Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-19 00:00:00

09.07.2021 року до суду звернулася позивач [PERSON] , в інтересах малолітньої дитини, [PERSON] , з позовом про позбавлення батьківських прав, встановлення опіки, призначення опікуна стягнення аліментів до відповідача [PERSON] , третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору : Верхівцевська міська рада Дніпропетровської області 07.09.2021 року отримана довідка про реєстрацію місця проживання відповідачів - фізичних осіб. 08.09.2021 року ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області відкрите провадження у справі та справу призначено до розгляду в підготовчому судовому засіданні на 18.11.2021року. 18.11.2021 року проведене підготовче судове засідання та справа призначена до судового розгляду на 18.11.2021 року. 18.11.2021 року в судовому засіданні оголошена перерва до 20.01.2022 року Учасникам розгляду справи роз`яснені права та обов`язки відповідно до 43, 44, 49 ЦПК України. 20.01.2020 року в судовому засіданні оголошена вступна та резолютивна частина рішення. Згідно заявлених позовних вимог позивач просить позбавити батьківських прав відповідача по відношенню до його малолітньої доньки - [PERSON] , [INFO] , встановити над нею опіку та призначити її опікуном малолітньої - [PERSON] , [INFO] , і стягнути з відповідача аліменти на утримання малолітньої - [PERSON] , [INFO] , в розмірі ј частини всіх видів його заробітку (доходу) але не менше 50% відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на наступне: відповідач є батьком малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] . В порушення ст.ст. 150, 180 СК України, згідно яких батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, забезпечувати здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати до самостійного життя, поважати дитину, утримувати дитину до досягненню нею повноліття, відповідач [PERSON] , ухиляється від виконання цих своїх обов`язків, не бажає займатись вихованням своєї неповнолітньої доньки. На сьогоднішній день [PERSON] проживає разом з нею та перебуває на її повному утриманні. Відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, не згадує про дитину, не приймає у часті у її вихованні, не турбується її життям і здоров`ям. [PERSON] не проводить з ним часу, не спілкується, так як відповідач не бажає це роботи. Батько самоусунувся від виконання батьківських обов`язків. Відповідач нотаріально засвідчив свою відмову від своєї доньки [PERSON] та дав згоду на її проживання з нею, її рідною бабусею. Її донька, [PERSON] , на момент смерті, не проживала з відповідачем та перебувала у шлюбі з [PERSON] , який замінив дівчинці батька, та до цих пір виконує всі обов`язки по вихованню та утриманню дівчинки в добровільному порядку Необхідність захисту прав та законних інтересів неповнолітньої дитини й стало підставою звернення із позовом до суду. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала повному обсязі, та просила їх задовольнити, давши пояснення фактично викладені в позовній заяві. Відповідач в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував, посилаючись на те, що відсутні підстави для позбавлення його батьківських прав. Він має умови для проживання з ним дитини, так як отримав у спадщину батьківський дім. Його цивільна дружина не заперечує проти проживання з ним дитини. Хоч він і мало спілкувався із донькою, але буде робити все, щоб налагодити спілкування з нею Представник третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору служби у справах дітей Верхівцевської міської ради в судове засідання не з`явився, подавши заяви про розгляд справи у його в відсутність. Письмових пояснень суду не надав Відповідно до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку , встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України Про судоустрій і статус суддів є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України. За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту. Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред`явлений позов, тобто, законодавець пов`язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб`єктивних прав або законних інтересів позивача. Суд, заслухавши учасників розгляду справи, думку дитини, дослідивши матеріали справи приходить до таких висновків. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] , є батьком малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження, згідно якого відповідач записаний батьком дитини. В порушення ст.ст. 150, 180 СК України, згідно яких батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, забезпечувати здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати до самостійного життя, поважати дитину, утримувати дитину до досягненню нею повноліття, як встановлено в судовому засіданні відповідач [PERSON] , ухиляється від виконання цих своїх обов`язків, не бажає займатись вихованням та утриманням своєї неповнолітньої доньки. Відповідно до п. 2 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона , він ухиляються від своїх обов`язків по вихованню дитини. Судом встановлено, що малолітня- [PERSON] , [INFO] проживає разом з позивачкою, яка доводиться їй бабусею. Мати дівчинки, [PERSON] , померла [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть. З пояснень позивача встановлено, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, не згадує про дитину, не приймає у часті у її вихованні, не турбується її життям і здоров`ям. [PERSON] не проводить з ним часу, не спілкується, так як відповідач не бажає це роботи. Батько самоусунувся від виконання батьківських обов`язків. Після минулого судового засідання батько лише один раз відвідав доньку, 09 січня 2022 року, взяв її до себе додому, але через незначний проміжок часу повернув. На запитання де була дитина, дівчинка відповіла, що була у дядька, хоч знає, що відповідач є її батьком. Також позивачка пояснила, що вона зверталась до відповідача за матеріальною допомогою для дитини, але останній відмовився її надати та сказав, щоб таку допомогу надав другий чоловік її покійної доньки. Свідок [PERSON] , в судовому засіданні пояснив, що він перебував у шлюбі з матір`ю дитини. Дитина до смерті матері проживала разом з ними. За три роки, що вони жили разом, батько жодного разу не брав дитину до себе та не відвідав її. Навіть коли дитина гуляла і батько зустрічав її на вулиці, не завжди спілкувався з дитиною, повідомляючи, що він зайнятий. Після смерті матері відповідач лише два рази взяв до себе дитину. Одного разу на день народження та подарував ляльку, а інший раз нещодавно на 40 хвилин та повернув назад. Відповідач нотаріально засвідчив свою відмову від своєї доньки, [PERSON] , та дав згоду на її проживання з нею, її рідною бабусею, що підтверджується копією заяви. Дитина в силу свого віку в судовому засіданні не допитувалась. Відповідно до висновку органу опіки та піклування Верхівцевської міської ради, останній визнане за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] , по відношенню до його малолітньої доньки - [PERSON] , [INFO] . Відповідно до п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 20 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (далі - Постанова) позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Згідно з абз. 2 п. 18 вищезгаданої постанови Пленуму Верховного Суду України, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які ухиляються від виконання своїх обов`язків з виховання дітей або зловживають своїми батьківськими правами, жорстоко поводяться з дітьми, шкідливо впливають на них своєю аморальною, антигромадською поведінкою. При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьками обов`язків по вихованню, а також встановити, що батько ухиляється від їх виконання свідомо, тобто, що систематично, незважаючи на всі інші заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки, і, такі засоби впливу виявилися безрезультатними. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року (далі - Декларація), у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю (батьком). Також, ВССУ у справі №211/559/16-ц від 01.11.2017 року зауважив, що позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини та допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Оцінюючи всі надані суду докази в їх сукупності, суд вважає доведеним факт ухилення відповідача від виховання дитини, який підтверджується наданими позивачем доказами. Батько хоч і характеризується позитивно, забезпечений житлом, але свідомо самоусунувся від виховання дитини. Після смерті матері дитини, не вирішив питання щодо повернення дитини у свою сім`ю, а погодився на те, щоб дитина перейшла під опіку бабусі, позивача у справі, подавши нотаріально посвідчену заяву. Дитина майже не знає відповідача та не називає його батьком. У відповідача відсутні будь-які суттєві перешкоди, які б заважали виконувати йому свої батьківські обов`язки, оскільки відповідач проживає в одному населеному пункті з дитиною, офіційно не працює, тому має можливість приймати участь у вихованні дитини. спілкуватись з нею, але цього не виконує. В минулому судовому засіданні судом зверталась увага відповідача на необхідність налагодження контакту з дитиною, та поступового вирішення питання про повернення її в свою сім`ю, але батько лише один раз за досить тривалий період взяв дитину до себе на незначний період часу. І такі дії відповідач здійснив незадовго до наступного судового засідання, а до того не знайшов часу, щоб відвідати дитину, поспілкуватись з нею, налагодити з нею контакт, забезпечити дозвілля дитини при святкуванні Новорічних свят, Святого Миколая, подарувати подарунки, створити для дитини атмосферу тепла, доброзичливості та любові. В свою чергу дитина проживає з бабусею, звикла до неї, до її сім`ї, а також прихильно ставиться до свого вітчима, який на відміну від батька приймає участь у вихованні дитини та її матеріальному забезпеченні. Виходячи з вищевикладених обставин, суд у відповідності із обраним позивачем способом захисту порушених прав малолітньої дитини, вважає за доцільне задовольнити позовні вимоги та позбавити відповідача батьківських прав по відношенню до його малолітньої доньки - [PERSON] , [INFO] . При цьому суд враховує найвищі інтереси дитини, яка звикла до бабусі та вітчима, вважає їх своєю сім`єю. В свою чергу дитина майже не знає батька. Звертається до нього як до чужої людини. Відповідач не скористався наданою йому можливістю та не налагодив належного контакту з донькою. Ні до суду ні до іншого органу не звернувся із проханням про повернення йому дитини, визначити місце її проживання разом з ним. Тому при відмові у задоволенні позовних вимог дитина так і залишиться проживати із позивачкою,. Але остання буде позбавлена можливості здійснювати належну опіку над дитиною, так як не буде наділена правами опікуна. Відповідно до ст. 58 ЦК України - Опіка встановлюється над малолітніми особами, які є сиротами або позбавлені батьківського піклування, та фізичними особами, які визнані недієздатними. Оскільки судом ухвалюється рішення про позбавлення відповідача батьківських прав, суд вважає, що позовні вимоги про встановлення опіки над малолітньою [PERSON] , [INFO] , та призначення позивача її опікуном також підлягають задоволенню. Оскільки дитина проживає разом з позивачкою. Відповідно до наданих доказів позивачка забезпечена житлом, та створила належні умови для проживання дитини. Працює, отримує заробітну плату. До кримінальної відповідальності не притягувалась, характеризується позитивно, відповідно до поданого медичного висновку може виконувати обов`язки опікуна Відповідно до ч. 3 ст. 166 СК України, - при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Суд вважає за потрібне стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини - [PERSON] , [INFO] , в розмірі ј частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% від встановленого законом прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Аліменти стягувати на ім`я позивачки . Відповідно до ч. 6 ст. 164 СК України - Рішення суду про позбавлення батьківських прав після набрання ним законної сили суд надсилає органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем реєстрації народження дитини. Таким чином рішення суду після набрання законної сили направити Верхньодніпровському відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Кам`янському районі Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління юстиції (м.Дніпро) області для відома Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 908.00 грн. та на користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 992.40 грн., так як судом ухвалюється рішення про задоволення двох позовних вимог і за вимогою про стягнення аліментів, за якою позивачка звільнена від сплати судового збору. На основі ст. 164 - 166, СК України,

Outcome: approved