Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-16 00:00:00

У вересні 2021 року позивачка звернулась до суду з даною позовною заявою, в якій просила стягнути з Приватного акціонерного товариства «Дніпропетровський агрегатний завод» на її користь заборгованість по заробітній платі в сумі 46 152,00 грн., а також судові витрати. В обґрунтування своїх позовних вимог вказала на те, що з 03 жовтня 2012 року вона працює у Приватному акціонерному товаристві «Дніпропетровський агрегатний завод». Втім, починаючи з травня 2019 року відповідач кожен місяць не доплачував позивачці заробітну плату, у зв`язку з чим, станом на 09.09.2021 року, по даним бухгалтерії, виникла заборгованість по заробітній платі в сумі 46 152,00 грн. 13 липня 2021 року позивачка звернулась до відповідача із заявою про виплату заборгованості по заробітній платі, але відповідач станом на 09 вересня 2021 року не виконав своїх зобов`язань. Всього, за період з червня 2019 року по червень 2021 року відповідач повинен виплатити їй недоплачену заробітну плату в сумі - 46 152,00 грн. Позивачка та її представник в судове засідання не з`явились, про час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином, раніше представник позивачки [PERSON] надав заяву, відповідно до якої вказав, що позивачка на даний час не звільнена і на протязі з часу подачі позову і до 17.01.2022 року отримала часткову суму боргу заявлену в первинному позові. Крім того, вказав, що не заперечує проти суми боргу по заробітній платі наданої відповідачем в розмірі 38 375, 00 грн. та просить розглядати справу без його участі та позивачки. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, раніше було подано клопотання відповідно до якого просив розглядати справу без його участі. Крім того, відповідно до клопотання просить розгляд судових витрат провести пропорційно задоволенню позовних вимог. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, суд розглядає справу, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню по наступним підставам. Відповідно до ч. 1 ст. 233 Кодексу законів про працю України, працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. (Офіційне тлумачення положення частини першої статті 233 див. в Рішенні Конституційного Суду № 4-рп/2012 від 22.02.2012). У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] працює на Приватному акціонерному товаристві «Дніпропетровський агрегатний завод» з 03 жовтня 2012 року, що підтверджується трудовою книжкою [NUMBER] , наявної в матеріалах справи (а.с. 4-5). Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Згідно з ч. 1 ст. 21 Закону України «Про оплату праці», працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Нормами же ч. 1 ст. 24 Закону України «Про оплату праці» встановлено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Аналогічні положення містить ст. 115 Кодексу законів про працю України. Разом з тим, як вбачається із позовної заяви [PERSON] не виплачено нараховану заробітну плату, яка за період з травня 2019 року по липень 2019 року, з березня 2020 року по грудень 2020 року, з лютого 2021 року по липень 2021 року. Відповідно до довідки ПАТ «Дніпропетровський агрегатний завод» вбачається, що станом на 18.11.2021 року заборгованість по заробітній платі позивачки становить суму у розмірі 38 375,00 грн. (а.с. 36). За таких обставин, з урахуванням всього вищевказаного, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в сукупності, суд вважає необхідним стягнути з Приватного акціонерного товариства «Дніпропетровський агрегатний завод» на користь [PERSON] нараховану, але невиплачену заробітну плату у розмірі 38 375 грн. 00 коп. (сума з урахуванням відрахувань і податків). Стосовно вимог позивача щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. В свою чергу, відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави (ч. 1 ст. 137 ЦПК України). Витрати на правову допомогу, які мають бути документально підтверджені та доведені, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, апеляційної скарги, надання консультацій тощо). Склад і розміри витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначена позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16. На підтвердження витрат на правничу допомогу позивач надав: квитанцію до прибуткового касового ордера № 76 від 09.09.2021 року на суму 3000 грн. 00 коп.; ордер Серії ДП № 173/002. За таких обставин, суд приходить до висновку, що на користь позивачки підлягає стягненню 3000 грн. 00 коп. в якості відшкодування судових витрат. При цьому, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. За таких обставин, суд вважає необхідним допустити до негайного виконання рішення суду в частині стягнення нарахованої, але невиплаченої заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. Крім того, в порядку ч. 6 ст. 141 ЦПК України, з відповідача повинно бути стягнено в дохід держави судовий збір по справі в сумі 908 грн. 00 коп., оскільки позивач звільнений від сплати судового збору при зверненні до суду на підставі п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір». На підставі викладеного,

Outcome: approved