Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-20 00:00:00

[PERSON] у грудні 2021 року звернувся до суду в інтересах [PERSON] із указаним позовом, який мотивував тим, що 09.10.2009 позивачка та відповідач уклали шлюб, який зареєстрували у виконавчому комітеті Боромлянської сільської ради Тростянецького району Сумської області. [INFO] у них народився син - [PERSON] . На даний час сторони перебувають у стадії розірвання шлюбу, сімейні відносини між ними було припинено. Починаючи з травня 2021 року позивачка перестала постійно проживати разом із відповідачем, а дитина перебуває на її вихованні. Оскільки дитина росте та розвивається, відвідує школу, у позивачки є необхідність у прийнятті рішень щодо виховання дитини, а саме щодо вакцинації, відвідування школи та секцій, постановки та зняття з реєстрації місця проживання дитини та інші побутові питання, які супроводжуються поданням заяв від батьків дитини. Відповідач відмовляє у поданні таких заяв, що перешкоджає у першу чергу розвитку та вихованню сина. За час окремого проживання батьків і відповідно проживання малолітньої дитини із матір`ю у дитини сформувалося звичне й комфортне для неї оточуюче середовище. Посилаючись на вказані обставини представник позивачки просить суд визначити місце проживання [PERSON] , [INFO] , із його матір`ю [PERSON] . Ухвалою суду від 22.12.2021 було відкрито провадження за правилами загального позовного провадження та призначено справу до підготовчого судового засідання. У підготовчому судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги, а представник відповідача заявлені позовні вимоги визнав повністю. Відповідач у підготовче судове засідання не звився, але подав заяву в якій просить суд справу розглянути без його участі, позовні вимоги визнає повністю. Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, але подав заяву в якій просить суд справу розглянути без його участі, позовні вимоги підтримує. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України уразі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно ст. 206 ЦПК України, відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Враховуючи, що визнання відповідачем та його представником позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, сторони розуміють наслідки відповідних процесуальних дій, суд, вважає за необхідне ухвалити рішення про задоволення позову у зв`язку з наявністю для того таких законних підстав. Судом установлено, що 09.10.2009 позивачка та відповідач уклали шлюб, який зареєстрували у виконавчому комітеті Боромлянської сільської ради Тростянецького району Сумської області (а.с. 4). За час шлюбу у позивачки та відповідача народився син - [PERSON] , [INFO] (а.с. 5). З довідок виданих Виконавчим комітетом Боромлянської сільської ради Охтирського району Сумської області від 13.12.2021 за № 2092 та № 2093 вбачається, що позивачка фактично проживає по [ADDRESS] разом із сином [PERSON] , 2010 року народження. Позивачка веде особисте селянське господарство у якому утримує корів у кількості шість голів (а.с. 29, 35). З довідки виданої Ліцеєм Боромлянської сільської ради від 13.12.2021 за № 01-47 вбачається, що [PERSON] , 2010 року народження, навчається у 6-А класі ліцею. Батько, [PERSON] не приділяє належної уваги навчанню сина, не відвідує батьківських зборів (а.с.30). Власницею садиби, яка розташована по [ADDRESS] є [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 24.11.2020 (а.с. 31-33). Судовим наказом Тростянецького районного суду Сумської області від 06.12.2021 з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 01.12.2021 і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 34). Згідно ч. 7-8 ст. 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, встановлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно ч. 2 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Відповідно до ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Тлумачення положень ст. 161 СК України свідчить, що до інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку. Згідно ч. 5 ст. 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Як вбачається з висновку органу опіки та піклування Боромлянської сільської ради, затвердженого рішенням виконавчого комітету Боромлянської сільської ради Охтирського району Сумської області від 29.12.2021 за №178 про визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON] , 2010 року народження, разом із матір`ю [PERSON] ,працівниками Служби у справах дітей Боромлянської сільської ради було здійснено виїзд за місцем проживання заявниці та проведено обстеження матеріально-побутових умов проживання, які визнано задовільними. Згідно інформації навчального закладу, який відвідує дитина, вихованням та шкільним життям сина займається мати. При розмові із спеціалістами служби дитина чітко висловилася щодо бажання проживати разом із матір`ю. При спілкуванні з відповідачем, останній не заперечив проти визначення місця проживання сина разом із позивачкою. У зв`язку з наведеним, орган опіки та піклування Боромлянської сільської ради вважає за доцільне визначити місце проживання малолітнього [PERSON] , 2010 року народження, разом із матір`ю [PERSON] , за місцем її проживання (а.с. 37-38, 54). Принципом 6 Декларації прав дитини проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Ухвалюючи рішення у справі «М.С. проти України», Європейський суд з прав людини наголосив, що основне значення при визначенні місця проживання дитини має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. При цьому Європейський суд з прав людини зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини (враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо) та балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини й обов`язком батьків діяти в її інтересах. Окрім прав батьків щодо дітей, діти теж мають рівні права та обов`язки щодо батьків (ст. 142 СК України), у тому числі, й на рівне виховання батьками. У справі «Хант проти України» Європейський суд з прав людини наголосив, що права дитини мають перевагу над правами батьків. Питання забезпечення інтересів дитини ґрунтується на розумінні, що для дітей розлучення батьків - це завжди тяжке психологічне навантаження, пов`язане, зокрема, з кардинальними змінами в житті дитини: нове оточення та місце проживання, неможливість спілкування з двома батьками одночасно тощо. Вирішуючи питання про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати об`єктивні та наявні у справі докази, зокрема обстеження умов проживання, характеристики психоемоційного стану дитини, поведінки батьків щодо дитини та висновку органу опіки та піклування. Однак найважливішим у цій категорії справ є внутрішнє переконання судді, яке має ґрунтуватися на внутрішній оцінці всіх обставин в їх сукупності. Адже не можна піддавати формалізму долю дитини, яка через те, що батьки не змогли зберегти шлюб, не повинна бути позбавлена щасливого та спокійного дитинства. Тобто, при вирішені справ про визначення місця проживання дитини, суд не може будувати логіку свого рішення за принципом: визначити місце проживання дитини із мамою, якщо не встановлено виняткових обставин. Такого висновку також дійшов Верховний Суд у постанові від 17.07.2019 року у справі № 185/6994/15-ц. Судом встановлено, що малолітній [PERSON] постійно проживає з матір`ю, яка опікується ним, займається його вихованням та розвитком. Фактів та обставин, у тому числі передбачених нормою ч. 2 ст. 161 СК України, які б слугували підставою для відмови у позові, судом установлено не було. Враховуючи установлені судом обставини, а також вимоги вищевикладеного чинного законодавства та судової практики суд вважає, що найкращим інтересам дитини відповідатиме визначення місця проживання з матір`ю. Відтак позовні вимоги підлягають задоволенню повністю. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд виходить із такого. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Згідно ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч.1 ст.142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідному рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50% судового збору, сплаченого при поданні позову. Позивачка при зверненні до суду сплатила судовий збір у розмірі 908,00 грн. Ураховуючи, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі, суд вважає за необхідне повернути позивачці із державного бюджету 50% сплаченого судового збору, що становить 454,00 грн, так як відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, а інші 50% судового збору, що становить 454,00 грн, необхідно стягнути із відповідача на користь позивачки.

Outcome: approved