Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-13 00:00:00

Заявник [PERSON] через свого представника - адвоката Турчинського М.І. звернувся до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року, заінтересована особа: Шевченківський районний відділ у місті Запоріжжі Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області. Заяву обґрунтовано тим, що він народився [INFO] в с. Черепівське Запорізького району Запорізької області, де в подальшому навчався та працював на території Запорізької області. Станом на 24 серпня 1991 року [PERSON] постійно проживав на території України. На даний час заявник проживає на території Вільнянського (нині - Запорізького) району Запорізької області. Із даною заявою звернувся до суду з метою підтвердження громадянства для отримання паспорта громадянина України. Ухвалою суду від 01.09.2021 справу прийнято до розгляду за правилами окремого провадження. Ухвалою суду від 18.11.2021 до участі у справі в якості заінтересованої особи залучено Вільнянський сектор Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області. У судовому засіданні представник заявника заявлені вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити. Представник Вільнянського сектору Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, тому суд вважає за можливе проводити розгляд справи за відсутності представника заінтересованої особи. Представник Шевченківського районного відділу у місті Запоріжжі Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області в судове засідання також не з`явився, однак надав суду письмові пояснення, у яких зазначив, що враховуючи додані до заяви [PERSON] документи, можна припустити, що останній дійсно проживав на території України станом на 24 серпня 1991 року та 13 листопада 1991 року, остаточне рішення щодо питання про встановлення факту постійного проживання [PERSON] на території України станом на 24 серпня 1991 року представник заінтересованої особи покладає на розсуд суду. Заслухавши пояснення представника заявника, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що заявлені вимоги підлягають задоволенню, оскільки факт, який просить встановити заявник, знайшов своє підтвердження в судовому засіданні. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно зі ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючого документу та інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Належність та набуття громадянства України встановлюється на підставі Закону України "Про громадянство України" і може пов`язуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України "Про громадянство України", громадянами України є усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України. Про належність до громадянства України таких осіб може свідчити наявність у паспортах громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року чи 13 листопада 1991 року. Відповідно п. 7 "Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень", затвердженого Указом Президента України № 215 від 27 березня 2001 року, громадяни колишнього СРСР, які не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України станом на 13 листопада 1991 року, проходять процедуру встановлення їхньої належності до громадянства України. У таких випадках, одним із документів на підтвердження цієї обставини може бути рішення суду, яким підтверджується факт постійного проживання особи на території України станом на 24 серпня 1991 року або 13 листопада 1991 року. У пункті 44 вищевказаного Порядку встановлено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду. Суд зазначає, що, відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 9 Закону України "Про громадянство України", безперервне проживання на законних підставах на території України протягом останніх п`яти років є однією з умов прийняття до громадянства України. А стаття 1 цього Закону дає чітке визначення поняття "безперервне проживання на території України" та "проживання на території України на законних підставах". Безперервне проживання на території України - проживання в Україні особи, якщо її разовий виїзд за кордон у приватних справах не перевищував 90 днів, а в сумі за рік - 180 днів. Проживання на території України на законних підставах - проживання в Україні іноземця чи особи без громадянства, які мають у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року відмітку про постійну чи тимчасову прописку на території України, або зареєстрували на території України свій національний паспорт, або мають посвідку на постійне чи тимчасове проживання на території України, або їм надано статус біженця чи притулок в Україні. Розширене тлумачення цих понять та переліку умов, за яких можливе встановлення факту безперервного проживання та прийняття до громадянства України, Законом не передбачено. Так, відповідно до положень Закону України "Про громадянство України" і Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, заявник повинен, зокрема, подати документи, що підтверджують народження заявника на території України чи постійне проживання на ній, або підтверджують родинні відносини з такою особою, або рішення суду. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] (паспорт громадянина СРСР серії [NUMBER] , виданий 19 грудня 1978 року) народився [INFO] в с. Черепівське Запорізького району Запорізької області, про що свідчить запис акту про народження б/н від 18 червня 1962 року. 22 липня 1980 року [PERSON] закінчив повний курс середнього професійно-технічного училища № 29 м. Запоріжжя і здобув загальну середню освіту та професію слюсар-ремонтник ІІ розряду, про що свідчить диплом серії [NUMBER] , виданий 22 липня 1980 року. Згідно з дублікатом трудової книжки серії [NUMBER] , яка оформлена 29 березня 1988 року, [PERSON] з 22 березня 1985 року був прийнятий на Запорізьке автотранспортне підприємство № 22355 водієм 3 класу та 16 вересня 1987 року звільнений за власним бажанням. Загалом вказана трудова книжка містить 8 записів про роботу заявника протягом 1985-1991 років на різних підприємствах Запорізької області. Згідно з довідкою Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради, [PERSON] , [INFO] з 21 травня 1983 року по 01 жовтня 1996 року був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . А відповідно до довідки виконавчого комітету Московської сільської ради Вільнянського району Запорізької області № 216 від 27.08.2020, з 2002 року по теперішній час заявник проживає без реєстрації за адресою: [ADDRESS] . Отже, досліджені докази в їх сукупності, свідчать про те, що заявник проживав на території України станом на 24 серпня 1991 року та іншого місця проживання у нього не було. З урахуванням викладеного, а також з огляду на те, що для реалізації заявником своїх прав необхідним є визнання факту постійного проживання на території України, і саме цей факт має для заявника юридичне значення, суд вважає заяву обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Outcome: approved