Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-10 00:00:00

26 листопада 2021 року [PERSON] звернулася до суду з даним позовом, посилаючись на те, що [INFO] помер її брат [PERSON] . За життя [PERSON] заповіту не склав. До спадкового майна, що залишилось після померлого, належить право власності на земельні ділянки площею 0,32 га, кадастровий номер 7422781000:01:001:0008 та площею 0,12 га, кадастровий номер 7422781000:01:001:0009, які розташовані на території села Вересоч та належали [PERSON] , матері спадкодавця, яка померла [INFO] , на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЧН №000387 виданого 17 січня 2015 року Вересоцькою сільською радою, спадщину після якої [PERSON] прийняв, але не оформив своїх спадкових прав. Позивач спадщину після [PERSON] прийняла. Коли ж позивач звернувся до нотаріуса з приводу оформлення права на спадщину на вказаний земельний пай, нотаріус відмовив їй, пославшись на те, що Державний акт на земельну ділянку серії ЧН №000387, який посвідчував право власності покійної [PERSON] на земельні ділянки було видано після її смерті [INFO] . Просить скасувати реєстрацію Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЧН №000387, який було зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 635 від 17 січня 2005 року та визнати за нею право власності в порядку спадкування після померлого брата [PERSON] на земельні ділянки площею 0,32 га, кадастровий номер 7422781000:01:001:0008 та площею 0,12 га, кадастровий номер 7422781000:01:001:0009, які знаходяться на території села Вересоч. Ухвалою суду від 30.11.2021 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, підготовче засідання призначено на 24.12.2021 року. Відповідач Куликівська селищна рада надала відзив на позовну заяву, в якому позов визнає частково, просить справу розглянути за відсутності представника Куликівської селищної ради. Вказує, що визнає позовні вимоги щодо визнання права власності позивача в порядку спадкування, в іншій частині позов не визнає, оскільки позовні вимоги щодо скасування реєстрації Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЧН №000387, який було зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та постійного користування землею, договорів оренди землі за № 635 від 17 січня 2005 року на теперішній час не актуальні та їх вирішення не породжує ніяких правових наслідків спрямованих на захист порушених прав позивача. Ухвалою суду від 24 грудня 2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду на 11 січня 2022 року. Позивач в судове засідання не з`явилась, надала заяву в якій просила справу розглядати за її відсутності. Представник третьої особи Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши заяви\~по суті\~справи,\~надані сторонами\~докази, розглядаючи позов в межах заявлених вимог, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 07 серпня 2003 року рішенням 7 сесії 24 скликання Вересоцької сільської ради було передано [PERSON] безкоштовно у власність земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 0,44 га із земель Вересоцької сільської ради (а.с.21) [INFO] [PERSON] померла (а.с. 9). Згідно довідки Куликівської селищної ради №833 від 21.12.2020 року [PERSON] проживала за адресою: [ADDRESS] разом з сином [PERSON] (а.с.10). 17 січня 2005 року, після смерті [PERSON] , на підставі вищевказаного рішення Вересоцької сільської ради від 07.08.2003 року видано на ім`я [PERSON] державний акт серії ЧН № 000387 на право власності на земельну ділянку розташовану на території Вересоцької сільської ради, цільове призначення ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер 7422781000:01:001:0008\~та 7422781000:01:001:0009 (а.с.12). Після смерті [PERSON] спадкова справа не заводилась. Спадщину після її смерті [PERSON] , прийняв син останньої [PERSON] на підставі ст. 549 ЦК УРСР фактично вступивши в управління та володіння спадковим майном (а.с. 10) [INFO] [PERSON] помер (а.с.6). \~ \~ \~ \~ За життя [PERSON] заповіту не склав (а.с.47 на звороті). Позивач [PERSON] є сестрою [PERSON] , що підтверджується свідоцтвами про їх народження (а.с.5,7). Позивач [PERSON] \~прийняла спадщину\~після померлого\~брата,\~подавши відповідну\~заяву приватному\~нотаріусу Куликівського\~районного нотаріального\~округу,\~на підставі\~якої було\~заведено спадкову\~справу №192/2020\~(а.с.\~46). Відомостей щодо інших осіб, які б мали право на спадщину після померлого [PERSON] , в тому числі на обов`язкову частку в спадщині, сторонами не надано. Отже, судом встановлено, що позивач [PERSON] являється єдиним спадкоємцем [PERSON] за законом, який прийняв спадщину. Постановою нотаріуса, позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, у зв`язку з тим, що державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЧН №000387 від 17.01.2005, був виданий та зареєстрований після смерті власника, [PERSON] , матері спадкодавця, яка померла [INFO] , спадкоємцем якої був її син, [PERSON] , який прийняв спадщину, але не оформив своїх спадкових прав (а.с.11). Надані суду докази суперечностей не містять та оцінюються як достовірні. Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом та за законом. За нормою частини першої статті 1258 ЦК України визначено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Зазначені дії, що свідчать про намір спадкоємця прийняти спадщину, повинні бути вчиненні протягом шести місяців з дня відкриття спадщини (ст.1270 ЦК України). Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Відповідно до положень частини першої, третьої та п`ятої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Фактичний вступ в управління або володіння будь-якою частиною спадкового майна розглядається як прийняття всієї спадкової маси. Таким чином, внаслідок відкриття спадщини у спадкоємців за законом або за заповітом виникає право спадкування. Спадкове майно переходить до спадкоємців лише за умови, що вони виявили згоду щодо прийняття спадщини. Прийняття спадщини - це не обов`язок спадкоємців, а їх право. Згідно до ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно зі ст. 126 Земельного кодексу України (що діяв на момент виникнення права спадкодавця на земельну ділянку) право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами. Як роз`яснено п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від, 30 травня 2008 року, «Про судову практику у справах про спадкування» право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Відповідно до ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Згідно положень статті 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутись до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається на ім`я кожного з них, із зазначенням імені та частки у спадщині інших спадкоємців. Як передбачено у п. 216 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, який затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року №296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно, провадиться нотаріусом після подання оригіналів право встановлювальних документів про належність цього майна спадкодавцю. Відповідно до ст. 67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини. Відповідно до п. 3.1. листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» визнання права власності на спадкове майно, в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових справ у нотаріальному порядку. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Згідно ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. У п. 3.3 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справі від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 зазначається, що у випадках відсутності правовстановлюючих документів у зв`язку з їх втратою та відсутності реєстрації об`єкта нерухомості за спадкодавцем суди в основному задовольняють вимоги спадкоємців про визнання права власності на нерухоме майно. Також, у даному листі, зазначено, що «найпоширенішою причиною звернення особи в справах про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування є неможливість спадкоємцями, які прийняли спадщину, оформити своє право на спадщину в нотаріальній конторі з причин відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно на ім`я спадкодавця та/або відсутності державної реєстрації нерухомого майна спадкодавцем». Враховуючи вищевикладене та той факт, що померла [PERSON] дійсно на підставі рішення 7\~сесії 24\~скликання Вересоцької сільської\~ради від 07 серпня 2003 року набула право власності на земельні ділянки площею 0,32 га, кадастровий номер 7422781000:01:001:0008 та площею 0,12 га, кадастровий номер 7422781000:01:001:0009, які знаходяться на території Вересоцької сільської ради Куликівського, спадщину після померлої [PERSON] прийняв [PERSON] але за життя не оформив свої спадкових прав , позивач спадщину після смерті брата прийняла, але реалізувати своє право на оформлення спадщини вона не може в зв`язку з відмовою нотаріальної контори видати свідоцтво про право власності на спадщину, тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування, є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Разом з тим, позовні вимоги в частині скасування реєстрації Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЧН №000387, який було зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та право постійного користування землею, договорів оренди землі за №635 від 17 січня 2005 року задоволенню не підлягають, оскільки скасування реєстрації державного акта не породжує для позивача жодних юридичних наслідків та не впливає на права позивача, а тому не є належним способом відновлення (захисту) прав позивача. На підставі\~викладеного,\~

Outcome: partial