Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-09 00:00:00

позивач звернулася до суду з позовом до Приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Телявського Анатолія Миколайовича за участю третьої особи [PERSON] про зняття арешту. Свої вимоги мотивувала тим, що 10 грудня 2018 року приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Телявським Анатолієм Миколайовичем було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 57881208 з примусового виконання рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 17 грудня 2009 року про солідарне стягнення з [PERSON] та [PERSON] заборгованості у розмірі 1 026 290,53 грн. Також, 10 грудня 2018 року в рамках виконавчого провадження № 57881208 приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Телявським Анатолієм Миколайовичем було винесено постанову про арешт майна боржника, відповідно до якої накладено арешт на все майно, що належить [PERSON] . Крім того, 10 грудня 2018 року в рамках виконавчого провадження № 57881208 приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Телявським Анатолієм Миколайовичем було винесено постанову про арешт коштів боржника, відповідно до якої накладено арешт на грошові кошти, що містяться на рахунках та належать [PERSON] . 06 червня 2019 року приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Телявським Анатолієм Миколайовичем на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу, однак арешти на майно та грошові кошти приватним виконавцем знято не було. У зв`язку з чим просить зняти арешти та заборону, накладені приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Телявським Анатолієм Миколайовичем постановою від 10 грудня 2018 року про арешт коштів боржника, а також зняти арешти та заборону, накладені приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Телявським Анатолієм Миколайовичем постановою від 10 грудня 2018 року про арешт майна боржника. 20 квітня 2021 року ухвалою суду позовну заяву [PERSON] до Приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Телявського Анатолія Миколайовича за участю третьої особи [PERSON] про зняття арешту залишено без руху. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 06 травня 2020 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та постановлено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. 25 червня 2021 року ухвалою суду у задоволенні клопотання представника позивача [PERSON] - [PERSON] про розгляд справи за правилами загального позовного провадження відмовлено. Згідно вимог ч.13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Відповідно до ст. 274 Цивільного процесуального кодексу України в порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи, справи, що виникають з трудових відносин, а також може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті. За змістом ст. 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Судом було вжито всіх заходів для повідомлення відповідача про розгляд даної справи в порядку спрощеного позовного провадження. Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без участі сторін за наявними у справі матеріалами. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні правовідносини. 10 грудня 2018 року приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Телявським Анатолієм Миколайовичем було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 57881208 з примусового виконання рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 17 грудня 2009 року про солідарне стягнення з [PERSON] та [PERSON] заборгованості у розмірі 1 026 290,53 грн. (а.с. 25). Також, 10 грудня 2018 року в рамках виконавчого провадження № 57881208 приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Телявським Анатолієм Миколайовичем було винесено постанову про арешт майна боржника, відповідно до якої накладено арешт на все майно, що належить [PERSON] (а.с. 26). Крім того, 10 грудня 2018 року в рамках виконавчого провадження № 57881208 приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Телявським Анатолієм Миколайовичем було винесено постанову про арешт коштів боржника, відповідно до якої накладено арешт на грошові кошти, що містяться на рахунках та належать [PERSON] (а.с. 27). 06 червня 2019 року приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Телявським Анатолієм Миколайовичем на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу (а.с. 28). 20 січня 2021 року позивачем на адресу відповідача направлено заяву про зняття арешту з майна та грошових коштів (а.с. 30-31). 26 лютого 2021 року приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Телявським Анатолієм Миколайовичем листом відмовлено позивачу у знятті арешту з майна та грошових коштів (а.с. 32). Позивач просить зняти арешти та заборону, накладені приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Телявським Анатолієм Миколайовичем постановою від 10 грудня 2018 року про арешт коштів боржника, а також зняти арешти та заборону, накладені приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Телявським Анатолієм Миколайовичем постановою від 10 грудня 2018 року про арешт майна боржника. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що наявність арешту позбавляє її можливості вільно володіти, користуватися та розпоряджатися майном на власний розсуд. Згідно з п. 4 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. (ч. 1 ст. 2 ЦПК України). Відповідач скористався процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву у встановлений строк, відповідно до якого позовні вимоги не визнав повністю, оскільки арешт з коштів та майна боржника не знімається у випадку повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження». Крім того, зазначив, що він є неналежним відповідачем по справі. Третя особа [PERSON] не скористався своїм правом подачі письмових пояснень щодо позову. Відповідно до ч. 2 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація обтяжень проводиться на підставі: 1) судового рішення щодо набуття, зміни або припинення обтяження речових прав на нерухоме майно, що набрало законної сили; 2) рішення державного виконавця, приватного виконавця щодо обтяження речових прав на нерухоме майно; 3) визначеного законодавством документа, на якому нотаріусом вчинено напис про накладення заборони щодо відчуження нерухомого майна; 4) рішення органу місцевого самоврядування про віднесення об`єктів нерухомого майна до застарілого житлового фонду; 5) договору, укладеного в порядку, визначеному законом, яким встановлюється обтяження речових прав на нерухоме майно, чи його дубліката; 6) закону, яким встановлено заборону користування та/або розпорядження нерухомим майном; 7) інших актів органів державної влади та посадових осіб згідно із законом. Згідно ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправне позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ч.1 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Відповідно ч.2 ст. 59 зазначеного Закону у разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника. Відповідно до ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону. У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Надаючи оцінку залученню позивачем органу державної виконавчої служби в якості відповідача, суд звертає увагу, що визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (пункт 41), від 20 червня 2018 року у справі № 308/3162/15-ц (пункт 49), від 21 листопада 2018 року у справі № 127/93/17-ц (пункт 50), від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц (пункт 31.4), від 12 грудня 2018 року у справі № 570/3439/16-ц (пункт 37, 54), від 30 січня 2019 року у справі № 552/6381/17 (пункт 38), від 13 березня 2019 року у справі № 757/39920/15-ц (пункт 31), від 27 березня 2019 року у справі № 520/17304/15-ц (пункт 63), від 1 квітня 2020 року у справі №520/13067/17 (пункт 71)). Постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справі від 03.06.2016 № 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» роз`яснено, що позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідачами в справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби. Однак, судом встановлено, що позивачем пред`явлено позов про зняття арешту до Приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Телявського Анатолія Миколайовича, який є неналежним відповідачем у справі. З урахуванням викладеного суд приходить висновку про відмову у задоволенні позовних вимог [PERSON] до Приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Телявського Анатолія Миколайовича за участю третьої особи [PERSON] про зняття арешту.

Outcome: dismissed