Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-11 00:00:00

03 вересня 2021 року [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , треті особи, - Служба у справах дітей виконавчого комітету Металургійної районної у місті ради, Служба у справах дітей виконавчого комітету Інгулецької районної у місті ради про позбавлення батьківських прав, встановлення опіки та стягнення аліментів на утримання дитини та просили суд позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] відносно малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , призначити позивачів опікунами малолітньої [PERSON] , [INFO] та стягнути з [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини всіх видів доходу, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку з кожного, починаючи з дня подання позовної заяви і до повноліття дитини. В обґрунтування позовних вимог позивачі зазначили, що відповідачка по справі [PERSON] їх рідна донька, 21 вересня 2007 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем [PERSON] , від шлюбу у них народилась донька [PERSON] , [INFO] . Деякий час донька позивачів проживала зі своїм чоловіком з ними, але між ними постійно виникали конфлікти та сварки, тому у лютому 2010 року вони припинили шлюбні відносини. Чоловік доньки, залишив свою сім`ю та переїхав проживати за адресою: [ADDRESS] . Відповідачка [PERSON] почала проживати з іншим чоловіком, залишивши позивачам свою доньку, та позивачі почали доглядати свою онуку та займатися її вихованням. Відповідачі не приймали участь у вихованні дитини, не цікавились станом її здоров`я, не займалися духовним розвитком дитини, не приймали участі в оздоровленні дитини та не спілкувалися з нею. Доглядом за виханням дитини займалися виключно позивачі по справі. Відповідачі свідомо нехтують своїми батьківськими обов`язками, що свідчить про ухилення від виховання дітей, що є підставою для позбавлення їх батьківських прав. Крім того, позивачі у позові зазначили, що малолітня дитини не знає свої мати та батька, оскільки вони фактично замінили дитині батьків. З 2012 року дитина відвідувала дитячий садок №79 художньо-естетичного профілю, на теперішній час вона навчається в школі. Позивачі також у позові стверджують, що довгий час вони взагалі не знали, де знаходяться батьки дитини, тому змішенні були звертатись до Криворізького районного управління поліції ВП №2 з заявою про розшук відповідачів, але до теперішнього часу вони на зв`язок так і не вийшли. У зв`язку з чим, позивачі звернулись до суду з вказаним позовом. Ухвалою суду від 28 вересня 2021 року відкрито провадження по вказаній справі за правилами загального позовного. (а.с. 33) Ухвалою суду від 22 листопада 2021 року закрито підготовче судове засідання по справі та призначено справу до судового розгляду. (а.с.63) Відповідач [PERSON] у судові засідання призначені судом на 18 жовтня 2021 року, 22 листопада 2021 року та 12 січня 2022 року присутня не були, про день та час розгляду справи повідомлялась належним чином, шляхом направлення поштової кореспонденції за останньою відомою адресою проживання, причини неявки суду не повідомила. 18 листопада 2021 року поза межами судового засідання від відповідача по справі [PERSON] надійшла заява, в якій останній зазначив, що позовні вимоги визнає у повному обсязі, проти їх задоволення не заперечує, справу просив розглядати без його участі. (а.с. 50) Суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що застосовуючи положення ч.4 ст. 10 Цивільно-процесуального кодексу України, ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" при розгляді справи, ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами,утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу,та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п.35 рішення від 07.07.1989р. Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії" (Alimentaria Sanders S.A.v.Spain). Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України - у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Присутні у судовому засіданні позивачі [PERSON] , [PERSON] та їх представник [PERSON] просили задовольнити позов, посилаючись на обставини, викладені в позовні заяві. Представник третьої особи Служба у справах дітей виконавчого комітету Металургійної районної у місті Кривому Розі ради - Козакова М.І. в судове засіданні підтримала позов та не заперечувала проти його задоволення. Судом за клопотанням позивачів, 12 січня 2022 року були допитані свідки [PERSON] та [PERSON] . Свідок [PERSON] суду пояснив, що добре знає позивачів по справі, оскільки вони разом тривалий час проживають у одному будинку. Йому відомо, що разом з позивачами з народження проживає їх онука, мати дитини, яка є донькою позивачів, не цікавиться життям малолітньої доньки та він вже тривалий час не бачив її у будинку. Про батька малолітньої онуки позивачів йому ні чого не відомо, він взагалі не пам`ятає його. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона добре знайома з позивачами по справі. Зазначила, що у них є донька [PERSON] , на весіллі якої вона була. Після весілля у подружжі [PERSON] та її чоловіка народилась донька. Батьки дитини, чоловік [PERSON] , покинув сім`ю через декілька років після народження дитини та нею не цікавився. Одразу після того як пішов чоловік [PERSON] , вона й сама покинула квартиру своїх батьків та залишила їм доньку. У подальшому життям малолітньої доньки [PERSON] та її чоловік не цікавилися та взагалі тривалий час вона їх не бачила. Онукою повністю опікуються дідусь з бабусею. Заслухавши пояснення позивачів, їх представника, представника третьої особи, свідків та дослідивши письмові докази у справі у їх сукупності, приходить до наступних висновків. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів. З матеріалів справи вбачається, що [INFO] народилась [PERSON] , про що Дзержинським відділом реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області 14 січня 2009 року в Книзі реєстрації народження зроблено відповідний актовий запис №22. Батьками дитини зазначені: батько - [PERSON] , мати - [PERSON] , що підтверджується Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 14 січня 2009 року.(а.с. 6) Відповідно до Акту про не проживання, складено жителями будинку [ADDRESS] та засвідчений головою правління ОСББ «Явір-24» вбачається, що за адресою: [ADDRESS] проживають [PERSON] , [PERSON] та їх онука [PERSON] . Мати [PERSON] зареєстрована за даною адресою, але за пропискою не проживає. Опікою, вихованням та утриманням малолітньої [PERSON] займається [PERSON] та [PERSON] . Батьки дівчинки нею не цікавляться, не відвідують, участі в вихованні не приймають. (а.с. 11) Листом заступника т.в.о. начальника Відділення поліції №2 Криворізького районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області вих. №45.2/2-386 від 04.03.2021 року адресованого [PERSON] повідомлено, що проведеними розшуковими заходами встановлено, що [PERSON] на теперішній час протиправних вчинків по відношенню неї не вчинялось, з батьками не спілкується у зв`язку з особистими причинами, у подальшому у вихованні доньки [PERSON] приймати участь не бажає. (а.с.12) З характеристики [PERSON] з місця проживання, наданої за підписам сусідів будинку [ADDRESS] , слідує, що остання протягом шести років не виконує батьківських обов`язків щодо своєї дитини, не цікавиться її життям, не приймає участь у її вихованні, не відвідує і взагалі не спілкується з дитиною без поважних причин, що є свідомим ухиленням від виконання своїх батьківських обов`язків. [PERSON] тривалий час (приблизно дев`ять років) не проживає за адресою: [ADDRESS] . Дитину виховують дідусь [PERSON] та бабуся [PERSON] . За період коли мати дитини проживала з батьками та дитиною, вона зарекомендувала себе з негативно сторони, постійно сварилась з чоловіком [PERSON] та родиною, палила, декілька разів була помічена в стані алкогольного сп`яніння. За весь час життям дитини її вихованням та лікуванням не займалась. (а.с.13) Характеристикою [PERSON] який деякий час проживав зі своєю родиною дружиною [PERSON] та донькою [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , наданої за підписам сусідів будинку [ADDRESS] , встановлено, що за час свого проживання з родиною був части у нетверезому стані, постійно сперечався з дружиною і рожиною, життям дитини її вихованням та лікуванням не займався. Більше 10 років дитина його не бачила, він не приймає участі в життя та виховання дитини. (а.с. 14) За місцем роботи, а саме Дніпровська митниця Державної митної служби України [PERSON] який займає там посаду заступника начальника відділу митного оформлення №1 митного поста «Кривий Ріг» характеризується позитивно, що підтверджується характеристикою наданою 07.04.2021 року за підписом начальника митного поста «Кривий Ріг» Дніпровської митниці Держмитслужби Міценко С. (а.с.15) [PERSON] , яка працює на посаді сестри медичної старшої в КЗ «ДНЗ (ясла-садок) №123» КМР, також за місцем своєї роботи характеризується позитивно, що підтверджується характеристикою виданою за підписом директора КЗ «ДНЗ (ясла-садок) №123» КМР Разживіна В.Е. та практичного психолога [PERSON] (а.с. 16) Крім того, [PERSON] працює на посаді сестри медичної старшої в КЗ «навчально-виховний комплекс «Криворізька спеціалізована школа І-ІІІ ступенів із поглибленим вивченням іноземних мов - дошкільний навчальний заклад» КМР, де також характеризується позитивно, що підтверджується характеристикою вих. №1087 від 03.12.2020 року виданою за підписом директора КЗ «НВК «КСШ І-ІІІ ступенів із поглибленим вивченням іноземних мов - ДНЗ» КМР Костенко Н. (а.с. 17) Згідно інформації наданої вихователем та завідуючою Комунального дошкільного навчального закладу №79 художньо-естетичного профілю дитину [PERSON] до ДНЗ приводили і забирали дідусь та бабуся, батьки дитини за час перебування дитини у ДНЗ не брали участі у житті доньки, не були присутніми на батьківських зборах, виступах. (а.с. 19). Відповідно до характеристики дитини - [PERSON] наданої директором та класним керівником Криворізької загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №26, встановлено, що батьки дитини [PERSON] не відвідують шкільні збори, участі у навчанні дитини не приймають. Вихованням та навчанням дитини займається її бабуся [PERSON] , яка постійно цікавиться навчанням онуки та відповідально ставиться до її виховання. (а.с. 20) Відповідно до характеристики дитини - [PERSON] наданої директором та класним керівником Криворізької загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №7, встановлено, що контроль за дівчинкою вдома здійснюється її бабусею та дідусем, вони часто відвідують школу, цікавляться не лише успіхами [PERSON] , але справами класу і школи. Мати не відвідує школу, вихованням дівчинки не займається. (а.с. 21) Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частиною першою статті 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Як міжнародні договори, так і національне законодавство в питаннях виховання дітей направлені на забезпечення найвищих інтересів дітей. У статтях 8, 9, 20 Конвенції про права дитини вживається термін „найкращі" інтереси дитини, а у ст. 3 зобов`язано усі державні та приватні установи, які займаються питаннями соціального забезпечення, суди, адміністративні та законодавчі органи у всіх діях щодо дітей приділяти першочергову увагу „як найкращому забезпеченню інтересів дитини". У частині 2 ст. 1 Європейської конвенції про здійснення прав дітей записано: „предметом цієї Конвенції є підтримка - у найвищих інтересах дітей - їхніх прав...". Стандарти Ради Європи у галузі прав людини виходять із того, що спілкування батька та дитини є ключовим моментом сімейного життя, що розуміється як зв`язок між близькими родичами. Батьківські права щодо дітей визнаються і захищаються ст..8 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою ВР України №789 від 27.02.1991 р.. Сімейне життя, як розуміється в договірних країнах, охоплює широкий спектр прав батьків, пов`язаних з турботою і опікою над їх неповнолітніми дітьми. Згідно зі ст. 150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини. Відповідно до ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватись на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Згідно ст.12 Закону України Про охорону дитинства виховання в сім`ї є першоосновою в розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Статтею 164 СК України встановлено вичерпний перелік підстав для позбавлення батьківських прав. Зокрема, нею передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. У преамбулі до Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 р. № 789-X11) зазначено, що дитині для повного та гармонійного розвитку необхідно зростати в сімейному оточені. Згідно зі статтею 9 Конвенції Держави-учасниці дбають про те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи за судовим рішенням визначають відповідно до застосовного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в інтересах дитини. Вирішення такого питання може бути необхідним у тому чи іншому випадку, коли, наприклад, батьки жорстоко поводяться з дитиною чи не піклуються про неї. Відповідно до ст.3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно з ст.18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно зі ст.11 Закону України «Про охорону дитинства» сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили (ч.1 ст.14 Закону України «Про охорону дитинства»). Із роз`яснень, наданих в п.п.15 та 16 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (зі змінами, внесеними згідно з Постановою Верховного Суду N 20 від 19.12.2008 року) вбачається, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. У матеріалах справи наявний висновок органу опіки та піклування виконкому Металургійної районної у місті ради, як органу опіки та піклування, про доцільність позбавлення батьківських прав гр. [PERSON] від 10.11.2021 року № 1п/29-3022 відповідно до якого встановлено, що протягом шести років мати дитиною не цікавиться, не спілкується з нею, участі у її вихованні, навчальній діяльності не бере. Зарекомендувала себе з негативною сторони: постійно конфліктувала з родиною, декілька разів була помічена в стані алкогольного сп`яніння. Щодо позбавлення її батьківський прав відносно [PERSON] , [INFO] , не заперечували. (а.с. 49) На спростування викладеного відповідачкою [PERSON] не надано належних та допустимих доказів. Відповідачем [PERSON] надана заява відповідно до якої останній не заперечує проти задоволення заявлених позовних вимог. (а.с. 50) У зв`язку з чим, суд приходить до висновку, що матеріали справи містять достатньо належних доказів на підтвердження винної поведінки відповідачів та свідомого нехтування своїми обов`язками відносно власної дитини. Ураховуючи викладене, суд дійшов висновку про доведеність належними, допустимими, достатніми та достовірними доказами факту ухилення відповідачів [PERSON] та [PERSON] від виконання своїх обов`язків по вихованню своєї дитини, яке виражається у тому, що вони не відвідує дитину, не цікавляться її життям та розвитком, не забезпечує необхідне харчування, медичним доглядом, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною взагалі; не надають дитині доступ до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі і не може бути для дитини прикладом та авторитетом; не виявляють інтересу до внутрішнього світу дитини, не створює умови для отримання нею освіти. Відповідачі не розуміють батьківського обов`язку, не виявляють ніяких батьківських почуттів, не займаються та не займалися вихованням та утриманням доньки, не замислюється про долю дитини, її майбутнє. Тому, оцінивши зібрані по справі докази, врахувавши встановлені судом обставини, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про застосування крайнього заходу впливу як позбавлення батьківських прав відповідачів [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] відносно малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , оскільки останні тривалий час не виконують своїх батьківських обов`язків та свідомо відмовилися від такого права. Крім того, відповідно до ч.2 ст.166 Сімейного кодексу України позбавлення батьківських прав не звільняє від обов`язку щодо утримання дитини. Відповідно до ст.166 Сімейного кодексу України одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року N 789-XII та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею ст. 51 Конституції України гарантовано, а ст. 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3 ст. 181 СК України). Відповідно до вимог ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. У відповідності до ч.1-3 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст. 184 цього Кодексу. Згідно з роз`ясненнями, викладеними у п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року N 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Наведені норми імперативно закріплюють обов`язок батьків утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Згідно позову суд вбачає, що відповідачі ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків, допомоги на утримання доньки не надають та вихованням не займаються, а тому кошти на утримання дитини (аліменти) підлягають присудженню за рішенням суду. Дитина [PERSON] повністю перебуває на утриманні позивачів [PERSON] та [PERSON] , які забезпечують дитину усім необхідним для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Відповідачі кошти на утримання своєї дитини не надають. За таких обставин, враховуючи те, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, приймаючи до уваги установлену практику, суд вважає, що позов в цій частині підлягає до задоволення і стягує аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частини від заробітку (доходу) щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Згідно ч.1 ст.183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Стягнення аліментів у частці заробітку (доходу) батька, матері має ціль найбільш повно захищати інтереси дитини, забезпечити їй не тільки необхідні кошти для існування, але і зберегти по можливості той рівень життя, який дитина мала при сумісному проживанні з обома батьками. Суд вважає визначений розмір аліментів достатнім та справедливим. Стягнення аліментів у такому розмірі відповідатиме вимогам закону та інтересам дитини, не порушить прав сторін. Згідно ст. 179 СК України, аліменти, одержані на дитину, є власністю того з батьків, на ім`я кого вони виплачуються, і мають використовуватися за цільовим призначенням. Відповідно до п.1 ч.1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Щодо вимоги про призначення [PERSON] опікуном дитини [PERSON] суд приходить до висновку про відмову у задоволенні зазначеної вимоги посилаючись на наступне. Правовідносини щодо встановлення опіки та піклування відносно дітей регулюються наступним чином. В силу ст. 243 СК України опіка, піклування встановлюється над дітьми-сиротами і дітьми, позбавленими батьківського піклування. Опіка встановлюється над дитиною, яка не досягла чотирнадцяти років, а піклування - над дитиною у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років. Опіка, піклування над дитиною встановлюється органом опіки та піклування, а також судом у випадках, передбачених Цивільним кодексом України. Опіка та піклування встановлюються з метою забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх осіб, а також повнолітніх осіб, які за станом здоров`я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати обов`язки (ст. 55 ЦК України). Згідно підпунктів 1.1, 1.2 Правил опіки та піклування, затверджених наказом Державного комітету України Міністерства освіти України, Міністерства охорони здоров`я України Міністерства праці та соціальної політики України від 26 травня 1999 N 34/166/131/88 (далі - Правила), опіка (піклування) є особливою формою державної турботи повнолітніх осіб, які потребують допомоги щодо забезпечення їх прав та інтересів. Опіка (піклування) встановлюється для забезпечення виховання неповнолітніх дітей, які внаслідок смерті батьків, хвороби батьків або позбавлення їх батьківських прав чи з інших причин залишились без батьківського піклування, а також для захисту особистих і майнових прав та інтересів цих дітей. Особа, якій стало відомо про фізичну особу, яка потребує опіки або піклування, зобов`язана негайно повідомити про це орган опіки та піклування (ст. 57 ЦК України). Згідно із ст. 56 ЦК України органами опіки та піклування є районні, районні в містах Києві та Севастополі державні адміністрації, виконавчі органи міських, районних у містах, сільських, селищних рад. Права та обов`язки органів, на які покладено здійснення опіки та піклування, щодо забезпечення прав та інтересів фізичних осіб, які потребують опіки та піклування, встановлюються законом та іншими нормативно-правовими актами. Опіка встановлюється над малолітніми особами, які є сиротами або позбавлені батьківського піклування, та фізичними особами, які визнані недієздатними (ст. 58 К України). Піклування встановлюється над неповнолітніми особами, які є сиротами або позбавлені батьківського піклування, та фізичними особами, цивільна дієздатність яких обмежена (ст. 59 ЦК України). Орган опіки та піклування встановлює опіку над малолітньою особою та піклування над неповнолітньою особою, крім випадків, встановлених частинами першою та другою статті 60 цього Кодексу. З наведеного вбачається, що підставою встановлення опіки над малолітніми особами є статус сироти або дитини, позбавленої батьківського піклування. За загальним правилом встановлення опіки та піклування належить до компетенції органів опіки та піклування. Випадки встановлення опіки та піклування відносно дітей в судовому порядку визначені наступним чином. Суд встановлює опіку над малолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. Суд встановлює піклування над неповнолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає піклувальника за поданням органу опіки та піклування (частини 3, 4 ст. 60 ЦК України). В силу положень ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання у спосіб, визначений законом. Серед способів захисту цивільних і сімейних прав, визначених ЦК України та СК України, такий спосіб захисту як звернення з позовом про призначення опіки та піклування не передбачений. З наведеного вбачається, що встановлення опіки та піклування вирішується судом, коли під час розгляду інших спорів виявляється, що їх наслідком є залишення дітей без батьківського піклування, і лише за поданням органу опіки та піклування. Органом опіки та піклування не надано висновку щодо доцільності призначення [PERSON] опікуном дитини. В силу положень ст.ст. 31, 32 ЦК України на час звернення з даним позовом та вирішення справи судом першої інстанції [PERSON] , [INFO] є малолітньою особою. Надання статусу дитини, позбавленої батьківського піклування, - чітко регламентований державою процес з визначенням органів та посадових осіб, на його здійснення. Суди до таких уповноважених органі не включені. Більш того, лише надання такого статусу у відповідному порядку є підставою для початку процедури призначення дитині опікуна (піклувальника) та визначення осіб, на яких можливо покладення таких повноважень. Таким чином, зазначена вимога не підлягає задоволенню. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільняються від судового збору позивачі - у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення. Згідно ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial