Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-17 00:00:00

у жовтні 2021 р. позивач звернулася до суду із зазначеними позовними вимогами, просить суд розірвати укладені договори від 22.06.2019 на виготовлення та встановлення шафи купе з тумбою під телевізор, а також шафи на балкон з розсувними дверима, договір від 22.06.2019 на виготовлення та встановлення дивану євро книжки з матеріалу (PRESTON 95) та просить стягнути грошові кошти у розмірі 35000 грн 00 коп. Позов обґрунтовує тим, що між сторонами укладено договори від 22.06.2019 на виготовлення та встановлення шафи купе з тумбою під телевізор, а також шафи на балкон з розсувними дверима, вартість роботи складає 39200 грн 00 коп., строк виконання робіт до 23.07.2019, а на виконання вказаного договору позивачем в якості авансу сплачено відповідачу 10000 грн 00 коп. та договір від 22.06.2019 на виготовлення та встановлення дивану євро книжки з матеріалу (PRESTON 95) згідно якого вартість робіт складає 11500 грн 00 коп. строк виконання робіт до 23.07.2019, внаслідок чого позивачем загалом було сплачено відповідачу загальну суму у розмірі 35000 грн 00 коп., проте станом на 27.10.2021 відповідач не виконав свого зобов`язання за вказаними договорами на підставі чого, позивач звернулася до відповідача 22.06.2020 із претензією з метою врегулювання зазначеної ситуації, однак відповідач її не виконав, у зв`язку із чим позивач вважає, що вказані договори повинні бути розірвані, а сплачені нею пошти повернуті. Ухвалою судді Святошинського районного суду м. Києва від 02.11.2021 відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Сторонам роз`яснено їх процесуальні права подати заяви по суті справи та встановлено відповідні строки. Копію вказаної ухвали з копією позовної заяви та доданими до неї документами відповідачем не було отримано, оскільки конверт разом із рекомендованим повідомленням повернувся до суду із відміткою «за закінченням терміну зберігання» дата повернення 29.12.2021, а отже відповідач не скористався своїм процесуальним правом згідно ст. 178 ЦПК України подати відзив на позовну заяву щодо викладення заперечень проти позову. Позивачем до суду додаткових заяв, пояснень подано не було. Відповідно до ст. 274 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) в порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи, справи, що виникають з трудових відносин, а також може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті. За змістом ст. 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Заявлена позивачем до стягнення сума складає 35000 грн 00 коп., що за своїм розміром не перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, визначених граничним за вимогами ч. 5 ст. 274 ЦПК України. Відповідно до положень ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. За таких обставин, у відповідності до вимог ч. 1 ст. 281 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити у справі заочне рішення. Суд, всебічно з`ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні, вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010). Згідно із положеннями ч.ч.1, 3 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правам та обов`язками наділені обидві сторони договору. Принцип свободи договору як один із загальних засад цивільного законодавства декларується в статті 3 ЦК України. Згідно із ч.1 ст. 627 ЦК України відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Частиною 3 ст. 6 ЦК України встановлено, що сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їхнього змісту або із суті відносин між сторонами. Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. За змістом ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 23.01.2019 у справі № 355/385/17 (провадження № 61-30435сво18) міститься висновок, що «у статті 629 ЦК України закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто, з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Не виконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; розірванні договору в судовому порядку; відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду)». Перш за все, необхідно зазначити, що свобода договору означає право громадян або юридичних осіб, та інших суб`єктів цивільного права вступати чи утримуватися від вступу у будь-які договірні відносини. Свобода договору проявляється також у можливості наданій сторонам визначати умови такого договору. Однак під час укладання договору, визначаючи його умови, сторони повинні дотримуватись нормативно-правових актів. Свобода договору передбачає можливість укладати не лише ті договори, які передбачені нормами чинного цивільного законодавства, а й ті, які законом не передбачені, але в такому разі такий договір не повинен суперечити законодавству. Також принцип свободи договору полягає в можливості особи вільно обирати контрагента. Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦПК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є ті умови, без погодження яких договір взагалі не вважається укладеним. Істотні умови договору визначаються в законі, разом з тим ними можуть стати будь-які умови, на погодженні яких наполягає та чи інша сторона. Істотні умови договору відображають природу договору, відсутність будь-якої з них не дає змоги сторонам виконати їх обов`язки, які покладаються на них за договором. Згідно із ст. 11 ЦПК України крім договорів, цивільні права та обов`язки виникають також з актів цивільного законодавства. Відповідно до ч.ч 1, 3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, визначених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що 22.06.2019 між [PERSON] та [PERSON] укладено договір за умовами якого замовник доручає, а виконавець зобов`язується виготовити та встановити шафи купе з тумбою під телевізор, а також шафи на балкон з розсувними дверима, та змонтувати її у місці, визначеному Замовником, у строк до 23.07.2019. Відповідно до п. 4.1. Договору, вартість робіт, які обумовлені п. 1 цього договору, за погодженням сторін становить 38200 грн 00 коп. п. 4.2. Договору, визначено, що оплата вартості робіт відбувається готівкою, при цьому згідно п. 4.3. Замовник виплачує Виконавцю в якості авансу 29000 грн 00 коп. не пізніше 1 дня з моменту підписання цього договору. Також що 22.06.2019 між[PERSON] та [PERSON] укладено договірза умовами якого замовник доручає, а виконавець зобов`язується виготовити та встановити диван євро книжки з матеріалу (PRESTON 95) та змонтувати її у місці, визначеному Замовником, у строк до 23.07.2019. Відповідно до п. 4.1. Договору, вартість робіт, які обумовлені п. 1 цього договору, за погодженням сторін становить 11500 грн 00 коп. п. 4.2. Договору, визначено, що оплата вартості робіт відбувається готівкою, при цьому згідно п. 4.3. Замовник виплачує Виконавцю в якості авансу 6000 грн 00 коп. не пізніше 1 дня з моменту підписання цього договору. Згідно п. 2.2. вказаних Договорів Виконавець зобов`язався виконати роботу в обумовлений договором строк відповідно до погоджених з Замовником малюнків та з дотриманням належної якості виготовленої продукції; здати Замовнику виготовлену та змонтовану продукцію в обумовлений договором строк. Крім цього, як вбачається із п.3.4. зазначених Договорів від 22.09.2019 за перевищення строків виготовлення продукції, Виконавець сплачує Замовнику пеню у розмірі 0,1% від вартості авансу за кожен день прострочення. А відповідно до п. 3.5. Договорів за прострочення оплати виготовленої продукції, Замовник сплачує Виконавцю пеню у розмірі 0,1% від вартості виготовленої продукції за кожен день прострочення. Так, як вбачається із матеріалів справи, відповідачем було отримано в якості авансу 10000 грн 00 коп., про що ним було написано розписку 22.06.2019, а також згідно квитанції від 29.06.2019 позивачем сплачено на рахунок відповідача 10000 грн 00 коп. та згідно квитанції №C_H1SFX65JB0NZM3H138MX0J від 01.07.2019 позивачем сплачено на рахунок відповідача суму грошових коштів у розмірі 5000 грн 00 коп. Проте, через неналежне виконання умов зазначених договорів, позивач надіслала на адресу відповідача претензію від 22.06.2020, в якій просила розірвати укладені договори та повернути сплачені грошові кошти у розмірі 35000 грн 00 коп. Згідно зі ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим. Відповідно до ч. 1 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно зі ст.ст. 598, 599 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом; припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом; зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). Закінчення строку дії договору не є підставою для припинення визначених ним зобов`язань, оскільки згідно зі ст. 599 ЦК України такою умовою є виконання, проведене належним чином. При цьому слід розрізняти припинення безпосередньо дії договору та припинення зобов`язань, визначених ним. Навіть після припинення дії договору, невиконані стороною зобов`язання за ним залишаються чинними для такої сторони-боржника, і вказана обставина не звільняє останнього від виконання обов`язку протягом того часу, коли існує відповідне зобов`язання. Згідно із ч. 1 ст. 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. За змістом ч. 1 ст. 843 ЦК України у договорі підряду визначається ціна роботи або способи її визначення. Строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду (ч. 1 ст. 846 ЦК України). Частиною 1, 2 ст. 854 ЦК України визначено, що якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов`язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково. Підрядник має право вимагати виплати йому авансу лише у випадку та в розмірі, встановлених договором. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутись досуду за захистом свого особистого або майнового права та інтересу. Відповідно до ч.1 ст. 5Закону України «Про захист прав споживачів» держава забезпечує споживачам захист їх прав, надає можливість вільного вибору продукції, здобуття знань і кваліфікації, необхідних для прийняття самостійних рішень під час придбання та використання продукції відповідно до їх потреб, і гарантує придбання або одержання продукції іншими законними способами в обсязі, що забезпечує рівень споживання, достатній для підтримання здоров`я і життєдіяльності. Згідно із ч.2 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» якщо під час виконання робіт (надання послуг) стане очевидним, що їх не буде виконано з вини виконавця згідно з умовами договору, споживач має право призначити виконавцю відповідний строк для усунення недоліків, а в разі невиконання цієї вимоги у визначений строк - розірвати договір і вимагати відшкодування збитків або доручити виправлення недоліків третій особі за рахунок виконавця. Відповідно до положення ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Під виконанням зобов`язань розуміють здійснення кредитором і боржником дій по вчиненню прав та обов`язків, що випливають із зобов`язання. За своєю юридичною природою дії по виконанню зобов`язання є нічим іншим, як правочином, оскільки вони спрямовані на припинення зобов`язань. Саме тому до цих дій по виконанню застосовуються ті самі правила, що регулюють вчинення правочинів. Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). За положенням ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до положення ст. 614, ч.2 ст. 615 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. За змістом ч.ч.5, 6 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У ст. 89 ЦПК України законодавець закріпив, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Враховуючи викладене вище, аналізуючи зібрані по справі докази,

Outcome: approved