коп. На підставі викладеного та

Outcome: partial