Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-03 00:00:00

02.06.2021 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей, в обґрунтування якого зазначила наступне. З 09.06.2001 року сторони по справі перебували у шлюбі, який рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 06.11.2013 року було розірвано. Під час перебування у шлюбі у сторін народилося четверо дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . З часу припинення шлюбних відносин діти постійно проживають з позивачем, яка самостійно виховує та піклується про дітей. Відповідач матеріальної допомоги на утримання дітей не надає. Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 11.04.2013 року стягнуто з відповідача на користь позивача аліменти на утримання чотирьох неповнолітніх дітей в розмірі Ѕ частини з усіх видів його доходів. За даним рішенням аліменти стягувалися на дітей до досягнення старшою дитиною [PERSON] , [INFO] , повноліття. Заочним рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 09.04.2020 року стягнуто з відповідача на користь позивача аліменти на утримання трьох неповнолітніх дітей в розмірі Ѕ частини з усіх видів його доходів, до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Дія виконавчого провадження за даним рішенням закінчилася 05.03.2021 року. Посилаючись на зазначене, зважаючи на те, що відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дітей, просить суд стягнути з [PERSON] на користь позивача, аліменти на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу), але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подання позову до суду і до досягнення дітьми повноліття. Ухвалою від 03.06.2021 року суддя прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі, а також відповідно до ст.\~274\~ЦПК України вирішив розглядати дану справу за правилами спрощеного позовного провадження. Відповідач у встановлений законом строк відзив на позовну заяву не подав, в зв`язку з чим суд відповідно до положень ч. 8 ст. 178 ЦПК України вирішує справу за наявними в ній матеріалами. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася, про дату, час та місце слухання справи була повідомлена своєчасно та належним чином, у встановленому законом порядку, надала суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить їх задовольнити, у разі повторної неявки відповідача не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, був повідомлений належним чином про дату, час і місце судового розгляду справи, про що свідчать зворотні повідомлення в матеріалах справи, клопотань, заяв не надав. Відповідно до ч. 3 ст. 131 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з`явились в судове засідання без поважних причин. Відповідно до приписів ч. 6, 7, 8 ст.\~128\~ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. У разі ненадання особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Таким чином, суд вважає, що відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин, причину неявки суду не повідомив, про час і місце судового засідання був повідомлений належним чином . Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення), якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи, що у справі маються достатні дані про права і взаємовідносини сторін, відповідач належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду справи, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності відповідача та, зі згоди позивача, ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Враховуючи, що розгляд справи відбувався у відсутність сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази, взявши до уваги заяви представника позивача та відповідача, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що сторони по справі з 09.06.2017 року перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , видане відділом реєстрації актів громадянського стану Комунарського районного управління юстиції, актовий запис № 235 (а.с. 12). Під час перебування у шлюбі у сторін народилося четверо дітей, в тому числі: [PERSON] , [INFO] , про що Комунарським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції видано свідоцтво про народження серії [NUMBER] , актовий запис № 778 (а.с. 12), [PERSON] , [INFO] , про що Комунарським відділом реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції видано свідоцтво про народження серії [NUMBER] , актовий запис № 908 (а.с. 11). Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 06.11.2013 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] , рішення набуло законної сили 19.11.2013 року (а.с. 15). Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 11.04.2013 року стягнуто з відповідача на користь позивача аліменти на утримання чотирьох неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , в розмірі Ѕ частини заробітку (доходу) відповідача щомісяця, але не менш ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку, до досягнення старшою дитиною повноліття (а.с. 14). Заочним рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 09.04.2020 року стягнуто з відповідача на користь позивача аліменти на утримання трьох неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , в розмірі Ѕ частини з усіх видів доходу боржника, але не менш ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, щомісячно, до досягнення найстаршою дитиною повноліття (а.с. 18-21). Неповнолітні діти [PERSON] , [PERSON] , постійно проживають з матір`ю [PERSON] . Даний факт підтверджується довідками Департаменту реєстраційних послуг ЗМР № 04-28/3-5390, № 04-28/3-5392, № 04-28/3-5391 від 28.04.2021 року (а.с. 12, 13), відповідно до яких позивач та її неповнолітні діти зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 11.04.2018 року, згідно з яким визначено місце проживання дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , разом із матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] (а.с. 16-17. Відповідно до ч. 1 ст. 18 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1997 року, батьки несуть однакову відповідальність за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. На підставі ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно з ч. 2 ст. 27 Конвенції про права дитини, батько (батьки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Статтею 180 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За змістом зазначених норм, будь-які витрати на утримання дітей мають визначатись за домовленістю між батьками або за рішенням суду. На даний час ніякої домовленості щодо виконання обов`язку утримувати дітей між сторонами не має, договір про сплату аліментів на дітей, в якому було б визначено розмір і строки виплати аліментів, між позивачем і відповідачем не укладався. Як вбачається з положень Сімейного кодексу України, спір щодо витрат на утримання дитини може містить незгоду між батьками, як щодо самого факту сплати аліментів, так і щодо розміру аліментів, які сплачуються добровільно (Ухвала Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19.12.2012 року по справі № 6-35893св12). Згідно з ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. На підставі ч. 1 ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я\~та матеріальне\~становище дитини; стан\~здоров`я\~та матеріальне\~становище платника\~аліментів; наявність\~у платника\~аліментів інших\~дітей,\~непрацездатних чоловіка,\~дружини,\~батьків,\~дочки,\~сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Сторонами, як вбачається з матеріалів справи, не було надано доказів розміру доходу відповідача. На його утриманні інших осіб, зокрема, дітей, не перебуває. Відповідно до ч. 1 ст. 183 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Частиною 1 ст. 191 Сімейного кодексу України встановлено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Враховуючи вищезазначені обставини, а також обов`язок обох батьків утримувати дітей та те, що відповідач працездатна особа, інших аліментних зобов`язань не має, суд вважає, що позов підлягає задоволенню і з відповідача на користь позивача необхідно стягнути аліменти у розмірі 1/3 частини із всіх видів заробітку платника аліментів, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку, щомісяця, до досягнення найстаршою дитиною повноліття, починаючи з 02.06.2021 року. Суд вважає, що даний розмір аліментів зможе забезпечити дітям не тільки необхідні кошти для існування, але і зберегти той рівень життя, які діти мали би при сумісному проживанні з обома батьками. Таким чином,\~у зв`язку\~із викладеним,\~аналізуючи зібрані\~у справі\~докази та\~вимоги чинного\~законодавства,\~враховуючи обставини\~справи,\~суд приходить\~до висновку\~про те,\~що позовні вимоги є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Так як позивач при подачі позовної заяви був звільнений від сплати судового збору, тому з відповідача відповідно до ч. 6 ст. 141 Цивільного-процесуального кодексу України повинен бути стягнений судовий збір на користь держави.

Outcome: approved