Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-19 00:00:00

13.09.2021 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що вона перебувала у шлюбі з відповідачем. За час шлюбу у сторін народився син - [PERSON] , [INFO] . Батьком дитини є [PERSON] . Після розірвання шлюбу дитина залишились на її утриманні. Саме позивач забезпечує дитині належні і гідні умови, а відповідач участі в матеріальному забезпеченні дитини не приймає, жодним чином не допомагає, у зв`язку із чим позивач змушена звернутися до суду за захистом своїх прав. 28.10.2021 року до суду надійшла відповідь з Відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області, щодо місця реєстрації сторін. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 12 листопада 2021 року відкрито провадження у справі та справу призначено до розгляду у порядку спрощеного провадження на 25.11.2021 року. Ухвалою суду від 25.11.2021 року задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів та відкладено судове засідання на 20.12.2021 року. Ухвалою суду від 20.12.2021 року задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів та відкладено судове засідання на 20.01.2022 року. Сторони у судове засідання не з`явилися. Представник позивача надав суду заяву про проведення судового засідання без його участі та без участі позивача. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки не повідомив, відзив на позов не подавав. Відповідно до ч.6 ст.128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. Згідно до п.п.6, 7 ч.2 ст.43 ЦПК України учасники справи зобов`язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки та виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом. Крім того, ухвала суду про відкриття провадження у даній справі розмішена в Єдиному державному реєстрі судових рішень та на електронному сайті Приморського районного суду м. Одеси, тобто ухвала суду є доступною для ознайомлення та загальновідомою. Відповідно до ч.1 ст.44 ЦПК України учасники судового процесу повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Відповідно до ст.275 ЦПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікована Україною Законом №475/97-ВР від 17.07.1997 року, гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом. Суд, у зв`язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважність причин такої неявки в судове засідання, ненаданням відповідачем відзиву на позов, зі згоди представника позивача, ухвалив слухати справу у відсутності відповідача, згідно ст.ст.280-281 ЦПК України, при заочному розгляді на підставі наявних у справі доказів, про що постановлена ухвала від 20.01.2022 року. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Відповідно до ст.268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Суд, дослідивши надані позивачем документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Судом встановлено, що 21.05.2016 року між сторонами було укладено шлюб. [INFO] у сторін народився син - [PERSON] , свідоцтво про народження серії [NUMBER] . Як вбачається з зазначеного свідоцтва про народження батьком дитини є [PERSON] , матір`ю - [PERSON] . Рішенням Приморського районного суду м.Одеси від 27 січня 2021 року шлюб між сторонами розірвано та визначено місце проживання дитини [PERSON] , [INFO] , свідоцтво про народження від 30.08.2016 року, серії [NUMBER] з матір`ю - [PERSON] ( паспорт серії [NUMBER] , РНОКПП: [NUMBER] ) за адресою її проживання. Рішення набрало законної сили 26.02.2021 року. Також, судом встановлено, що [PERSON] проживає з матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Позивач вказує, що [PERSON] участі в матеріальному забезпеченні дитини не приймає, жодним чином не допомагає, у зв`язку з чим син перебуває саме на її утриманні і матеріальному забезпеченні. Відповідно до ст. 18 Конвенції про захист прав дитини суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно ст. 27 Конвенції про захист прав дитини батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя , необхідних для розвитку дитини. Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України). Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до повноліття. Згідно з частиною третьою статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. За заявою того з батьків, з яким проживає дитина, суд виносить рішення про стягнення аліментів з другого з них. Після того, як таке рішення набирає законної сили, у платника виникає зобов`язання перед одержувачем по сплаті сум на утримання дитини в розмірі, встановленому рішенням суду. Частина 1 статті 182 СК України зазначає, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Згідно з роз`ясненнями, викладеними у п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 1 статті 191 СК України встановлено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Наведені норми імперативно закріплюють обов`язок батьків утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Сторони не можуть домовитися про розмір аліментів на утримання дитини, а тому кошти на утримання дитини (аліменти) підлягають присудженню за рішенням суду. Частиною 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 р., дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 р.) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Позивач вказує, що відповідач працює в Литві водієм «далекобійником», в компанії по перевезенню вантажів. З його слів офіційна заробітна плата складає 500 євро, а неофіційно він отримує більше 3 000 євро на місяць. Крім того, у власності відповідача є автомобіль «Mazda» 6 моделі, 2011 року виготовлення, та земельна ділянка, площею 0,08 га під забудову. Таким чином, зазначене на думку позивача дає підстави вважати, що відповідач має фінансову можливість утримувати сина та сплачувати аліменти у розмірі 13 000 грн. Однак, як вбачається з матеріалів справи позивачем не надано суду жодного належного та допустимого доказу отримання [PERSON] високого доходу на теперішній час. Як вбачається з Відомостей з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків ДПС України про суми виплачених доходів, в останньому відсутня інформація про доходи [PERSON] . З листа РСЦ ГСЦ МВС в Одеській області від 10.12.2021 року №31/15-5828 вбачається, що згідно Єдиного державного реєстру транспортних засобів відомості щодо автомобіля «Мazda» 6, 2011 року випуску, за [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , відсутні, тому надати копії документів , які стали підставою для реєстрації, не має можливості. Водночас повідомлено, що за гр. [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , були зареєстровані транспорті засоби 31.10.2020 року за договором купівлі-продажу укладеним у ТСЦ №5141 РСЦ МВС в Одеській області, був зареєстрований автомобіль MAZDA 6, 2011 року випуску, та 16.09.2021 року у ТСЦ №5141 РСЦ МВС в Одеській області, був перереєстрований за гр. [PERSON] ; 09.02.2017 року у ТСЦ №5147 РСЦ МВС в Одеській області, за договором купівлі-продажу, укладеним суб`єктом господарювання, який здійснює продаж транспортних засобів, був зареєстрований автомобіль NISSAN PRIMERA, 1990 року випуску, та 07.12.2018 року у ТСЦ №5142 РСЦ МВС в Одеській області, був перереєстрований за гр. [PERSON] . Як вбачається з Головного центру обробки спеціальної інформації [PERSON] , [INFO] , перетинав державний кордон України: 10.02.2021 року в`їхав на територію України; 24.03.2021 року виїхав з території України; 11.05.2021 року в`їхав на територію України; 09.06.2021 року виїхав з території України; 01.09.2021 року в`їхав на територію України; 02.11 2021 року виїхав з території України. Разом з цим судом встановлено, що відповідач є особою працездатного віку, а також працездатною особою . Відповідно до ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1 ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. При визначенні розміру аліментів судом враховано вік дитини, відсутність доказів про наявність у відповідача на утриманні інших дітей, відсутність доказів про рівень доходу відповідача, відсутність доказів розміру доходу позивача та відсутність доказів щодо розміру витрат позивача на дитину, а також те, що обов`язок утримувати дітей є рівною мірою обов`язком як батька, так і матері, з метою забезпечення інтересів дитини, суд вважає за необхідне позов [PERSON] задовольнити частково та стягнути з [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] , [INFO] , аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 5 000 грн, щомісячно, починаючи стягнення з 12 вересня 2021 року і до досягнення [PERSON] , [INFO] , повноліття, тобто до [INFO] , що буде цілком відповідати засадам розумності, виваженості, справедливості та інтересам дитини сторін . Відповідно до ст. 263 ЦПК України, законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Частиною 1 статті 191 СК України встановлено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Пунктом 1 ч.1 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Згідно до п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільняються від судового збору позивачі - позивачі - у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення. Згідно ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно ч.6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Оскільки, позивач у справах про стягнення аліментів звільнені від сплати судового збору, слід покласти на відповідача оплату судового збору у розмірі 908,00 грн.

Outcome: partial