Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-10 00:00:00

Позивач [PERSON] , яка діє в інтересах малолітньої дочки [PERSON] та позивач [PERSON] , звернулись до суду з позовом до [PERSON] , за участю третьої особи: [PERSON] , про визнання довідки-рахунку недійсною та витребування майна з чужого незаконного володіння, обґрунтовуючи позовну заяву тим, що [INFO] помер [PERSON] (батько [PERSON] [INFO] , та син позивача [PERSON] ), що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 31.12.2014 року. Після смерті [PERSON] , 21.01.2015 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кравченком О.В. було відкрито спадкову справу №57011267. Спадщину після смерті [PERSON] прийняли його мати - [PERSON] та малолітня дочка - [PERSON] (з врахуванням 1/3 частки у спадщині, від якої відмовилась на її користь дружина спадкодавця - [PERSON] ). Після смерті спадкодавця залишилось спадкове майно, а саме: транспортний засіб марки HYUNDAI, модель - TUCSON, тип якого - УНІВЕРСАЛ-В, шасі (кузов, рама) - [NUMBER] , рік випуску - 2008 року, колір - зелений, реєстраційний номер - [NUMBER] . Для оформлення спадщини та на підтвердження прав власності померлого [PERSON] щодо вказаного автомобіля, 22.06.2015 року приватним нотаріусом Кравченком О.В. було направлено відповідний запит №153/02-14 до УДАІ ГУ МВС України в м.Києві, на який надійшла відповідь за вих. №10/13880 та інформація у вигляді реєстраційної картки ТЗ стосовно вказаного автомобіля, у тому числі про його власника - [PERSON] . У січні 2020 року позивач [PERSON] помітила відсутність правовстановлюючого документа на транспортний засіб та дізналась про те, що право власності на автомобіль уже зареєстровано за відповідачем [PERSON] , про що було повідомлено нотаріусу Кравченку О.В. 31.01.2020 року приватним нотаріусом Кравченком О.В. було повторно направлено запит вих. №16/02-14 до Головного сервісного центру МВС України для витребування актуальних відомостей стосовно транспортного засобу. Листом від 17.02.2020 року за вих. №31/4458 Головний сервісний центр МВС України повідомив, що згідно з інформацією бази даних Єдиного державного реєстру транспортних засобів зазначений транспортний засіб з 31.07.2015 року значиться зареєстрованим на ім`я [PERSON] (адреса: (КОАТУУ - [NUMBER] ) [ADDRESS] , дата народження: [INFO] , ідентифікаційний код: [NUMBER] , паспорт, дата видачі: [NUMBER] , дата видачі: 25.03.2004 року, паспорт виданий: Ленінським РВ, право користування: [PERSON] , [INFO] , [NUMBER] , персона з правом користування ТЗ, Батько, [ADDRESS] , Свідоцтво про реєстрацію ТЗ: [NUMBER] , попереднє СпР ТЗ: [NUMBER] , тех. операція: 309 - Перереєстрація ТЗ на нового власника за довідкою-рахунком, підстава реєстрації: Довідка-рахунок №ВІА658383 від 30.07.2015 року). Таким чином, 31.07.2015 року, через сім місяців після смерті [PERSON] , належний йому на праві власності транспортний засіб марки HYUNDAI, модель - TUCSON, тип якого - УНІВЕРСАЛ-В, шасі (кузов, рама) - [NUMBER] , рік випуску - 2008 року, колір - зелений, реєстраційний номер - [NUMBER] , був незаконно переоформлений на нового власника - [PERSON] . Довідка-рахунок № [NUMBER] від 30.07.2015 року підтверджує реалізацію вказаного вище транспортного засобу, тобто перехід права власності на нього від продавця до покупця та є оформленням договірних відносин купівлі-продажу транспортного засобу. На думку позивачів, зазначена довідка-рахунок була оформлена відповідачем з порушенням вимог чинного законодавства, оскільки спадкодавець [PERSON] на час її оформлення вже не мав цивільної дієздатності та не міг висловлювати свою волю щодо укладання цього правочину, оскільки він помер, а тому довідка-рахунок №ВІА658383 від 30.07.2015 року є недійсною. Відповідачу було відомо про те, що вона незаконно отримує у власність спірний автомобіль, оскільки їй було відомо про смерть [PERSON] , а її батько - третя особа [PERSON] був присутнім на похороні [PERSON] . У зв`язку з викладеним вище позивачі вважають, що відповідач незаконно заволоділа спірним транспортним засобом, переоформивши автомобіль на підставі незаконних документів. Тому позивачі звернулись до суду з позовом до відповідача та просили суд: визнати незаконною Довідку-рахунок №ВІА658383 від 30.07.2015 року на підставі якої було переоформлено право власності на автомобіль марки HYUNDAI, модель - TUCSON, тип якого - УНІВЕРСАЛ-В, шасі (кузов, рама) - [NUMBER] , рік випуску - 2008 року, колір - зелений, реєстраційний номер - [NUMBER] на ім`я відповідача [PERSON] ; витребувати автомобіль марки HYUNDAI, модель - TUCSON, тип якого - УНІВЕРСАЛ-В, шасі (кузов, рама) - [NUMBER] , рік випуску - 2008 року, колір - зелений, реєстраційний номер - [NUMBER] з незаконного володіння [PERSON] . В судовому засіданні представник позивачів позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила суд їх задовольнити з підстав викладених в позовній заяві. Додатково суду пояснила, що після смерті [PERSON] автомобіль забрав батько спадкодавця та чоловік позивача [PERSON] - [PERSON] за місцем свого проживання в с.Петрушки Києво-Святошинського району і повідомив, що автомобіль він забирає на зберігання і віддасть законному власнику після оформлення спадщини. Тому позивачі не мали сумнівів щодо наявності автомобіля та належного його зберігання до оформлення на нього свідоцтва про право власності на спадщину. При цьому, батько спадкодавця після відкриття спадщини не подавав заяви про прийняття спадщини після сина. Позивачам відомо, що спірний автомобіль та ключі від нього зберігались у [PERSON] до дня його смерті у 2019 році. Коли його поховали, то з`ясувалось, що автомобіль за останнім місцем його зберігання відсутній. Про це повідомили нотаріусу і ним було направлено запит до Головного сервісного центру МВС України, яким підтвердились обставини незаконного переоформлення автомобіля з 31.07.2015 року на відповідача [PERSON] . Приватним нотаріусом було відмовлено позивачам у видачі свідоцтва про право власності на спірний автомобіль з підстав відсутності правовстановлюючих документів на автомобіль та з підстав його реєстрації за відповідачем. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав та просив у задоволенні позову відмовити. Додатково суду пояснив, що 31.07.2015 року за відповідачем [PERSON] зареєстровано право власності на спірний транспортний засіб на підставі довідки-рахунку від 30.07.2015 року №ВІА658383, яка за своєю правовою природою не є правочином, оскільки не укладається між продавцем та покупцем, а є документом, що видається спеціальним суб`єктом господарювання, діяльність якого пов`язана з реалізацією транспортних засобів та їх складових частин. При цьому, довідка-рахунок не містить інформації про продавця транспортного засобу, а грошові кошти за автомобіль отримуються не продавцем, а торгівельною організацією. Придбати спірний автомобіль відповідачу запропонував її батько - [PERSON] і вона погодилась. Хто саме знімав автомобіль з реєстраційного обліку за померлим [PERSON] невідомо. На думку представника відповідача, позивачі обрали не правильний спосіб захисту порушеного права, оскільки у випадку визнання правочину (довідки-рахунку) недійсним, отримане за таким правочином підлягає поверненню в порядку реституції відповідно до положень ст. 216 ЦК України, а не у спосіб витребування майна з незаконного володіння в порядку визначеному ст.ст. 387, 388 ЦК України, який обрали позивачі. Позивачами не надано доказів відсутності цивільної дієздатності у особи та вільного волевиявлення учасника правочину в момент зняття спірного транспортного засобу з реєстрації за [PERSON] в розумінні положень ч.ч. 2, 3 ст. 203 ЦК України, які є правовою підставою позову. Так само, позивачами не надано оскаржуваного правочину та документів, які стали підставою для його укладення, що виключає можливість надати правову оцінку правовідносинам щодо набуття відповідачем права власності на спірний автомобіль. Крім того, представником відповідача було подано заяву про застосування строків позовної давності, оскільки у позивачів, як спадкоємців, в силу положень ст. 1297 ЦК України, наявний обов`язок звернутись до нотаріуса за видачею свідоцтва про право на спадщину за законом після 30.06.2015 року, тобто після спливу шести місяців з моменту відкриття спадщини. Тому, за належного виконання своїх обов`язків як спадкоємців, позивачі могли довідатись про порушення свого права з липня 2015 року. Представник відповідача вважає, що саме з цього моменту розпочався перебіг строку позовної давності за вимогою про визнання недійсною довідки-рахунку від 30.07.2015 року №ВІА658383. Позивачі звернулись до суду з даним позовом лише 06.01.2021 року, а тому ними пропущений строк позовної давності, що є підставою для відмови у задоволені позову. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про те, що позов слід задовольнити частково з таких підстав. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] (батько [PERSON] [INFO] , та син позивача [PERSON] ), що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 31.12.2014 року (а.с 6, 7, 116, 119). Спадкоємцями першої черги за законом є дружина померлого - [PERSON] , його дочка - [PERSON] , [INFO] , а також мати - [PERSON] та батько - [PERSON] . 09.06.2015 року приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу Кравченку О.В. були подані заяви про прийняття спадщини, в подальшому дружина спадкодавця [PERSON] подала заяву про відмову від спадщини на користь дочки померлого - [PERSON] , [INFO] (а.с. 88, 89, 91). На запит нотаріуса щодо надання інформації в межах заведеної спадкової справи Управлінням державної автомобільної інспекції Головного управління в місті Києві МВС України було надано відповідь від 21.07.2015 року №10/13880 за наявною інформацією, згідно баз даних автоматизованої інформаційно-пошукової системи УДАІ м.Києва та НАІС ДДАІ МВС України у вигляді Реєстраційної картки ТЗ, з якої вбачається, що за [PERSON] станом на 21.07.2015 року було зареєстровано транспортний засіб марки HYUNDAI, модель - TUCSON, тип кузова - УНІВЕРСАЛ-В, номер кузова - [NUMBER] , рік випуску - 2008 року, колір - З - зелений, номер та серія знака - [NUMBER] , свідоцтво про реєстрацію ТЗ [NUMBER] (а.с. 126, 127). Сторонами визнаються та не заперечуються обставини про те, що після смерті [PERSON] вказаний автомобіль забрав батько померлого [PERSON] на зберігання за місцем свого проживання в с.Петрушки Києво-Святошинського району до оформлення спадщини спадкоємцями, при цьому сам батько померлого заяви про прийняття спадщини після сина до нотаріуса не подавав, що також підтверджується матеріалами спадкової справи №2/2015 до майна померлого [INFO] [PERSON] (а.с. 87-156). Згодом, після смерті батька [PERSON] - [PERSON] у 2019 році, з`ясувалось, що спірний автомобіль за місцем проживання [PERSON] відсутній, а також відсутнє свідоцтво про реєстрацію автомобіля. 31.01.2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кравченком О.В. було зроблено запит №16/02-14 на Головний сервісний центр МВС України щодо надання інформації відносно вказаного автомобіля, на який було отримано відповідь від 17.02.2020 року №31/4458 з долученою Реєстраційною карткою ТЗ, з яких вбачається, що згідно з інформацією бази даних Єдиного державного реєстру транспортних засобів зазначений у запиті транспортний засіб з 31.07.2015 року зареєстрований на ім`я [PERSON] , [INFO] , на підставі довідки-рахунку №ВІА658383 від 30.07.2015 року, з правом користування ТЗ [PERSON] , [INFO] (а.с. 145, 147, 148). Постановою приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кравченка О.В. №30/02-31 від 03.03.2020 року було відмовлено позивачам у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спірний автомобіль з підстав відсутності документу, що посвідчує право власності спадкодавця на транспортний засіб, та його належності іншій особі - [PERSON] (а.с 155-156). З відповіді філії Головного сервісного центру МВС РСЦ ГСЦ МВС в Хмельницькій області від 12.04.2021 року №31/22-1233 вбачається, що надавання належним чином посвідчених копій матеріалів реєстраційної справи щодо перереєстрації спірного транспортного засобу на [PERSON] не представляється можливим, оскільки останні знищено в зв`язку із закінченням терміну зберігання (акт знищення від 23.01.2019 року №31/22-170вн) (а.с. 83). На виконання вимог ухвали суду від 31.03.2021 року про витребування доказів філією Головного сервісного центру МВС РСЦ ГСЦ МВС в Хмельницькій області було надано Реєстраційну картку ТЗ відносно вказаного автомобіля станом на 12.04.2021 року, яка за своїм змістом є ідентичною Реєстраційній картці ТЗ, що міститься у спадковій справі №2/2015 (а.с. 84, 148). Частинами 1 і 4 статті 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно зі ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ч. 1 ст. 655 ЦК України). В силу ч. 1 ст. 658 ЦК України право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові товару. Якщо продавець товару не є його власником, покупець набуває право власності лише у випадку, якщо власник не має права вимагати його повернення. Нормами ч. ч. 1, 4 ст. 25 ЦК України визначено, що здатність мати цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи. Цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті. Як передбачено ч. 1 ст. 1216, ч. 1 ст. 1217, ч. 1 ст. 1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ч. 1 ст. 1258, ч. 1 ст. 1261 ЦК України). Відповідно до ч.ч. 1, 5 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. За змістом ч. 1 ст. 1269, ч. 1 ст. 1270 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Частинами 1, 3 ст. 1296 ЦК України визначено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. В силу ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Як передбачено ч.ч. 1, 2 ст. 228 ЦК України, правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним. Частиною 1 ст. 392 ЦК України встановлено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі, втрати ним документа, який засвідчує його право власності. В силу ч. 1 ст. 396 ЦК України особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права, у тому числі і від власника майна, відповідно до положень глави 29 цього Кодексу. Відповідно до п. 3 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 7 вересня 1998 року № 1388 (в редакції на час виникнення спірних правовідносин; далі - Порядок), державна реєстрація транспортних засобів проводиться підрозділами Державтоінспекції з метою здійснення контролю за відповідністю конструкції та технічного стану транспортних засобів установленим вимогам стандартів, правил і нормативів, дотриманням законодавства, що визначає порядок сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), використанням транспортних засобів в умовах воєнного і надзвичайного стану, а також для ведення їх обліку та запобіганню вчиненню щодо них протиправних дій. Транспортні засоби реєструються за юридичними та фізичними особами в реєстраційно-екзаменаційних підрозділах Державтоінспекції (п. 6 Порядку). За змістом п. 8 Порядку державна реєстрація (перереєстрація) транспортних засобів проводиться на підставі заяв власників, поданих особисто, і документів, що посвідчують їх особу, підтверджують правомірність придбання, отримання, ввезення, митного оформлення транспортних засобів, відповідність конструкції транспортних засобів установленим вимогам безпеки дорожнього руху, а також вимогам, які є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. До документів, які підтверджують правомірність придбання транспортних засобів, їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, зокрема відносяться засвідчені підписом відповідної посадової особи та скріплені печаткою: довідка-рахунок, видана суб`єктом господарювання, діяльність якого пов`язана з реалізацією транспортних засобів та їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери; договори та угоди, укладені на товарних біржах на зареєстрованих у Департаменті Державтоінспекції бланках, договори купівлі-продажу транспортних засобів, оформлені в Державтоінспекції, інші засвідчені в установленому порядку документи, що встановлюють право власності на транспортні засоби. Аналіз положень ст. 228 ЦПК України дає підстави для висновку, що правочини, які спрямовані на порушення конституційних прав громадян, у тому числі права володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, та незаконне заволодіння майном фізичної або юридичної особи, вважаються такими, що порушують публічний порядок, і є нікчемними. Саме таку правову позицію висловив Верховний Суд України в постанові від 01.07.2015 року (справа № 6-619цс15), яка згідно зі ст. 263 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. З огляду на викладене вище суд вважає, що [PERSON] , який помер [INFO] не міг укласти правочин щодо відчуження автомобіля 30.07.2015 року, оскільки після його смерті, станом на 21.07.2015 року, спірний автомобіль був зареєстрований за ним. Отже, за життя ним не подавались заяви щодо перереєстрації (зняття з реєстрації) спірного автомобіля. Докази у справі достовірно вказують на те, що 30.07.2015 року, тобто вже після смерті [PERSON] , невстановлена особа від імені останнього уклала правочин щодо відчуження спірного транспортного засобу. Цей правочин спрямований на заволодіння спадковим майном [PERSON] , є таким, що порушує публічний порядок, і його слід вважати нікчемним. Вимоги позивачів щодо визнання незаконною Довідки-рахунку №ВІА658383 від 30.07.2015 року на підставі якої було переоформлено право власності на спірний автомобіль не підлягають задоволенню, оскільки вказана довідка-рахунок лише підтверджує обставини укладення договору купівлі-продажу автомобіля, який, як вже зазначалось вище, за своєю природою є нікчемним і визнання його недійсним в судовому порядку, з точки зору його незаконності, чинним законодавством не вимагається. Згідно з роз`ясненнями викладеними у п. 8 Постанови Пленуму Верховною Суду України №9 від 6 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» звертається увага на те, що відповідно до частини першої ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені ст. 203 ЦК України, саме на момент вчинення правочину. Не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено. Вимога про визнання правочину (договору) неукладеним не відповідає можливим способам захисту цивільних прав та інтересів, передбачених законом. У цьому разі можуть заявлятися лише вимоги, передбачені главою 83 книги п`ятої ЦК. Відповідач за відсутності у неї права на спадщину (за законом чи за заповітом), після смерті власника автомобіля, переоформила на себе спірний автомобіль, який увійшов до складу спадкового майна, яке позивачі прийняли і не мали волевиявлення на його відчуження. У пункті 21, 22 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року №5 «Про судову практику в справах про захист права класності та інших речових прав» зазначено, що у разі коли між особами відсутні договірні відносини або відносини, пов`язані із застосуванням наслідків недійсності правочину, спір про повернення майна власнику підлягає вирішенню за правилами ст. 387, 388 ЦК України. Якщо власник вимагає повернення свого майна з володіння особи, яка незаконно ним заволоділа, така позовна вимога підлягає розгляду та вирішенню також за правилами статей 387, 388 ЦК України. Якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати це майно з незаконного володіння набувача (статті 387, 388 ЦК). У зв`язку із цим суди повинні розмежовувати, що коли майно придбано за договором в особи, яка не мала права його відчужувати, то власник має право на підставі статті 388 ЦК звернутися до суду з позовом про витребування майна у добросовісного набувача, а не з позовом про визнання договору про відчуження майна недійсним. Це стосується не лише випадків, коли укладено один договір із порушенням закону, а й випадків, коли спірне майно відчужено на підставі наступних договорів. Пунктом 3 частини 1 ст. 388 ЦК України передбачено, що в разі придбання майна за відплатним договором у особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у випадку, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Оскільки відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, право на витребування майна від недобросовісного набувача, передбачене статтею 387 ЦК України переходить до позивачів, як до спадкоємців власника. Відповідно ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про витребування майна власником із чужого незаконного володіння. У ст. 42 Конституції України, ст. 321 ЦК України передбачено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно ст. І Протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ратифіковано Україною 17.07.1997 року (набув чинності для України 11.09.1997) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Аналіз указаних норм права в сукупності з положеннями ч. 5 ст. 1268 ЦК України, якою встановлено, що спадщина належить спадкоємцю незалежно від часу її прийняття з часу відкриття спадщини, дає підстави для висновку, що спадкоємець, який прийняв спадщину, має право витребувати спадкове майно від його добросовісного набувача з підстав, передбачених ст. 388 ЦК України, зокрема у разі, якщо воно вибуло з володіння спадкодавця поза волею останнього. Оскільки спірний автомобіль вибув з володіння позивачів поза їх волею, і в подальшому зареєстрований за відповідачем на праві власності, суд приходить до висновку, що права позивачів підлягають захисту і позов підлягає задоволенню в частині витребування спірного автомобіля із незаконного володіння відповідача [PERSON] на користь позивачів в порядку віндикації. Відповідно до ст. ст. 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно з ч. 1, 4 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. У разі порушення цивільного права або інтересу неповнолітньої особи позовна давність починається від дня досягнення нею повноліття. Суд вважає безпідставною та необґрунтованою заяву представника відповідача щодо застосування строків позовної давності з огляду на те, що матеріалами справи та поясненнями сторін достовірно підтверджуються обставини щодо часу коли позивачі довідались про порушення своїх прав у зв`язку з тим, що спірний автомобіль незаконно вибув з їхнього володіння, а саме від особи, якій автомобіль був за їх погодженням переданий на зберігання (батька [PERSON] - [PERSON] ) Зокрема щодо фізичної відсутності автомобіля за місцем його зберігання - після смерті [PERSON] у 2019 році та щодо його незаконної перереєстрації на відповідача - з відповіді Головного сервісного центру МВС України щодо надання інформації відносно вказаного автомобіля від 17.02.2020 року №31/4458 та з постанови приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кравченка О.В. №30/02-31 від 03.03.2020 року, якою було відмовлено позивачам у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спірний автомобіль з підстав відсутності документу, що посвідчує право власності спадкодавця на транспортний засіб, та його належності іншій особі - [PERSON] . Згідно із ч. 1 та ч. 5 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно із ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1 і ч. 2 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно із ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бочаров проти України» (остаточне рішення від 17 червня 2011 року) суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів. Отже, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, встановивши правовий характер спірних правовідносин, шляхом дослідження всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявних у справі доказів, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини по справі, які складають правову підставу позову, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір слід стягнути з відповідача на користь позивачів пропорційно до задоволених позовних вимог, а саме: на користь позивача [PERSON] - у загальній сумі розміром 2313,6 грн. та на користь позивача [PERSON] - у розмірі 946,60 грн. Переплачену суму судового збору, відповідно до квитанції №29 від 28.07.2020 року (на суму 840,80 грн.), за подачу заяви про забезпечення позову у розмірі 420,40 грн. слід повернути позивачу [PERSON] . На підставі викладеного та

Outcome: partial