Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-10 00:00:00

Позивач через свого представника звернувся до Новопсковського районного суду Луганської області з позовом до відповідача про стягнення аліментів та позбавлення батьківських прав. В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, що позивач з 13.01.2018 перебуває у шлюбі з відповідачем, від якого мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , який проживає з позивачем та повністю перебуває на його утриманні. Представник позивача посилається на те, що на даний час відповідач не проживає разом з чоловіком та їх спільним сином [PERSON] , її місце перебування невідоме, вона не піклується про здоров`я, фізичний і духовний розвиток сина, не спілкується з ним взагалі, тобто не дбає про його нормальне самоусвідомлення, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей, дитина не отримує від матері жодного подарунку на день народження, жодної іграшки. Відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню сина, навіть не цікавиться його життям. Крім того, представник позивача зазначає про те, що відповідач має дитину від першого шлюбу - [PERSON] , [INFO] , яка також проживає з позивачем, його батьками та братом. Отже свою доньку відповідач також залишила на виховання та утримання позивачу та поїхала в невідомому напрямку, що свідчить про її безвідповідальність як матері, небажання піклуватися про своїх дітей та те, що така поведінка носить для неї звичний характер. Позивач на даний час офіційно не працює, допомогу по безробіттю не отримує, дохід позивач отримує від підсобного господарства, коштів ледве вистачає на придбання найнеобхіднішого для дітей. Позивач змушений самостійно забезпечувати сина повноцінним харчуванням, сезонним одягом та взуттям, іграшками, засобами гігієни, оплачувати лікування у разі потреби, а також нести інші витрати, пов`язані з розвитком дитини. Крім того, на утриманні позивача перебуває і дитина відповідача від першого шлюбу, якій також необхідно забезпечувати нормальні умови для розвитку, навчання, виховання, дозвілля та підтримання здоров`я. Відповідач ухиляється від покладеного на неї обов`язку утримання дитини. Посилаючись на вказані обставини, представник позивача просить стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частки всіх видів її заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подання позовної заяви і до досягнення сином повноліття, та позбавити відповідача батьківських прав відносно сина [PERSON] , [INFO] . 05.10.2021 суд постановив ухвалу про відкриття загального позовного провадження у справі, відстрочив позивачу сплату судового збору за вимогу про позбавлення батьківських прав до ухвалення судового рішення у справі, розпочав підготовче провадження у справі, залучив до участі у справі третю особу, призначив підготовче судове засідання на 08.11.2021. 08.11.2021 суд постановив ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначив справу до судового розгляду по суті на 08.12.2021. 08.12.2021 судове засідання відкладено до 11.01.2022 у зв`язку з неявкою відповідача. Позивач та його представник в судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце судового засідання повідомлені належним чином, представник позивача надав заяву про розгляд справи без його участі та без участі позивача, проти ухвалення заочного рішення суду не заперечує. Відповідач про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, однак остання до судового засідання не з`явилася, про наявність поважних причин для цього суд не повідомила, заяви про відкладення розгляду справи до суду не направила, відзиву на позовну заяву не надала. Представник третьої особи в судове засідання не з`явилася, про дату, час і місце судового засідання повідомлена належним чином, надала заяву про розгляд справи без її участі та висновок органу опіки та піклування щодо розв`язання спору. За згодою представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України Дослідивши наявні у справі письмові докази, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, суд дійшов такого. Суд встановив, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] з 13 січня 2018 року перебувають у шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим Новопсковським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Луганській області 13.01.2018. Від шлюбу сторони мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про його народження серії [NUMBER] , виданим повторно 14.06.2019 Новопсковським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління! юстиції у Луганській області, актовий запис № 7. Частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, яка набрала чинності для України з 11 вересня 1997 року і відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства, передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку належним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Положеннями ч.1 ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За приписами ч.ч. 1, 2 ст. 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до положень ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно із ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 2, 3 ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. За змістом ст. 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, додержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно із ч. 1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. За приписами ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Надаючи оцінку доказам, наданим позивачем на підтвердження своїх вимог, суд виходить з такого. Суд встановив, що позивач разом з малолітнім сином [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , але фактично проживають в будинку батьків позивача за адресою: [ADDRESS] . Вказані обставини підтверджуються відміткою про зареєстроване місце реєстрації позивача в паспорті; відміткою про зареєстроване місце проживання малолітнього [PERSON] на зворотному боці свідоцтва про народження; довідкою, виданою виконкомом Новопсковської селищної ради 28.04.2021 за вих. № 157. З акту обстеження матеріально-побутових умов проживання позивача [PERSON] , складеного комісією у складі старости Пісківського старостинського округу Заволодько О.О. та спеціаліста відділу соціального захисту населення Новопсковської селищної ради Алтухової О.Ю., слідує, що позивач та спільний син сторін [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , але фактично проживають у батьків [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , так як в будинку, де зареєстровані позивач із сином, проводяться ремонтні роботи. До складу сім`ї позивача входить син [PERSON] , 2016 року народження, та донька дружини [PERSON] , 2006 року народження. Будинок, в якому проживає сім`я, газифікований, є холодна та гаряча вода, ванна кімната. Кімнати сухі, чисті. У всіх кімнатах в наявності меблі: ліжка, диван, шафа. В будинку є побутова техніка. Водопостачання - свердловина, освітлення - від вуличної електромережі. Санітарно-гігієнічні та матеріально-побутові умови задовільні. Сім`я забезпечена продуктами харчування, в наявності миючі засоби та засоби гігієни. Доходи сім`я отримує від підсобного господарства. В будинку є всі необхідні умови для проживання, відпочинку та навчання дитини. Таким чином, суд встановив, що за місцем проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , створені необхідні умови для проживання, виховання та розвитку дитини. Відповідно до довідки, виданої 19.05.2021 комунальним закладом «Дошкільний навчальний заклад ясла-садок «Сонечко» за вих. №26, малолітній [PERSON] , [INFO] , відвідує цей навчальний заклад з 01.02.2021. За весь час перебування дитини в закладі мати [PERSON] участі у вихованні сина не приймає. До ДНЗ «Сонечко» приводить в охайному вигляді, забирає з дитячого садка, вирішує всі організаційні питання, що стосуються виховання [PERSON] , здійснює оплату за харчування дитини його батько [PERSON] . Зі змісту довідки Пісківської сільської лікарської амбулаторії загальної практики сімейної медицини КНП «Новопсковський центр первинної медико-санітарної допомоги Новопсковської селищної ради» за вих. №48 від 18.05.2021 слідує, що дитина [PERSON] , [INFO] , знаходиться на обліку в сімейного лікаря з червня 2016 року. Мати в питаннях профілактики та лікування дитини участі не приймає. Зазначені обставини та додані письмові докази свідчать про те, що відповідач усунулася від виконання батьківських обов`язків відносно свого малолітнього сина [PERSON] , покладених на неї сімейним законодавством, не піклується про стан здоров`я, фізичний і духовний розвиток сина, не цікавиться його життям, не спілкується з ним взагалі, не дбає про його нормальне самоусвідомлення. Вихованням та утриманням сина, піклуванням про його здоров`я та майбутнє займається батько дитини [PERSON] . З висновку органу опіки та піклування Новопсковської селищної ради Луганської області про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , затвердженого рішенням виконавчого комітету Новопсковської селищної ради від 18.11.2021 за №26/7, вбачається, що дане питання було розглянуто на засіданні комісії з питань захисту прав дитини, де орган опіки та піклування дійшов висновку про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав відносно малолітнього сина. З вказаного висновку також слідує, що органом опіки та піклування було з`ясовано, що відповідач 25.08.2019 покинула місце проживання і до цього часу не поверталася. При цьому, покинула малолітнього сина [PERSON] , а також доньку від першого шлюбу [PERSON] , [INFO] . Зі слів [PERSON] , останній зв`язок з дружиною був у телефонному режимі взимку 2020 року. Місце проживання дружини невідоме, на неодноразові спроби домовитись з дружиною, щоб вона повернулася до дітей, остання не реагує. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Згідно із ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Статтями 3, 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, діючої в Україні з 27.09.1991 року, визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасники визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей. Згідно із ст.150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до п.2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до положення ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ч.ч.7, 8 ст.7 СК України при вирішенні будь - яких питань щодо дітей суд повинен керуватися максимальним забезпеченням інтересів дітей. В п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» зазначено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Пунктом 16 вказаної Постанови № 3 Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. В Рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» встановлено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. Згідно із ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про позбавлення відповідача батьківських прав є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, оскільки в ході судового розгляду підтверджено факт свідомого ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків, покладених на неї ст. 150 Сімейного кодексу України, відносно малолітнього сина. При вирішенні позовних вимог в частині стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини суд приходить до такого. Відповідно до ч.3 ст. 166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей, передбачений ч.2 ст.51 Конституції України є одним з головних конституційних обов`язків. Такий обов`язок послідовно визначений в сімейному законодавстві. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. За змістом ст. 141 СК України проживання батьків окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч.1 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. Згідно з ч. 3 цієї ж статті за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При визначенні розміру аліментів суд враховує рівність сторін щодо участі в утриманні дітей, розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Визначаючи розмір аліментів, суд враховує те, що відповідач є особою працездатного віку і за законом зобов`язана утримувати свого малолітнього сина, який проживає окремо від неї, до досягнення ним повноліття, а також те, що відповідачем не надано доказів щодо свого майнового стану, рівня отримуваних доходів або інших обставин, що унеможливлюють сплату аліментів. Виходячи з вищевказаних норм Сімейного кодексу України, зважаючи на встановлені обставини справи, суд вважає доведеним обов`язок відповідача, яка є матір`ю малолітнього [PERSON] , [INFO] , та проживає окремо від нього, сплачувати аліменти на його утримання, та приходить до висновку про задоволення позовних вимог про стягнення аліментів та присуджує стягнення аліментів на утримання дитини у розмірі 1/4 частки від заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ст. 191 СК України, аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Таким чином, надавши оцінку кожному аргументу, наведеному стороною позивача в позовній заяві, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог. Відповідно до ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах сплати платежу за один місяць. Відповідно до ч.6 ст.164 СК України рішення суду про позбавлення батьківських прав після набрання ним законної сили суд надсилає органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем реєстрації народження дитини. При вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд виходить з такого. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При зверненні до суду з позовом про позбавлення батьківських прав позивачу було відстрочено сплату судового збору у розмірі 908,00 грн до ухвалення судового рішення у справі. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів. З огляду на викладене, за правилами ст. 141 ЦПК України при винесенні рішення з відповідача належить стягнути судовий збір у розмірі 1816,00 грн.

Outcome: approved