Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-19 00:00:00

[PERSON] звернувся до Першотравенського міського суду Дніпропетровської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Бі Ел Джи Мікрофінанс» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Преміум Актив» про захист прав споживачів. В обґрунтування позову зазначає, що між ним\~та Товариством\~з обмеженою\~відповідальністю «Бі\~Ел Джи\~Мікрофінанс» було\~укладено договір\~№7931014\~від 11.06.2020\~року,\~відповідно до\~якого ним\~було отримано\~позику в\~сумі 6574,00\~грн.\~строком до\~26.06.2020\~року.\~Ознайомившись зі\~змістом договору\~№7931014\~від 11.06.2020\~року,\~він вважає,\~що укладений\~договір є недійсним. Товариством з обмеженою відповідальністю «Бі Ел Джи Мікрофінанс» було надано фінансову послугу шляхом обрання форми укладення договору за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи, звертає увагу суду на те, що ним не було підписано даний договір. Відповідачем не було йому повідомлено письмово всю необхідну інформацію щодо умов договору. Відповідач скористався тим, що йому, як позичальнику об`єктивно бракувало знань, необхідних для здійснення правильного вибору при підписанні оспорюваного договору та він був введений в оману при отриманні кредитних послуг, а відповідач, в порушення вимог Закону України «Про захист прав споживачів» не надав йому відомості, які потрібні клієнту при укладенні кредитного договору та не зазначив їх в його змісті. Прийняття ним пропозиції від відповідача укласти електронний договір (акцепт) здійснено шляхом зазначення у відповідному чекбоксі галочки на сторінці сервісу з надання онлайн позик відповідачем та введення одноразового ідентифікатора без заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття пропозиції в електронній формі, що не відповідає положенням абзацу третього частини шостої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію. Також звертає увагу суду, що договір про надання позики на умовах фінансового кредиту укладений між ним та відповідачем містить ознаки кредитного договору. Крім того, в оспорюваному договорі не була вказана ціна та сукупна вартість кредиту. Працівниками Товариства з обмеженою відповідальністю «Бі Ел Джи Мікрофінанс» не було надано йому розрахунку загальних витрат за споживчим кредитом, тобто витрат, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту. У зв`язку з чим реально нарахований йому відсоток за користуванні кредитними коштами став значно більшим, за зазначений працівниками фінансової установи у розрахунку платежів. Відповідачем було введено його в оману на рахунок істотних умов договору, а зокрема на рахунок відсоткової ставки за користування кредитом та не було зазначено нічого на рахунок непомірно великої відсоткової ставки у випадку порушення зобов`язання. Йому було повідомлено значно меншу ціну кредиту (відсотків) через що він погодився на укладання зазначеного договору. Також при укладенні договору було порушено принцип рівності сторін, так як йому запропонували укласти договір на фактично відомих лише відповідачу умовах. Розмір нарахованих відсотків, за кредитним договором, укладеним між ним та відповідачем значно перевищує розмір заборгованості за кредитом. Просить суд визнати договір позики №7931014 від 11 червня 2020 року, укладений між ним та Товариством з обмеженою відповідальністю «Бі Ел Джи Мікрофінанс» недійсним. У судове засідання позивач [PERSON] надав заяву про розгляд справи за його відсутності, заявлені вимоги підтримав у повному обсязі. Представники відповідачів Товариства з обмеженою відповідальністю «Бі Ел Джи Мікрофінанс» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Преміум Актив» позовні вимоги не визнали, надали відзиви на позов, в яких заперечували проти задоволення позовних вимог та вважали необґрунтованими обставини, на які посилається позивач, як на підставу своїх вимог та заперечень, а доводи викладені у позовній заяві покладені на уникнення взятих на себе зобов`язань. Суд вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Як встановлено судом, 11 червня 2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Бі Ел Джи Мікрофінанс» та [PERSON] було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого, ТОВ «Бі Ел Джи Мікрофінанс» надав [PERSON] кредитні кошти в розмірі 6574,00 грн. строком на 15 днів з 11 червня 2020 року по 26 червня 2020 року (п.1.3 кредитного договору). Відповідно до п. 1.4 кредитного договору, з 1-го по 15-й день позичальник сплачує проценти (плату за користування грошовими коштами) за кожен день строку користування кредитом у розмірі 0,0050 %. У зв`язку з підвищенням ступеню кредитного ризику в момент повернення фінансового кредиту позичальник зобов`язується сплатити кредитору процент за користування грошовими коштами за останній день строку користування кредиту, що дорівнює 0,00 % від суми кредиту, тобто 0,00 грн. Після продовження строку дії договору, визначеного п.1.5 позичальник сплачує проценти (плату за користування грошовими коштами) з 16-го по 28-й день у розмірі 0,01 % за кожен день строку користування кредитом (п. 1.6. кредитного договору). Згідно п.1.8 кредитного договору сукупна вартість кредиту у строк, визначений п.1.9 договору складає 6583,86 грн., що дорівнює 1,82 % річних і включає процентну ставку, визначену п.1.4., 1.6 договору. Відповідно до п.6.1. кредитного договору позичальник підтверджує свою повну обізнаність та згоду з усіма умовами цього договору, а також з Правилами надання коштів у позику, у тому числі на умовах фінансового кредиту, затверджених кредитором та розміщених на сайті кредитора з моменту укладення цього договору. Підписанням цього договору позичальник підтверджує, що йому надана вся інформація згідно з ч.2 ст.12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». Отже підписанням кредитного договору, позивач підтвердив, що його було проінформовано про всі необхідні умови, передбачені ч.2 ст.12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання і сфері ринків фінансових послуг», ч.2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів». Відповідачем також дотриманий обов`язок доведення інформації до позичальника, а саме відповідачу надається можливість ознайомитись з наступними документами та інформацією про відповідача та послугу, яка ним надається, а саме: 1) відомості про фінансові показники діяльності фінансової установи та її економічний стан, які підлягають обов`язковому оприлюдненню - розміщенні на офіційному сайті відповідача; 2) перелік керівників фінансової установи та її відокремлених підрозділів - розміщенні на офіційному сайті відповідача та містяться і відкритому доступі у Державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань; 3) перелік послуг, що надаються фінансовою установою - розміщенні на офіційному сайті Відповідача та у Куточку споживача у кожному з відокремлених підрозділів; 4) типові правила кредитування, умови кредитування відповідача, типова форма кредитного договору - розміщенні на офіційному сайті відповідача у розділі «Про компанію»; 5) ціну/тарифи фінансових послуг - визначено у Кредитному договорі; 6) іншу інформацію з питань надання фінансових послуг та інформацію, право на отримання якої закріплено в законах України - розміщена у Куточку споживача у кожному з відокремлених підрозділів; 7) правові наслідки та порядок здійснення розрахунків з фізичною особою внаслідок дострокового припинення надання фінансової послуги - визначено у Кредитному договорі; 8) механізм захисту фінансовою установою прав споживачів та порядок урегулювання спірних питань, що виникають у процесі надання фінансової послуги - розміщений на офіційному сайті відповідача та у Куточку споживача у кожному з відокремлених підрозділів; 9) реквізити органу, який здійснює державне регулювання ринків фінансових послуг (адреса, номер телефону тощо), а також реквізити органів з питань захисту прав споживачів - розміщені у Куточку споживача у кожному з відокремлених підрозділів; 10) на офіційному сайті та у Куточку споживача розміщенні типові (примірні) Кредитні договори. З урахуванням наведеного вище, зобов`язання відповідача з надання кредиту позивачу виконані в повному обсязі. Умови кредитного договору не містять положень, які б суперечили вимогам чинного законодавства або інтересам сторін, кредитний договір укладався з додержанням форми, встановленої законодавством, волевиявлення сторін правочину є вільне і відповідає їхній внутрішній волі, що відповідає загальним вимогам. Вище вказані положення підтверджують письмове надання відповідачем позивачу всієї необхідної інформації щодо умов договору. Позивач власноручно підписав договір та отримав в розпорядження кредитні кошти і користувалася ними, що позивачем не оспорюється. Крім того, суд зазначає, що ініціатором щодо укладення кредитного договору був позивач, який самостійно визначив відповідну дату укладення договору, отримав кошти від ТОВ «Бі Ел Джи Мікрофінанс», які були надані у кредит та повністю погодився з умовами договору, а сам договір містить в собі усі істотні умови, відповідно до вимог чинного законодавства. 22 вересня 2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Бі Ел Джи Мікрофінанс» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Преміум Актив» було укладено договір факторингу №22/09-1, відповідно до умов якого, ТОВ «ФК «Преміу Актив» отримало право вимоги за спірним кредитним договором №7931014 від 11 червня 2020 року, укладеного між ТОВ «Бі Ел Джи Мікрофінанс» та [PERSON] . Ухвалою суду від 14 липня 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Преміум Актив» було залучено судом в якості співвідповідача у справі. Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені статтею 203 ЦК України. Так, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Відповідно до ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (ч.3 ст. 215 ЦК України). Як встановлено ст.ст. 205, 207 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їх власноручних підписів. Відповідно до ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. (стаття 628 ЦК України). Стаття 627\~ЦК України визначає, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Матеріали справи свідчать про те, що оспорюваний договір укладений в електронній формі та позика була надана позичальнику виключно за допомогою веб-сайту позикодавця за допомогою ідентифікації позичальника та використання електронного цифрового підпису одноразовим ідентифікатором. Електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. На відміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі. У статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Враховуючи положення ч.1 ст.5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», правочин вважається вчиненим у електронній формі у випадку, якщо в ньому наявні всі обов`язкові реквізити документа. Відповідно до ч.1 ст.5, ст.8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною. Юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму. Також, відповідно до ч.1, 2 ст.6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. З врахуванням викладеного, лише наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх. Відповідно до ч.1 ст.7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис». У статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електрону комерцію» вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Частиною п`ятою статті 11\~Закону України\~«Про електронну\~комерцію» встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Згідно з частиною першою статті 1054\~ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Стаття 652\~ЦК України дає визначення, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Абзац другий частини 2 статті 639\~ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Відповідно до частини першої статті 181 ГК України, господарський договір, як правило, існує в вигляді єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощеній формі шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами та іншими засобами електронної комунікації, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлення, якщо законом не встановлено спеціальні норми до форми та порядку укладення даного виду договорів. Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України). Однак важливо, щоб електронний договір включав всі істотні умови для відповідного виду договору, інакше він може бути визнаний неукладеним або недійсним, у зв`язку з недодержанням письмової форми в силу прямої вказівки закону. В силу частини першої статті 638 ЦК України, договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі. Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його потрібно електронним підписом. Відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. Отже, вищевказані положення свідчать про те, що спірний договір у даному випадку укладений з дотримання вимог чинного законодавства України. Зі змісту оспорюваного договору вбачається, що в ньому визначено основні істотні умови, характерні для такого виду договорів, зазначено суму кредиту, дату його видачі, строк надання коштів, розмір процентів, умови кредитування. Позичальник [PERSON] погодився на укладення договору саме такого змісту, про що свідчить підписання ним договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Без отримання листа на адресу електронної пошти та смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем ТОВ «Бі Ел Джи Мікрофінанс» не був би укладений. Положеннями ч.1 ст.215 ЦК України, передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу. При цьому, відповідно до вимог ч. ч. 1-3, 5, 6 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно з вимогами ст. 16 ЦК України, звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту. Обравши способом захисту визнання правочину недійсним, позивач у силу ст.\~12\~ЦПК України зобов`язаний довести правову та фактичну підставу недійсності правочину. Підставою недійсності правочину у відповідності до ст.215\~ЦК України є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. За змістом статей 11, 18\~Закону України\~«Про захист\~прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Закон України\~«Про захист\~прав споживачів» застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного суду України від 02.12.2015 року в справі № 6-1341цс15. Крім того, однією з обов`язкових умов визнання договору недійсним є порушення у зв`язку з його укладенням прав та охоронюваних законом інтересів позивача. Якщо за результатами розгляду справи факту такого порушення не встановлено, а позивач посилається на формальне порушення закону, у суду немає правових підстав для задоволення позову (правова позиція міститься в постанові Верховного суду України від 25.12.2013 року в справі №6-94цс13). Зарахування на картковий рахунок позивача кредитних коштів, останнім суду не спростовано. Зазначений договір позики укладений у формі електронного документу з відповідним електронним підписом позичальника, що не суперечить вимогам Цивільного кодексу\~України та іншого законодавства. Тобто, оскаржуваний договір позики був підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі, позивач на момент укладення договору не заявляв додаткових вимог щодо умов спірного договору та в подальшому прийняв надані відповідачем кредитні кошти, при цьому Товариство надало позивачу документи, які передували укладенню кредитного договору, у тому числі й щодо сукупної вартості кредиту, реальної процентної ставки, підстав та розміру відповідальності за порушення умов договору позики, тощо. Позивач, обґрунтовуючи зміст позовних вимог, вказує що договір ним підписаний не був, сторони не погодили всіх істотних умов, відповідач ТОВ «Бі Ел Джи Мікрофінанс» провадить нечесну підприємницьку практику, договір містить несправедливі умови, що є наслідком істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків на погіршення становище позивача, що в свою чергу є підставою для визнання такого договору недійсним з підстав невідповідності чинному законодавству, ст. 203 ЦК України, Закону України «Про захист прав споживачів». Згідно зі ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів», продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Суд не приймає до уваги обґрунтування підстав несправедливих умов договору, визначених п.п. 5, 10 ч.3 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів», на які посилається позивач, оскільки максимальний розмір пені, нарахований кредитодавцем, не перевищує 50 відсотків від суми кредиту (п.1.10 кредитного договору), а також позивач погодився з конкретно запропонованими умовами кредитного договору, в т.ч. в частині відсоткової ставки за користування кредитом, про що свідчить підписання ним договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Також доводи позивача, викладені у позовній заяві, про те, що умови кредитного договору є несправедливими, так як сума компенсації за порушення позичальником виконання зобов`язань щодо погашення суми кредиту є завищеною, суд відхиляє, оскільки кредит надавався позивачу на строк до тридцяти днів, відсоткова ставка за користування кредитними коштами була йому відома в момент укладення договору. Згідно п.8 постанови Пленуму\~ВСУ «Про\~судову практику\~розгляду цивільних\~справ про\~визнання правочинів\~недійсними» №\~9\~від 06.11.2009\~року відповідно до частини першої статті 215\~ЦК підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину. Не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено. У зв`язку з цим судам необхідно правильно визначати момент вчинення правочину (статті 205 - 210, 640\~ЦК тощо). Зокрема, не є укладеними правочини (договори), у яких відсутні встановлені законодавством умови, необхідні для їх укладення (відсутня згода за всіма істотними умовами договору; не отримано акцепт стороною, що направила оферту; не передано майно, якщо відповідно до законодавства для вчинення правочину потрібна його передача тощо). Встановивши ці обставини, суд відмовляє в задоволенні позову про визнання правочину недійсним. Наслідки недійсності правочину не застосовуються до правочину, який не вчинено. Підписавши спірний Договір за допомогою електронного підпису, позивач підтвердив, що один примірник Договору отримав, з внутрішніми Правилами надання коштів у кредит у ТОВ «Бі Ел Джи Мікрофінанс» ознайомлений у повному обсязі. Доказів протилежного позивачем не надано, як не надано і того, що відповідачем ТОВ «Бі Ел Джи Мікрофінанс» порушено норми ст.18\~Закону України\~«Про захист\~прав споживачів» та вчинено дії, які свідчать про ведення нечесної підприємницької практики та введення позивача в оману щодо умов надання кредитних коштів за спірним Договором. З врахуванням наведеного, позивачем не надано, а судом не здобуто доказів того, що відповідачем ТОВ «Бі Ел Джи Мікрофінанс» в будь-який спосіб було порушено права позивача, а саме лише посилання на таке порушення не може бути підставою для задоволення позову. У відповідності до ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що відсутні правові підстави для задоволення позову, при цьому судом враховано, що протягом всього часу розгляду справи в суді, позивачем у порушення положень ст.ст.\~76-81\~ЦПК України не було подано до суду жодного належного і допустимого доказу в обґрунтування заявлених позовних вимог.

Outcome: dismissed