Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-18 00:00:00

[PERSON] , (далі позивач, [PERSON] ) звернувся до суду із позовом до [PERSON] (далі відповідач, [PERSON] ) в якому вказав, що йому на праві власності належить земельна ділянка площею 0,207 га, розташована за адресою: [ADDRESS] . Право власності на вказану земельну ділянку посвідчується державним актом на право приватної власності на землю серії Р2 №369076, виданим Колонщинською сільською радою та зареєстрованим за №3748 від 23.04.2003 р. У вересні 2020 р. позивач звернувся до ФОП [PERSON] з метою виготовлення технічної документації щодо відновлення меж зазначених вище земельних ділянок для подальшого внесення відомостей про земельні ділянки до Державного земельного кадастру, проте останньому було відмовлено у внесенні відомостей до ДЗК про належну йому земельну ділянку у зв`язку з її взаємним перетином із земельними ділянками з кадастровими номерами 3222782600:07:015:0085 та 3222782600:07:015:0151. В зв`язку з чим, просив суд скасувати державну реєстрацію права власності та припинити право власності [PERSON] (реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] ) на земельну ділянку з кадастровим номером 3222782602:02:010:0048, площею 0,0552 га, місце розташування: [ADDRESS] . Визнати незаконною та скасувати державну реєстрацію земельної ділянки з кадастровим номером 3222782602:02:010:0048, площею 0,0552 га, місце розташування: [ADDRESS] , шляхом скасування кадастрового номера зазначеної земельної ділянки. Ухвалою суду від 18.08.2021 року позовну заяву [PERSON] , прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній справі. Розгляд справи ухвалено проводити за правилами загального позовного провадження. Призначено у справі підготовче засідання. Встановлено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання\~відзиву на позовну заяву.\~ Копію ухвали суду від 18.08.2021 року та позовну заяву з додатками було надіслано відповідачу, поштове відправлення №0800105466630. 19.01.2022 року [PERSON] надіслала заяву про визнання позову. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослі дивши письмові матеріали справи, суд встановив наступне. [PERSON] на праві власності належить земельна ділянка площею 0,207 га, розташована за адресою: [ADDRESS] . Право власності на вказану земельну ділянку посвідчується державним актом на право приватної власності на землю серії Р2 №369076, виданим Колонщинською сільською радою та зареєстрованим за №3748 від 23.04.2003 р. У вересні 2020 р. позивач звернувся до ФОП [PERSON] з метою виготовлення технічної документації щодо відновлення меж зазначених вище земельних ділянок для подальшого внесення відомостей про земельні ділянки до Державного земельного кадастру, проте останньому було відмовлено у внесенні відомостей до ДЗК про належну йому земельну ділянку у зв`язку з її взаємним перетином із земельними ділянками з кадастровими номерами 3222782600:07:015:0085 та 3222782600:07:015:0151. ФОП [PERSON] на замовлення позивача було розроблено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) громадянам України (згідно додатку) для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд в межах [ADDRESS] . Рішенням №РВ-3202577592020 від 01.12.2020 р. про відмову у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру державним кадастровим реєстратором позивачу [PERSON] було відмовлено у внесенні відомостей до ДЗК про належну йому земельну ділянку у зв`язку з її взаємним перетином із земельними ділянками з кадастровими номерами 3222782600:07:015:0085 та 3222782600:07:015:0151. Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державно реєстру Іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (інформаційна довідка від 12.04.2021р. №252300225) земельна ділянка з кадастровим номером 3222782600:07:015:0151 на праві власності належить відповідачці по справі [PERSON] . Підставою виникнення права власності зазначено договір дарування земельної ділянки, серія та номер: 1109, виданий 10.04.2021р. У зв`язку з викладеним, позивач звернувся до суду з позовом про припинення права власності та скасування державної реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером 3222782600:07:015:0151, яка належала відповідачці [PERSON] . Згодом позивачу стало відомо про те, що відповідачка здійснила поділ спірної земельної ділянки, внаслідок чого було сформовано нову земельну ділянку з кадастровим номером 3222782602:02:010:0048, площею 0,0552 га, місце розташування: [ADDRESS] . Вказана земельна ділянка накладається на земельну ділянку, яка належить позивачу згідно державного акту на право приватної власності на землю серії Р2 №369076, оскільки земельна ділянка з кадастровим номером 3222782602:02:010:0048 була сформована внаслідок поділу іншої ділянки відповідачки, \~ \~ \~ \~яка мала кадастровий номер 3222782600:07:015:0151, про що зазначалось у позовній заяві. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити, виходячи з наступних підстав. Відповідно до ст. ст.15,16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може, зокрема, бути припинення дії, яка порушує право. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Ст. 78 ЗК України право власності на землю - це право володіти, користуватись і розпоряджатись земельними ділянками. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. При розгляді справи судом встановлено, що позивачу на праві власності належить земельна ділянка площею 0,207 га, розташована за адресою: [ADDRESS] . Право власності на вказану земельну ділянку посвідчується державним актом на право приватної власності на землю серії Р2 №369076, виданим Колонщинською сільською радою та зареєстрованим за №3748 від 23.04.2003 р. У вересні 2020 р. позивач звернувся до ФОП [PERSON] з метою виготовлення технічної документації щодо відновлення меж зазначених вище земельних ділянок для подальшого внесення відомостей про земельні ділянки до Державного земельного кадастру, проте останньому було відмовлено у внесенні відомостей до ДЗК про належну йому земельну ділянку у зв`язку з її взаємним перетином із земельними ділянками з кадастровими номерами 3222782600:07:015:0085 та 3222782600:07:015:0151. В зв`язку з чим, просив суд скасувати державну реєстрацію права власності та припинити право власності [PERSON] (реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] ) на земельну ділянку з кадастровим номером 3222782602:02:010:0048, площею 0,0552 га, місце розташування: [ADDRESS] . Визнати незаконною та скасувати державну реєстрацію земельної ділянки з кадастровим номером 3222782602:02:010:0048, площею 0,0552 га, місце розташування: [ADDRESS] , шляхом скасування кадастрового номера зазначеної земельної ділянки. Відповідно до ст. 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: придбання за договором купівлі-продажу, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; прийняття спадщини; виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю). Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно із ст. 15 ЦК Україникожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства, якими, зокрема є: справедливість, добросовісність та розумність. Відповідно до ст. 16 ЦК Україникожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Звертаючись до суду з позовом, особа має право просити суд не з будь-яким способом захисту, а лише таким, який передбачений законом. Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. ч. 1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Згідно зст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Судом встановлено, що позивач, отримавши технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), не має можливості внести відомості до ДЗК, адже встановлено накладення меж належної позивачу земельної ділянки із ділянками відповідача. Позивач не має можливості реалізувати своє право власності на земельну ділянку відповідно до законодавства, отримати кадастровий номер на належну йому земельну ділянку, та, як наслідок, завершити оформлення права власності. Відповідно до ст. 202 ЗКУ, державна реєстрація земельних ділянок здійснюється у ДЗК в порядку, встановленому законом. Правові, економічні та організаційні основи діяльності у сфері ДЗК визначені ЗУ "Про Державний земельний кадастр". У відповідності до або абз. 2, 3 ч. 1 ст. 1 вказаного ЗаконуДержавний земельний кадастр - єдина державна геоінформаційна система відомостей про землі, розташовані в межах державного кордону України, їх цільове призначення, обмеження у їх використанні, а також дані про кількісну і [якісну характеристику земель, їх оцінку, про розподіл земель між власниками і користувачами; державна реєстрація земельної ділянки внесення до Державного земельного кадастру передбачених цим Законом відомостей про формування земельної ділянки та присвоєння їй кадастрового номера. Згідно зі ст. 2 ЗУ "Про Державний земельний кадастр "ДЗК ведеться з метою інформаційного Забезпечення органів державної влади та органів місцевого самоврядування, фізичних та юридичних осіб при: регулюванні земельних відносин; управлінні земельними ресурсами; організації національного використання та охорони земель; здійсненні землеустрою; проведенні оцінки землі; формуванні та веденні містобудівного кадастру, кадастрів інших природних ресурсів; справлянні плати за землю. Відповідно до ч. 1, 5 ст. 5 ЗУ "Про Державний земельний кадастр" ведення ДЗК здійснюється шляхом: створення відповідної державної геодезичної та картографічної основи, яка визначається та задається відповідно до цьогоЗакону; внесення відомостей про об`єкти ДЗК; внесення змін до відомостей про об`єкти ДЗК; оброблення та систематизації відомостей про об`єкти ДЗК. Відповідно до ч. 8 ст. 9 ЗУ "Про Державний земельний кадастр"державна реєстрація земельних ділянок, обмежень у їх використанні, ведення поземельних книг, внесення до Державного земельного кадастру відомостей про земельні ділянки здійснюються Державними кадастровими реєстраторами, які здійснюють свою діяльність за місцем розташування земельної ділянки (район, місто республіканського значення Автономної Республіки Крим, місто обласного значення). За змістомст. 16 ЗУ "Про Державний земельний кадастр"земельній ділянці, відомості про яку внесені до ДЗК, присвоюється кадастровий номер. Кадастровий номер земельної ділянки є її ідентифікатором у ДЗК. Система кадастрової нумерації земельних ділянок є єдиною на всій території України. Кадастровий номер скасовується лише у разі скасування державної реєстрації земельної ділянки. Статтею 24 цього ЗУ "Про Державний земельний кадастр" визначено, що державна реєстрація земельної ділянки здійснюється при її формуванні шляхом відкриття Поземельної книги на таку І ділянку. Державна реєстрація земельних ділянок здійснюється за місцем їх розташування І відповідним Державним кадастровим реєстратором центрального органу виконавчої влади, що [ реалізує державну політику у сфері земельних відносин. ч. 6 ст. 24 ЗУ "Про Державний земельний кадастр"визначені підстави для відмови у здійсненні державної реєстрації земельної ділянки, якими є: розташування земельної ділянки на території дії повноважень іншого Державного кадастрового реєстратора; подання заявником документів, передбачених частиною четвертою цієї статті, не в повному обсязі; невідповідність поданих документів вимогам законодавства; знаходження в межах земельної ділянки, яку передбачається зареєструвати, іншої земельної ділянки або її частини. Відповідно до ч. 10 ст. 24 ЗУ "Про Державний земельний кадастр" та п. 114 Порядку № 1051 державна реєстрація земельної ділянки скасовується Державним кадастровим реєстратором, який здійснює таку реєстрацію, у разі: поділу чи об`єднання земельних ділянок; якщо протягом одного року з дня здійснення державної реєстрації земельної ділянки речове право на неї не зареєстровано з вини заявника. У даному випадку наявні підстави для скасування державної реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером: 3222782602:02:010:0048, площею 0,0552 га, місце розташування: [ADDRESS] . Частиною 1 ст. 6 та ст. 13 Європейської Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь якого висунутого проти нього кримінального судочинства. Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі передбаченостаттею Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Так, у п. 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Крім того, Суд указав на те, що за деяких обставин вимоги ст. 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом. Отже, "ефективний засіб правового захисту" у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного Результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі. Отже,

Outcome: approved