Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-17 00:00:00

01.11.2021 позивач [PERSON] звернулася до Балаклійського районного суду Харківської області із позовною заявою до ТОВ «Курганський бройлер», у якій просить стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі за період з січня 2021 по 07.04.2021 у сумі 19363,60 грн, середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні у сумі 21728,25 грн. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначила, що 27.02.2017 на підставі наказу № 24 КБ/к від 24.02.2017 вона була прийнята на роботу до ТОВ «Курганський бройлер» на посаду пташниці птахоферми № 2 цеху бройлерного птахівництва. 07.04.2021 позивач звільнена з ТОВ «Курганський бройлер» за власним бажанням згідно наказу № 72 КБ/к-з від 07.04.2021. У період часу 01.01.2021 - 07.04.2021 відповідач не сплачував позивачу заробітну плату, а також не сплачував податки як за найманого працівника. На день звільнення 07.04.2021 відповідач не здійснив повного розрахунку із позивачем. 30.04.2021 позивачем на адресу відповідача направлено заяву про виплату нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку, компенсацію за час затримки у виплаті середньої заробітної плати з урахуванням індексу зростання цін, а також видачу довідки про суму заборгованості по заробітній платі та інших документів. Однак конверт із заявою не було вручено відповідачу, він повернувся на адресу позивача з відміткою поштової служби «повертається за закінченням терміну зберігання». Позивач у судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву, у якій просить розглянути справу за її відсутності, позовні вимоги підтримала. Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, про час та місце його проведення повідомлявся належним чином, шляхом направлення судової повістки про виклик до суду за його місцезнаходженням. Причини неявки суду не повідомив, відзив не подав. За загальним правилом частини першої статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. При цьому відповідно до частини четвертої названої статті Кодексу у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Із огляду на це та, ураховуючи одночасне існування умов, перелічених у частині першій статті 280 ЦПК України, визнавши достатніми наявні в справі матеріали для встановлення прав і взаємовідносин сторін, суд за згодою позивача, вважає за можливе розглянути справу за відсутності належно повідомленого про судове засідання відповідача з дотриманням встановлених законом вимог і постановити заочне рішення. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу згідно ч.2 ст.247 ЦПК України не здійснювалось. У відповідності до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом установлено, що 27.02.2017 на підставі наказу № 24 КБ/к від 24.02.2017 [PERSON] була прийнята на роботу до ТОВ «Курганський бройлер» на посаду пташниці птахоферми № 2 цеху бройлерного птахівництва. 07.04.2021 позивач звільнена з ТОВ «Курганський бройлер» за власним бажанням згідно наказу № 72 КБ/к-з. Відповідні записи є у трудовій книжці, яка у відповідності до п.1.1 «Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників», затвердженої наказом № 57 від 29.07.1993, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17.08.1993 за № 110, є основним документом про трудову діяльність працівника (а.с.6-8). 05.05.2021 позивач [PERSON] звернулася до ТОВ «Курганський бройлер» із заявою, про виплату нарахованої, але невиплаченої заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку, компенсацію за час затримки у виплаті середньої заробітної плати з урахуванням індексу зростання цін, а також видачу довідки про суму заборгованості по заробітній платі та інших документів, адресована керівнику ТОВ «Курганський бройлер» (а.с. 9-10). У відповідності до ч.1 ст.21 ЗУ «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом (ст. 43 Конституції України). Частиною 5 статті 97 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) передбачено, що оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються власником або уповноваженим ним органом після виконання зобов`язань щодо оплати праці. Згідно з ч.1 ст.24 Закону України «Про оплату праці» та ч.1 ст.115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Своєчасність та обсяги виплати заробітної плати працівникам не можуть бути поставлені в залежність від здійснення інших платежів та їхньої черговості (Частина 6 статті 24 Закону України «Про оплату праці»). Затримка виплати заробітної плати навіть на один і більше днів є порушенням строків виплати згідно зі ст.241-1 КЗпП України. Згідно з ч.1 ст.47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Статтею 116 КЗпП передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Відповідно до ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум, у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день Фактичного розрахунку («вимушений прогул»). У відповідності до ст.2 Закону України «Про відпустки» право на відпустки забезпечується гарантованим наданням відпустки визначеної тривалості із збереженням на її період місця роботи (посади), заробітної плати (допомоги) у випадках, передбачених цим Законом; забороною заміни відпустки грошовою компенсацією, крім випадків, передбачених ст. 24 цього Закону, коли, при звільненні працівника з підприємства йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні відпустки. У такому випадку заява про компенсацію не пишеться, а підприємство повинно провести всі необхідні розрахунки з працівником. У випадку затримки виплати заробітної плати працівник має право відповідно до ст.34 Закону «Про оплату праці» звертатись до роботодавця з метою компенсування втрати частини заробітної плати в зв`язку із порушенням строків її виплати - відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари й тарифів на послуги. Згідно із Законом «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», підприємствами, установами, організаціями усіх форм власності та господарювання провадиться компенсація втрати частини заробітної плати своїм працівникам у будь-якому разі затримки виплати нарахованої заробітної плати на один і більше календарних місяців, незалежно від того, чи була в цьому вина роботодавця. У разі, якщо власник, або уповноважений ним орган чи особа, відмовиться виплачувати компенсацію, працівник має право звернутися з позовом до суду про стягнення цієї компенсації. Аналіз зазначених норм свідчить про те, що всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день його звільнення. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать; у разі невиконання такого обов`язку з вини власника або уповноваженою ним органу наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність. Згідно зі ст.34 Закону України «Про оплату праці» компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Статтями 1 і 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Компенсація громадянам втрат частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти, зокрема, і заробітну плату. Згідно з пп. 2, 3.4 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 N 159 компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати (далі - компенсація) проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з 1 січня 2001 року. Компенсації підлягають такі грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру, зокрема заробітна плата (грошове забезпечення). Сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100. Згідно зі ст.233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Із огляду на викладене, суд убачає наявність правових підстав для стягнення з відповідача суми заборгованості по заробітній платі за період з 01.01.2021 по 07.04.2021 та середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні. Оскільки відсутні відомості про розмір заборгованості по заробітній платі, про невикористані відпустки, а відповідачем таких відомостей не надано, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача заборгованості по заробітній платі за період 01.01.2021-07.04.2021 у сумі 19363,60 грн на підставі розрахунку, наданого позивачем. У частині стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні, суд приходить наступного. Позивачем зазначений період затримки у проведенні розрахунку тривалістю 145 днів, тоді як період з моменту звільнення до моменту звернення до суду становить 207 днів. Згідно з п.2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 N 100 середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, із якою пов`язана відповідна виплата. Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці робот. Згідно з п.8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 N 100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. При проведенні розрахунку судом використані дані, зазначені у довідці ОК-7, виданої Пенсійним фондом України від 19.05.2021 (а.с. 11-13). Заробітна плата позивача за два місяці (листопад-грудень 2020) складає: 6283,22 грн + 3057,95 грн = 9341,17 грн. Середньомісячна заробітна плата: 9341,17 грн : 2 (міс.) = 4670,59 грн. Середньоденна заробітна плата: 9341,17 грн : 61 день = 153,13 грн. Відтак, сума середнього заробітку за час затримки розрахунку за період 08.04.2021-31.10.2021 (207 днів) становить: 153,13 грн х 207 день = 31697,91 грн. Із проведеного судом розрахунку вбачається, що розмір середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні, що підлягає стягненню, перебільшує розмір, заявлений позивачем у позовній заяві. Разом із тим, у відповідності до ч.1 ст.13 ЦПК України суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно збільшити їх розмір у частині суми середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні, яка підлягає стягненню з відповідача, а відтак приходить до висновку про задоволення позовних вимог у розмірі, заявленому позивачем. Як вбачається з матеріалів справи, позивача звільнено від сплати судового збору на підставі п.1 ч.1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір», при цьому при подачі позову судовий збір підлягав сплаті у розмірі 908,00 грн. Унаслідок задоволення позову, судовий збір у сумі 908,00 грн у відповідності до ст.141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved