Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся з позовом до відповідача Державного підприємства «Селидіввугілля» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. В обґрунтування позовних вимог вказав, що з 21.07.2014 року по 26.07.2021 року він працював на ВП «Шахта 1-3 «Новогродівська» ДП «Селидіввугілля» в якості електрослюсаря підземного з повним робочим днем у шахті. 26.07.2021 року його було звільнено за ст.38 Кодексу законів про працю України за власним бажанням у зв`язку з невиконанням адміністрацією підприємства законодавства про працю та умов колективного договору - невчасна виплата заробітної плати. В порушення трудового законодавства відповідач не розрахувався з ним у день звільнення. 16.08.2021 року він направив відповідачу вимогу про повний розрахунок та отримав відповідь, що станом на 31.08.2021 року заборгованість відповідача перед ним погашена частково. Повний розрахунок з ним проведено 19.11.2021 року. Відповідач своєчасно не провів з ним повний розрахунок, чим порушив вимоги ст.ст.47, 116 КЗпП України щодо повного розрахунку в день звільнення. Статтею 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 КЗпП України, відповідач повинен виплатити йому його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до довідки середньоденний заробіток становить 1051,22 грн. Таким чином, середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні за період з 27.07.2021 року по 19.11.2021 року становить 86200,04 грн., (з розрахунку 1051,22 грн. х 82 робочих дні =86200,04 грн.). Просить суд стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 27.07.2021 року по 19.11.2021 року в сумі 86200,04 грн. та сплачений ним судовий збір. Позивач до судового засідання не з`явився, про дату та час розгляду справи був повідомлений належним чином, в позовній заяві просив розглянути справу без його участі. Представник відповідача до судового засідання не з`явився, надав до суду відзив, в якому зазначив, що згідно довідки №507/12р від 01.12.2021 року станом на 19.11.2021року заборгованість підприємства перед позивачем у повному обсязі була виплачена, останній платіж у сумі 37,95 грн. від 19.11.2021 року. Таким чином, на дату звернення із позовною заявою, зважаючи на важке фінансове становище підприємства, а також в умовах запровадженого Кабінетом Міністрів України на всій території України карантину, у зв`язку із захворюваннями на COVID-19, який впливає на стабільність роботи і фінансовий стан підприємства, заборгованість по заробітній платі відповідачем вже була виплачена позивачеві у повному обсязі. Згідно табеля використання робочого часу по дільниці №7 за липень 2021 року позивач 26.07.2021 року не працював, а знаходився у відгулі за попередньо відпрацьовану зміну 03.06.2021 року, про що до табеля внесена позначка - «отг», тобто в день звільнення позивач не працював. У зв`язку з цим в даному випадку має застосовуватись норма ст.116 КЗпП України в тій частині, яка наголошує: «Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок». Вимога про розрахунок позивачем до підприємства була пред`явлена 26.08.2021 року у його заяві від 16.08.2021 року. Таким чином, оскільки позивач у день звільнення не працював, а вимога про виплату заборгованості до відповідача надійшла після його звільнення - 26.08.2021 року, тому підстави для застосування положень ст. 117 КЗпП України виникають з 27.08.2021 року. За таких обставин, позовна вимога [PERSON] щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку з 27.07.2021 року по 26.08.2021року є безпідставною та задоволенню не підлягає. Надаючи оцінку встановленого позивачем розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку, відповідач доходить до висновку про непропорційність і не співмірність вказаної суми, що має над компенсаційний характер відповідальності роботодавця, в порівнянні із орієнтовним розміром майнових втрат позивача, в призмі недоотриманої ним при звільненні заробітної плати. Як наголошено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 року у справі №761/9584/15-ц встановлений статтею 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв оцінки пропорційності щодо врахування справедливого та розумного балансу між інтересами працівника і роботодавця. Слід також мати на увазі, що працівник є слабшою, ніж роботодавець стороною у трудових правовідносинах. Водночас у вказаних відносинах і працівник має діяти добросовісно щодо реалізації своїх прав, а інтереси роботодавця також мають бути враховані. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами працівника та роботодавця. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог позивача про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 27.07.2021 року по 26.08.2021 року, застосувати до позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні принцип пропорційності та співмірності між заявленими вимогами та фактичною сумою виплаченого боргу відповідача перед позивачем, під час ухвалення рішення суму стягнення визначити з відрахуванням податків та всіх обов`язкових платежів. Позивач надав до суду відповідь на відзив, в якій зазначив, що відповідач у відзиві на позовну заяву зазначає, що в день звільнення 26.07.2021 року він не працював, вимоги про розрахунок не пред`являв, тож у нього відсутні підстави для вимоги про сплату середнього заробітку за весь час затримки розрахунку, починаючи з наступного дня від дати звільнення 26.07.2021 р., а наявні підстави для його стягнення тільки починаючи з наступного дня від дати отримання відповідачем його письмової заяви 26.08.2021 року. З такою думкою відповідача він погодитись не може, оскільки в день звільнення 26.07.2021 року ним була подана заява про звільнення, яка в своєму тексті містить вимогу провести остаточний розрахунок в строки, передбачені ст. 116 КЗпП України, в тому числі здійснити виплату вихідної допомоги у розмірі тримісячного середнього заробітку згідно ст. 44 КЗпП України. Таким чином, ним в день звільнення 26.07.2021 року була заявлена вимога про розрахунок, і саме з цієї дати слід обраховувати середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні. Наполягав на задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що позивач з 21.07.2014 року по 26.07.2021 року знаходився у трудових відносинах з відповідачем, працював в якості електрослюсаря підземного з повним робочим днем у шахті, був звільнений за власним бажанням згідно ч.3 ст.38 КЗпП України у зв`язку з невиконанням адміністрацією підприємства законодавства про працю та умов колективного договору - невчасна виплата заробітної плати (а.с.6-8). Повний остаточний розрахунок заборгованості по заробітній платі відповідачем з позивачем був проведений 19.11.2021 року, що визнається сторонами. Згідно заяви позивача про звільнення від 26.07.2021 року, в ній викладено вимогу про проведення остаточного розрахунку при звільненні перед ним в строки, передбачені ст.116 КЗпП України (а.с.50). Згідно довідки відповідача від 12.08.2021 року, заборгованість відповідача перед позивачем по заробітній платі станом на 26.07.2021 року складала 124114,44 грн. Середньоденна заробітна плата становить 1051,22 грн. (а.с.9, 40). Крім того, 16.08.2021 року позивачем на адресу відповідача знов направлено вимогу про остаточний розрахунок з ним та повідомлення його коли очікується повний розрахунок (а.с.10-12). 31.08.2021 року позивачем отримано довідку де зазначено, що станом на 31.08.2021 року заборгованість по заробітній платі складає 110492,81 грн. та буде погашена при надходженні коштів (а.с.13). Згідно табелю робочого часу у липні 2021 року дільниці №7, позивач у день звільнення не працював, перебував у відгулі за попередньо відпрацьовану зміну 03.06.2021 року, про що в табелі внесена позначка «отг» (а.с.41-42). Відповідно ч.1 ст. 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Відповідно до ч.1 ст.115 КЗпП України, ч.1 ст.24 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Відповідно до ч.1 ст.47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Відповідно до ст.116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Відповідно до ст.117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Суд не приймає заперечення відповідача стосовно того, що, як зазначає відповідач, в день звільнення позивач не звертався з вимогою про проведення з ним повного розрахунку при звільненні, оскільки це спростовується поданою до суду копією заяви про звільнення, в якій зазначено вищевказану вимогу. Крім того, позивач 16.08.2021 року повторно звернувся до відповідача з заявою про проведення повного розрахунку при звільненні, на яку отримав відповідь, щодо заборгованості. Судом встановлено, що в день звільнення позивач не працював, але в цей день звернувся з вимогою до відповідача про проведення з ним повного розрахунку, яку отримано відповідачем 26.07.2021 року. Оскільки при звільненні відповідачем не було виплачено позивачу заборгованість по заробітній платі та інші належні при звільненні платежі в розмірі 110492,81 грн. та повний розрахунок заборгованості перед позивачем проведено 19.11.2021 року, тому за період з 27.07.2021 (наступний день після звільнення та пред`явлення вимоги про розрахунок) по 19.11.2021 року (день фактичного повного розрахунку з позивачем), позивач має право на отримання середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 86200,04 грн. без утримання податків і зборів із розрахунку: 1051,22 грн. х 82 робочих дня за період з 27.07.2021 по 19.11.2021. Суд не приймає доводи відповідача щодо відсутності підстав для задоволенню позову, зазначені у відзиві, оскільки вони не ґрунтуються на законі. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені ним судові витрати зі сплати судового збору в сумі 908,00 грн. На підставі ст.ст.47, 115, 116, 117 КЗпП України, ст.ст. 21, 24 Закону України «Про оплату праці»,

Outcome: approved