Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на її користь на утримання малолітнього сина [PERSON] [INFO] в твердій грошовій сумі в розмірі 3 000 грн. до досягненню дитиною повноліття щомісячно починаючи з дня подачі позову . Позивач мотивує свої вимоги тим, що 22 червня 1996 року Лівобережним відділом реєстрації шлюбів м.Києва з філією Державного Центру розвитку сім»ї було зареєстровано шлюб між позивачем та відповідачем . В шлюбі у сторін народилися два сини: [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO]. В сім»ї склалися напружені ( неприязні ) стосунки, що призвели до припинення шлюбно - сімейних стосунків, та 7 березня 2019 року шлюб між позивачем [PERSON] та [PERSON] було розірвано на підставі рішення Дніпровського районного суду м.Києва. Після припинення шлюбно - сімейних відносин син [PERSON] [INFO] став проживати разом з позивачем по справі та перебуває на повному утриманні позивачки. Відповідач на утримання [PERSON] кошти не надає, що призвело до виникнення скрутного матеріального становища позивачки та є підставою її звернення з даним позовом в судовому порядку в зв»язку з чим просить суд стягнути з відповідача [PERSON] на її користь аліменти на утримання сина [PERSON] в розмірі 3 тис. грн. до досягнення сином повноліття. Відповідно до ухвали Дніпровського районного суду м.Києва від 16.01.2021 р. розгляд справи було призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Представником відповідача [PERSON] до суду було надано відзив на позовну заяву, а також було надано до суду зустрічний позов за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини. Позовні вимоги за зустрічним позовом обґрунтовані тим, що дійсно 22 червня 1996 року Лівобережним відділом реєстрації шлюбів м.Києва з філією Державного Центру розвитку сім»ї було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] В шлюбі у сторін народилися два сини: [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO]. 7 березня 2019 року шлюб між позивачем [PERSON] та [PERSON] було розірвано на підставі рішення Дніпровського районного суду м.Києва. Після припинення шлюбно - сімейних відносин син [PERSON] [INFO] став проживати разом з позивачем за зустрічним позовом по справі [PERSON] та повністю перебуває на повному утриманні останнього. Відповідач за зустрічним позовом на утримання сина [PERSON] кошти не надає, в зв»язку з чим просить суд стягнути з відповідача [PERSON] на його користь аліменти на утримання сина [PERSON] в розмірі 1/3 частини від всіх її доходів до досягнення сином повноліття. Відповідно до ухвали Дніпровського районного суду м.Києва від 22 березня 2021 р. було прийнято зустрічний позов та розгляд даної справи було вирішено проводити за правилами загального позовного провадження. В судовому засіданні позивач [PERSON] наполягала на задоволені зустрічного позову з обставин викладених в позовній заяві, не оспорюючи того факту, що після припинення шлюбно - сімейних відносин вона почала проживати окремо від відповідача [PERSON] та за домовленістю між ними старший син [PERSON] став проживати разом з відповідачем [PERSON], а менший син [PERSON] став проживати разом з нею. На утримання, виховання, навчання сина [PERSON] вона несе значні матеріальні витрати, та з врахуванням того, що у неї не велика заробітна плата, а відповідач [PERSON] не надає їй матеріальну допомогу щодо утримання їх спільного сина [PERSON] в зв»язку з чим вона звернулася з вказаним вище позовом , при цьому в судовому засіданні підтвердила той факт, що вона не приймає участь у матеріальному утриманні сина [PERSON] . Зустрічний позов в судовому засіданні визнавала частково, зазначаючи при цьому, що відповідач [PERSON] приховує свої статки та має значно більший дохід ніж вона та має можливості щодо фінансового утримання своїх двох синів. В судовому засіданні відповідач [PERSON] та його представник спочатку заперечували щодо задоволення первинного позову, але під час судового розгляду позов визнали частково , а саме на суму мінімального прожиткового розміру для дитини відповідного віку та просили задовольнити зустрічний позов, наголошуючи на тому, що відповідач [PERSON] має мінливий дохід, при цьому не оспорюючи того факту, що відповідач [PERSON] не приймає на даний час участі в матеріальному забезпечені свого сина [PERSON]. Заслухавши думку учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Відповідно до п. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини ООН від 20.11.1989р. (далі Конвенція), яку було ратифіковано Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27.02.1991р. та яка набула чинності для України 27.09.1991р., в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Згідно зі ст. 18 Конвенції держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Судом встановлено, що 22 червня 1996 року Лівобережним відділом реєстрації шлюбів м.Києва з філією Державного Центру розвитку сім»ї було зареєстровано шлюб між позивачем та відповідачем . В шлюбі у сторін народилися два сини: [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO]. 7 березня 2019 року шлюб між позивачем [PERSON] та [PERSON] було розірвано на підставі рішення Дніпровського районного суду м.Києва. Після припинення шлюбно - сімейних відносин син [PERSON] [INFO] став проживати разом з позивачем по справі, а син [PERSON] [INFO] став проживати з відповідачем по справі [PERSON] Як було встановлено в судовому засіданні малолітній [PERSON] [INFO] перебуває на повному утриманні позивачки, а неповнолітній [PERSON] [INFO] перебуває на повному утриманні відповідача по справі [PERSON] Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї (ст.150 Сімейного кодексу України). Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідач повинен у відповідності до вимог закону утримувати дитину, відчувати відповідальність за неї, забезпечувати їй добрі умови для проживання та виховання, у тому числі, забезпечувати матеріально. Дитина потребує матеріальної допомоги, відповідач здатний надати таку допомогу. Відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання в добровільному порядку. Згідно з частиною 3 статті 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно до ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. З врахуванням вище викладеного, а також те, що діти [PERSON] проживає з відповідачем, а [PERSON] проживає з позивачем по справі та з врахуванням об»єктивного розгляду справи суд дійшов висновку щодо часткового задоволення позовних вимог як по первинному так і по зустрічному позовах. З врахуванням того, що відповідач має не постійний дохід то суд дійшов висновку про доцільність стягнення аліментів в твердій грошовій сумі. Що стосується зустрічного позову, то з врахуванням обставин справи суд вважає за доцільне задовольнити зустрічний позов частково та стягнути з відповідача за зустрічним позовом [PERSON] частку від її доходів, з врахуванням її офіційного працевлаштування. Відповідно до ст. 27 Конвенції про захист прав дитини, батько(- ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ч. 1 ст. 79 Сімейного кодексу України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ч.1 п.1 ст.430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Оскільки позов задовольняється частково, а позивач при подачі позову був звільнений від сплати судових витрат, то відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача у дохід держави підлягають стягненню понесені по справі судові витрати.

Outcome: partial