Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-17 00:00:00

Позивачка звернулася до Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області з позовом до [PERSON] про поділ майна, в якому просить розділити майно та визнати за [PERSON] право власності на не набуте під час перебування у шлюбі майно, а саме: Ѕ частину квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 36,5 кв.м.; відповідачеві [PERSON] , виділити та визнати за ним право власності на наступне майно: Ѕ частину квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 36,5 кв.м. та судові витрати покласти на відповідача. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 24 лютого 2007 року між нею та відповідачем був зареєстрований шлюб. Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 03.12.2020 року шлюб між ними було розірвано. За час перебування у шлюбі ними була придбана квартира, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 36,5 кв.м. Спірна квартира залишається у власності відповідача та він відмовляється самостійно поділити спільне майно, а тому вона змушена звернутися до суду з даним позовом. Ухвалою Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 25 листопада 2021 року позовна заява [PERSON] , в інтересах якої діє адвокат Кальченко Андрій Володимирович прийнята до розгляду та відкрито в справі спрощене позовне провадження з викликом сторін. В судове засідання позивачка не з`явилася, від неї до суду надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягає у повному обсязі. Судові витрати залишає за собою та не бажає стягувати їх з відповідача. Відповідач в судове засідання не з`явився, надавши суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнає, заперечує проти відшкодування судових витрат. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, приходить до висновку про можливість задоволення позову з таких підстав. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. 24 лютого 2007 року сторони уклали шлюб, який було зареєстровано відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Мелітополю Мелітопольського міськрайонного управління юстиції Запорізької області, Україна актовий запис №121. Від шлюбу сторони мають неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] . Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 03.12.2020 року шлюб між сторонами розірвано. В період шлюбу [PERSON] та [PERSON] придбали квартиру, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 36,5 кв.м., що підтверджується договором купівлі - продажу квартири від 25.04.2008 року. Право власності на вказану квартиру зареєстровано за відповідачем. Таким чином судом встановлено, що придбана сторонами під час шлюбу квартира є об`єктом спільної сумісної власності сторін. При вирішенні спору щодо поділу спільного майна поділу підлягає все майно подружжя, до складу якого включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться в інших осіб; враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Сторони не вказали про наявність іншого майна подружжя, крім того, що зазначене у позові, тому суд розглядає справу у межах заявлених вимог. Частиною 1 ст.69\~СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Частинами 1, 2\~ст.70\~СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема, якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. У постанові Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 року N 11, зазначено, що сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. Статтею 63\~СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Частиною 1 ст.69\~СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до\~ст. 368 ЦК України\~спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Суд вважає доведеним в судовому засіданні той факт, що спірне майно перебуває у спільній власності подружжя, оскільки відповідно до\~ст. 60 СК України\~майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Крім того, відповідно до поданої до суду заяви, відповідач позов визнає в повному обсязі, а згідно ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. З огляду на встановлені обставини, суд вважає, що позовні вимоги позивача щодо поділу спільного майна подружжя є законними та обґрунтованими, до того ж визнані відповідачем, а тому підлягають задоволенню. У відповідності\~до вимог\~ч.1\~ст.\~142\~ЦПК України\~у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Таким чином, відповідно до ст. 142 ч.1 ЦПК України позивачу підлягає поверненню з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого ним при поданні позову, оскільки до початку розгляду справи по суті відповідачем було визнано позов.

Outcome: approved