Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-11 00:00:00

Позивач [PERSON] , яка проживає по [ADDRESS] , звернулася до суду з позовом до [PERSON] , який проживає по [ADDRESS] , та просить: розірвати шлюб між нею та відповідачем, який зареєстровано виконкомом Поточищенської сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області за № 6; після розірвання шлюбу залишити їй шлюбне прізвище Депутат; дитину [PERSON] , [INFO] , залишити проживати з нею; стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , в розмірі по 2400 грн. щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття, стягнення аліментів розпочати з дня подачі заяви про стягнення аліментів; з дня подачі позову стягувати з відповідача на її утримання по 1250 грн. щомісяця до виповнення дитині трирічного віку; стягнути з відповідача понесені нею судові витрати. В позовній заяві зазначено, що 07 жовтня 2019 року між [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] укладено шлюб, що зареєстровано виконкомом Поточищенської сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області за № 6, про що видано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] . В шлюбі в них народився син [PERSON] [INFO] . Після народження дитини, відповідач почав провокувати сварки і конфлікти, та позивач змушена була практично припинити шлюбні відносини, бо відповідач як правило став проживати в с Кунисівці, до дитиною з`являвся інколи. Відповідач, за час існування шлюбу, майже не працював, працевлаштовуватися не надто бажав, хоча є фізично здоровим чоловіком, позивачу по господарству не допомагав. Найважливіші питання сімейного життя, відповідач не бажав вирішувати спільно, на засадах рівності. Він спілкувався з позивачем мовою «ультиматуму та погроз». Кожен з них має діаметрально протилежні погляди на шлюб, сім`ю та дітей. Відповідач постійно нехтує сімейними цінностями, з його ініціативи між ними систематично виникали сварки, він безпричинно звинувачував позивача у всіх негараздах та майнових проблемах. Відповідач не піклується про побудову сімейних відносин, взагалі не дбає про матеріальне забезпечення сім`ї та неповнолітньої дитини. Подальше спільне проживання, а також збереження шлюбу є неможливим та суперечить їх інтересам. Позивач вважає, що з відповідача доцільно стягувати аліментів на утримання дитини в розмірі по 2400 грн. щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення нею повноліття. Оскільки позивач перебуває по догляду за дитиною, дитина проживає з нею, то відповідач може сплачувати на її утримання до виповнення дитині трирічного віку по Ѕ частині прожиткового мінімуму на працездатну особу - з 01.12.2021 р. - по 1250 грн./міс. до 19 квітня 2023 року. Ухвалою суду від 19 листопада 2021 року до участі в справі залучено, як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Орган опіки та піклування в особі Служби у справах дітей Городенківської міської ради (м.Городенка вул. Шевченка, 77). Учасники справи в судове засідання 12.01.2022 не з`явилися. Позивач [PERSON] подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить задовільнити. Відповідач [PERSON] подав до суду заяву про розгляд справи в його відсутності. Позовні вимоги визнає. Від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору служби у справах дітей Городенківської міської ради до суду поступив висновок органу опіки та піклування Городенківської міської ради про визначення місця проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] та клопотання про розгляд справи без участі представника служби у справах дітей. Висновок органу опіки та піклування Служба у справах дітей підтримує в повному обсязі. Згідно ч.ч. 1, 4 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Ч.3 ст.211 ЦПК України визначено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Передбачених ч.2 ст. 223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності учасників справи. Згідно вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові докази, встановив, що шлюб між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстрований 07 жовтня 2019 року Виконавчим комітетом Поточищенської сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області, відповідний актовий запис № 6 від 07 жовтня 2019 року, що стверджується свідоцтвом про шлюб серія [NUMBER] , виданим 07 жовтня 2019 року Виконавчим комітетом Поточищенської сільської ради. У шлюбі в сторін народився син [PERSON] , [INFO] (актовий запис № 2 від 28 квітня 2020 року), що доводиться копією свідоцтва про народження серія [NUMBER] , виданого 28 квітня 2020 року Виконавчим комітетом Поточищенської сільської ради. Ст. 51 Конституції України, ч.1 ст. 24 Сімейного кодексу України встановлено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Згідно ч. 2 ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Відповідно до ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя, визначає ч.1 ст. 36 СК. Статтею 55 СК України передбачений обов`язок подружжя турбуватись про сім`ю, в т.ч.: дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги, вони повинні бути відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в сім`ї, та зобов`язані спільно дбати про матеріальне забезпечення сім`ї. Відповідно до ч.2 ст. 104 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно із ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом (ч.ч. 3, 4 ст. 56 Сімейного кодексу України). Судом встановлено, що сторони спільно не проживають, не піклуються про побудову сімейних відносин на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд вважає, що сім`я розпалася повністю, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, тому позовні вимоги про розірвання шлюбу слід задовольнити. Відповідно до ст. 113 Сімейного кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Зважаючи на прохання позивача, суд вважає за доцільне після розірвання шлюбу залишити їй прізвище « [PERSON] ». Згідно ч.2 ст.114 Сімейного Кодексу України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Що стосується вимог позивача щодо визначення місця проживання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] ,суд приходить до наступного. У відповідності до ч. 4 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Згідно ч.1 ст. 160 Сімейного кодексу України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення (ч. 1 ст. 161 Сімейного кодексу України). Висновком органу опіки та піклування Городенківської міської ради, затвердженого рішенням виконавчого комітету Городенківської міської ради від 21 грудня 2021 року, стверджено, що з метою забезпечення реалізації прав, свобод та законних інтересів дитини, орган опіки та піклування Городенківської міської ради, взявши до уваги рішення комісії з питань захисту прав дитини від 20.12.2021 № 103, вважає за доцільне визначити місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] біля матері [PERSON] , [INFO] . Враховуючи всі обставини справи в сукупності, діючи винятково в інтересах дитини, приймаючи до уваги згоду батьків, висновок органу опіки та піклування Городенківської міської ради, суд вважає за доцільне визначити місце проживання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] із матір`ю. При цьому, суд звертає увагу, що таке рішення суду не позбавляє можливості та обов`язку кожного з батьків, приймати участь у вихованні, спілкуванні та матеріальному утриманні дитини. Що стосується вимог позивача щодо стягнення аліментів на утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] ,суд приходить до наступного. Як вбачається із довідки № 12-511, виданої 05.10.2021 року Поточищенським старостинським округом Городенківської міської ради, [PERSON] оформлена за сином [PERSON] , [INFO] до досягнення ним 3-х річного віку; син перебуває на її утриманні і проживають разом за адресою: [ADDRESS] . Конституцією України визначено основні права й обов`язки держави та громадян щодо забезпечення захисту дітей. Зокрема, згідно з ч.2 ст.51 Основного Закону батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ч.1 ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Враховуючи положення ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, частин 7-8 ст.7 Сімейного кодексу України, під час вирішення будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення, максимально можливого урахування інтересів дитини. Відповідно до ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття визначено статтею 180 СК України. Судом встановлено, що відповідач не надає кошти для утримання сина [PERSON] в достатньому розмірі. Відповідно до ч.3 ст.181 Сімейного Кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно ч.1 ст.182 Сімейного Кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 2 згаданої статті визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Статтею 184 згаданого Кодексу визначено, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. У відповідності до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» від 02.12.2021 № 1928-IX визначено, що прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років: з 1 січня становить 2100 гривень, з 1 липня - 2201 гривня, з 1 грудня - 2272 гривні. Враховуючи вищенаведене, приймаючи до уваги зазначені позивачем підстави позовних вимог, розмір встановленого законом прожиткового мінімуму на дитину певного віку, обставини, визначені ст.ст. 182, 184 СК України, визнання відповідачем позову щодо стягнення аліментів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги слід задовольнити, стягувати з відповідача аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі в розмірі 2400 (дві тисячі чотириста) гривень щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Позивач звернулася до суду з позовом 18.10.2021, тому з цього дня слід присудити стягнення аліментів на утримання дитини і проводити до досягнення дитиною повноліття. Що стосується вимог позивача щодо стягнення аліментів на її утримання до досягнення дитиною [PERSON] , [INFO] , трьох років,суд приходить до наступного. Відповідно до частин другої та четвертої статті 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Згідно частин 1, 2 статті 80 СК України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі . Розмір аліментів одному з подружжя суд визначає з урахуванням можливості одержання утримання від повнолітніх дочки, сина, батьків та з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення. Судом встановлено, що позивач з дитиною [PERSON] , [INFO] проживають в [ADDRESS] , відповідач проживає окремо від сім`ї. [PERSON] на даний момент не має можливості працювати, оскільки здійснює догляд за спільною з відповідачем дитиною, яка не досягла трьохрічного віку. Сімейним законодавством передбачено право дружини-матері на утримання чоловіком-батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить дружині-матері незалежно від цієї обставини. Враховуючи вищенаведене, приймаючи до уваги зазначені позивачем підстави позовних вимог, визнання відповідачем позову щодо стягнення аліментів на утримання дружини, те, що позивач знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років, відповідач добровільно матеріальну допомогу на позивача не надає, є працездатною особою, відомості щодо знаходження на його утриманні інших осіб в матеріалах справи відсутні, суд приходить до висновку, що позовні вимоги слід задовольнити та стягувати з відповідача аліменти на утримання позивача в твердій грошовій сумі в розмірі 1250 (одна тисяча двісті п`ятдесят) гривень щомісячно, до досягнення дитиною [PERSON] , [INFO] , трьох років. В частині 1 статті 79 СК України визначено, що аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Відповідно до п.1 ч.1 ст. 430 ЦПК України рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць допустити негайному виконанню. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При зверненні до суду з позовом, позивач [PERSON] сплатила судовий збір в розмірі 908,00 грн., що стверджується квитанцією № ПН2256648 від 13.10.2021. Оскільки судом задоволено позов, то з відповідача слід стягнути: 1) в користь [PERSON] 908,00 грн. судових витрат, понесених позивачем по сплаті судового збору за позовну вимогу про розірвання шлюбу; 2) до державного бюджету судовий збір в розмірі 992,40 грн. (розмір ставки судового збору на момент ухвалення судового рішення) за позовну вимогу про визначення місця проживання дитини. У відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" позивач звільнена від сплати судового збору за дві вимоги про стягнення аліментів. Частиною 6 ст. 141 ЦПК України передбачено, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Оскільки, судом задоволено позовні вимоги про стягнення аліментів на утримання дитини, та на утримання позивача до досягнення дитиною трьох років, то з відповідача слід стягнути до державного бюджету судовий збір в розмірі, передбаченому пп.2 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» - 1984,8 грн. (992,40 грн. *2). На підставі ст.ст. 3, 21, 24, 36, 55, 79, 80, 84, 104, 112-114, 160-161, 180-182, 184, 191 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved