Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-20 00:00:00

02.06.2021 [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом. Просить визнати за [PERSON] право власності на квартиру [ADDRESS] . В обґрунтування позову зазначила, що10 грудня 2002 року вона купила квартиру [ADDRESS] . Зазначена квартира на момент продажу належала відповідачу - [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло від 6 грудня 2002 року. Укладений договір був оформлений і засвідчений «Українською біржею нерухомості» за №859. 14 лютого 2003 року КП ММБТІ була проведена за нею державна реєстрація придбаної квартири за № 18813. Сторонами біржової угоди належним чином були виконані свої договірні зобов`язання, і ніяких претензій між ними не виникало і не виникає до теперішнього часу. Вона використовує квартиру для постійного проживання, регулярно оплачує комунальні платежі та утримує її в належному санітарно - технічному стані. Вважає, що при вищевказаних обставин та відповідно до ст. 220 ЦК України дана біржова угода може бути визнана дійсною в судовому порядку. Але, оригінал договору купівлі продажу позивачем загублений, тому виникла необхідність звернутися до суду з позовом про визнання права власності. Зазначає, що із-за протиріч правових норм, діючих на час укладення правочинів в 2001 році, і у зв`язку із відмовою компетентними органами і нотаріусами визнавати на даний час правочини дійсними, вона змушена звернутись з позовною заявою до суду, про захист своїх прав. Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 22.06.2021 року позовну заяву [PERSON] прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 25.11.2021 року закрито підготовче провадження по справі з призначенням розгляду справи по суті. До початку судового розгляду від позивача надійшла заява з проханням розглядати справу без її участі, позовні вимоги підтримує. Відповідач в судове засідання не з`явився, повідомлений належним чином. Представник третьої особи не з`явився, юридична особа припинена. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до наступного. Відповідно до п.3 ст. 129 Конституції України основною засадою судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. В обґрунтування позову позивач надала наступні докази: копія договору купівлі-продажу квартири №859 , копію витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно та копію її паспорту. З наданої копії договору купівлі-продажу квартири вбачається, що 10.12.2002р. між [PERSON] та [PERSON] , укладено договір купівлі-продажу кв. [ADDRESS] , який зареєстрований Товарною біржею «Українська Біржа Нерухомості» за №859 від 10.02.2002р. 14.02.2003 року право власності [PERSON] на цю квартиру зареєстровано в КП «Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації» за № 18813. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. У пункті 37 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист прав власності та інших речових прав» №5 від 07.02.2014 зазначено, що з урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК Ураїни власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється, а не в тому разі, коли цими особами не виконується відповідне рішення суду, ухвалене раніше. Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається із двох елементів: предмета і підстави позову. Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою позову - факти, які обґрунтовують вимогу про захист права чи законного інтересу. При цьому особа, яка звертається до суду з позовом, самостійно визначає у позовній заяві, яке її право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. В свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, у тому числі щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах, і у разі встановлення порушеного права з`ясувати чи буде воно відновлено у заявлений спосіб. За приписами процесуального законодавства позивачами є особи, які подали позов або в інтересах яких подано позов про захист порушеного, невизнаного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. Відповідачами є особи, яким пред`явлено позовну вимогу. Тобто, учасники справи - це суб`єкти матеріально-правових відносин, які виступають на захист своїх інтересів, і на яких поширюється законна сила судового рішення. Позивачем є особа, яка має право вимоги (кредитор), а відповідачем - особа, яка повинна виконати зобов`язання (боржник). Відповідачем у позові про визнання права власності є будь-яка особа, яка сумнівається у належності майна позивачеві, або не визнає за ним права здійснювати правомочності власника, або така особа, що має до майна власний інтерес. В разі втрати правовстановлюючого документа позивач звертається до суду, як правило, у зв`язку з неможливістю реалізації ним свого права власності. У таких випадках суб`єктивне право власності іншими особами не порушується, однак, відповідачами в таких справах є особи, які не визнають належності на праві власності майна позивачу у зв`язку з відсутністю у нього відповідного документа. Відповідачем у даному позові визначено [PERSON] . Разом із тим з матеріалів позову та доданих позивачем доказів не вбачається будь-яких підстав вважати, що [PERSON] ставить під сумнів наявність права власності позивача на вищевказану квартиру. Також, не доведено порушення, не визнання та/або оспорення права власності [PERSON] на квартиру будь-якими іншими особами. У матеріалах позову відсутня відмова позивачу у реалізації її прав, будь-які докази про це у матеріалах справи - відсутні. Крім того, позивачем не наведені у позові обставини, які вказують на неможливість отримати дублікат договору купівлі-продажу квартири. Враховуючи викладене, позовні вимоги позивача не доведені, а тому не підлягають задоволенню. При прийнятті рішення судом враховано правовий висновок, що зроблений Верховним Судом у справі №905/494/18.

Outcome: dismissed