Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-17 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача на її користь 23546,60 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 24.03.2021 року по 22.06.2021 року (день фактичного розрахунку). Заявлені вимоги обґрунтовує тим, що з 24 липня 2020 року по 18 грудня 2020 року вона перебувала у трудових відносинах з відповідачем. В день звільнення відповідачем не було проведено повного розрахунку, загальний розмір нарахованої, але невиплаченої заробітної плати становив 42107,55 грн. і з цього приводу вона зверталась з позовом до Ніжинського міськрайонного суду. 22 червня 2021 року (до ухвалення судом рішення по справі) ДП «Ніжинрайагролісництво» виплатило їй заборгованість по заробітній платі. Крім того, рішенням Ніжинського міськрайонного суду від 26.07.2021 року на її користь було стягнуто середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 19.12.2020 року по 23.03.2021 року. Оскільки середній заробіток за період з 24.03.2021 року по 22.06.2021 року (з дня подання позову до фактичного розрахунку) не стягувався, тому на даний час позивачка вважає, що має право на отримання компенсації в сумі 23546,60 грн. за вказаний період. Ухвалою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 22 листопада 2021 року відкрито провадження у справі та справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, у позовній заяві просила розглянути справу за її відсутності. Представник відповідача ДП «Ніжинагролісництво» Дубін І.В. в судовому засіданні просив відмовити позивачці в задоволенні позову, посилаючись на те, що невиплата заробітної плати відбувалась не з вини підприємства, а була пов`язана з тим, що 01.07.2019 року на всі грошові кошти ДП «Ніжинагролісництво» державним виконавцем було накладено арешт і фактично господарська діяльність підприємства була зупинена, рух коштів заблоковано. Крім того, відповідач у повному обсязі сплатив позивачці борг по зарплаті у сумі 42107,55 грн. та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 19.12.2020 року по 23.03.2021 року в сумі 23184,63 грн. Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до \~ст.47 КЗпП України\~роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації у строки, зазначені в ст.116 даного Кодексу, а саме: в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Судом встановлено, що при звільненні з [PERSON] не було проведено повного розрахунку, заборгованість по заробітній платі фактично була виплачена їй 22 червня 2021 року. Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у строки, зазначені в\~статті 116 КЗпП України, є підставою для відповідальності, передбаченої\~ст.117 КЗпП України\~щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за весь період невиплати належних працівникові при звільненні сум, що зазначено у правовій позиції Верховного суду України у справі 6-144ц13 від 29 січня 2014 року, яка враховується судом відповідно до ч.2\~ст.214 ЦПК України. Відповідно до п.20\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року №13\~\~«Про практику застосування судами законодавства про оплату праці»\~установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі\~\~ст.117 КЗпП України\~стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Середній заробіток працівника визначається згідно\~ст.27 Закону України "Про оплату праці"\~за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим\~постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100, з подальшими змінами та доповненнями. Відповідно до п.8\~Постанови КМУ №100 від 08.02.1995 року\~з наступними змінами передбачено нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства. Рішенням Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 26 липня 2021 року (справа № 740/1683/21 провадження № 2/740/767/21) на користь позивачки було стягнуто середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 19.12.2020 по 23.03.2021 (по день звернення до суду) в межах заявлених позовних вимог. Відповідно до вказаного рішення середньоденна заробітна плата позивачки становить 386,01 грн., тому дана обставина не підлягає доказуванню, згідно з положенням п. 4 ст. 82 ЦПК України. Оскільки фактично розрахунок з [PERSON] було проведено 22 червня 2021 року, тому наявні підстави для стягнення з відповідача на її користь компенсації за затримку розрахунку за період з 24 березня 2021 року по 22 червня 2021 року (в межах заявлених нею позовних вимог). Відповідно до пункту 6 частини першої статті 3\~ЦК\~України загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність. Законодавство України не передбачає обов`язок працівника звертатися до роботодавця з вимогою про виплату йому належних платежів при звільненні. Водночас у трудових правовідносинах працівник має діяти добросовісно, реалізуючи його права, що, зокрема, вимагає частина третя статті 13 ЦК України, не допускаючи дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. У Постанові від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц (провадження № 14-623цс18) Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку Верховного Суду України, сформульованого у постанові від 27 квітня 2016 року у справі № 6-113цс16, та зазначила, що, зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, необхідно враховувати: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором; період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника; інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні. Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення та, зокрема, визначених Великою Палатою Верховного Суду критеріїв, суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково. Аналогічний правовий висновок викладено також у постановах Верховного Суду від 01 квітня 2020 року у справі № 761/16407/15-ц, від 15 квітня 2020 року у справі № 331/1863/18, від 18 листопада 2020 року у справі № 335/4416/18-ц. Враховуючи, що розмір невиплаченої позивачці заробітної плати становив 42373,24 грн., підприємством дана сума була виплачена добровільно, в період перебування справи в провадженні суду, що було підставою для відмови в задоволенні позову в частині стягнення заробітної плати, причина несвоєчасної виплати підприємством заробітної плати (накладення арешту на рахунки) є поважною , суд дійшов висновку, що справедливим, пропорційним і таким, що відповідатиме обставинам цієї справи та наведеним вище критеріям буде відповідати розмір відповідальності відповідача у сумі 15\~000 грн.\~\~ Відповідно до ч.1\~ст.141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачкою заявлені позовні вимоги на загальну суму 23 546 грн. 60 коп., судом стягнуто 15 000 грн., тобто позовні вимоги задоволені на 63,70% (15 000 х 100 : 23546,60 =63,70%), що є підставою для відшкодування на користь позивачки з відповідача 578 грн. 40 коп. в рахунок сплаченого судового збору (908 х 63,70:100 = 578,40).

Outcome: partial