Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-10 00:00:00

[PERSON] звернулася з позовом в суд до ДП "Чечельницьке лісове господарство" про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Позовні вимоги мотивує тим, що 30.06.2020 року вона була звільнена з посади бухгалтера лісгоспу за власним бажанням у в`язку з виходом на пенсію, згідно ст.38 КЗПп України. На час її звільнення у ДП "Чечельницьке лісове господарство" існувала заборгованість по виплаті їй заробітної плати за період роботи із січня 2020 року по червень 2021 року. Розрахунок по заробітній платі був проведений не у день звільнення, а лише 04 серпня 2021 року після того, як вона звернулася до Чечельницького відділу державної виконавчої служби із судовим наказом про стягнення з відповідача нарахованої, але не виплаченої заробітної плати. З моменту звільнення до моменту розрахунку пройшло 275 робочих дні. Відповідно до довідки, яка видана ДП "Чечельницьке лісове господарство" від 31 травня 2021 року №56 її заробітна плата за останні два місяці, що передувала звільненню складала 4535,61 грн, середньоденний заробіток - 206,16 грн. Отже, розмір середнього заробітку за затримку розрахунку складає 56 694 грн (206,16 грн - середньоденний заробіток х 275 робочих дні =56 694 грн). Просить стягнути вказану суму та судові витрати по справі. Ухвалою суду від 22 вересня 2021 року позовна заява прийнята до розгляду, відкрито провадження у справі, постановлено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Представником відповідача, на той час ТВО директора ДП "Чечельницьке лісове господарство" Сокиринським О.М. подано відзив на позовну заяву, в якому він позовні вимоги визнав частково. Відзив мотивовано тим, що основним джерелом фінансування лісогосподарської діяльності ДП "Чечельницьке лісове господарство" є надходження від реалізації деревини. За 2020 рік Міністерство захисту довкілля та природних ресурсів України не погодило їм ліміти на проведення заходів із поліпшення санітарного стану лісів і заготівля деревини не проводились, але лісовою охороною проводились заходи по охороні та захисту лісу, догляду за лісовими культурами та інші лісогосподарські роботи. Чисельність лісової охорони складається з 22 чоловік, які протягом року виконували зазначені роботи. Внаслідок цього станом на 01.01.2021 року утворилась заборгованість в сумі 4411,0 тис.грн, із них по виплаті із заробітної плати в сумі 1413,0 тис.грн., сплата податків та зборів - 1620,0 тис.грн. У березні 2021 року отримано дозвіл (4,4 тис.кбм ліквідної деревини ) на проведення заходів із поліпшення санітарного стану лісів (санітарні рубки вибіркові) в наслідок чого підприємство частково відновило свою господарську діяльність. При здійсненні вибіркових санітарних рубок з насаджень вилучаються сухостійні, відмираючі, пошкоджені шкідниками і хворобами дерева, відповідно деревина заготовлена від проведення даних заходів малоцінна та найнижчої технічної якості. Виручка отримана від реалізації деревини спрямовується на погашення заборгованості по зарплаті та податках, але цих надходжень для покриття обов`язкових витрат не вистачає. Щомісячно на ведення лісогосподарської діяльності підприємство витрачає біля 400,0 тис. грн (в тому числі на лісову охорону 140,0 тис.грн ). Для погашення боргів з виплати заробітної плати по ДП "Чечельницьке лісове господарство" працівниками інших лісогосподарських підприємств області надана добровільна допомога із власної заробітної плати в розмірі одноденного заробітку. Станом на 01.09.2021 по ДП "Чечельницьке лісове господарство" заборгованість із виплати заробітної плати зменшилась і становить 1100,0 тис.грн. Просять взяти до уваги позицію Великої Палати Верховного Суду у справі № 761/9584/ 15-ц та зменшити розмір, стягнувши суму меншу від тієї, яку просить позивачка, а саме 5 000 гривень, оскільки вважають її непропорційною. Позивачка подала до суду відповідь на відзив, у якій зазначила, що її середньоденна заробітна плата за останні два місяці роботи перед звільненням становила 206,16 гривень. Нарахування загальної суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на число робочих днів у розрахунковому періоді, при цьому день звільнення працівника та день остаточного проведення з ним розрахунків у цей період не включаються. Таким чином, загальна сума середнього заробітку за час затримки розрахунку за період з 30 червня 2020 року по 04 серпня 2021 року становить 56 281,56 гривень ( 273 робочих дні х 206,16 гривень). Вважає, що не встановлено очевидну неспівмірність заявлених нею до стягнення сум середнього заробітку зі встановленим розміром заборгованості, характером цієї заборгованості, діями позивача та відповідача, оскільки сума заробітної плати, яку стягнуто з відповідача на її користь, а саме 13 501 гривня є більшою лише у чотири рази від суми за затримку, а тому стягнення на її користь лише 5 000 гривень буде явно несправедливим. Відповідно до викладеного, вважає за можливе зменшити розмір стягнення суми середнього заробітку до 40 000 гривень. Позивачка [PERSON] та її представник - адвокат Люлько В.П. у судове засідання не з`явилися, проте Люлько В.П. подав до суду письмову заяву про розгляд справи без їх участі. Зі змісту заяви також вбачається, що представником позивача ще зменшено суму, яку просили стягнути з відповідача, а саме просять стягнути з відповідача лише 30 000 гривень середнього заробітку за час затримки розрахунку, 908 гривень сплаченого позивачкою судового збору за подачу заяви до суду та 1 200 гривень витрат на правову допомогу. Представник відповідача за довіреністю Сокиринський О.М. у судове засідання не з`явився, подавши до суду письмову заяву про розгляд справи у його відсутності. Згідно ч.3 ст.211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановленим цим Кодексом. Згідно ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Судом встановлено, що позивачка перебувала у трудових відносинах з ДП "Чечельницьке лісове господарство" та 30.06.2020 була звільнена із займаної посади за станом здров`я з виходом на пенсію, згідно ст.38 КЗпП України, що підтверджується наказом ДП "Чечельницьке лісове господарство" №32 від 30.06.2020 (а.с.16). Викладені обставини також підтверджуються копією трудової книжки позивачки серії [NUMBER] . ( а.с.8). Судовим наказом Чечельницького районного суду Вінницької області від 24 червня 2021 року з ДП "Чечельницьке лісове господарство" на користь [PERSON] стягнуто заборгованість по заробітній платі станом на 01.05.2021, згідно довідки від 31.05.2021 в сумі 13 501,52 грн. (а.с.4) Як вбачається із постанови про закінчення виконавчого провадження від 04.08.2021 борг у розмірі 13 501,52 грн перераховано на рахунок позивачки згідно платіжного доручення № 1185 від 03.08.202. (а.с.19). Відповідно до ч.1 статті 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Відповідно до статті 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Відповідно до ч.1 ст.117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до пункту 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Згідно правової позиції Верховного Суду України викладеної 29 січня 2014 року у справі № 6-144ц13, не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у строки, передбачені статтею 116 КЗпП України, є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто за весь період невиплати власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум. Постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 "Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати" затверджено порядок обчислення середньої заробітної плати, який застосовується коли згідно з чинним законодавством виплати провадяться виходячи із середньої заробітної плати. Відповідно р.ІІ Порядку, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Відповідно до пункту 5 розділу IV Порядку основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньо - годинна) заробітна плата працівника, яка згідно з пунктом 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - календарних днів за цей період. Час, протягом якого працівники згідно з чинним законодавством або з інших поважних причин не працювали і за ними не зберігався заробіток або зберігався частково, виключається з розрахункового періоду. Відповідно до р.IV Порядку, нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Як вбачається із довідки про доходи №56, виданої 31.05.2021 ДП "Чечельницьке лісове господарство" середньоденна заробітна плата позивачки за останні два місяці, що передували звільненню складає 206 гривень 16 копійок (а.с.3) Оскільки позивачка була звільнена 30 червня 2020 року, то початок періоду для розрахунку стягнення середнього заробітку за час затримки має рахуватись із 01.07.2020 (наступний робочий день після дати звільнення), а кінцевим днем періоду є день, який передує дню погашення заборгованості, тобто 02.08.2021, оскільки сума заборгованості перерахована позивачці 03.08.2021, як підтверджує постанова державного виконавця. Загальна кількість робочих днів за період із 01.07.2020 по 02.08.2021 складає 273 дні. Тобто 273 робочих дні х 206,16 гривень (середньоденний заробіток) = 56 281,68 гривень. Однак, 26 червня 2019 року Велика Палата Верховного Суду ухвалила постанову у справі № 761/9584/15-ц (провадження № 14-623цс18), в якій відступила від висновку Верховного Суду України, сформульованого у постанові від 27 квітня 2016 року у справі за провадженням №6-113цс16 та прийшла до висновку, що встановлений статтею 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв оцінки пропорційності щодо врахування справедливого та розумного балансу між інтересами працівника і роботодавця. Тому Велика Палата Верховного Суду зазначила, що ці критерії можуть визначатися судом під час розгляду конкретної справи з урахуванням установлених у ній обставин. Суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково. Зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, необхідно враховувати: Розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором. Період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; Ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника. Інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні. Враховуючи те , що позивачка звільнилась 30.06.2020, до суду з заявою про стягнення заробітної плати звернулась майже через рік, судовий наказ про стягнення з підприємства на її користь заборгованості по заробітній платі отримала 15.07.2021, яка була погашена майже одразу, а саме 03.08.2021, а також те, що позивачка врахувавши ситуацію, що склалась у відповідача, а також його прохання враховувати позицію Великої Палати Верховного Суду у справі № 761/9584/ 15-ц та зменшити суму середнього заробітку, добровільно зменшила суму середнього заробітку до 30 000 гривень, суд з урахуванням обставин справи, вважає таку суму справедливою та вважає за можливе задовольнити позов стягнувши з відповідача на користь позивачки суму 30 000 гривень. Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне. Відповідно до частин 1 та 3 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. До витрат, пов`язаних із розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Так, позивачкою при подачі позову до суду сплачено судовий збір в сумі 908 (дев`ятсот вісім) гривень, який відповідно до ст.141 ЦПК України, підлягає стягненню з відповідача на її користь. (а.с.2) Крім того, з відповідача на користь позивачки слід стягнути 1200 гривень понесених нею витрат за надання правничої допомоги, які повністю підтверджені договором про надання правової допомоги та квитанцією від 11.10.2021 (а.с.29-31)

Outcome: approved