Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-19 00:00:00

В вересні 2021 року [PERSON] звернувся до Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області із зазначеною вище заявою, відповідно до якої просить суд встановити факт його проживання однією сім"єю із [PERSON] , [INFO] , за період з 22.04.1988 року по 10.08.2020 року. Свої вимоги обґрунтовує тим, що він - [PERSON] народився [INFO] в м. Білозерське Добропілля Донецької області. Його батьками є [PERSON] , який помер [INFO] та [PERSON] . Матір"ю його покійного батька була [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] в м. Бердичеві Житомирської області. Зазначив, що 16.04.1966 року, коли його батькові було лише 11 років, [PERSON] одружилася із [PERSON] та прожила з ним до дня її смерті. Хоча [PERSON] і не усиновлював його батька офіційно, однак вважав його своїм сином та відповідно ставився до нього, а його вважав своїм онуком. Вказав, що вони проживали однією сім"ю, постійно підтримували зв"язок, піклувалися один про одного та допомагали один одному, часто зустрічалися, приїздили в гості один до одного. Бабуся та дідусь разом з його батьками приїздили до нього під час проходження ним строкової служби у лавах ЗСУ. Після початку бойових дій на Донбасі у 2014 році він та його батьки переїхали проживати до м. Бердичева, зареєструвалися та проживали в кв. [ADDRESS] , однак в подальшому він з батьками змінили місце проживання та виїхали до смт. Немішаєво, однак не припинили сімейних відносин із бабусею та дідусем. Він з батьками часто приїздив до них, піклувалися про них, допомагали харчами та матеріально, вели спільне господарство, утримували квартиру в належному стані, робили поточні ремонтні роботи. Він знімав кошти із банківських карток бабусі та дідуся, оплачував комунальні послуги за квартиру, ліки, тощо. Бабуся та дідусь надали йому для проживання окрему кімнату, де він періодично проживав. Вказав, що квартира [ADDRESS] належала на праві спільної сумісної власності його бабусі - [PERSON] та [PERSON] . [PERSON] померла [INFO] , спадщину після її смерті прийняв він, оскільки його батько помер [INFO] . Після смерті [PERSON] . [PERSON] залишився один, вони хотіли забрати його проживати до себе в смт. Немішаєво, однак він відмовився. Обов"язки по його утриманню взяли на себе він та його мати. Він частіше, ніж його мати приїздив до м. Бердичева та привозив дідусеве усе необхідне для життя - лікі, харчі, допомагав оформляти необхідні документи. Після смерті [PERSON] організацією його поховання займався також він. Встановлення даного юридичного факту необхідно йому для отримання в спадщину після [PERSON] 1/2 частини квартири [ADDRESS] , як спадкоємцем четвертої черги. Спадкоємців попередніх черг немає. В судовому засіданні заявник [PERSON] та його представник [PERSON] доводи заяви підтримали з підстав зазначених в ній. Заявник додатково суду пояснив, що він народився в Донецькій області, був там прописаний і проживав із батьками до 14 років. В період коли йому було 14-16 років він навчався в м. Донецьк у Вищому училищі Олімпійського резерву. В період коли йому було 16-21 рік він жив в гуртожитку в м. Києві оскільки навчався в Національному транспортному Університеті. В 21 рік він закінчив навчання та переїхав до м. Бердичева і тут прописався та жив разом із бабусею та дідусем [PERSON] до 2014 року, поки не поїхав до зони АТО, з якої повернувся в березні 2015 року. З 2016 ( 2017) року він переїхав до батьків, де і прописався, так як його батько хворів. До [PERSON] він приїздив періодично, зокрема раз в два тижні, залишався з ним до тижня. Дідусю [PERSON] він допомагав продуктами харчування, сплачував за нього комунальні послуги, займався оформленням субсидії. Зазначив, що основне його місце проживання в смт. Немішаєво. Представник заявника [PERSON] зазначив, що на його думку в матеріалах справи достатньо доказів для встановлення даного юридичного факту. Заінтересована особа - [PERSON] вказала, що вона не заперечує проти задоволення заяви, вказала, що вона не є спадкоємцем після смерті [PERSON] . Заінтересована особа - Бердичівська міська рада, в особі їх представника, в судове засідання, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце проведення судового засідання, в судове засідання не з"явився, причину неявки суду не повідомлено. Свідок [PERSON] , яка є двоюрідною тіткою заявника, суду повідомила, що до 2014 року заявник та його батьки жили на Донбасі, в 2014 році вони переїхали проживати до м. Бердичева, батьки [PERSON] з жили в м. Бердичеві, а він жив в м. Києві тому, що там навчався. Надалі родина заявника переїхала проживати до смт. Немішаєво і фактично там живуть. Вона особисто 2-3 рази заходила до [PERSON] в гості та бачила там заявника. Знає про те, що заявник жив з дідусем [PERSON] оскільки спілкувалася з його бабцею [PERSON] . Свідок [PERSON] , яка є сусідкою покійного [PERSON] суду повідомила, що в будинку [ADDRESS] по сусідству з [PERSON] вона проживає з 1992 року. Заявник приїздив до дідуся та бабусі періодично на 3-4 дні, інколи залишався в них ночувати. Привозив їм продукти харчування. Після смерті його бабусі, він провідував дідуся, точно 2-3 рази на місяць. Родина заявника приїздила також в гості і тимчасово проживали. Вказала, що заявник не жив постійно з [PERSON] , лише періодично приїздив до нього в гості. Свідок [PERSON] , яка також є сусідкою покійного [PERSON] суду пояснила, що вона товаришувала з покійними [PERSON] та [PERSON] . Вони їй говорили, що заявник до них приїздить, допомагає їм. Вона бачила, що заявник приїздив до них в гості на машині, бачила, як [PERSON] його проводжав до машини, коли він їхав. Крім того [PERSON] після цього приходив до неї та хвалився, що до нього приїздив онук та привозив продукти харчування. Про те, що заявник жив з дідом та бабою знає з їх слів. Вказала, що часто бачила машину заявника біля їх будинку, бачила, як заявник їхав на роботу, однак не пам"ятає коли заходила до квартири [PERSON] . Суд, вислухавши пояснення заявника, представника заявника [PERSON] , заінтересованої особи, свідків, дослідивши письмові матеріали справи, прийшов до наступного висновку. Судом встановлено, що згідно довідки про реєстрацію місця проживання особи від 13.09.2021 року, виданої відділом з питань державної реєстрації виконавчого комітету Бердичівської міської ради Житомирської області, [PERSON] , [INFO] зареєстрований за адресою : [ADDRESS] , з 13 вересня 2021 року ( а.с.10). Відповідно до копії свідоцтва про народження [PERSON] , 1988 р.н. є сином [PERSON] та [PERSON] ( а.с.12). Згідно копії свідоцтва про смерть [PERSON] помер [INFO] в смт. Бородянка Бородянського району Київської області ( а.с.13). Як вбачається з копії паспортних даних [PERSON] він був зареєстрований за адресою [ADDRESS] з 23.10.2014 року по 18.09.2015 року ( а.с.14). Згідно копії паспортних даних [PERSON] він був зареєстрований за адресою [ADDRESS] з 22.11.2011 року по 14.08.2015 року ( а.с.15-16). Відповідно до копії свідоцтва про смерть [PERSON] , яка є матір"ю [PERSON] , остання померла [INFO] в м. Бердичеві Житомирської області ( а.с.17-18). Як вбачається з копії свідоцтва про одруження, 16.04.1966 року в м. Бердичеві було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , ( а.с.20). Згідно копії заповіту від 13.12.2013 року [PERSON] належну їй на праві особистої власності квартиру номер [ADDRESS] заповідала сину - [PERSON] ( а.с.21). З довідки щодо отримання допомоги на поховання від 07.06.2021 року, виданої Головним управлінням ПФУ в Житомирській області судом встановлено, що [PERSON] отримав 07.02.2020 року допомогу на поховання на [PERSON] ( а.с.22-23). Відповідно до копії Свідоцтва про право на спадщину за законом від 22.03.2021 року судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , який зареєстрований за адресою : Київська область, Бородянський район, смт. Немішаєво, є спадкоємцем майна [PERSON] , 1930 р.н., яка померла [INFO] . Спадщина складається з 1/2 квартири [ADDRESS] ( а.с.24-26). Заявником долучено до матеріалів справи в обґрунтування заявлених вимог копію технічного паспорту на кв. [ADDRESS] ( а.с.27-30). Як вбачається із заяви від 07.06.2021 року [PERSON] звертався до начальника УПССЗН з проханням надати йому копію заяви та декларації для оформлення субсидії, яку він заповнював у 2020 році на [PERSON] . Адресу для листування зазначено як Київська область, смт. Немішаєво ( а.с.31). Згідно відповіді начальника управління сім"ї та соціального захисту населення від 30.06.2021року [PERSON] відмовлено у видачі інформації, оскільки вона стосується персональних даних іншої особи ( а.с. 32). Відповідно до копії свідоцтва про смерть [PERSON] помер [INFO] в м. Бердичеві Житомирської області ( а.с.34). Як вбачається з копії розрахункової квитанції № 813229 10.08.2020 року було сплачено кошти за ритуальні належності в сумі 1930,06 грн. ( а.с.35). З довідки щодо отримання допомоги на поховання від 07.06.2021 року, виданої Головним управлінням ПФУ в Житомирській області судом встановлено, що [PERSON] отримала 20.08.2020 року допомогу на поховання на [PERSON] ( а.с. 36). Як вбачається з постанови приватного нотаріуса Бердичівського міського нотаріального округу Богатирчука А.М. від 22.03.2021 року [PERSON] , відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/2 частку квартири [ADDRESS] , у зв"язку з відсутністю у [PERSON] документів, що підтверджують факт родинних відносин із [PERSON] ( а.с.41). Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Забороняється відмова у розгляді справи з мотивів відсутності, неповноти, нечіткості, суперечливості законодавства, що регулює спірні відносини. Згідно з частиною першої статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України). Згідно зі статтею 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Відповідно до статті 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Згідно з частиною другою статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Пленум Верховного Суду України у пункті 21 постанови від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснив судам, що при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки. Тлумачення вказаних норм права дає підстави для висновку, що для набуття права на спадкування за законом на підставі статті 1264 ЦК України необхідне встановлення двох юридичних фактів, а саме: 1) проживання однією сім`єю із спадкодавцем; 2) на час відкриття спадщини має сплинути що найменше п`ять років, протягом яких спадкодавець та особа (особи) проживали однією сім`єю. Обов`язковою умовою для визнання осіб членами сім`ї, крім факту спільного проживання, є наявність спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у спільних витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Зазначене узгоджується з правовим висновком, викладеним Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 22 серпня 2018 року у справі № 644/6274/16-ц (провадження № 14-283цс18), та Верховним Судом у постановах: від 21 березня 2019 року у справі № 461/4689/15-ц (провадження № 61-43735св18); від 10 жовтня 2019 року у справі № 520/8495/17 (провадження № 61-7058св19); від 17 жовтня 2019 року у справі № 712/1294/17 (провадження № 61-34351св18); від 09 січня 2020 року у справі № 186/421/17 (провадження № 48280св18); від 09 червня 2021 року у справі № 346/5702/18 (провадження № 61-17111св20). При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). За змістом частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю [PERSON] та померлого [INFO] [PERSON] , з 22.04.1988 року по 10.08.2020 року суд звертає увагу на те, що належних та допустимих доказів на підтвердження ведення спільного побуту, виконання взаємних прав та обов`язків між заявником та покійним [PERSON] заявником та його представником до матеріалів справи не надано, як не не надано під час розгляду справи в судовому засіданні. В судовому засіданні достовірно встановлено, що заявник з 1988 року по 2002 роки проживав зі своїми батьками в Донецькій області, 2002-2004 роки навчався та проживав в м. Донецьку, 2004-2009 роки навчався та проживав в м. Києві, в 2014 році поїхав до зони АТО, з якої повернувся в 2015 році вже до м. Бердичева та проживав з батьками разом із [PERSON] та [PERSON] , однак в 2015 році переїхав проживати до батьків в смт. Немішаєво, де проживає і на даний час. Жодним із письмових доказів наданих стороною заявника до матеріалів справи не підтверджено факт його спільного проживання із [PERSON] з 22.04.1988 року по 10.08.2020 року, або як передбачено ст. 1264 ЦК України не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини - з 10.08.2015 року по [INFO] . Суд звертає увагу на те, що технічний паспорт на квартиру не є належним доказом в даній цивільній справі, як стверджував представник заявника, оскільки він не підтверджує факту спільного проживання, наявність спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у спільних витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявності усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. З показів свідків судом достовірно встановлено, що [PERSON] періодично приїздив до м. Бердичева та провідував [PERSON] , привозив йому продукти харчування, допомагав по господарству, тощо. Однак сам факт надання допомоги іншій особі, яка є одинокою особою похилого віку, не є безумовним підтвердженням наявності факту проживання однією сім`єю та не свідчить про наявність підстав для застосування статті 1264 ЦК України (постанова Верховного Суду від 07 квітня 2020 року у справі № 369/9334/16-ц, провадження № 61-20367св19). Враховуючи вище наведене, суд прийшов до висновку, що заявником та його представником в судовому засіданні не доведено факт спільного проживання [PERSON] однією сім"єю із [PERSON] за період з 22.04.1988 року по 10.08.2020 року, тому суд відмовляє у встановленні даного факту за його недоведеністю.

Outcome: dismissed