Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-11 00:00:00

29.06.2021 року до Центрального районного суду м. Миколаєва надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] , в якій позивачка просить суд визначити, що частка померлої [INFO] [PERSON] у праві спільної сумісної власності подружжя на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, загальною площею 110,5 кв.м., житловою площею 39,8 кв.м., розташований за адресою: [ADDRESS] , становить 1/2 його частину на момент смерті спадкодавця. В обґрунтування вимог посилається на те, що [INFO] померла бабуся позивачки. Після її смерті відкрилась спадщина на нерухоме майно, а саме на частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, загальною площею 110,5 кв.м., житловою площею 39,8 кв.м., розташований за адресою: [ADDRESS] . Вказане майно є спільною сумісною власність подружжя [PERSON] та померлої [PERSON] . Проте, за життя померлої дане майно було зареєстроване лише за чоловіком, дідусем позивачки, часток у спільній сумісній власності не виділялось. Позивачка зазначає, що вона є єдиною спадкоємцем за заповітом. 11.06.2021 року позивачка звернулась до приватного нотаріусу з заявою про прийняття спадщини, проте згідно Роз`яснення від 14.06.2021 року в зв`язку з невизначеністю часток у спільному майні подружжя, майбутньою постановою нотаріус змушена буде відмовити позивачці у видачі свідоцтва про право на спадщину. Відповідач добровільно не бажає здійснити дії щодо визначення часток в досудовому порядку, стверджує, що оскільки будинок зареєстрований на його ім`я, то він є єдиним власником будинку. Тому позивачка змушена звернутись до суду. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.07.2021 року головуючим суддею по даній справі визначено суддю Саламатіна О.В. Ухвалою судді Центрального районного суду м. Миколаєва Саламатіна О.В. від 06.07.2021 року, прийнято вищезазначену позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі. Розгляд справи постановлено проводити в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 15.07.2021 року (провадження № 2-з/490/131/2021) задоволено заяву [PERSON] про забезпечення позову по справі та накладено арешт на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, загальною площею 110,5 кв.м., житловою площею 39,8 кв.м., за адресою: [ADDRESS] , що належить на праві приватної власності [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] . Представник позивачки в підготовчому засіданні позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити. В підготовчому засіданні відповідач позовні вимоги визнав, проти задоволення позову не заперечував, надав суду відповідну письмову заяву. Частинами 3 та 4 статі 200 ЦПК України встановлено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Частиною 1 статті 206 ЦПК України встановлено, що відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. При цьому, частинами 2, 4 та 5 статті 206 ЦПК України передбачено, що до ухвалення судового рішення у зв`язку з визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суд не приймає визнання позову відповідачем у справі, в якій особу представляє її законний представник, якщо його дії суперечать інтересам особи, яку він представляє. Суд, дослідивши та перевіривши всі докази в їх сукупності, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. [PERSON] , 1948 року народження, та [PERSON] , 1952 року народження, зареєстрували шлюб 18.07.1971 року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 18.07.1971 року. Так, згідно копії Свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 01.12.2010 року серія [NUMBER] , виданого Виконавчим комітетом ММР, житловий будинок літ. А загальною площею 110,5 кв.м., житловою площею 39,8 кв.м. з господарськими будівлями та спорудами, за адресою: [ADDRESS] , належить на праві приватної власності [PERSON] . Вищезазначений факт також підтверджується копією Витягу, сформованого 01.12.2010 року за № 28203913 Миколаївським міжміським бюро технічної інвентаризації, та копією Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, сформованого 11.11.2013 року за індексним номером 12535808. 02.04.2012 року також виготовлено ММБТІ на замовлення [PERSON] технічний паспорт на садибний (індивідуальний) житловий будинок [ADDRESS] справа № 2067, реєстровий № 1718. Поряд з цим, згідно копії Свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 13.04.2021 року Центральним районним у місті Миколаєві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] . 11.06.2021 року приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Пехлак О.В. зареєстровано спадкову справу № 41/2021, номер у спадковому реєстрі 67809549, після смерті [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] . Відповідно до копії Заповіту, посвідченого 28.01.2020 року приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Пехлак О.В., зареєстрованого в реєстрі за № 23, [PERSON] , [INFO] , на випадок своєї смерті зробила таке розпорядження: усе своє майно де б воно не було та з чого б воно не складалось і взагалі все те, що їй буде належати на день смерті, заповіла онуці - [PERSON] , [INFO] . Так, [PERSON] народилась [INFO] , що підтверджується копію Свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого повторно 05.12.2006 року Корабельним відділом реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції. Після реєстрації шлюбу, 19.03.2021 року [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] », що підтверджується копіє Свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 19.03.2021 року Заводським районним у місті Миколаєві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса). З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] звернулась до приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Пехлак О.В. щодо оформлення спадщини після смерті своєї бабусі [PERSON] . 14.06.2021 року за вихідним № 80/02-14 приватним нотаріусом ММНО Пехлак О.В. було надано позивачці Роз`яснення, де повідомлено, що оскільки правовстановлюючий документ - Свідоцтво про право власності на житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] , видано 01.12.2010 року Виконавчим комітетом ММР замість договору про право забудови від 18.07.1962 року за п.№ 980 на ім`я [PERSON] - чоловіка померлої, позивачка має право на підставі рішення суду виділити 1/2 частку померлої - [PERSON] зі спільного майна подружжя, згідно ст. 60 Сімейного кодексу України та успадкувати її на підставі вищезазначеного заповіту. Так, за правилами статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Отже, у сімейному законодавстві діє презумпція спільності майна подружжя, при цьому частини чоловіка та дружини є рівними. Спростувати цю презумпцію може сторона, яка надає докази протилежного, що мають відповідати вимогам належності та допустимості, і це є її процесуальним обов`язком. Згідно з п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Відповідно до правових висновків, висловлених Верховним Судом України в справах N 6-79цс13, N 6-2641цс15, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності. Разом з тим належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але і спільністю участі подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи вказані норми та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Тобто критеріями, які дозволяють надати спірному набутому майну режим спільного майна є: час набуття такого майна, кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття), мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий режим спільної власності подружжя. Матеріалами справи підтверджується, що житловий будинок загальною площею 110,5 кв.м., житловою площею 39,8 кв.м. з господарськими будівлями та спорудами, за адресою: [ADDRESS] , набуто під час зареєстрованого шлюбу [PERSON] та [PERSON] , право власності на який зареєстровано за останнім. Таким чином, як [PERSON] , так і [PERSON] належали на праві спільної сумісної власності житловий будинок загальною площею 110,5 кв.м., житловою площею 39,8 кв.м., з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] , в рівних частинах, тобто по 1/2 частині. Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла до інших осіб (спадкоємців) (стаття 1216 ЦК України). Відповідно до статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України). Відповідно до положень ст. 1226 ЦК України, частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Суб`єкт права спільної сумісної власності має право заповідати свою частку у праві спільної сумісної власності до її визначення та виділу в натурі. У відповідності до роз`яснень, наданих у Постанові Пленуму Верховного суду України від 22.12.1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», - частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. При відсутності доказів про те, що участь когось з учасників спільної сумісної власності (крім сумісної власності подружжя) у надбанні майна була більшою або меншою - частки визначаються рівними (п.5). Відповідно до роз`яснень, наданих у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», - у разі смерті співвласника частки кожного із співвласників у праві спільної власності є рівними, якщо інше не було встановлено договором між ними. Частка померлого співвласника не може бути змінена за рішенням суду. Також, суд на виконання вимог статей 200 та 206 ЦПК України враховуючи наявність письмової заяви відповідача про визнання позову, встановив, що визнання позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. З урахуванням викладеного, а також враховуючи визнання позову відповідачем, суд приходить до висновку про можливість задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Outcome: approved