Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-19 00:00:00

ПозивачКП «Михайлівський сількомунгосп» звернувся із позовом до [PERSON] про стягнення боргу за надання комунально-побутового обслуговування. Позов обґрунтовано тим, що 15.07.2016 між сторонами було укладено договір про надання послуг з питного водопостачання та водовідведення № 3806, за умовами якого позивач зобов`язується вчасно та відповідної якості надавати послуги із постачання питної води і водовідведення, а відповідач зобов`язується не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим сплачувати надані послуги за встановленими тарифами. 30.03.2021 між сторонами укладено типовий договір про надання послуг з централізованого водопостачання та водовідведення (без обслуговування внутрішньобудинкових систем) за умовами якого виконавець зобов`язується своєчасно надавати споживачеві послуги з централізованого водопостачання, водовідведення та послуги з вивезення сміття, а споживач зобов`язується оплачувати надані послуги за тарифами, встановленими відповідно до законодавства у порядку, строки та на умовах, що передбачені договором. Відповідач послугами із водопостачання та водовідведення за адресою: [ADDRESS] користується, однак оплату за спожиті послуги не здійснює у зв`язку з чим станом за період-з вересня 2018 по вересень 2021 виникла заборгованість у розмірі 8577,45 грн., яка складається із 5099,45 грн. боргу за житлово-комунальні послуги (із водопостачання та водовідведення); 1835,80 грн. пені; 459,37 грн. 3 % річних від простроченої суми; 1182,83 грн. індексу інфляції за весь час прострочення. Просить стягнути із відповідача борг у розмірі 8577,45 грн., судовий збір у розмірі 2270,00 грн. та 2500,00 грн. витрат, пов`язаних із правничою допомогою адвоката. Ухвалою суду від 15.09.2021 справу прийнято до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи. Заяв із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та клопотань про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін до суду не надходило. Відповідач відзиву на позов не подав. Дослідивши матеріали справи судом встановлено такі факти і відповідні їм правовідносини. Із матеріалів справи вбачається, що відповідно до п. 2.1 статуту Комунального підприємства «Михайлівський сількомунгосп Вільнянського району Запорізької області», затвердженого рішенням сесії Михайлівської сільської ради від 18.06.2010 № 4, підприємство створено з метою організації експлуатаційних підприємств в сільській місцевості, а також вирішення питань комунально-побутового обслуговування населення, фізичних і юридичних осіб в сільській місцевості. Із довідки виконавчого комітету Михайлівської сільської ради від 09.09.2021 № 02-01-46/2453 вбачається, що [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . У матеріалах справи міститься договір про надання послуг з питного водопостачання та водовідведення № 3806, укладений між сторонами 15.07.2016, за змістом якого виконавець зобов`язується надавати споживачеві вчасно та відповідної якості послуги з постачання питної води і водовідведення за адресою: [ADDRESS] , а споживач зобов`язується не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, сплачувати надані послуги за встановленими тарифами на умовах, передбачених договором. У матеріалах справи міститься типовий договір про надання послуг з централізованого водопостачання та водовідведення (без обслуговування внутрішньобудинкових систем) № 3806, укладений між сторонами 30.03.2021, за змістом якого виконавець зобов`язується надавати споживачеві послуги з централізованого водопостачання, водовідведення та послуги з вивезення сміття (ТПВ-тверді побутові відходи) за адресою: [ADDRESS] , а споживач зобов`язується не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим періодом, сплачувати надані послуги. Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки визначені Законом України «Про житлово-комунальні послуги». Згідно із ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», житлово-комунальні послуги-результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил. Споживач-фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу. За положеннями ст. ст. 13, 14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», послуги з централізованого водопостачання та водовідведення віднесено до комунальних. Приписами п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», передбачено право споживача на отримання вчасної та відповідної якості житло-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо кореспондує визначений п. 5 ч. 2 ст. 7 цього Закону обов`язок споживача сплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами (ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). Споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору (ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). Положеннями ч. 1 ст. 10 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що ціни (тарифи) на житлово-комунальні послуги встановлюються за домовленістю сторін, крім випадків, коли відповідно до закону ціни (тарифи) є регульованими. У такому разі ціни (тарифи) встановлюються уповноваженими законом державними органами або органами місцевого самоврядування відповідно до закону. Відповідно до ст. 87 ЖК України, наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Відповідно до ст. ст. 319, 322 ЦК України, відповідальність щодо належного утримання майна несе власник цього майна або особа, що володіє іншими речовими правами щодо цього майна (зокрема, правом володіння). Судом встановлено, щовідповідач неналежним чином виконує свої зобов`язання внаслідок чого, загальний борг по особовому рахунку № [NUMBER] боржника [PERSON] станом на 30.08.2021, становить 8577,45 грн., який складається із 5099,45 грн. боргу за житлово-комунальні послуги (із водопостачання та водовідведення); 1835,80 грн. пені; 459,37 грн. 3 % річних від простроченої суми; 1182,83 грн. індексу інфляції за весь час прострочення. За приписами ч. 2 ст. 343 ГК України, платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. За положеннями ч. 1 ст. 549 ЦК України , неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України). Відповідно ч. ч. 1,2 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За положеннями ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. За таких підстав, суд приходить до беззаперечного висновку, що обставини позовних вимог знайшли своє об`єктивне підтвердження в ході судового засідання, ґрунтуються на вимогах закону і підлягають задоволенню в повному обсязі, оскільки відповідач не надав доказів повної чи часткової сплати заборгованості, не спростував наданий позивачем розрахунок. Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30.09.2009 № 23-рп/2009 (справа про право на правову допомогу) передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права. У справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. З урахуванням вимог ст. 137 ЦПК України, із відповідача на користь позивача необхідно стягнути витрати пов`язані із правничою допомогою адвоката в сумі 2500,00 грн. З урахуванням вимог ст. 141 ЦПК України, із відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір в сумі 2270,00 грн.

Outcome: approved