Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-16 00:00:00

[PERSON] звернувся до Рівненського міського суду Рівненської області з\~позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, в якому просить розірвати шлюб між ним та [PERSON] , зареєстрований 28 липня 2002 року Демидівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Дубенському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів). Позивач позовні вимоги мотивує тим, що з відповідачем по справі орієнтовно з 2011 року не ведуть спільного господарства, шлюбних відносин не підтримують, між ними відсутнє порозуміння, любов та повага. Продовжувати такий шлюб він не бажає. Подальше спільне життя з відповідачем і, відповідно, збереження шлюбу суперечить його інтересам. Вказав, що сім`я розпалася остаточно, зберегти її неможливо, а тому просить суд шлюб розірвати. Одночасно в позові позивач просив розгляд справи проводити за його відсутності. Ухвалою суду від 22 вересня 2021 року прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі. Перше судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 19 жовтня 2021 року на 10 год. 30 хв. (а.с.15,16). В судове засідання 19 жовтня 2021 року відповідач не з"явилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена заздалегідь та належним чином, проте 19 жовтня 2021 року подала до суду клопотання про відкладення розгляду справи, задля можливості подачі відзиву на позовну заяву (а.с. 20), що стало підставою для відкладення розгляду справи . Розгляд справи був відкладений на 22 листопада 2021 року. 19 листопада 2021 року відповідач подала до суду відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що вони з позивачем та їх сином з моменту придбання спільного житла і по сьогоднішній день проживають однією сімєю за адресою: [ADDRESS] , ведуть спільний побут, відпочивають разом, беруть спільну участь у громадській організації «Cruisers MCC Rivne», кожен з них має свої сімейні обов`язки, про що надала до суду в якості доказів сімейні фото. Вказала, що з позивачем у шлюбі 19 років, протягом яких вони мали хороші сімейні стосунки. Вважає, що жодних вагомих причин для розірвання шлюбу вона не вбачає, така поведінка позивача та бажання позивача розірвати їх дружню родину суперечить і його дійсній волі та не тільки їх інтересам, а й інтересам спільного сина, який зараз навчається у випускному 11-му класі та якому може бути завдано невиправдані психологічні травми у випадку розірвання шлюбу (а.с. 22-28). В судовому засіданні 22 листопада 2021 року відповідач просила суд про надання строку на примирення. Зважаючи на викладене, суд відклав розгляд справи на 17 грудня 2021 року. В судовому засідання 17 грудня 2021 року відповідач знову просила суд відкласти розгляд справи, оскільки має надію на примирення з позивачем, що стало підставою для відкладення розгляду справи. Розгляд справи відкладений на 17 січня 2022 року. В судове засідання призначене на 17 січня 2022 року відповідач не з"явилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена заздалегідь та належним чином, проте 13 січня 2022 року подала до суду клопотання про відкладення розгляду справи, у зв`язку з хворобою, однак доказів поважності неявки в судове засідання не надала. Враховуючи, що відповідач не надала суду підтверджуючих документів, свого перебування на лікарняному, у зв`язку з хворобою, суд визнав, що відповідач не з`явилася в судове засідання на 17 січня 2022 року без поважних причин. За змістом статей 43,44\~ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. На осіб, які беруть участь у справі, покладається загальний обов`язок - добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки. При цьому під добросовісністю необхідно розуміти таку реалізацію прав і виконання обов`язків, що передбачають користування правами за призначенням, здійснення обов`язків в межах, визначених законом, недопустимість посягання на права інших учасників цивільного процесу, заборона зловживати наданими правами. Відповідно до частини другої статті 233\~ЦПК України суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку в разі неявки у судове засідання учасника справи щодо якого немає відомостей про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін або їх представників, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні за їх відсутності. Відповідач [PERSON] скористалася своїм правом щодо надання відзиву на позовну заяву із долученням до нього відповідних доказів, у якому виклала свої заперечення щодо вимог сторони позивача. За таких обставин, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності відповідача [PERSON] , оскільки наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи. Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» від 07 липня 1989 року, виходить з того, що у випадках коли поведінка учасників судового засідання свідчить про умисний характер їх дій направлений на невиправдане затягування процесу чи зловживання своїм процесуальним правом, суд має реагувати на вказані випадки законними засобами, аби не було зневільовано ключовий принцип - верховенство права, в тому числі проводити судове засідання у відсутність особи, якщо таке затягування може нашкодити справі чи іншим учасникам справи. Вимога про розумний строк покладає на суд обов`язок розглянути і вирішити справу без невиправданих зволікань, що дасть можливість надати особі своєчасний захист її прав, свобод та інтересів. Строк розгляду і вирішення справи може вважатися розумним, якщо судовий захист правам особи надано своєчасно. Важливою гарантією права на справедливий судовий розгляд є розгляд справи упродовж «розумного строку», що гарантує ст. 6 Європейської конвенції. Вказана гарантія підкреслює важливість того, що правосуддя повинно здійснюватися без затримок, які можуть підірвати його ефективність та довіру до нього. Приймаючи до уваги ч.1\~ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~Ради Європи від 4 листопада 1950 року, що набрала чинності для України 11.09.1997 року, яка передбачає право кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, а відтак суд вважає можливим проводити розгляд справи за відсутності відповідача. Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, оцінивши їх в сукупності, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, встановив таке. Відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] ,\~сторони зареєстрували\~шлюб 28 липня 2002 року Демидівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Дубенському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), актовий запис № 19. Судом встановлено і дана обставина визнана сторонами, що у сторін є спільна неповнолітня дитина: [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ч.1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обгрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Враховуючи, що обставини щодо наявності спільної неповнолітньої дитини сторонами визнаються, обгрунтованого сумніву щодо достовірності та добровільності їх визнання у суду немає, а відтак, вони не підлягають доведенню в судовому засіданні. Відповідно до частини другої\~статті 3 СК України сім"ю складають особи, які спільно проживають, пов"язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. За визначенням поняття шлюбу, наведеним у частині першій\~статті 21 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до\~ст.109 СК України\~шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права. Відповідно до вимог\~статті 112 СК України, якою визначено підстави для розірвання шлюбу за позовом одного з подружжя, суд з"ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. З позову вбачається, що позивач не бажає підтримувати подружніх стосунків з відповідачем. Подальше збереження шлюбу та спільне проживання неможливе та суперечить інтересам позивача. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу (ч.ч. 3, 4 ст. 56 Сімейного кодексу України далі СК). Згідно до ч. 1 ст. 110 СК позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Відповідно до ч.3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Відповідач в ході розгляду справи вказала, що вважає, що шлюб можливо зберегти, проте жодних належних доказів, які б підтверджували факт спрямований на збереження сім"ї суду не надала. Ураховуючи особливий характер сімейних відносин та їх об`єктивну недоступність для оточуючих, суд не вправі покладати в рішенні обов`язку збереження сім`ї на одного з подружжя, як просить відповідач, при наявності на це категоричного заперечення позивача. Оскільки \~сторони не\~підтримують сімейних\~відносин,\~позивач заперечує\~проти можливості\~відновлення подружніх\~стосунків та\~вказує на\~те,\~що вони\~не підтримують\~шлюбних стосунків,\~кожен з\~них живе\~своїми інтересами\~та вжиті судом заходи примирення подружжя, шляхом неодноразового відкладення розгляду справи позитивних наслідків не дали, відтак наявні правові підстави для задоволення позову, а тому суд приходить до висновку, шлюб між сторонами слід розірвати. Суд вважає за необхідне роз`яснити, що згідно абзацу 2 ч. 3 ст. 115 СК України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище (ч. 1 ст. 113 СК). На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved