Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-17 00:00:00

ТОВ «Перший український експертний центр» звернулось в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг. Посилається на те, що відповідно до рішення Правління ПАТ «ХК «Київміськбуд» (протокол № 29 від 15 серпня 2012 року) будинок за адресою: [ADDRESS] передано експлуатуючій організації ТОВ «Перший український експертний центр». ТОВ «Перший український експертний центр» прийняло зазначений житловий будинок на подальшу експлуатацію та обслуговування, що підтверджується актом приймання-передачі від 01 жовтня 2012 року. Відповідач є споживачем житлово-комунальних послуг у квартирі [ADDRESS] . Зазначена квартира належить відповідачу на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 05 листопада 2007 року. ЖУ «Південне» ДП «ЕКОС» та відповідач уклали договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій від 07 травня 2008 року про участь у витратах на утримання будинку та прибудинкової території в житловому будинку [ADDRESS] . Відповідачем періодично сплачувалась заборгованість за надані житлово-комунальні послуги, проте не в повному обсязі. За період з 01 січня 2016 року по 01 грудня 2019 року сума заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги складає 23017 гривень 32 копійки, інфляційні втрати - 4614 гривень 28 копійок, три проценти річних - 1830 гривень 65 копійок. Зазначена заборгованість відповідачем не сплачена. Підтвердженням надання позивачем житлово-комунальних послуг відповідачу є копії актів про надання послуг, приймання послуг, здачі-приймання робіт, копії договору № 107-0 на технічне обслуговування пожежних систем від 15 листопада 2012 року, договору № 2/1848-К-12 на вивезення та знешкодження (захоронення) твердих побутових відходів від 01 жовтня 2012 року, договору № 09-345, Підрядного договору № 16-08-2013-то від 01 серпня 2013 року, договору № 47 від 01 жовтня 2012 року. Ухвалою судді Солом`янського районного суду м. Києва від 23 червня 2020 року позовну заяву залишено без руху. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 14 серпня 2020 року відкрито спрощене позовне провадження у справі. З відзиву на позовну заяву відповідача вбачається, що вона просить відмовити в задоволенні позову. Зазначає про те, що у 2010 році вона змінила прізвище на « [PERSON] », що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу від 09 лютого 2020 року. До 01 жовтня 2012 року управляючою компанією будинку було ЖУ «Південне» ДП «ЕКОС», з яким у неї дійсно був укладений договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій від 07 травня 2008 року. Заборгованість у неї відсутня. Позивач, порушивши норми законодавства, 01 жовтня 2012 року прийняв житловий будинок на подальшу експлуатацію та обслуговування згідно акту приймання-передачі, який не був належним чином оформлений, зокрема, на ньому відсутні підписи власників житлових та нежитлових приміщень у будинку. Таким чином, позивачем було здійснено самовільне захоплення будинку без дозволу власників. Позивач не уклав з нею договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, а також ніколи не надсилав їй пропозицію та проект договору. Просить застосувати строки позовної давності до вимог позивача, оскільки останній просить стягнути заборгованість за період з 01 жовтня 2012 року по 01 грудня 2018 року, а також пеню та інфляційні витрати за період з січня 2016 року по лютий 2020 року. З письмових пояснень представника позивача вбачається, що ТОВ «Перший український експертний центр» відповідно до акту приймання-передачі житлового комплексу прийняло житловий будинку за адресою: [ADDRESS] з 01 жовтня 2012 року. Зазначений акт завірено належним чином. Позивач є виконавцем якісних житлово-комунальних послуг з утримання будинку та прибудинкової території, а не управителем будинку. Відсутність укладеного договору не є підставою для відмови у оплаті житлово-комунальних послуг, оскільки споживачі зобов`язані оплатити такі послуги, якщо вони фактично користуються ними. Відсутність договору не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Зазначено, що 25 квітня 2016 року ТОВ «Перший український експертний центр» подало до суду заяву про видачу судового наказу про стягнення заборгованості з [PERSON] . Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 11 травня 2016 року у прийнятті заяви про видачу судового наказу було відмовлено. Таким чином, звернення у квітні 2016 року з заявою про видачу судового наказу перериває перебіг строку позовної давності. Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, особи, які беруть участь у справі, не викликались. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що відповідно до рішення Правління ПАТ «ХК «Київміськбуд» (протокол № 29 від 15 серпня 2012 року) будинок за адресою: [ADDRESS] передано експлуатуючій організації ТОВ «Перший український експертний центр» (т. 1, а.с. 23-24). ТОВ «Перший український експертний центр» прийняло зазначений житловий будинок на подальшу експлуатацію та обслуговування, що підтверджується актом приймання-передачі від 01 жовтня 2012 року (т. 1, а.с. 25-28). Підтвердженням надання позивачем житлово-комунальних послуг відповідачу є копії актів про надання послуг, приймання послуг, здачі-приймання робіт, копії договору № 107-0 на технічне обслуговування пожежних систем від 15 листопада 2012 року, договору № 2/1848-К-12 на вивезення та знешкодження (захоронення) твердих побутових відходів від 01 жовтня 2012 року, договору № 09-345, Підрядного договору № 16-08-2013-то від 01 серпня 2013 року, договору № 47 від 01 жовтня 2012 року (т. 1, а.с. 46-251). ЖУ «Південне» ДП «ЕКОС» та відповідач уклали договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій від 07 травня 2008 року про участь у витратах на утримання будинку та прибудинкової території в житловому будинку [ADDRESS] (т. 1, а.с. 39-40). Відповідач є споживачем житлово-комунальних послуг у квартирі [ADDRESS] . Зазначена квартира належить відповідачу на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 05 листопада 2007 року (т. 1, а.с. 41-42). Відповідач у відзиві зазначила про те, що у 2010 році вона змінила прізвище на « [PERSON] », що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу від 09 лютого 2020 року. З позову вбачається та не заперечується відповідачем у відзиві факт того, що остання споживає житлово-комунальні послуги за адресою: [ADDRESS] . Позивач звернувся в суд з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг та просить суд стягнути з останньої: -основний борг за спожиті житлово-комунальні послуги за період з 01 січня 2016 року по 01 грудня 2019 року у розмірі 23017 гривень 32 копійки; -інфляційні втрати в сумі 4614 гривень 28 копійок; -три проценти річних в розмірі 1830 гривень 65 копійок. З відзиву вбачається, що до 01 жовтня 2012 року управляючою компанією будинку було ЖУ «Південне» ДП «ЕКОС», з яким у неї дійсно був укладений договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій від 07 травня 2008 року. Позивач, порушивши норми законодавства, 01 жовтня 2012 року прийняв житловий будинок на подальшу експлуатацію та обслуговування згідно акту приймання-передачі, який не був належним чином оформлений, зокрема, на ньому відсутні підписи власників житлових та нежитлових приміщень у будинку. Таким чином, позивачем було здійснено самовільне захоплення будинку без дозволу власників. Позивач не уклав з нею договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, а також ніколи не надсилав їй пропозицію та проект договору. Відповідно до статей 156, 162 ЖК України власник та члени його сім`ї зобов`язані своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги щомісячно у встановлені строки. Згідно зі ст. 179 ЖК України користування будинками (квартирами) державного і громадського житлового фонду, фонду житлово-будівельних кооперативів, а також приватного житлового фонду та їх утримання здійснюється з обов`язковим додержанням вимог Правил користування приміщеннями жилих будинків і при будинковими територіями, які затверджуються Кабінетом Міністрів України. Відповідно до п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 572 від 08 жовтня 1992 року зі змінами внесеними Постановою Кабінету Міністрів України від 24 січня 2006 року № 45 власники квартир зобов`язані оплачувати надані житлово-комунальні послуги. Позивач посилається на те, що між сторонами існують фактичні договірні відносини з приводу надання житлово-комунальних послуг, проте відповідач належним чином не виконує зобов`язання по оплаті таких послуг, що призвело до виникнення заборгованості. Згідно з пунктів 5, 10 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами; у разі несвоєчасного здійснення платежів за житлово-комунальні послуги сплачувати пеню в розмірах, установлених законом або договорами про надання житлово-комунальних послуг. Відповідно до статей 66, 67, 162 ЖК України за користування житловим приміщенням, що належить громадянинові на праві приватної власності, сплачується плата за утримання будинку, прибудинкової території та плата за спожиті комунальні послуги. Статтею 322 ЦК України передбачено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Утримання майна власників квартир (будинку та прибудинкової території) здійснюється ними шляхом оплати всіх витрат по утриманню експлуатуючій організації. У ст. 526 ЦК України зазначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Судом безспірно встановлено, що позивачем надаються комунальні послуги відповідачу як власнику квартири. Фактично, на час звернення до суду з позовом, відповідач має заборгованість перед позивачем, що підтверджується наданим суду розрахунком. Відповідно до ч. 7 ст. 18 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» місцева державна адміністрація регулює ціни та тарифи за виконання робіт та надання житлово-комунальних послуг підприємствами, а також визначає і встановлює норми їх споживання, здійснює контроль за їх додержанням. Згідно з ч. 1 ст. 10 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» ціни (тарифи) на житлово-комунальні послуги встановлюються за домовленістю сторін, крім випадків, коли відповідно до закону ціни (тарифи) є регульованими. У такому разі ціни (тарифи) встановлюються уповноваженими законом державними органами або органами місцевого самоврядування відповідно до закону. Статтею 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Позивач звернувся в суд з позовом про стягнення з відповідача заборгованості, що за період з 01 січня 2016 року по 01 грудня 2019 року у розмірі 23017 гривень 32 копійки. На підтвердження своїх доводів надав суду розрахунок заборгованості (т. 1, а.с. 19-21). Доказів на спростування наданого позивачем розрахунку заборгованості відповідачем суду не надано. Зокрема, не надано інший розрахунок, який би спростовував нарахування позивача. Оцінивши наданий позивачем розрахунок боргу, суд вважає, що позивач обґрунтовано нарахував зазначені суми і вважає за можливе покласти їх в основу рішення суду. Також, відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Враховуючи те, що правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, тому суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача суму інфляційних втрат в розмірі 4614 гривень 28 копійок та три проценти річних у розмірі 1830 гривень 65 копійок. Відповідач просить застосувати наслідки спливу позовної давності. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність установлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Частиною 2 ст. 258 ЦК України визначено, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Згідно ч. 1, 5 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Позивач просить стягнути заборгованість за період з 01 січня 2016 року по 01 грудня 2019 року. 25 квітня 2016 року ТОВ «Перший український експертний центр» подало до суду заяву про видачу судового наказу про стягнення заборгованості з [PERSON] . Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 11 травня 2016 року у прийнятті заяви про видачу судового наказу було відмовлено (т. 1, а.с. 6). Відповідно до частин 2, 3 ст. 264 ЦК України позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Враховуючи вимоги ст. 264 ЦК України, позовна давність перервалась в момент подання ТОВ «Перший український експертний центр» до суду заяви про видачу судового наказу про стягнення заборгованості з [PERSON] - 25 квітня 2016 року. Суд вважає за необхідне застосувати строк позовної давності, оскільки з матеріалів справи вбачається, що ТОВ «Перший український експертний центр» звернулось до Солом`янського районного суду м. Києва з позовною заявою 15 червня 2020 року, проте просить стягнути заборгованість з відповідача за період з 01 січня 2016 року по 01 грудня 2019 року, тобто без урахування трирічного строку позовної давності. Стороною позивача до суду не подавалось будь-яких заяв щодо поважності причин пропуску строку позовної давності за період з 26 квітня 2019 року по 15 червня 2020 року. За таких обставин, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позову в межах строку позовної давності, починаючи з липня 2017 року по 01 грудня 2019 року. З розрахунку заборгованості вбачається, що сума основного боргу за період з липня 2017 року по 01 грудня 2019 року складає 15619 гривень 73 копійки, що й підлягає стягненню з відповідача. Позивач також просить стягнути з відповідача інфляційне збільшення заборгованості та три проценти річних. Частиною 2 ст. 625 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Враховуючи те, що правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, тому суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача суму інфляційних втрат та три проценти річних. Позивачем наданий суду розрахунок заборгованості відповідача, який відповідає вимогам закону (т. 1, а.с. 22). Період прострочення сплати за житлово-комунальні послуги складає з липня 2017 року по лютий 2020 року. Інфляційне збільшення боргу за цей період становить 2577 гривень 28 копійок, а три проценти річних - 1383 гривні 48 копійок. За таких обставин, стягненню з відповідача підлягає 2577 гривень 28 копійок інфляційного збільшення суми боргу та три проценти річних у розмірі 1383 гривні 48 копійок. З огляду на наведене, позовна заява підлягає задоволенню частково. З урахуванням часткового задоволення позовних вимог, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 2102 гривні.

Outcome: partial