Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-19 00:00:00

03 листопада 2021 року представник позивача [PERSON] , який представляє інтереси [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні майном шляхом виселення, посилаючись на те, що на підставі рішення Голопристанського районного суду Херсонської області №2-553/07 від 13.02.2007, позивач є власником житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Відповідач зареєстрований та проживає в її будинку. [PERSON] неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.173-2 КУпАП за вчинення домашнього насильства відносно позивача. Крім того, до відповідача 29.12.2020 рішенням Голопристанського районного суду Херсонської області було видано обмежувальний припис, після закінчення якого відповідач повернувся до позивача у її житловий будинок. Поведінка відповідача не змінилася, він постійно перешкоджає їй користуватись вказаним нерухомим майном, систематично руйнує житлове приміщення, використовує не за призначенням. Відповідач систематично порушує правила співжиття, влаштовує конфлікти та суперечки, що створює для позивача додаткові хвилювання та погіршує її стан здоров`я, відносно відповідача працівниками поліції застосовувався терміновий заборонний припис, проте поведінка відповідача не змінилася. Заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними. У судовому засіданні позивач [PERSON] підтримала позовні вимоги, наполягала на їх задоволенні, з підстав, викладених у позові. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов визнав. Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, вважає позов таким, що підлягає задоволенню повністю, з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до рішення Голопристанського районного суду Херсонської області №2-553/07 від 13.02.2007, позивач є власником житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] (а.с. 8). У вказаному будинку проживає колишній співмешканець позивача [PERSON] , який притягувався до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.173-2 КУпАП за вчинення домашнього насильства відносно позивача (а.с. 11). Крім того, до відповідача 29.12.2020 рішенням Голопристанського районного суду Херсонської області було видано обмежувальний припис (а.с. 9-10), з якого вбачається, що відповідач чинив домашнє насильство відносно [PERSON] , а саме: під впливом алкогольного сп`яніння постійно погрожував позивачу, що вб`є, задушить та виражався нецензурною лайкою, посягав на її майно своїми діями перетворивши життя [PERSON] на пекло. Відповідач постійно говорив, що відбере в неї будинок та продасть його. Позивач вимагає у відповідача не чинити їй перешкод у користуванні будинком, звільнити належний їй будинок та виселитися з нього. Відповідно до ст.150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ст.109 ЖК України виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Частиною 3 ст. 9 ЖК України, передбачено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України, та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Згідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник має право на захист права власності від порушень, не пов`язаних із позбавленням володіння, а саме, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Отже, закон встановлює пріоритет прав власника житла над правами інших осіб щодо нього. Оскільки позивач є власником житлового будинку, між сторонами не укладався договір найму жилого приміщення, з моменту пред`явлення позивачем вимоги про виселення відповідач проживє в її будинку незаконно, позовні вимоги підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved