Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-03 00:00:00

26.10.2021 до суду надійшов позов [PERSON] до ТОВ "Агрофірма Корнацьких", в якому позивач просив стягнути з відповідача 7780,30 грн, мотивуючи вимоги тим, що йому на праві власності належать земельні ділянки площами 3,0767 га (кадастровий номер 4825481800:01:000:0156), 1,4248 га (кадастровий номер 4825481800:03:000:0190), 0,2774 га (кадастровий номер 4825481800:01:000:0236), та 0,017 га (кадастровий номер 4825481800:01:000:0515), розташовані в межах території Кам`янобалківської сільської ради Первомайського району Миколаївської області. Вказані земельні ділянки перебували в користуванні відповідача відповідно до договору оренди земельної частки (паю) від 10.06.2009 року. Однак, своєчасно земельні ділянки позивачу відповідачем повернуті не були. Рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 29.05.2018р., яке набрало законної сили 25.10.2018р., розірвано договір оренди земельних ділянок від 10.06.2009 року, укладений між позивачем та відповідачем, з підстав систематичної невиплати орендної плати. Рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 05.10.2020р., яке набрало законної сили 03.02.2021р., зобов`язано ТОВ "Агрофірма Корнацьких" повернути земельні ділянки власнику. Отже, враховуючи, що відповідач протягом 2020р-2021р. користувався зазначеними земельними ділянками без правової підстави, наявні підстави для стягнення з нього згідно ст. 1212 ЦК України коштів, вказаних у позові з урахуванням нормативно-грошової оцінки земельної ділянки. Ухвалою від 29.10.2021р. позовна заява прийнята до розгляду, відкрите провадження у справі, постановлено розглядати справу в порядку загального позовного провадження, визначені строки для подачі заяв по суті, призначене підготовче судове засідання на 17.11.2021р. 15.11.2021р. на адресу суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній заперечив факт користування земельними ділянками, просив у задоволенні позову відмовити. Ухвалою від 17.11.2021р. закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Сторони в судове засідання не прибули, представники надали заяви про розглядь справи у їхню відсутність. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до таких висновків. Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно позивач є власником земельних ділянок з кадастровими номерами 4825481800:01:000:0156, площею 3,0767 га; 4825481800:03:000:0190, площею 1,4248 га; 4825481800:01:000:0236, площею 0,2774 га; 4825481800:01:000:0515, площею 0,017 га, загальна площа 4,7959 га, які розташовані в межах Кам`янобалківської сільської ради Первомайського району Миколаївської області. Рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 29.05.2018р., яке залишено без змін постановою Миколаївського апеляційного суду від 25.10.2018р. розірвано договір оренди розірвано договір оренди земельних ділянок від 10.06.2009 року, укладений між позивачем та відповідачем строком на 50 років, з підстав систематичної невиплати орендної плати. Рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 05.10.2020р., залишеного без змін постановою Миколаївського апеляційного суду від 03.02.2021р., зобов`язано ТОВ "Агрофірма Корнацьких" повернути [PERSON] земельні ділянки з кадастровими номерами 4825481800:01:000:0156, площею 3,0767 га; 4825481800:03:000:0190, площею 1,4248 га; 4825481800:01:000:0236, площею 0,2774 га; 4825481800:01:000:0515, площею 0,017 га, які розташовані в межах Кам`янобалківської сільської ради Первомайського району Миколаївської області, відповідно до Акта приймання-передачі в належному агротехнічному стані. Відповідно до Акта приймання-передачі зазначені вище земельні ділянки було повернуто позивачу 12.02.2021р. Згідно з листом Відділу у Первомайському районі Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області від 18.12.2019р. № 584/118-19 вартість 1 га ріллі по Миколаївській області без урахування індексації складає 3130,00 грн.; станом на 01.01.2019р. - 27038,00 грн. Таким чином, нормативно-грошова оцінка земельних ділянок загальною площею 4,7959 га, таку площу для обрахунку зазначає позивач, становить 129671,55 грн.; плата за користування земельними ділянками у 2020-2021 роках (3% х 129671,55 х 2) - 7780,30 грн. Частиною 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч. 1 ст. 90 ЗК України, власники земельних ділянок мають право: а) продавати або іншим шляхом відчужувати земельну ділянку, передавати її в оренду, заставу, спадщину, довірчу власність; б) самостійно господарювати на землі; в) власності на посіви і насадження сільськогосподарських та інших культур, на вироблену продукцію; г) використовувати у встановленому порядку для власних потреб наявні на земельній ділянці загальнопоширені корисні копалини, торф, лісові насадження, водні об`єкти, а також інші корисні властивості землі; ґ) на відшкодування збитків у випадках, передбачених законом; д) споруджувати жилі будинки, виробничі та інші будівлі і споруди. Порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню в порядку, встановленому законом (ч. 2 ст. 90 ЗК України). Відповідно до ст. 152 ЗК України, держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок іншої особи, в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акту, правочину або інших підстав, передбачених ст.11 ЦК України). Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення i його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала. Для виникнення зобов`язання, передбаченого ст. 1212 ЦК України, важливим є сам факт безпідставного набуття або збереження, а не конкретна підстава, за якою це відбулося. Главою 83 ЦК України врегульовано відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Відповідно до частин першої та другої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала (висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 02 березня 2016 року у справі № 6-3090цс15). У главах 82 і 83 ЦК України визначено, що для деліктних зобов`язань, які виникають із заподіяння шкоди майну, характерним є, зокрема, зменшення майна потерпілого, а для кондикційних - приріст майна у набувача без достатніх правових підстав. Вина заподіювача шкоди є обов`язковим елементом настання відповідальності у деліктних зобов`язаннях. Водночас для кондикційних зобов`язань вина не має значення, оскільки важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої. Обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов`язується повернути лише майно, яке безпідставно набув (зберіг), або вартість цього майна. Фактичний користувач земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування нею, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі частини першої статті 1212 ЦК України. Такий правовий висновок Великої Палати Верховного Суду викладений у постанові від 23.05.2018 року у справі № 629/4628/16-ц (провадження № 14-77цс18). Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідач, продовживши користуватись у 2020-2021 роках земельними ділянками, які належать позивачу, безпідставно набув грошові кошти за користування у 2020-2021 роках земельними ділянками загальною площею, як зазначає позивач 4,7959 га, в сумі 7780,30 грн., водночас суд ураховує, що позивач ставить вимогу про стягнення з відповідача на його користь саме 7780,30 грн. Твердження відповідача, що земельні ділянки не перебували у його користуванні у 2020-2021 роках не знайшли підтвердження під час розгляду справи. Ураховуючи викладене вище, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави; за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. На підтвердження витрат на правничу допомогу позивач надав договір доручення про надання правничої допомоги адвокатом Сотською Світланою Олексіївною від 11.10.2021 року, додатковий договір від 11.10.2021 року про надання правової допомоги, акт про прийняття-передачу наданих послуг від 26.10.2021 та квитанцію АТ КБ «Приват Банк» від 25.10.2021 про сплату [PERSON] на користь Сотської С.О. 3000,00 грн. за надання правової допомоги. Таким чином, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача має бути стягнуто витрати на правничу допомогу в сумі 3000,00 грн. та витрати на сплату судового збору в сумі 908,00 грн. Враховуючи викладене, та

Outcome: approved