Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-11 00:00:00

30.11.2021 року [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до Березовобалківського закладу загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів ім. Т.Г. Шевченка про визнання незаконним та скасування наказу та стягнення заробітної плати за час незаконного відсторонення від роботи, посилаючись на те, що відповідачем було видано наказ від 08.11.2021р. №66-к з посиланням на відсутність у [PERSON] щеплень проти COVID-19, яким позивача відсторонено від роботи без збереження заробітної плати. Позивач вважає зазначений наказ протиправним та таким, що грубо порушує її трудові права. Оскаржуваний наказ, що містить посилання на наказ МОЗ від 04.10.2021 №2153, прямо суперечить базовим нормам національної правової системи - Конституції України, яка має найвищу юридичну силу та гарантує рівність можливостей для реалізації громадянами трудових прав, неприпустимість дискримінації, та непорушність і невідчужуваність прав та свобод. Натомість, оскаржуваний наказ містить очевидні ознаки дискримінації за принципом наявності/відсутності щеплення. Через незаконні дії позивач був позбавлений можливості реалізовувати своє конституційне право на працю та одержувати заробітну плату. Всі докази подано разом із позовом. Попередній орієнтовний розрахунок судових витрат, які позивач планує понести у зв`язку із розглядом справи - 600 (шістсот) грн. з надання правничої допомоги та 908 грн. сплаченого судового збору. У зв`язку з наведеним позивач просить визнати незаконним та скасувати наказ директора Березовобалківського закладу загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів ім. Т.Г. Шевченка від 08.11.2021 року №66-к «Про відсторонення від роботи Оксани Красоти». Стягнути з відповідача на користь позивача заробітну плату, яка була незаконно ненарахована та невиплачена за час незаконного відсторонення від роботи. Стягнути з відповідача на користь позивача понесені нею судові витрати. 08.12.2021 року ухвалою Вільшанського районного суду Кіровоградської області відкрито провадження у справі, призначено проведення підготовчого засідання на 12.01.2022 року. 12.01.2022 року ухвалою Вільшанського районного суду Кіровоградської області закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до судового розгляду по суті на 12 год. 00 хв. 12.01.2022 року. Позивач в судовому засіданні надала уточнюючу заяву, в якій просить рахувати відповідачем по справі Березовобалківську гімназію імені Т.Г. Шевченка Вільшанської селищної ради у зв`язку з перейменуванням. Позовні вимоги підтримала повністю, просить позов задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Відзив на позовну заяву суду не надав. В порядку загального позовного провадження вислухавши пояснення позивача, представника відповідача, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. В судовому засіданні встановлено, що згідно з наказом директора Березовобалківського закладу загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів ім.Т.Г. Шевченка від 08.11.2021 року №66-к, [PERSON] , вчителя початкових класів Дорожинського навчально-виховного комплексу «Загальноосвітній навчальний заклад І ступеня - дошкільний навчальний заклад» філія Березовобалківського загальноосвітнього закладу І-ІІІ ступенів ім. Т.Г. Шевченка, відсторонено від роботи з 08.11.2021р. на час відсутності щеплення від COVID-19, без збереження заробітної плати (а.с.11). У відповідності до довідки сектору освіти Вільшанської селищної ради б/н від 22.11.2021 року, позивачка працює вчителем в Дорожинському НВК та її заробітна плата за вересень, жовтень 2021 року становить 29827 грн. 44 коп. (а.с.12). Відповідно до рішення Вільшанської селищної ради Кіровоградської області «Про перейменування Березовобалківського закладу загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів ім.Т.Г. Шевченка Вільшанської селищної ради» №536 від 17.12.2021 року, перейменовано Березовобалківський заклад загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів ім. Т.Г. Шевченка Вільшанської селищної ради у Березовобалківську гімназію імені Т.Г. Шевченка Вільшанської селищної ради. Згідно із розпорядженням Вільшанського селищного голови Кіровоградської області «Про перебування на посаді Мояла О.В. » №4-к від 10.01.2022 року, Мояла О.В. , вважати таким, що продовжує перебувати на посаді директора Березовобалківської гімназії імені Т.Г.Шевченка Вільшанської селищної ради. Відповідно до ст. 43 Конституції України, кожному гарантовано право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується; громадянам гарантується захист від незаконного звільнення; право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Статтею 21 КЗпП України проголошена рівність трудових прав громадян та заборонена будь-яка дискримінація у сфері праці, зокрема обмеження прав працівників у тому числі залежно від стану їхнього здоров`я. Статтею 46 КЗпП України встановлено, що відсторонення працівників від роботи власником або уповноваженим ним органом допускається у разі: появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння; відмови або ухилення від обов`язкових медичних оглядів, навчання, інструктажу і перевірки знань з охорони праці та протипожежної охорони; в інших випадках, передбачених законодавством. Таким чином, перелік підстав для відсторонення працівника від роботи, який визначений ст. 46 Кодексу, не є виключним; положення цієї статті передбачають можливість його розширення, проте лише актами законодавства України. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» (далі Закон), на яку відповідач посилається в наказі як на підставу відсторонення позивачки від роботи, профілактичні щеплення проти дифтерії, кашлюка, кору, поліомієліту, правця, туберкульозу є обов`язковими і включаються до календаря щеплень. Працівники окремих професій, виробництв та організацій, діяльність яких може призвести до зараження цих працівників та (або) поширення ними інфекційних хвороб, підлягають обов`язковим профілактичним щепленням також проти інших відповідних інфекційних хвороб. У разі відмови або ухилення від обов`язкових профілактичних щеплень у порядку, встановленому законом, ці працівники відсторонюються від виконання зазначених видів робіт. Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням проти інших відповідних інфекційних хвороб, встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я. Отже, статтею 12 Закону до обов`язкових віднесено щеплення лише проти дифтерії, кашлюка, кору, поліомієліту, правця та туберкульозу; щеплення від респіраторної хвороби COVID-19 за статтею 12 Закону не є обов`язковим. Нормами цієї статті також передбачено запровадження інших обов`язкових щеплень, проте виключно в порядку, встановленому законом. Частинами 3, 4 ст. 12 Закону встановлено, що вразі загрози виникнення особливо небезпечної інфекційної хвороби або масового поширення небезпечної інфекційної хвороби на відповідних територіях та об`єктах можуть проводитися обов`язкові профілактичні щеплення проти цієї інфекційної хвороби за епідемічними показаннями. Рішення про проведення обов`язкових профілактичних щеплень за епідемічними показаннями на відповідних територіях та об`єктах приймають головний державний санітарний лікар України, головний державний санітарний лікар Автономної Республіки Крим, головні державні санітарні лікарі областей, міст Києва та Севастополя, головні державні санітарні лікарі центральних органів виконавчої влади, що реалізують державну політику у сферах оборони і військового будівництва, охорони громадського порядку, виконання кримінальних покарань, захисту державного кордону, Служби безпеки України. Аналіз наведених положень Закону дає підстави для висновку, що ухвалення рішення про проведення обов`язкових профілактичних щеплень на відповідних територіях віднесено до виключної компетенції головного державного санітарного лікаря України, головного державного санітарного лікаря Автономної Республіки Крим, а також головних державних санітарних лікарів областей, міст Києва та Севастополя та за умови наявності відповідних епідемічних показань. Пунктом 416 постанови Кабінету Міністрів України від 09.12.2020 № 1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» в редакції, чинній на час винесення оскаржуваного наказу (далі Постанова КМУ), передбачено відсторонення від роботи (виконання робіт) працівників та державних службовців, обов`язковість профілактичних щеплень проти COVID-19 яких визначена переліком та які відмовляються або ухиляються від проведення таких обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19 відповідно до статті 46 Кодексу законів про працю України, частини другої статті 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» та частини третьої статті 5 Закону України «Про державну службу», крім тих, які мають абсолютні протипоказання до проведення таких профілактичних щеплень проти COVID-19 та надали медичний висновок про наявність протипоказань до вакцинації проти COVID-19, виданий закладом охорони здоров`я. Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням, затверджений наказом Міністерства охорони здоров`я України від 04.10.2021 № 2153 (далі Наказ МОЗ). Пунктом 3 Наказу МОЗ до переліку осіб, які підлягають обов`язковим профілактичним щепленням проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19 віднесено працівників закладів вищої, післядипломної, фахової передвищої, професійної (професійно-технічної), загальної середньої, у тому числі спеціальних, дошкільної, позашкільної освіти, закладів спеціалізованої освіти та наукових установ незалежно від типу та форми власності. Право на працю та право заробляти працею на життя, яке гарантоване статтею 43 Конституції України, належить до основних прав і свобод людини та громадянина. Пунктом 1 статті 92 Конституції України встановлено, що права і свободи громадянина, гарантії цих прав і свобод, основні обов`язки громадянина визначаються виключно законами України. Відсторонення від роботи є втручанням у право людини на працю та право заробляти працею на життя шляхом його обмеження, а тому, в силу положень пункту 1 статті 92 Конституції таке втручання дозволено виключно законами України, а не підзаконними актами, до яких належать Постанова КМУ і Наказ МОЗ. Єдиним органом законодавчої влади в Україні є парламент Верховна Рада України (ст.76 Конституції). Відповідно до пункту 2 статті 116 Конституції Кабінет Міністрів України вживає заходів щодо забезпечення прав і свобод людини і громадянами, втім цей орган не наділений повноваженнями ухвалювати нормативно-правові акти, спрямовані на звуження або обмеження цих прав. Частинами другою, третьою, шостою статті 10 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України; якщо суд доходить висновку, що закон чи інший правовий акт суперечить Конституції України, суд не застосовує цей закон чи інший правовий акт, а застосовує норми Конституції України як норми прямої дії, Оскільки рішення про відсторонення працівників прийнято у формі Постанови КМУ та в спосіб, що не відповідає вимогам пункту 1 статті 92 Конституції та статті 12 Закону, і поза межами конституційних повноважень Кабінету Міністрів України, суд доходить висновку про неможливість застосування до спірних правовідносин положень Постанови КМУ та необхідність вирішення спору на підставі норм статей 43, 92 Конституції, з огляду на те, що в Україні відсутні закони, які передбачають право роботодавців відсторонювати від роботи працівників, що відмовилися від вакцинації проти COVID-19. За таких обставин, вимоги позивачки про визнання незаконним і скасування наказу відповідача від 08.11.2021 року № 66-к, щодо відсторонення позивачки від роботи, без збереження заробітної плати, а також про зобов`язання відповідача виплатити заробітну плату за час незаконного відсторонення від роботи підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 82 ЦПК України, витрати, пов`язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Виходячи з аналізу ст. ст. 84 та 88 ЦПК України та ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" судові витрати на правову допомогу - це фактично понесені стороною і документально підтверджені витрати, пов`язані з наданням цій стороні правової допомоги адвокатом або іншим спеціалістом в галузі права при вирішенні цивільної справи в розумному розмірі з урахуванням витраченого адвокатом часу. При цьому положенням Закону України "Про граничний розмір компенсації витрат, на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах", затверджено граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу, пов`язаних з розглядом справ. Так, граничний розмір витрат на правову допомогу не може перевищувати 40 % розміру мінімальної заробітної плати за годину роботи фахівця у галузі права. Склад та розміри витрат, пов`язаних оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). В матеріалах справи не містяться та позивачем суду не надано належних та допустимих доказів на підтвердження понесених витрат у розмірі 600 грн. на правову допомогу. З огляду на викладене, суд приходить до висновку про відмову у задоволені позовної вимоги про стягнення понесених витрат на правову допомогу. Частиною першою ст. 141 ЦПК України, встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Як вбачається з наданої квитанції, позивач за подання даного позову до суду, сплатив судовий збір в розмірі 908 грн., що підлягає відшкодуванню. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку що вимоги позивача слід задовольнити частково.

Outcome: partial