Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-11 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом, який обґрунтовувала тим, що на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 02.12.1998 органом приватизації Путивльського ПТУ-9, вона, її чоловік - [PERSON] , його діти від іншого шлюбу - [PERSON] і [PERSON] , набули право власності на квартиру [ADDRESS] в рівних частках (по 1/4 кожен). У подальшому, відповідач [PERSON] 05.09.2001 подарувала свою частку [PERSON] . Відповідач [PERSON] зареєстрована у квартирі за вказаною адресою з 05.09.2001, а відповідач [PERSON] , дочка [PERSON] , - з 02.01.2007. В той же час, відповідачі, будучи зареєстрованими за вказаною адресою, фактично в квартирі не проживали з 2002 року. Тільки з серпня 2020 року по грудень 2020 відповідач [PERSON] тимчасово проживала за адресою реєстрації на час вирішення питання про розірвання шлюбу зі своїм чоловіком, тобто таке проживання носило тимчасовий характер, а відповідач [PERSON] фактично постійно проживає в м. Києві з самого народження зі своїм батьком, речі відповідачів в квартирі відсутні. Посилаючись на вищевказане, а також на те, що реєстрація відповідачів є перешкодою для оформлення субсидії, просила визнати відповідачів такими, що втратили право користування вказаною квартирою. Ухвалою судді Путивльського районного суду Сумської області від 26.08.2021 відкрито провадження у даній справі та визначено її розгляд здійснювати за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Путивльського районного суду Сумської області від 27.09.2021 підготовче провадження у даній справі закрито, призначено справу до судового розгляду по суті, залучено до у часті у справі в якості третіх осіб на стороні позивача, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, [PERSON] та [PERSON] . У судовому засіданні позивач та її представник заявлені вимоги підтримали у повному обсязі. У судовому засіданні відповідач [PERSON] позов не визнала, відзив на позов не подала, підтвердила обставини, зазначені в позовній заяві, при цьому вказувала, що має бажання користуватися спірним житловим приміщенням та проживати в ньому, а зареєструвати своє місце проживання в іншому житлі у неї немає можливості. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала, відзив на позовну заяву, письмові докази, що підтверджують заперечення проти позову, не подала. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні позов підтримав. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував та зазначав, що як співвласник спірної квартири не заперечує проти того, щоб відповідачі проживали та користувалися вказаним житлом. З`ясувавши обставини, якими сторони обґрунтовують свої вимоги та заперечення проти них, дослідивши надані докази, допитавши свідків, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступних міркувань. Відповідно до фотокопії свідоцтва про право власності на житло від 02.12.1998, позивач [PERSON] , відповідач [PERSON] , треті особи [PERSON] та [PERSON] є співвласниками квартири [ADDRESS] (а.с. 9). Відповідно до фотокопії договору дарування частки квартири від 05.09.2001, [PERSON] подарувала [PERSON] 1/4 частку трикімнатної квартири [ADDRESS] (а.с. 10). Тобто на теперішній час співвласниками квартири [ADDRESS] , є [PERSON] (1/4 частка), [PERSON] (1/4 частка) та [PERSON] (1/2 частка). При цьому третя особа [PERSON] не заперечує проти проживання та реєстрації відповідачів у квартирі, співвласником якої він є. В силу ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї та інших осіб. Витягом № 3098 про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 05.07.2021 підтверджено те, що у вказаній квартирі зареєстровані: позивач [PERSON] (з 06.10.1998), відповідач [PERSON] (з 05.09. 2001), відповідач [PERSON] (з 02.01.2007), третя особа [PERSON] (з 06.10.1998), третя особа [PERSON] (з 01.08.2002) (а.с. 8). Комісійним актом від 05.07.2021, засвідченим депутатом Путивльської міської ради, зафіксовано той факт, що [PERSON] та [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , але з 2002 року по липень 2020 року за адресою реєстрації не проживали, а в період з серпня 2020 року по грудень 2020 року [PERSON] тимчасово проживала за адресою реєстрації на час вирішення питання про розірвання шлюбу з чоловіком, а [PERSON] фактично постійно проживає в м. Київ з самого народження і по теперішній час, речі їх в квартирі відсутні (а.с. 11). Свідок [PERSON] суду пояснила, що проживає в квартирі [ADDRESS] , є сусідкою учасників справи. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , але з 2002 року по липень 2020 року за адресою реєстрації не проживали, а в період з серпня 2020 року по грудень 2020 року [PERSON] тимчасово проживала за адресою реєстрації на час вирішення питання про розірвання шлюбу з чоловіком, а [PERSON] фактично постійно проживає в м. Київ з самого народження і по теперішній час, речі їх в квартирі відсутні. Свідок [PERSON] суду пояснила, що є матір`ю відповідача [PERSON] та бабою відповідача [PERSON] , яким позивачем чиняться перешкоди в користуванні квартирою [ADDRESS] . Відповідно до ст. 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. На час розгляду справи спірне житло не поділене в натурі між співвласниками, позивач не є одноосібним власником житла за вказаною адресою. Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.. Та обставина, що один з співвласників квартири визнає право відповідачів на користування квартирою, унеможливлює визнання відповідачів такими, що втратили право користування цим житлом. Зазначене узгоджується з позицією Верховного Суду, висловленою у постанові по справі № 320/10817/18 від 28.04.2021. До того ж позивачем не доведено факт порушення її прав тим, що відповідачі зареєстровані у спірній квартирі. Частина друга статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно пункту 3 вказаної частини, є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. За ст. 81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 141 ЦПК України у зв`язку з відмовою в задоволенні позовних вимог судовий збір, понесений позивачем при зверненні до суду, відшкодуванню не підлягає. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed