Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-13 00:00:00

[PERSON] в особі представника - адвоката Сірко Л.П. звернулася до суду з позовною заявою, в якій просить позбавити [PERSON] батьківських прав відносно його неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] .. В обґрунтування вимог у позові зазначено, що позивач є матір`ю [PERSON] , яка 28.04.2007 року зареєструвала шлюб з відповідачем по справі [PERSON] .. В її доньки та відповідача [INFO] народився син [PERSON] . У 2010 році відповідач пішов з сім`ї, та донька позивача з сином переїхали мешкати до позивача. З 2010 року вихованням та матеріальним забезпеченням онука займались позивач та її чоловік, а також донька позивача. 15.08.2013 року шлюб між донькою позивача та відповідачем було розірвано на підставі рішення суду. [INFO] донька позивача померла, та після її смерті відповідач до дитини не прийшов, турботи про подальше життя сина не виявив, грошові кошти на його утримання не надав. Позивач та її чоловік повністю взяли на себе обов`язок виховання та утримання онука. Позивач вважає, що відповідач своїм байдужим ставленням до сина довів своє небажання виконувати батьківські обов`язки. Оскільки відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню та утриманню свого сина, просить позбавити його батьківських прав. Ухвалою судді Енергодарського міського суду Запорізької області від 28.09.2021 року відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання (а.с. 23). В підготовче засідання сторони не з`явилися. Позивач [PERSON] та її представник - адвокат Сірко Л.П. надали письмові заяви про розгляд справи без їхньої участі, позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просять суд їх задовольнити (а.с.38,39). Відповідач [PERSON] поштою надіслав письмову заяву про розгляд справи без його участі, вимоги позову визнає в повному обсязі, зазначаючи на те, що він не приймає участі у житті свого сина [PERSON] , [INFO] з 2010 року, та в нього не має ані матеріальних, ані фізичних можливостей займатись його вихованням (а.с. 30). Представник третьої особи Служби у справах дітей Суворова Л.Б. через канцелярію суду надала заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги позивача підтримують в повному обсязі (а.с. 40). Суд вважає, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, інтереси інших осіб, а тому визнання позову відповідачем слід прийняти. Будь-які інші заяви чи клопотання сторонами не заявлялись, та судом не вирішувались. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За ч. 1 ст. 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Як вказує ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. За ч. 4 ст. 200 ЦПК України ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. У судовому засіданні встановлено наступне. Позивач по справі [PERSON] є матір`ю [PERSON] (а.с.8). Донька позивача [PERSON] 28.04.2007 року уклала шлюб з [PERSON] - відповідачем по справі, змінивши прізвище з [PERSON] на [PERSON] (а.с.11). [INFO] в [PERSON] та [PERSON] народився син [PERSON] (а.с.12), який приходиться позивачу онуком. 15.08.2013 року між донькою позивача та відповідачем був розірваний шлюб у судовому порядку. [INFO] донька позивача - [PERSON] померла (а.с.9). Після смерті доньки, її син [PERSON] - онук позивача, проживає разом з позивачем за адресою: [ADDRESS] , але зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Дитина проживає з бабусею та дідусем з 2010 року. В квартирі є все необхідне для його відпочинку та розвитку та для нього виділена окрема кімната, про що свідчить Акт обстеження (а.с.18). Відповідно до характеристики Енергодарської ЗОШ №4, де навчається онук позивача та довідки, зазначено, що за життя мати цікавилась навчанням сина та відповідально ставилась до його виховання, регулярно відвідувала батьківські збори, батько участі у вихованні сина не приймав (а.с.16,17). У висновку Виконавчого комітету Енергодарської міської ради № 01-01-40/5760 від 08.12.2021 року, з посиланням на вище встановлені обставини, зазначено про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його неповнолітнього сина [PERSON] (а.с.34-36). Перевіривши докази по справі суд приходить до наступного. Відповідно до вимог ст. 13 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст. 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України, батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини. Згідно п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення, позбавлення і поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх батьківських обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не виявляють інтерес до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Відповідно до Закону України «Про охорону дитинства», забезпеченням найкращих інтересів дитини є дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити. Відповідно до ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифіковану Постановою ВР № 789-XII від 27.02.91р., в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що у зв`язку з тим, що відповідач визнав позов та визнання позову є безумовним, та не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а також з урахуванням того, що у судовому засіданні знайшло підтвердження, що відповідач свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків щодо неповнолітнього сина, позовні вимоги підлягають задоволенню та суд ухвалює рішення в підготовчому судовому засіданні. На підставі викладеного,

Outcome: approved