Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-16 00:00:00

Описова частина Короткий зміст позовної заяви У травні 2020 року Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк», Банк) звернулося до Баранівського районного суду Житомирської області суду з позовом до [PERSON] , в якому просить суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитором спадкодавця у розмірі 17296,61 грн. за кредитним договором № б/н від 02.06.2010 року та судові витрати. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позичальник [PERSON] , звернувся до ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву № б/н від 02.06.2010 року, згідно якої відкрито картковий рахунок із початковим кредитним лімітом у розмірі 10000,00 грн. ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» свої зобов`язання за Договором про надання банківських послуг виконав в повному обсязі, а саме надав [PERSON] можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених Договором та в межах встановленого кредитного ліміту. [INFO] позичальник, [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 26.11.2016 року. На виконання вимог вищезазначеної норми закону Позивачем 21.06.2018 року була направлена претензія кредитора до Баранівської державної нотаріальної контори. 11.09.2018 року позивачем було отримано відповідь від Баранівської державної нотаріальної контори, в якій зазначалось, що спадкоємиця померлого [PERSON] - [PERSON] . 07.10.2019 року [PERSON] було направлено лист-претензію, згідно яких Позивач пред`явив свої вимоги, але ніякий дій не було виконано. Станом на дату смерті, заборгованість Позичальника перед Банком за кредитним договором № б/н від 02.06.2010 року становить 17296,61 грн. з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості, яка складається з наступного: 17296,61 - заборгованість за простроченим тілом кредиту. Посилаючись на вищенаведені обставини, АТ КБ «ПРИВАТБАНК» просить суд стягнути з [PERSON] на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість у розмірі 17296,61 грн., за кредитним договором № б/н від 02.06.2010 року. Ухвалою Баранівського районного суду Житомирської області від 23 червня 2020 року справу передано до Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області за підсудністю. Аргументи учасників справи Представник Позивача в судовому засіданні присутній не був, на виконання ухвали суду від 20.04.2021 року надав документи завірені належним чином, які підтверджують факт видачі та отримання [PERSON] грошових коштів відповідно до договору №б/н від 02.06.2010 року в розмірі 10 000,00 грн. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні присутня не була, під час судового розгляду позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити. Представник відповідача - адвокат Бібік Г.П. надав до суду відзив на позов в якому зазначив, що на підтвердження отримання [PERSON] кредиту 10000,00 грн. банк надає Анкету - заяву від 02.06.2010 року, яку Банк вважає кредитним договором, однак ця Анкета - заява виявляється анкетою про видачу [PERSON] пенсійної картки. У зазначеній Анкеті відсутня будь-яка інформація про карту на яку встановлюється кредитний ліміт, розмір кредитного ліміту. Також, позивач не додав до позовної заяви документу, який підтверджував би факт перерахування коштів або користування [PERSON] цими коштами в межах кредитного ліміту, яким саме розміром та якою датою. Вважає позов необґрунтованим жодними належними та допустимими доказами та містить намагання стягнути з Відповідача безпідставні борги. Представник позивача надав до суду відповідь на відзив, в які зазначив, що виписка по картрахунку є підтвердженням, що позичальнику було видано платіжну картку та відкрито картрахунок, на який встановлено кредитний ліміт, позичальник користувався грошима, отримував кошти через банкомат, здійснював розрахунки через термінали в касах магазинів, отже отримав кредитну картку. Також з розрахунку заборгованості та наданої виписки про рух коштів чітко вбачається, що позичальник частково сплачував заборгованість за договором. Крім того, позичальник за життя скористався послугою «Миттєва розстрочка». Оскільки позичальник самостійно не погашав заборгованість за цією послугою, то погашення заборгованості відбувалося в результаті списання коштів з кредитного рахунку позичальника, тому сума заборгованості в різні періоди становила різні суми. Крім того, з матеріалів справи не вбачається та відповідачем не доведено відсутність заборгованості та виконання умов договору належним чином, а тому вважає, що вимоги позовної заяви підлягають задоволенню в повному обсязі. Представник відповідача - адвокат Бібік Г.