Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-17 00:00:00

I. Позиції учасників справи. Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, у якому просив стягнути з відповідача заборгованість за офертою на укладення угоди про надання особистого кредиту № 501073032 від 04 жовтня 2018 року у розмірі 109 677, 25 грн, а саме за кредитом - 79 883, 06 грн, по відсотках - 8 494, 19 грн, по комісії - 18 900, 00 грн, по штрафам - 2400, 00 грн. В обґрунтування позовних вимог АТ «Альфа-Банк» зазначило, що відповідачем 04 жовтня 2018 року було прийнято оферту на укладання угоди про надання особистого кредиту № 501073032, на підставі якого позивач надав відповідачу кредит у розмірі 100 000, 00 грн зі сплатою 13, 99 % річних на строк до 04 жовтня 2022 року. Всупереч вимогам зазначеного кредитного договору відповідач порушує зобов`язання щодо погашення кредитної заборгованості в терміни, встановлені кредитним договором, у зв`язку з чим станом на 08 липня 2020 року у відповідача утворилась заборгованість у розмірі 109 677, 25 грн, яка складається з: 79 883, 06 грн - заборгованість за кредитом, 8 494, 19 грн - заборгованість по відсотках, 18 900, 00 грн - заборгованість по комісії, що є предметом позовних вимог. Відповідач не скористалася своїм правом на подання відзиву до суду. II. Процесуальні дії та рішення суду. 28 вересня 2020 року до Печерського районного суду м. Києва надійшла вказана позовна заява, для розгляду якої, у відповідності до пункту 15 Розділу XIII Перехідні положення Цивільного процесуального кодексу України від 18 березня 2004 року № 1618-IV (у редакції Закону № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року), визначено суддю та передано, для вирішення питання про відкриття провадження у справі, згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями. Ухвалою судді від 29 вересня 2020 року у справі відкрито провадження для розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. III. Фактичні обставини справи. 04 жовтня 2018 року за акцептом пропозиції про укладення угоди про надання особистого кредиту № 501073032 між АТ «Альфа-Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 501073032 від 04 жовтня 2018 року, на підставі якого позивач надав відповідачу кредит у розмірі 100 000, 00 грн зі сплатою 13, 99 % річних на строк до 04 жовтня 2022 року із встановленням графіку погашення кредиту. Кредит наданий позичальнику розміром 100 000, 00 грн для власних потреб, спосіб видачі - переказ коштів на рахунок № [NUMBER] , відкритий в АТ «Альфа-Банк». Підписанням цього акцепту [PERSON] підтвердила акцепт публічної пропозиції та укладення договору між нею та КТ «Альфа-Банк» на умовах, викладених в публічній пропозиції та додатках до договору, що розміщені на веб-сторінці банку www.alfabank.ua (або у разі її подальшої зміни - за іншою електронною адресою, що буде вказана в договорі). Позивачем було виконано умови договору № 501073032 від 04 жовтня 2018 року та надано відповідачу грошові кошти в розмірі 100 000, 00 грн. Як вбачається з розрахунку заборгованості за кредитом відповідач має прострочену заборгованість. IV. Позиція суду та оцінка аргументів сторін. Відповідно до положення частини першої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. Згідно частини другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до частини першої статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно положення частини першої статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Згідно частини першої статті 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Аналіз вищенаведених норм права дає підстави для висновку, що віднесення кредитних договорів до договорів приєднання за тією ознакою, що позичальник позбавлений можливості запропонувати свої умови договору, можливе у разі укладення такого договору між банком (іншою фінансовою установою) та фізичною особою, яка не є суб`єктом підприємницької діяльності. При цьому предметом такого договору є споживче кредитування. Згідно з частиною першою 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Положенням частини першої статті 530 ЦК України визначено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України). За змістом статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина перша статті 612 ЦК України). Одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання (частина друга статті 615 ЦК України). Кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів на суму кредиту у розмірах і в порядку, що встановлені договором. Якщо договір не містить умови про розмір процентів, він визначається обліковою ставкою банківського процента (ставкою рефінансування), встановленою Національним банком України. У разі відсутності іншої угоди проценти виплачуються щомісяця до дня повернення суми кредиту. Відповідно до частини першої статті 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до пункту 29 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30 березня 2012 року № 5, при вирішенні спорів про дострокове повернення кредиту, суд має враховувати положення статей 1050, 1054 ЦК і виходити з того, що якщо договором встановлено обов`язок позичальника повернути кредит частинами (із розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини кредитодавець має право вимагати дострокового повернення частини кредиту, що залишилася, та сплати процентів, належних йому від суми кредиту. Відповідно до частин першої та другої статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем порушено умови зазначеного договору в частині своєчасного повернення кредиту та сплати відсотків за його користування, у зв`язку з чим станом на день проведення розрахунку заборгованості - 08 липня 2020 року кредитна заборгованість складає 109 677, 25 грн, а саме за кредитом - 79 883, 06 грн, по відсотках - 8 494, 19 грн, по комісії - 18 900, 00 грн, по штрафам - 2400, 00 грн, що підтверджується поданими позивачем розрахунком заборгованості. Суд дійшов висновку, що факт порушення відповідачем строків сплати чергових платежів надав позивачу право вимагати дострокового повернення тієї частини кредиту, що залишилася. Право ж вимоги щодо вже прострочених платежів обумовлено самим настанням строку їх сплати. Суд погоджується з доводами позивача про стягнення з відповідача заборгованості в розмірі 109 677, 25 грн, у зв`язку з чим вказані позовні вимоги підлягають задоволенню. V. Розподіл судових витрат. Відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивача документально підтверджена сплачена суму судового збору у розмірі 2 102, 00 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved