Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-16 00:00:00

07.07. 2020 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом та просить зобов`язати відповідача усунути перешкоди в користуванні належною їй земельною ділянкою площею 0,0567 га, кадастровий номер 4623683800:01:002:1509, яка розташована по [ADDRESS] шляхом знесення огорожі та встановлення фактичних меж земельних ділянок. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 07.11.2019р. вона придбала зазначену земельну ділянку, яка межує з земельною ділянкою кадастровий номер 4623683800:01:002:1508, власником якої являється ПП «Профіленд». Після того вона періодично приїжджала на дану земельну ділянку та з часом побачила, що на ній частково встановлено паркан, який містить елементи фундаменту. З метою впорядкування своєї земельної ділянки вона запросила спеціаліста для встановлення її реальних меж, який під час проведених 25.04.2020р. геодезичних замірів встановив, що існуюча огорожа знаходиться фактично на території належній їй земельній ділянці, чим порушено її право власності у виді самовільного встановлення неіснуючих меж. Зокрема, встановлено порушення меж її земельної ділянки на 1,59 м з одного та іншого боків. Ухвалою від 09.07.2020р. відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження, відповідачу встановлено строк для подання відзиву, однак відзив не поданий. 01.03.2021р. за клопотанням представника позивача ухвалою суду по справі була призначена земельно-технічна експертиза, у зв`язку з чим провадження по справі було зупинено на період проведення експертизи з 01березня по 05 липня 2021р. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримала з вище зазначених підстав та просять такі задовольнити. Крім того пояснила, що на момент придбання [PERSON] згаданої земельної ділянки, на ній вже був встановлений фундамент, по якому пізніше була встановлена огорожа. Однак їй невідомо, коли саме і ким була встановлена дана огорожа, у зв`язку із встановленням якої у [PERSON] виникли труднощі щодо проїзду та проходу до будинку. В судовому засіданні представник відповідача Саміло Л.В. позов не визнала повністю, в задоволенні якого просить відмовити. Вважає, що позивач обрав неналежний спосіб захисту свого порушеного права, і що такий не надав належних доказів, що саме з вини відповідача у позивача існують перешкод в користуванні земельною ділянкою. Стверджує, що ПП «Профіленд» придбало суміжну земельну ділянку 11.11.2019р., і з того часу користується нею в межах, які існували на момент придбання, та що відповідач не встановлював фундамент і огорожу. Просить врахувати, що згідно наданих позивачем технічної документації та висновків експертизи, належна позивачу земельна ділянка не співпадає по площі, розмірах і межах, тому ПП «Профіленд» не визнає межі, які визначені експертом. Вважає, що в даному випадку має місце неспівпадіння визначених меж та фактичної огорожі суміжних ділянок, тому позивачу необхідно внести відповідні зміни в технічну документацію. Повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, які підтверджені дослідженими в судовому засіданні наданими сторонами та витребувані судом доказами в їх сукупності, суд вважає, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав. У відповідності зі ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, одним із способів захисту прав та законних інтересів особи є припинення дії, яка порушує право, а також відновлення становища, яке існувало до порушення. Згідно зі статтею 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачуваних цим Кодексом випадках. Збирання доказів не є обов`язком суду. Відповідно до частин першої, другої статті 78 ЗК України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Згідно положень статей 316,319,321 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Судом встановлено, що у 2017р. належна [PERSON] земельна ділянка загальною площею 0,1134 га, кадастровий номер 4623683800:01:002:0312, призначена для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташована у селі Лисиничі Пустомитівського району Львівської області, була поділена на дві окремі земельні ділянки площею по 0,0567 га кожна, а саме: кадастровий номер 4623683800:01:002:1509 та кадастровий номер 4623683800:01:002:1508, що підтверджується Технічною документацією із землеустрою за 2017р. ( а.с.37-67). За договором купівлі-продажу земельної ділянки від 27.11.2019р. , [PERSON] продала [PERSON] земельну ділянку загальною площею 0,0567 га, кадастровий номер 4623683800:01:002:1509, призначену для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована по [ADDRESS] ( а.с.7-8). Як слідує з витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, за [PERSON] з 27.11.2019р. зареєстрована на праві приватної власності земельна ділянка загальною площею 0,0567 га, кадастровий номер 4623683800:01:002:1509 ( а.с.9). Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, земельна ділянка загальною площею 0,0567 га, кадастровий номер 4623683800:01:002:1508, розташована по [ADDRESS] , з 15.11.2019р. зареєстровано на праві власності за Приватним підприємством «Профіленд» ( а.с.16-17). У відповідності до Плану територій - земельних ділянок кадастровий номер 4623683800:01:002:1509 та кадастровий номер 4623683800:01:002:1508, складеного ФОП [PERSON] , станом на 27.05.2020р. межі даних суміжних земельних ділянок не співпадають з існуючими огорожами ( а.с.13). Згідно Висновку експерта за результатами проведення судової земельно-технічної експертизи №469/21 від 14.06.2021р., наявне порушення меж земельної ділянки площею 0,0567 га, кадастровий номер 4623683800:01:002:1509, за адресом [ADDRESS] , відповідно до технічної документації . Невідповідності полягають у розташуванні огорожі по межі від А до Б [PERSON] ; по межі від В до А [PERSON] ; по межі від В до А [PERSON] - в межах досліджуваної земельної ділянки ( див. Додаток №2) ( а.с.115-123). Звернувшись до суду з даним позовом , позивач просить зобов`язати відповідача усунути перешкоди в користуванні належною їй земельною ділянкою шляхом знесення огорожі та встановлення фактичних меж земельних ділянок. Однак, як пояснила в судовому засіданні представник позивача, при придбанні [PERSON] земельної ділянки, на ній в той час вже був встановлений фундамент, по якому пізніше була встановлена невідомо ким та коли огорожа. Дані обставини підтверджуються наявним в згаданій Технічній документації за 2017 рік «Ескізом намірів забудови земельної ділянки [PERSON] на два землеволодіння», на якому відображено огорожа з металевої сітки, встановлена між суміжними земельними ділянкам ( а.с.52). Такі ж самі межі суміжних земельних ділянок та місце знаходження огорожі відображені у Висновку експерта від 14.06.2021р .( а.с.123). У відповідності зі ст.81 ЦПК України, на сторін покладено обов`язок довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Однак позивач, всупереч вимог ст.81 ЦПК України, не надала суду належних та допустимих доказів на підтвердження обставин можливого порушеного відповідачем їй права користування земельною ділянкою. Посилання позивача про те, що встановлена огорожа утруднює проїзд та прохід до будинку, суд не приймає до уваги, оскільки як вище зазначено, згадана огорожа існувала на час придбання позивачем спірної земельної ділянки, і суду не надано доказів на підтвердження, що така огорожа була встановлена відповідачем. Тому суд приходить до висновку, що вимоги позивача зобов`язати відповідача знести згадану огорожу , є безпідставними . Суд звертає увагу, що даний позов є негаторним, який може бути пред`явлений власником за умови, що він має майно у своєму володінні, однак протиправна поведінка інших осіб перешкоджає йому здійснювати права користування та розпорядження ним. Позивачем у негаторному позові є власник майна або особа, яка володіє майном на підставі інших прав на майно (титульний власник), а відповідачем у такому позові є особа, яка власними протиправними діями перешкоджає позивачу здійснювати правомірність щодо користування чи розпорядження майном. За правилами ч.3 статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Враховуючи наведене та беручи до уваги вставлені судом обставини справи, суд приходить до висновку, що аргументи позивача та її представника в їх сукупності зводяться до неправильного розуміння ними вимог законодавства та власного тлумачення характеру спірних правовідносин, що не може бути підставою для задоволення позову. Згідно ст.141 ЦПК України, у зв`язку з відмовою в задоволені позову, судові витрати у виді сплаченого судового збору та оплати за проведення експертизи, понесені позивачем, слід покласти на позивача.

Outcome: dismissed