Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-11 00:00:00

[PERSON] , в інтересах якої діє адвокат [PERSON] , звернулася з позовом до Сокирянської міської ради Дністровського району Чернівецької області про визнання права на завершення приватизації земельних ділянок в порядку спадкування за заповітом. Обґрунтовуючи позов, вказувала на те, що [INFO] помер її батько [PERSON] , який проживав в [ADDRESS] . Після його смерті відкрилась спадщина, яка складалась з житлового будинку, господарських будівель та споруд, які розташовані в [ADDRESS] . Крім вказаного нерухомого майна залишились земельні ділянки, загальною площею 0,50 га., з яких 0,25 га. - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та 0,25 га. - для ведення особистого підсобного господарства, які розташовані за адресою: [ADDRESS] , передані [PERSON] за рішенням виконавчого комітету Гвіздовецької сільської ради народних депутатів №6 від 06.04.1994 року безоплатно у приватну власність. Як спадкоємець за заповітом, спадщину вона прийняла у визначений законом строк та 18.07.2017 року у приватного нотаріуса Сокирянського районного нотаріального округу Чернівецької області Твердушкіна Р.Д. отримала на своє ім`я свідоцтво про право на спадщину за заповітом на житловий будинок, господарські будівлі та споруди, що розташовані в [ADDRESS] . При цьому, питання спадкування нею вищевказаних земельних ділянок залишилося невирішеним. З метою отримання дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), вона як спадкоємець за заповітом після смерті [PERSON] , [INFO] звернулася до Сокирянської міської ради Дністровського району Чернівецької області із відповідною заявою, на що листом від 09.04.2021 року за №191 Сокирянською міською радою Дністровського району Чернівецької області їй в цьому було відмовлено, оскільки її батьком, [PERSON] при житті не виконано рішення виконавчого комітету Гвіздовецької сільської ради народних депутатів №6 від 06.04.1994 року про передачу йому безоплатно у приватну власність земельних ділянок та у відповідності до п.3 Декрету Кабінету Міністрів України від 26.12.1992 року «Про приватизацію земельної ділянки» не отримано Державного акту на право приватної власності. Проте, за життя її батьком було розпочато процедуру приватизації земельних ділянок загальною площею 0,50 га., з яких 0,25 га. - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та 0,25 га. - для ведення особистого підсобного господарства, що розташовані за адресою: [ADDRESS] , проте по причині його смерті приватизацію ним завершено не було. Таким чином, оформлення спадщини на земельні ділянки в нотаріальному порядку не можливе. Просила визнати за нею право на завершення приватизації та отримання на її ім`я правовстановлюючого документа та проведення державної реєстрації права власності на земельні ділянки, загальною площею 0,50 га, з яких 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та 0,25 га для ведення особистого підсобного господарства, розташованих за адресою: [ADDRESS] , в порядку спадкування за заповітом після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] . В судове засідання позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] не з`явилися, однак в поданій через канцелярію суду 01.12.2021 року письмовій заяві представник позивача просив проводити розгляд справи за відсутності позивача та її представника, заявлені позовні вимоги підтримують у повному обсязі та просять їх задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, однак секретар Сокирянської міської ради Степаненко Л.І. подала до суду заяву про визнання позову з проханням розглянути справу за відсутності представника Сокирянської міської ради. Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Підстав, передбачених ч.4 ст.223 ЦПК України, для відкладення розгляду справи не встановлено, у зв`язку з чим судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності сторін. Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ст.82 ч.1 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Судом встановлено,\~що[INFO] в м.Новодністровськ Чернівецької області помер батько позивачки [PERSON] [PERSON] , про що Виконавчим комітетом Гвіздовецької сільської ради Сокирянського району Чернівецької області 20.06.2015 року видано свідоцтво про смерть серії [NUMBER] . Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на все належне йому майно, а саме: житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, які розташовані за адресою: [ADDRESS] ; дві земельні ділянки, які відповідно до рішення виконавчого комітету Гвіздовецької сільської ради народних депутатів №6 від 06.04.1994 року «Про передачу у приватну власність земельних ділянок громадян» передано у приватну власність [PERSON] , в розмірі 0,50 га, для обслуговування житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства. Проте, спадкодавець [PERSON] не встиг завершити процедуру приватизації земельних ділянок, а саме зареєструвати право власності на земельні ділянки на своє ім`я. Як вбачається з спадкової справи №148/2015, [PERSON] як спадкоємець за заповітом, посвідченим Гвіздовецькою сільською радою Сокирянського району 01.08.2003 року за реєстровим №77, своєю заявою від 31.07.2015 року прийняла спадщину після смерті [PERSON] , оформила свої спадкові права на житловий будинок з господарськими будівлями, які розташовані за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 10.10.2017 року. Інші особи, які мають право на обов`язкову частку у спадковому майні [PERSON] відсутні. Відповідно до частини другої статті 14 Конституції України право власності на землю гарантується, це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до Закону. Спір у справі виник внаслідок того, що рішення виконавчого комітету Гвіздовецької сільської ради народних депутатів №6 від 06.04.1994 року вважаться не виконаним, оскільки згідно з п.3 Декрету Кабінету Міністрів України від 26.12.1992 року «Про приватизацію земельної ділянки», передбачалася видача Державного акту на право приватної власності на землю. Відповідно до положень статті 1216 Цивільного кодексу України (надалі ЦК України) спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини, відповідно до статті 1218 ЦК України, входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до змісту ч.ч.1,5 ст.1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу її відкриття. Згідно пункту «г» частини першої статті 81 Земельного кодексу України (надалі ЗК України) громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється, в тому числі, шляхом визнання права, як передбачено пунктом 1 частини третьої статті 152 ЗК України. У відповідності до ст.182 ЦК України, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення, що передбачено частиною першою статті 1225 ЦК України. Відповідно до статті 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають із моменту державної реєстрації цих прав. Набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю, укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами; одержання у встановленому порядку державного акта на землю; реєстрація права власності на земельну ділянку. Якщо зазначені вимоги спадкодавцем не дотримано - право власності на конкретні земельні ділянки не виникає та відповідно до статті 1216 ЦК не переходить до спадкоємців у порядку спадкування, за винятком встановлених випадків, на які поширюється дія пункту 1 розділу X «Перехідні положення» Земельного Кодексу України. На підставі абз. 2 п. 1 розділу X «Перехідні положення» ЗК України рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року «Про приватизацію земельних ділянок», є підставою для реєстрації права власності на земельні ділянки цих громадян або їх спадкоємців відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Державна реєстрація таких земельних ділянок здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Аналіз наведеної норми свідчить, що у разі, якщо видача державного акта про право власності на землю здійснюється на підставі рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийнятого органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету КМУ від 26 грудня 1992 року «Про приватизацію земельних ділянок», до спадкоємців переходить право отримати державний акт про право власності на земельну ділянку, а якщо приватизація земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України не завершена й право на її завершення. Верховний Суд в Постанові від 21 березня 2018 року по справі № 623/633/17, провадження №61-6243 св.18 зазначив наступне. Якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі статтею 125 ЗК України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім`я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку. На підставі абзацу 2 пункту 1 розділу X «Перехідні положення» ЗК України рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року «Про приватизацію земельних ділянок» (втратив чинність на підставі Закону України від 14 вересня 2006 року №139- V) є підставою для виготовлення та видачі цим громадянам або їх спадкоємцям державних актів на право власності на земельну ділянку за технічною документацією щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку (пункт 1 розділу X доповнено абзац 2 згідно із Законом від 16 вересня 2008 року № 509-V1). Якщо видача державного акта про право власності на землю здійснюється на підставі рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийнятого органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року «Про приватизацію земельних ділянок», до спадкоємців переходить право отримати державний акт про право власності на земельну ділянку. Зазначений порядок встановлений законодавством у разі набуття права власності на земельні ділянки шляхом їх приватизації громадянами (частина третя статті 116 Земельного Кодексу України).» Згідно п.7 розділу X «Перехідні положення» Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи, що одержали у власність, у тимчасове користування, в тому числі на умовах оренди, земельні ділянки у розмірах, що були передбачені раніше діючим законодавством, зберігають права на ці ділянки. Згідно з ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. З огляду на вищевказані норми, суд приходить до висновку про необхідність визнання за позивачкою права на завершення приватизації вищевказаної земельної ділянки в порядку спадкування за заповітом після смерті її батька [PERSON] . Відповідно до положень ч.1 ст.141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь позивачки понесені нею судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 908,00 грн.

Outcome: approved