Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-20 00:00:00

Позивачі, [PERSON] та [PERSON] , звернулися до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом, у якому просять суд: 1) Усунути їм перешкоди у спілкуванні з малолітньою дитиною - [PERSON] , [INFO] , та визначити наступний графік побачень з ним без присутності опікуна [PERSON] : - з 09:00 кожної суботи до 18:00 неділі за адресою: [ADDRESS] , з правом відвідувати з дитиною будь-які розважальні заклади для дітей відповідного віку, магазини, торгові центри, заклади культури, медичні заклади, ресторани, кафе, тощо, у випадку, якщо це не шкодить здоров`ю, правим та інтересам дитини; - у період Різдвяних свят з 4 січня по 8 січня за адресою: [ADDRESS] , або [ADDRESS] з правом відвідувати з дитиною будь-які розважальні заклади для дітей відповідного віку, магазини, торгові центри, заклади культури, медичні заклади, ресторани, кафе, тощо, у випадку, якщо це не шкодить здоров`ю, правим та інтересам дитини; - один місяць протягом літніх канікул за адресою: [ADDRESS] , або [ADDRESS] з правом відвідувати з дитиною будь-які розважальні заклади для дітей відповідного віку, магазини, торгові центри, заклади культури, медичні заклади, ресторани, кафе, тощо, у випадку, якщо це не шкодить здоров`ю, правим та інтересам дитини; - один тиждень під час весняних та осінніх канікул за адресою: [ADDRESS] , або [ADDRESS] з правом відвідувати з дитиною будь-які розважальні заклади для дітей відповідного віку, магазини, торгові центри, заклади культури, медичні заклади, ресторани, кафе, тощо, у випадку, якщо це не шкодить здоров`ю, правим та інтересам дитини; 2) Стягнути з відповідача витрати на правничу допомогу у сумі 15 450,00 грн та сплачену суму судового збору. Свої позовні вимоги обґрунтовують тим, що [PERSON] , [INFO] , є дитиною-сиротою та розпорядженням уповноваженого органу опікуном малолітньої дитини було визнано його старшого брата - [PERSON] . Позивачка [PERSON] є рідною тіткою дитини по матері, яка померла, а позивачка [PERSON] - є матір`ю померлої та бабусею дитини. З метою усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, позивачі неодноразово зверталися з заявами та запитами до уповноважених органів. У ході процедури врегулювання спору за участі судді, ухвалою Барського районного суду Вінницької області від 02.09.2020 по справі № 125/729/20 за позовом відповідача до позивачів про спростування недостовірної інформації було затверджено мирову угоду, яка однак не містить чіткого графіку спілкування з дитиною, ув`язку з чим належним чином не забезпечено права позивачів на участь у спілкуванні з рідним племінником та онуком. Відповідач не дає позивачам бачитись з дитиною, не впускає до квартири, ображає їх та погрожує. За зверненням позивачів до органу Національної поліції та служби у справах дітей було проведено профілактичну бесіду з останнім, однак він заперечив вчинення перешкод у спілкуванні з дитиною. Позивачі постійно проживають у м. Бар Вінницької області, однак з метою забезпечення інтересів дитини, беруть на себе обов`язок приїжджати до м. Києва та на час зустрічі з дитиною проживати у квартирі [ADDRESS] , яка на праві власності належить їх близькому родичу, та яким надано згоду на цілодобове перебування у його квартирі малолітнього племінника та його спілкування з позивачами. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 03.02.2021 відкрито провадження у цій цивільній справі та призначено її до розгляду за правилами загального позовного провадження, у підготовчому судовому засіданні з повідомленням учасників справи, яким роз`яснено їх процесуальні права подати заяви по суті справи та визначено відповідні строки. Копію вказаної ухвали суду разом з копією позовної заяви з додатками відповідачем, [PERSON] , було отримано 11.03.2021, а третьою особою, Службою у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, - 09.03.2021. 19.03.2021 від представника третьої особи, Служби у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, - Поліщука О. надійшов лист, у якому останній, просить проводити розгляд справи без присутності у судовому засіданні представника Служби та прийняти рішення в найкращих інтересах дитини та згідно з чинним законодавством. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 27.04.2021 відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача [PERSON] - [PERSON] про закриття провадження у справі. Цього ж дня ухвалами суду, постановленими у порядку ч. 4 ст. 259 ЦПК України, не виходячи до нарадчої кімнати із занесенням до протоколу судового засідання, судом відмолено у задоволенні клопотань представника відповідача [PERSON] - [PERSON] про заміну третьої сторони, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, та про залучення третьої особи, а також - повернуто заявнику відзив на позовну заяву з додатками та клопотання про поновлення строку, у зв`язку з не направленням таких документів іншим учасникам справи. 14.06.2021 від представника відповідача [PERSON] - [PERSON] до суду надійшли письмові пояснення на позовну заяву, у порядку ст. 43 ЦПК України, з письмовими доказами у справі. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 29.06.2021 закрито підготовче провадження по справі та призначено її до судового розгляду по суті, постановлено викликати у судове засідання сторін по справі та свідків за клопотанням сторони позивачів. У судовому засіданні позивачка [PERSON] позовну заяву підтримала та просила її повністю задовольнити, посилаючись на доводи, викладені у позові. Додатково зазначила, що відповідач обділяє дитину увагою та спілкуванням з рідними, після смерті матері заявив, що позивачі йому не родичі, не впускає їх до квартири та здійснює психологічне насилля відносно дитини. З 6-ти місяців і до 3-х років малолітній [PERSON] проживав у бабусі в м. Бар і протягом цього часу відповідач не приїздив до нього та не спілкувався з братом, дитина виховувалася позивачами, а потім матір забрала [PERSON] до м. Києва. На прохання матері тітка та бабуся приїздили до них, на вихідні, канікули та коли хворів забирали [PERSON] до себе. Відповідач хоче викреслити тітку та бабусю з життя дитини, забрав брата та не дає до нього доступу, хоча за життя матір братів просила, якщо щось з нею станеться, забрати [PERSON] до себе, сказала, де його гроші на квартиру та документи. Суперечки почалися після того, як позивачка, [PERSON] , подала заяву на встановлення опіки над племінником. Коли мати братів померла, то відповідач віддав [PERSON] чужим людям, там він не мав окремого ліжка, був заляканий. Через роботу відповідач не може забирати дитину зі школи, це роблять чужі люди, а рідні навіть не можуть побачити хлопчика. Відповідач навіть не дає можливості поспілкуватись з [PERSON] по телефону та весь час знаходить якісь відмовки, лише одного разу позивачка мала таку можливість. Наразі позивачка працює у пекарні з позмінним графіком роботи та має намір знайти іншу роботу, щоб приїжджати до племінника, спілкуватися з ним, щоб він відчував усю підтримку. Представник позивачів - Гулак М.В. у судовому засіданні підтримав позицію позивачки, просив позов повністю задовольнити з підстав, викладених у ньому. Відповідач у судовому засіданні пояснив, що ніколи не заперечував щодо спілкування брата з тіткою та бабусею, однак усі запропоновані ним варіанти спілкування та побачень з Нікітою позивачам не підходили. Ним було запропоновано спілкування з 18:30 до 21:00. У [PERSON] є няня, яка водить його до школи та забирає, готує їсти, коли відповідач на роботі. Нікіта має окрему кімнату, соціальні працівники перевіряли умови його проживання з відповідачем. Щодо вимог позову, то відповідач не заперечує щодо побачень дитини з рідними, однак не кожних вихідних, оскільки йому також потрібно проводити з ним час на вихідних, крім того дитині потрібно проводити час із друзями, тому вважає можливим визначити побачення з дитиною один день вихідних на місяць. Щодо зустрічей на свята заперечує, оскільки вони як сім`я відмічають їх разом; один місяць перебування дитини у бабусі протягом літніх канікул це забагато, вважає, що сам [PERSON] не захоче стільки часу перебувати у селі, а по одному тижню на осінні та весняні канікули це також неможливо, оскільки це є загальною тривалістю таких канікул. Представники відповідача - [PERSON] та [PERSON] у судовому засіданні підтримали відповідача. Остання додатково зауважила, що умови для дитини у квартирі іншої сім`ї, його дядька, [PERSON] , не відомі, а тому не можна передбачити на скільки комфортним для дитини буде таке перебування. Тим більше, дядько бачив [PERSON] лише декілька разів за життя матері хлопчика. Представник відповідача просила відмовити у позові, вважаючи його безпідставним, оскільки мировою угодою сторін було погоджено порядок побачень та спілкування з дитиною. Позивачі вказану мирову угоду до примусового виконання не подавали, а в матеріалах справи відсутні докази, що з боку позивача є перешкоди у зустрічах з дитиною. Щодо тісного зв`язку дитини з тіткою протягом часу, коли вона проживала у родині сестри, то він є сумнівним, оскільки метою такого проживання було надання їй спального місця на час роботи у Києві, зранку до пізнього вечора вона перебувала на роботі. Дитина дійсно проживала разом з бабусею, але тоді хлопчик був дуже маленьким і відтоді минуло багато часу. З боку позивачів наявне надмірне втручання у приватне життя братів. Щодо розміру витрат позивачів на правничу допомогу сторона відповідача заперечує, оскільки час, що був затрачений, не відповідає складності справи. Позивачка-1 [PERSON] , будучи допитаною у судовому засіданні у якості свідка, показала, що її метою є забезпечення дитині спілкування з рідними. Коли мати [PERSON] померла, відповідач віддав його до родини [PERSON] - це були чужі люди для дитини, у хлопчика був стрес, він хворів. Нікіта говорив, що брат забороняє йому спілкуватися рідними. Якщо відповідач проти, щоб [PERSON] перебував так довго у позивачів, то він може бути разом із ним у них. У судовому засіданні позивачка-2 [PERSON] , будучи допитаною у якості свідка, показала, що є рідною бабусею відповідача та малолітньої дитини - [PERSON] , чия мати, її дочка, померла. По батьку брати нерідні. Свідок дбала про [PERSON] від його народження до 3-х років, потім забирала його на канікули. Коли [PERSON] привезли до Києва, старший брат його не сприймав, з`їхав з квартири. Свідок приїжджала до дочки і допомагала виховувати онуку, він її дуже любив і тягнувся до неї, просив, щоб не від`їжджала додому у м. Бар. Після переїзду [PERSON] до Києва, свідок приїздила раз на місяць, а на День Святого Миколая забрала до себе і до лютого він був у неї. Коли онуку було 5 років, забирала його на все літо до себе. Померла донька - мати [PERSON] , просила, якщо з нею щось станеться, не віддавати [PERSON] старшому брату, а забрати до себе, вона залишила для меншого сина гроші. Після поховання матері [PERSON] чотири місяці був у чужих людей. Вона хоче бачитися з молодшим онуком, приїздила до нього, однак відповідач не пустив її до квартири, не хоче давати їй [PERSON] , навіть не дає поспілкуватися по телефону. Коли взимку приходила до онука у школу, то він від неї тікав. Востаннє свідок телефонувала відповідачу навесні 2021 року. Свідок [PERSON] у судовому засіданні показав, що є похресником матері братів [PERSON] та [PERSON] [PERSON] , яка померла. Свідок підтвердив, що до 3-х років [PERSON] проживав у м. Бар з бабусею, яка його виховувала, а мати його провідувала. Коли хлопчика забрали до Києва, то свідок також допомагав: сидів із дитиною, відводив до садочка та забирав, возив до лікарів та відвозив до бабусі. Після смерті матері відповідач протягом року відмовляв у зустрічах з [PERSON] . Свідок вважає, що відповідач перешкоджає позивачам у зустрічах з [PERSON] . Позивачі неодноразово телефонували відповідачу щодо зустрічі з хлопчиком, у тому числі це відбувалося у присутності свідка, однак [PERSON] їм відмовляв, посилаючи на наявність інших планів. Коли день народження у [PERSON] , який дитячий садок він відвідував та ім`я вихователя свідку не відомо. У судовому засіданні свідок [PERSON] показав, що мати братів [PERSON] - його двоюрідна сестра. Вона розповідала свідкові про сімейні справи, він їй допомагав. Після розлучення, [PERSON] багато часу приділяла заробітку грошей, її мати - [PERSON] допомагала їй з молодшим сином, виховувала його до трьох років. Бабусі з онуком допомагала сестра [PERSON] [PERSON] . Свідок декілька разів бував у гостях в родині двоюрідної сестри, також вона приїжджала до нього з [PERSON] - до квартири та на дачу. Востаннє він спілкувався з хлопчиком, коли тому було приблизно 3 роки, а загалом бачив його близько десяти разів. [PERSON] особисто був свідком як відповідач перешкоджав бабусі побачитися з онуком - не дав доступ до квартири, зустрів її біля під`їзду, сказав, що не дасть їй [PERSON] . Також відповідач телефонував свідку, звинувачуючи того, що надає родичам свою квартиру. Свідок має трикімнатну квартиру, проживає з двома синами 15-ти років та дружиною. У квартирі є вільне спальне місце для [PERSON] , також є місце і для відповідача. Суд, вислухавши пояснення учасників справи, покази свідків, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини на яких вони ґрунтуються, у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Як убачається з матеріалів справи [PERSON] народився [INFO] , про що відділом державно реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві складено актовий запис № 2874 від 18.09.2014 та видано свідоцтво про народження серія [NUMBER] . Батько дитини - [PERSON] , мати дитини - [PERSON] (а.с. 9). [PERSON] та [PERSON] є відповідно матір`ю та рідною сестрою [PERSON] - матері [PERSON] , що сторонами не заперечується та підтверджується наявними у матеріалах справи паспортними документами позивачів, свідоцтвами про народження, свідоцтвом про шлюб та витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища (а.с. 10-12, 14-16, 18, 20, 21, 22). Крім того, сторонами не заперечується, що [PERSON] та [PERSON] є рідними братами по матері - [PERSON] . [PERSON] , [INFO] , уродженка м. Бар Вінницької обл., померла - [INFO] , про що 19.10.2019 відділом державної реєстрації смерті Головного територіального управління юстиції у місті Києві складено актовий запис № 17387 та видано свідоцтво про смерть серія [NUMBER] (а.с. 19). Із витягу з протоколу № 22 засідання комісії з питань захисту прав дитини Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації від 27.11.2019 убачається, що у Службі на первинному обліку дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування перебуває малолітній [PERSON] , [INFO] , одинока мати якого, [PERSON] , померла. Дитина по тимчасовій заяві проживає у сім`ї рідного брата [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . До служби у справах дітей та сім`ї 01.11.2019 звернувся [PERSON] з заявою про бажання бути опікуном над братом та надав відповідний пакет документів кандидата в опікуни. Відповідно до висновку про доцільність встановлення опіки над малолітнім [PERSON] , 2014 р.н., від 13.11.2019 № 103008-4295 Служба вважає за можливе встановлення опіки над дитиною його братом. Також, 26.11.2019 до Служби звернулася [PERSON] , яка має намір оформити опіку над малолітнім племінником [PERSON] , 2014 р.н., та надала відповідний пакет документів. Громадянка перебуває на обліку потенційних опікунів в службі у справах дітей Барської районної державної адміністрації Вінницької області, згідно з висновком якої вважається за доцільне в інтересах дитини - сироти [PERSON] , 2014 р.н., встановлення опіки над ним його тіткою [PERSON] . Комісією прийнято рішення призначити [PERSON] опікуном над малолітнім братом, [PERSON] , [INFO] (а.с. 27-28). Розпорядженням Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації від 06.12.2019 № 1008 призначено [PERSON] опікуном над малолітнім братом [PERSON] , [INFO] , у зв`язку з тим, що мати [PERSON] померла; державна реєстрація народження проведена відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України (а.с. 25-26). 03.01.2020 та 12.03.2020 [PERSON] зверталася до Уповноваженого Президента України з прав дитини та просила здійснити перевірку в інтересах дитини, [PERSON] (а.с. 30-34, 35). Відповідно до листа від 07.04.2020 № 007-693 заступника голови виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) у виконавчому органі було опрацьовано звернення [PERSON] до Уповноваженого Президента України з прав дитини та повідомляється, що інформація, викладена у зверненні щодо невиконання опікуном своїх обов`язків, ретельно перевірена, порушення прав та інтересів дитини-сироти [PERSON] не виявлено. Службою у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації здійснюється постійний контроль за умовами утримання, навчання та виховання [PERSON] , 2014 р.н., в родині опікуна [PERSON] (а.с. 36, 37). [PERSON] неодноразово зверталася до начальника Служби у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації з заявами від 24.11.2019, 01.01.2020,21.01.2020 щодо перевірки умов проживання [PERSON] , який знаходиться під опікою [PERSON] (а.с. 38, 39, 40, 41). Відповідно до листа начальника Служби у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної у м. Києві від 04.12.2020 № 103008-3822 за результатом розгляду Службою заяви [PERSON] щодо усунення перешкод у спілкуванні з малолітньою дитиною [PERSON] повідомляється, що спеціалістами служби з [PERSON] , опікуном малолітньої дитини, в телефонному режимі проведено профілактично-роз`яснювальну роботу щодо дотримання прав дитини та ознайомлено його про відповідальність передбачену законодавством України в разі порушення прав малолітнього. З його слів, він не заперечує щодо участі [PERSON] у спілкуванні з малолітнім підопічним та не чинить перешкод, але спілкування має відбуватися на нейтральній території (а.с. 43). Барським районним судом Вінницької області за результатом розгляду цивільної справи № 125/729/20 було постановлено ухвалу (а.с. 23-24), якою затверджено мирову угоду, яка укладена сторонами у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про спростування недостовірної інформації на таких умовах: « [PERSON] та [PERSON] припиняють безпідставні та емоційні звинувачення [PERSON] щодо опіки над малолітнім [PERSON] . [PERSON] та [PERSON] повідомляють [PERSON] про своє бажання побачитись з малолітнім [PERSON] заздалегідь, щонайменше за три доби. [PERSON] на заздалегідь отримане прохання [PERSON] , [PERSON] дозволяє зустрічі з малолітнім [PERSON] , за умови, що малолітній [PERSON] не має проблем зі здоров`ям, не має запланованих заздалегідь заходів за участю малолітнього [PERSON] , не має заздалегідь запланованих виїздів [PERSON] з малолітнім [PERSON] за місто чи за кордон. Такі зустрічі мають проводитись з дотриманням права на приватне та сімейне життя [PERSON] , з урахуванням найкращих інтересів та побажань малолітнього [PERSON] . Сторони докладуть зусиль до того, щоб такі зустрічі відбувалися не рідше одного разу на місяць». Провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про спростування недостовірної інформації закрито. Вказане судове рішення набрало законної сили. 30.12.2020 [PERSON] складено заяву, посвідчену приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, Бондаренко Г.О., про те, що він надає свою згоду на цілодобове перебування у його квартирі за адресою: [ADDRESS] , малолітнього племінника [PERSON] , [INFO] , та його спілкування у квартирі з родичами, а саме: [PERSON] , [PERSON] та членами його родини [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Також заявник висловлює своє бажання спілкуватися з племінником [PERSON] особисто (а.с. 49). Квартира [ADDRESS] належить [PERSON] на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу квартири від 17.12.2012, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, Ніколіцею А.О. за реєстровим № 839, що підтверджується витягом № 25849159 від 24.10.2014 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень (а.с. 50-53, 54-55). За приписами ч. 8, 9 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до ст. 257 СК України баба, дід, прабаба, прадід мають право спілкуватися зі своїми внуками, правнуками, брати участь у їх вихованні. Батьки чи інші особи, з якими проживає дитина, не мають права перешкоджати у здійсненні бабою, дідом, прабабою, прадідом своїх прав щодо виховання внуків, правнуків. Якщо такі перешкоди чиняться, баба, дід, прабаба, прадід мають право на звернення до суду з позовом про їх усунення. За приписами ч. 3 ст. 249 СК України опікун, піклувальник не має права перешкоджати спілкуванню дитини з її батьками та іншими родичами, за винятком випадків, коли таке спілкування суперечить інтересам дитини. За нормою ст. 263 СК України спір щодо участі баби діда, прабаби, прадіда, брата, сестри, мачухи, вітчима у вихованні дитини вирішується судом відповідно до ст. 159 СК України. За нормою ч. 2 ст. 16 Закону України «Про охорону дитинства» батьки, інші члени сім`ї та родичі, зокрема ті, які проживають у різних державах, не повинні перешкоджати одне одному реалізувати право дитини на контакт з ними, зобов`язані гарантувати повернення дитини до місця її постійного проживання після реалізації нею права на контакт, не допускати неправомірної зміни її місця проживання. Визначення терміну контакт з дитиною наведене у ст. 1 Закону України «Про охорону дитинства» та передбачає реалізацію матір`ю, батьком, іншими членами сім`ї та родичами, у тому числі тими, з якими дитина не проживає, права на спілкування з дитиною, побачення зазначених осіб з дитиною, а також надання їм інформації про дитину або дитині про таких осіб, якщо це не суперечить інтересам дитини. Як встановлено у суді та підтверджується матеріалами справи, між сторонами склалися спірні правовідносини щодо спілкування бабусі із онуком та тітки з племінником, у зв`язку з чим виникла необхідність у встановленні способів участі бабусі та тітки у вихованні малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 3 Конвенції ООН про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Положеннями ч.2 ст. 6 Конвенції про права дитини передбачається, що Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання та здоровий розвиток дитини. З Преамбули та статті 5 Конвенції про права дитини встановлено, що дитині для повного і гармонійного розвитку її особи необхідно зростати в сімейному оточені, в атмосфері щастя, любові і розуміння. Держава поважає відповідальність, права і обов`язки батьків належним чином управляти і керувати дитиною щодо здійснення прав дитини і робити це згідно зі здібностями дитини, що розвиваються. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому випадку, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Умовами повноцінного виховання дитини є постійний контакт з батьками та контакт з іншими родичами. Вказана стаття закріплює право на спілкування в широкому розумінні, яке включає в себе не тільки особисті зустрічі, але й спілкування по телефону, поштою, електронною поштою та іншими засобами зв`язку. Згідно зі ст. 1 Закону України «Про охорону дитинства» контакт з дитиною - це реалізація матір`ю, батьком, іншими членами сім`ї та родичами, у тому числі тими, з якими дитина не проживає, права на спілкування з дитиною, побачення зазначених осіб з дитиною, а також надання їм інформації про дитину або дитині про таких осіб, якщо це не суперечить інтересам дитини. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 10 Закону України «Про охорону дитинства» держава здійснює захист дитини від усіх форм фізичного і психічного насильства, образи, недбалого і жорстокого поводження з нею у тому числі з боку батьків або осіб, які їх замінюють. У ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» зазначено, що сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх заміняють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її для самостійного життя та праці (ст. 11,12 Закону України «Про охорону дитинства»).. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (справа «Мамчур проти України»). Як убачається з позовної заяви та встановлено у судовому засіданні, позивачі, баба та тітка, прагнуть спілкуватися з малолітньою дитиною [PERSON] , підтримувати з ним родинні стосунки та приймати участь у його вихованні. Метою регулювання сімейних відносин є зміцнення сім`ї як соціального інституту і як союзу конкретних осіб; утвердження почуття обов`язку перед батьками, дітьми та іншими членами сім`ї; побудови сімейних відносин на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги і підтримки; забезпечення кожної дитини сімейним вихованням, можливістю духовного та фізичного розвитку (ч. 2 ст. 1 СК України). У ч.2 ст. 155 СК України визначено, що батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. У відповідності до ч. 1 ст. 249 СК України опікун, піклувальник зобов`язаний виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, психічний, духовний розвиток, забезпечити одержання дитиною повної загальної середньої освіти. Опікун, піклувальник має право самостійно визначати способи виховання дитини з урахуванням думки дитини та рекомендацій органу опіки та піклування. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 77-80 ЦПК України. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Оцінюючи матеріали справи у їх сукупності, суд вважає, що доводи позивачів в обґрунтування усунення перешкод у їх спілкуванні з малолітнім онуком і племінником [PERSON] та встановлення способів участі у його вихованні не суперечать інтересам дитини, виходячи з його віку, фізичного та морального розвитку. Крім того, суд доходить переконання, що опікун малолітньої дитини, відповідач [PERSON] , зобов`язаний вчиняти дії по забезпеченню спілкування дитини з бабусею та рідною тіткою, сприяти налагодженню та підтримці між ними емоційного контакту. Однак, суд вважає, що позивачами не доведений факт чинення відповідачем перешкод у спілкуванні з дитиною, а порядок спілкування бабусі та рідної тітки з малолітньою дитиною, запропонований позивачами при зверненні з позовом до суду, призведе до порушення прав відповідача по справі, як опікуна дитини, який є його рідним братом, який має право самостійно визначати способи виховання дитини з урахуванням думки дитини та рекомендацій органу опіки та піклування, а також такий порядок не відповідатиме найкращим інтересам дитини. Таким чином, вирішуючи спір щодо усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, приймаючи до уваги малолітній вік [PERSON] , особливості його розвитку, виховання, необхідності дотримання розпорядку дня та відпочинку, суд доходить висновку про часткове задоволення вимог позивачів щодо визначення способу їх участі у вихованні онука та племінника, шляхом встановлення таких способів участі бабусі та рідної тітки у вихованні малолітньої дитини: - особисті побачення кожної першої суботи місяця з 12 години 00 хвилин до 18 години 00 хвилин, за місцем проживання дитини, з урахуванням стану здоров`я дитини, або за погодженням із опікуном [PERSON] в місцях відпочинку, розважальних центрах, парках та інших громадських місцях, якщо це не шкодить здоров`ю, правам та інтересам дитини; - один тиждень протягом літніх канікул за місцем поживання дитини або за адресою місця проживання [PERSON] - [ADDRESS] , з урахуванням стану здоров`я дитини, з правом, за погодженням із опікуном [PERSON] , відвідування місць відпочинку, розважальних центрів, парків та інших громадських місць, якщо це не шкодить здоров`ю, правам та інтересам дитини. У разі перебування дитини за місцем проживання [PERSON] - [ADDRESS] , на останню покладається обов`язок забезпечувати дитину окремим спальним місцем, належним санітарно-гігієнічним доглядом та харчуванням, а також медичним доглядом, у разі необхідності, про що негайно повідомляти опікуна [PERSON] . Визначений час - один тиждень протягом літніх канікул, має бути погоджений [PERSON] та [PERSON] із опікуном [PERSON] у письмовому вигляді, за допомогою, в тому числі але не виключаючи, месенджерів телефонного зв`язку (Viber, WhatsApp, Telegram), електронної пошти та інших засобів, які дозволяють фіксування переписки, до 01 червня кожного року. При вирішенні питання щодо встановлення вказаного вище регламенту у спілкуванні малолітньої дитини з бабусею та рідною тіткою суд враховує малолітній вік дитини, її емоційну прихильність, тривалість проживання з опікуном, який є його братом, а тому навіть незначне їх розлучення, на думку суду не буде сприяти якнайкращим інтересам малолітньої дитини. Крім того, судом враховується, що позивачі та малолітня дитина тривалий час знаходилися у розлуці та відповідно у дитини могли дещо знизитись прихильність, емоційний зв`язок та довірчі стосунки з ними, у зв`язку з чим зустрічі у визначений судом час позивачів з малолітньою дитиною мають бути спрямовані у першу чергу на встановлення і налагодження довірчих стосунків з [PERSON] . Судом приймаються до уваги доводи сторони відповідача, що останній як рідний брат малолітньої дитини, його найближчий родич за походженням та опікун має пріоритетне право на спілкування з дитиною, у тому числі у вихідні дні та на канікулах, особливо осінніх та весняних, які не є тривалими, зокрема з метою спільного відпочинку і дозвілля, що сприятиме у тому числі поліпшенню емоційного стану дитини та сприятиме його найкращим інтересам. У частині вимог позивачів щодо побачень з дитиною за адресою проживання свідка [PERSON] , суд не погоджується з прийнятністю такого місця перебування дитини з метою побачень, зокрема цілодобово, оскільки вказане житлове приміщення, а також його мешканці не є близько знайомими для дитини. Аналізуючи вищевикладені обставини, оцінюючи докази в їх сукупності, з позиції належності та допустимості кожного з них, суд доходить висновку про часткове задоволення позову [PERSON] та [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації про усунення перешкод у спілкуванні з малолітньою дитиною та визначення способу участі у вихованні та спілкуванні з нею. Вирішуючи питання про стягнення з відповідача понесених позивачкою-1 витрат на оплату правничої допомоги, суд виходить з такого. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Частиною 3 ст. 133 ЦПК України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Згідно з ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (ч. 2 ст. 137 ЦПК України). Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має з`ясувати склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Витрати на правову допомогу стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. У своїй постанові від 27.06.2018 у справі № 826/1216/16 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.),документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунки таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу до суду надано ряд доказів, зокрема. Між замовником [PERSON] та виконавцями або адвокатами Гулаком М.М. та Конончук З.В. був укладений Договір про надання правової допомоги від 18.11.2020 (а.с. 56). Предметом вказаного договору є надання адвокатських послуг, що включають у себе, зокрема: консультування замовника з питань, заявлених Адвокатам, вивчення матеріалів, наданих Клієнтом та аналіз правової позиції щодо подачі позову до [PERSON] про усунення перешкод у спілкуванні з малолітнім [PERSON] та визначення способу участі у вихованні та спілкуванні з ним. Пунктом 2 Договору від 18.11.2020 передбачено, що замовник зобов`язаний оплатити послуги виконавця у сумі 3 850,00 грн. Грошові кошти у сумі 3 850,00 грн були сплачені [PERSON] 18.11.2020 на рахунок Конончук З.В. , що підтверджується квитанцією (а.с. 57). Крім того, між клієнтом [PERSON] та адвокатами Гулаком М.М. та Конончук З.В. був укладений Договір про надання правової допомоги від 27.11.2020 (а.с. 58-60). Предметом вказаного договору є надання адвокатських послуг, що включають у себе, зокрема: підготовка та подача до Дніпровського районного суду м. Києва позовної заяви про усунення перешкод у спілкуванні з малолітнім [PERSON] та визначення способу участі у вихованні та спілкуванні з ним. Відповідно до п. 2.4. Договору клієнт зобов`язаний сплатити гонорар у розмірі та на умовах визначених цим договором. За п. 3.1 Договору за надання правової допомоги передбаченої даним Договором, за погодженням Сторін, Клієнт сплачує Адвокатам гонорар. Сума гонорару зазначається у Додатку № 1 до даного Договору, який є невід`ємною частиною даного Договору (п. 3.3 Договору). Із Додатку № 1 до Договору про надання правової допомоги від 27.11.2020 убачається, що гонорар адвоката за Договором складає 11 600,00 грн (а.с. 61). Грошові кошти у сумі 11 600,00 грн були сплачені [PERSON] 27.11.2020 на рахунок Конончук З.В. , що підтверджується квитанцією (а.с. 61). Згідно з Адвокатським досьє, підписаним сторонам договору, клієнту були надані наступні адвокатські послуги: зустріч з метою надання правової допомоги-консультація - 4 год.; ознайомлення з матеріалами справи - 8 год., збір доказів: підготовка та подання заяви до Дніпровського УП ГУНП у місті Києві - 2 год.; переговори з Клієнтом - 1 год. 30 хв.; збір доказів: підготовка та подання запиту начальнику служби у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації - 2 год.; переговори з клієнтом та узгодження правової позиції - 2 год. 30 хв.; підготовка цивільного позову з додатками - 9 год.; подача цивільного позову до суду та представництво інтересів Клієнта у суді першої інстанції - 9 год. (а.с. 62). 14.01.2021 сторонами Договору підписаний Акт виконаних робіт до Договору про надання правової допомоги від 18.11.2020 та 27.11.2020 (а.с. 63). Загалом за вказаними Договорами від 18.11.2020 та 27.11.2020 клієнтом було сплачено за надання правничої допомоги 15 450,00 грн. Положеннями ст. 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). У рішенні ЄСПЛ від 28.11.2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Великою Палатою Верховного Суду у додатковій постанові від 19.02.2020 по справі № 755/92/15/15-ц визначено, що пунктом 9 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI). Відповідно до статті 19 Закону № 5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є: - надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; - складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; - представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону № 5076-VI). Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: - розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; - розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Сторона відповідача у письмових поясненнях, що надані у порядку ст. 43 ЦПК України, наголошувала на невідповідності заявленого розміру витрат на правову допомогу критерію розумності та співмірності зі складністю справи. Зокрема, викликає сумніви реальна необхідність сумарної тривалості переговорів адвокатів із клієнтом протягом 8 годин та тривалість ознайомлення з матеріалами справи протягом 8 годин, тим більше, що після такого ретельного ознайомлення потребувалось ще 9 годин на підготовку позовної заяви, що не містить жодних підтверджень заявлених порушень прав позивачів. За таких обставин, з урахуванням положень ч. 3 ст. 141 ЦПК України, згідно з якою при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим, а також критерій розумності їх розміру, приймаючи до уваги конкретні обставини справи, суд вважає, що витрати позивачки-1 [PERSON] на професійну правничу допомогу підлягають частковому задоволенню на суму 3 000,00 грн, оскільки, на думку суду, витрати саме на таку суму є співмірними зі складністю цієї справи, наданим адвокатами обсягом послуг у суді, відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру. Щодо стягнення з відповідача на користь позивачів витрат по сплаті судового збору, то з урахування положень ч. 1 ст. 141 ЦПК України, пропорційно розміру задоволених позовних вимог з відповідача на користь позивачів підлягає стягненню судовий збір у розмірі по 454,00 грн на користь кожної з них.

Outcome: partial