П. надав письмові пояснення, згідно яких до позовної заяви Банк додав копію Анкети - заяви від 02.06.2010 року про видачу [PERSON] пенсійної карти, яку Банк вважає кредитним договором, однак вся ця Анкета - заява виявляється анкетою про видачу [PERSON] пенсійної карти. Також Банк не додав до позовної заяви документу, який підтверджує факт видачі [PERSON] кредитних коштів у розмірі 10000,00 грн. Крім того, в своїй претензії до Четвертої Криворізької Державної нотаріальної контори від 24.032.2017 року позивач зазначає суму боргу 13945,73 грн., а в претензії до Баранівської Державної нотаріальної контори від 07.05.2018 року вже сума боргу 17466,61 грн., а позов подали на суму 17296,61 грн. Як може збільшуватись сума боргу у померлої людини позивач не пояснює. Вважає позов необґрунтованим жодними належними та допустимими доказами та містить намагання стягнути з Відповідача безпідставні борги. На виконання ухвали від 30 вересня 2020 року до суду була надана належним чином завірена копія спадкової справи після померлого [INFO] [PERSON] , дата народження [INFO] . Фактичні обставини справи, встановлені судом Судом встановлено, що 02.06.2010 року між Публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» (АТ КБ «ПриватБанк») та [PERSON] укладено кредитний договір, відповідно до умов якого останній отримав кредит у вигляді кредитного ліміту. (Т. 1 а.с.11) [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим Інгулецьким районним у місті Кривому Розі відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 902 (Т. 1 а.с.38). Згідно розрахунку Банку, розмір заборгованості становить 17296,61 грн., у тому числі: 17296,61 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту. (Т. 1 а.с. 12-18). Окрім того, з розрахунку заборгованості встановлено, що позичальник активно користувався наданими Банком кредитними коштами, а також активно здійснював погашення боргу, вносячи різні суми (Т.1 а.с. 191-196). Як вбачається з матеріалів справи 21.06.2018 року рекомендованим листом позивачем було направлено до Баранівської державної нотаріальної контори претензію кредитора (Т. 1 а.с.39-46). Відповідно до листа-відповіді за підписом завідувача Баранівської державної нотаріальної контори Вовк Н.М. від 02.07.2018 року, яка була отримана позивачем 11.09.2018 року, Баранівською державною нотаріальною конторою була заведена спадкова справа до майна померлого [PERSON] , спадкоємцем являється дружина померлого - [PERSON] , яка отримала свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/3 частину квартири за адресою: [ADDRESS] , земельну ділянку площею 4,7933 га, що розташована за адресою: Криворізький район, Лозуватська сільська рада, земельну ділянку площею 0,5121 га, що розташована за адресою: Криворізький район, Лозуватська сільська рада (Т. 1 а.с.47). Лист - претензія кредитора АТ КБ «ПриватБанк» до спадкоємця майна боржника [PERSON] який помер [INFO] - [PERSON] , направлена 07.10.2019 року (Т. 1 а.с.49). З матеріалів спадкової справи № 147/2017 від 23 травня 2017 року вбачається, що після померлого спадкодавця [PERSON] на час відкриття спадщини за адресою: [ADDRESS] спільно із спадкодавцем постійно однією сім`єю проживала дружина спадкодавця [PERSON] , яка прийняла спадщину шляхом сумісного проживання зі спадкодавцем та звернулась з заявою про отримання свідоцтва про право на спадщину за законом (Т. 1 а.с.103-130). Відповідно до витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки станом на 25.11.2016 року, земельна ділянка площею 4,7933 га, що розташована за адресою: Лозуватська сільська рада Криворізький район Дніпропетровська область становить 151 294,78 гривень ( Т. 1 а.с. 123). Мотивувальна частина Позиція суду та застосовані норми права Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов`язків, що зазначені у статті 1219 ЦК України (ст.1218, 1231 ЦК України). Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (ч. 2 ст. 1220 ЦК України). Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (ч. 1 ст. 1268 ЦК України). Дії, які свідчать про прийняття спадщини спадкоємцем спадщини визначені у ч. 3, 4 ст. 1268 та в ст. 1269 ЦК України. Так, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Чинне законодавство розмежовує поняття прийняття спадщини (глава 87 ЦК України "Здійснення права на спадкування") та оформлення спадщини (глава 89 ЦК України «Оформлення права на спадщину»). Відповідно до ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Разом з тим, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття (ч. 5 ст. 1268 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Таким чином, спадкові права є майновим об`єктом цивільного права, оскільки вони надають спадкоємцям можливість успадкувати майно (прийняти спадщину), але право розпорядження нею виникає після оформлення успадкованого права власності у встановленому законом порядку. Встановлені статтею 1281 ЦК України строки - це строки, у межах яких кредитор, здійснюючи власні активні дії, може реалізувати своє суб`єктивне право. За змістом статті 1281 ЦК України (в редакції, що діяла на момент відкриття спадщини та видачі свідоцтва на право на спадщину) Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги. Аналогічна позиція міститься у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 17.04.2018 року у справі № 522/407/15-ц, зокрема, Верховний Суд вказує, що кредитор має пред`явити свою вимогу до спадкоємців протягом 6 місяців з дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, незалежно від настання строку вимоги, а якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, то не пізніше одного року від настання строку вимоги. Наслідком пропуску кредитором вказаних строків звернення з вимогою до спадкоємців є позбавлення кредитора права вимоги. Відповідно до частини 3 статті 1281 ЦК України (в редакції, чинній на момент пред"явлення претензії спадкоємцю кредитора - відповідачу у справі) якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, протягом шести місяців з дня, коли він дізнався про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину. Оскільки зі смертю боржника зобов`язання з повернення кредиту включаються до складу спадщини, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року справа № 522/407/15-ц, провадження № 14-53цс18 зазначила, що строки пред`явлення кредитором вимог до спадкоємців, а також порядок задоволення цих вимог регламентуються статтями 1281 і 1282 ЦК України. Тобто, стаття 1281 ЦК України, яка визначає преклюзивні строки пред`явлення таких вимог, застосовується і до кредитних зобов`язань, забезпечених іпотекою. Згідно із статтею 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі. За змістом наведених вище норм матеріального права задоволення вимог кредитора спадкоємцями має відбуватись у межах вартості отриманого ними у спадщину майна. У разі неотримання від спадкодавця у спадщину жодного майна особа не набуває статусу спадкоємця і, як наслідок, у неї відсутній обов`язок задовольнити вимоги кредитора померлої особи. При вирішенні спорів про стягнення заборгованості за вимогами кредитора до спадкоємців боржника, судам для правильного вирішення справи необхідно встановлювати такі обставини: - чи пред`явлено вимогу кредитором спадкодавця до спадкоємців боржника у строки, визначені частинами другою та третьою статті 1282 ЦК України, оскільки у разі пропуску таких строків, на підставі частини четвертої статті 1281 ЦК України кредитор позбавляється права вимоги; - коло спадкоємців, які прийняли спадщину; - при дотриманні кредитором строків, визначених статтею 1282 ЦК України, та правильному визначенні кола спадкоємців, які залучені до участі у справі як відповідачі, суд встановлює дійсний розмір вимог кредитора (перевіряє розрахунок заборгованості станом на день смерті боржника, який є днем відкриття спадщини); - при доведеності та обґрунтованості вимог кредитора боржника, суду належить встановити обсяг спадкового майна та його вартість, визначивши тим самим межі відповідальності спадкоємця (спадкоємців) за боргами спадкодавця відповідно до частини першої статті 1282 ЦК України. Разом з тим, положення зазначеної норми застосовуються у випадку дотримання кредитором норм статті 1281 ЦК України щодо строків пред`явлення ним вимог до спадкоємців. Недотримання цих строків, які є присічними (преклюзивними), позбавляє кредитора права вимоги до спадкоємців. (Постанова ВС від 20 лютого 2019 року справа № 755/7730/16-ц провадження № 61-2935св18). Отже, встановлені статтею 1281 ЦК України строки - це строки у межах яких кредитор, здійснюючи власні активні дії, може реалізувати своє суб`єктивне право, а не є строком позовної давності (правова позиція ВСУ у рішенні від 08.04.2015 року по справі № 6-33 цс15). У відповідності до п. 1 ст. 1281 ЦК України спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини. Як вбачається з матеріалів справи повідомлення від Баранівської державної нотаріальної контори № 928/01-16 від 02.07.2018 року про спадкоємця боржника [PERSON] , померлого [INFO] - [PERSON] та про видачу свідоцтв про право на спадщину за законом позивач отримав 11 вересня 2018 року, про що свідчить штамп вхідної кореспонденції АТ «ПриватБанк» (Т. 1 а.с.47). Отже, право вимоги до позивача за кредитним договором № б/н від 02.06.2010 року перейшло ще 11.09.2018 року, однак, вимога (лист - претензія, за вих. № SAMDN50000046501046 від 23.09.2019 року) до відповідача [PERSON] по сплаті заборгованості направлена АТ «ПриватБанк» лише 07.10.2019 року, про що свідчить поштова квитанція установи зв"язку (Т. 1 а.с.48, 49), а з відповідним позовом позивач звернувся до суду 06.05.2020 року. Однак суд звертає увагу, що матеріали справи не містять доказів направлення Відповідачу саме долученої до матеріалів справи претензії, оскільки відсутній поштовий опис вкалдень в лист, а так само і доказів отримання такої претензії [PERSON] - відповідачем у справі. На підставі чого суд приходить до висновку, що кредитор - позивач у справі, не лише не надав доказів своєчасного направлення претензії у строк, визначений у статті 1281 ЦК України, а так само і пред`явив вимоги до спадкоємиці, що прийняла спадщину, з порушенням строків, встановлених статтею 1281 ЦК України, що згідно з частиною четвертою цієї норми позбавляє його права вимоги до спадкоємиці. Крім того, звертаючись до суду з цим позовом банк на підтвердження наявності заборгованості та її розміру подав до суду розрахунок заборгованості за період з 05.07.2011 року по 31.05.2015 року та виписку по кредитному договору за період з 23.06.2011 року по 06.09.2018 року. Перевіряючи дійсний розмір вимог кредитора (розрахунок заборгованості станом на день смерті боржника, який є днем відкриття спадщини), суд вважає доводи Банку щодо наявності заборгованості безпідставними, виходячи з наступного. За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. Відповідно до ст. 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. За змістом статті 1056-1 ЦК України, розмір відсотків та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Фіксована відсоткова ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої відсоткової ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої відсоткової ставки в односторонньому порядку є нікчемною. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника відсотків від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання відсотків встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір відсотків, їх розмір визначається нарівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Оскільки умови договору приєднання розроблені ПАТ КБ «ПриватБанк», у теперішній час АТ КБ «ПриватБанк», вони повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим Банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому, з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України, можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Згідно зі статтею 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику, грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем, у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму, відповідно до статті 625 цього Кодексу. Як вбачається із матеріалів справи, відповідно до Анкети-Заяви від 02.06.2010 року [PERSON] була надана кредитна картка із встановленим кредитним лімітом на платіжну картку. В Анкеті-заяві позичальника від 02.06.2010 року відсоткова ставка не зазначена. Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив стягнути складові його повної вартості, зокрема: заборгованості за простроченим тілом кредиту - 17296,61 - заборгованість за простроченим тілом кредиту . Перерахунком заборгованості встановлено, що спадкодавцем [PERSON] фактично витрачено кредитних коштів у розмірі 32263,96 грн., разом з тим, сума коштів внесених клієнтом на погашення заборгованості за весь період користування коштами, становить 48931,57 грн., які були зараховані на погашення тіла кредиту та здійснено погашення коштів в розмірі 1842,46 грн., які були зараховані Банком на погашення відсотків, які не погоджені між сторонами, що свідчить про те, що спадкодавець на момент смерті не мав зобов`язання перед позивачем з повернення кредитних коштів За таких обставин, суд дійшов висновку, враховуючи суму коштів, які були отримані спадкодавцем [PERSON] та повернуті, суд вважає, що у спадкодавця перед банком відсутня заборгованість за тілом кредиту. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в частині стягнення відсотків, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, посилався на Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПАТ «ПриватБанк», у теперішній час АТ «ПриватБанк», як невід`ємної частини спірного договору. Витягом з Умов та Правил надання банківських послуг в ПАТ «ПриватБанк», у теперішній час АТ «ПриватБанк», що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, відсоткова ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема штраф за несвоєчасне погашення кредиту та/або відсотків за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПАТ «ПриватБанк», у теперішній час АТ «ПриватБанк», розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи Заяву-Анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ПАТ «ПриватБанк», у теперішній час АТ «ПриватБанк», а також те, що вказані документи на момент отримання спадкодавцем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати відсотків за користування кредитними коштами та штрафу, зокрема, саме у зазначеному в цих документах, що додані Банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування. Суд приходить до висновку, що в даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України, за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим ПАТ «ПриватБанк», у теперішній час АТ «ПриватБанк», в період - з часу виникнення спірних правовідносин, 02.06.2010 року, до моменту смерті спадкодавця, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПАТ «ПриватБанк», у теперішній час АТ «ПриватБанк», у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані померлому [PERSON] . Умови та Правила банківських послуг в ПАТ «ПриватБанк», у теперішній час АТ «ПриватБанк», відсутність у Анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами та штрафу, надані Банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов та Правил банківських послуг в ПАТ «ПриватБанк», у теперішній час АТ «ПриватБанк», не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із спадкодавцем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Вище зазначене повністю узгоджується із правовим висновком Великої Палати Верховного Суду у справі № 342/180/17-ц від 03 липня 2019 року. За таких обставин, відсутні підстави покладати відповідальність на спадкоємців померлого. Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При цьому, згідно з ч. 6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Отже, належним чином дослідивши подані сторонами докази, перевірити їх, оцінивши в сукупності та взаємозв`язку суд дійшов висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають. Щодо судових витрат Відповідно до п.1 ч.2, ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі відмови в позові - на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed