Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-04 00:00:00

Начальник служби у справах дітей Калуської мської ради Дзундза Л. звернулася в інтересах малолітнього [PERSON] до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав. Свої вимоги мотивує тим, що мати дитини ухиляється від належного виконання своїх батьківських обов`язків, самоусунулась від виховання, утримання дитини, не піклується про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток. Бабуся- [PERSON] самостійно займається вихованням, утриманням та лікуванням онука. На підставі наведеного просить суд позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] відносно сина [PERSON] , [INFO] . В судове засідання представник позивача подала заяву, в якій позовні вимоги підтримала та просить їх задоволити, просила слухати справу у її відсутності, не заперечує з приводу заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з`ялась та не повідомила причини неявки, хоча про час та місце розгляду справи була повідомлена у встановленому законом порядку. За загальним правилом частини першої статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. При цьому відповідно до частини четвертої названої статті Кодексу у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). З огляду на це та враховуючи одночасне існування умов, перелічених у частині першій статті 280 ЦПК України, визнавши достатніми наявні в справі матеріали для встановлення прав і взаємовідносин сторін, суд за згодою представника позивача, наданою ним у письмовій заяві про розгляд справи без його участі, вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача, яка належно повідомлялась про судове засідання, у порядку заочного провадження з дотриманням встановлених законом вимог і постановити заочне рішення. В зв`язку з неявкою в судове засідання учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши та проаналізувавши докази по справі, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до свідоцтва про народження [PERSON] , [INFO] , виданого Калуським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Калуському районі Івано-Франківської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) 02.10.2021 (серія [NUMBER] ), батько дитини - [PERSON] , мати дитини - [PERSON] . Згідно Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України від 02.10.2021 року (№ витягу: 00032921133), відомості про батька записані відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України. Відповідно до наказу служби у справах дітей Калуської міської ради від 01.12.2021 №114/01-07, малолітній [PERSON] взятий на облік дітей, які залишилися без піклування батьків, дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування. Згідно довідки про реєстрацію місця проживання від 02.12.2021 № 593868, малолітній [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Із акту обстеження матеріально-побутових умов сім`ї від 01.12.2021 року, вбачається, що за адресою: [ADDRESS] , встановлено що малолітній [PERSON] залишився без батьківського піклування. Як пояснила бабуся хлопчика [PERSON] , мати [PERSON] [INFO] самовільно залишила дитину і з того часу в помешканні не з`являлася, не телефонує та не цікавиться життям дитини. [PERSON] , зазначила, що не має можливості займатися вихованням онука та просить влаштувати його в будинок дитини; Відповідно до заяви [PERSON] від 30.10.2021 року встановлено, що її малолітній онук [PERSON] , [INFO] , був залишений 08.11.2021 року своєю матір`ю [PERSON] , яка вийшла з дому (під приводом, що йде в туалет) та не повернулася. З того часу, як вона самовільно залишила сина, жодного разу не подзвонила і не поцікавилася дитиною, його життям та здоров`ям. Оскільки, [PERSON] не має можливості займатися вихованням онука просить влаштувати його в Івано-Франківський обласний спеціалізований будинок дитини, а матір [PERSON] позбавити батьківських прав, так як вона самовільно покинула дитину, не приходить до сина, не телефонує, не цікавиться його життям, здоров`ям, матеріально не утримує; Відповідно до «Висновку органу опіки та піклування, служби у справах дітей Калуської міської ради про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно сина [PERSON] » від 02.12.2021 № 01-23/600 орган опіки та піклування, служба у справах дітей Калуської міської ради, вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно сина [PERSON] . Відповідно до ст.150 СК України батьки зобов"язані піклуватися про здоров"я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Статтею 164 СК України регламентується, що батьки можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони ухиляються від своїх обов"язків по вихованню дитини. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла 18 років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 Сімейного кодексу України. У відповідності до пунктів 15, 16 роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (зі змінами) позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Як зауважив Європейський Суд з прав людини ( далі по тексту - ЄСПЛ) у ряді рішень з цього приводу, визначаючи, чи був такий захід, як позбавлення батьківських прав, «необхідним у демократичному суспільстві» слід проаналізувати, чи може він найкраще задовольняти інтереси дитини. Водночас ЄСПЛ нагадує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага. Оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельно оцінювати низку факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте, необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими (п.79 рішення ЄСПЛ від 10 січня 2008 у справі «Кірнс проти Франції» (Kearns v. France) (заява № 35991/04). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним ( п. п. 94-102. рішення ЄСПЛ у справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року ( заява № 10383/09). Судом з`ясовано, що відповідач протягом тривалого не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини. Також не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дітей, що негативно впливає на їхній фізичний розвиток як складову виховання, оскільки жодної матеріальної допомоги не надає. Вона також не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу; не створює умов для отримання нею освіти, так як взагалі не спілкується із дитиною. Будь-яких належних доказів, що відповідач виконує свій батьківський обов`язок щодо піклування про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток суду не надано. Таким чином, суд вважає, що відповідач свідомо ухиляється від своїх батьківських обов`язків, самоусунулась від виховання та утримання дитини, чим наносить шкоду її психічному та фізичному здоров`ю. При таких обставинах суд вважає, що позов підлягає до задоволення. У зв`язку із задоволенням позову, судові витрати на підставі ч. 6 ст. 141 ЦПК України, покладаються на відповідача.

Outcome: approved