Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-04 00:00:00

Позивач 12 серпня 2021 року звернувся до суду з позовом до Територіальної громади в особі Полтавської міської ради, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимого щодо предмету спору: державний нотаріус Третьої полтавської державної нотаріальної контори, про визнання права власності в порядку спадкування. Від редставника позивача адвоката Павлюка І.О. надійшла азява про розгляд спарви без його участі, позов підтримує в повному обсязі та просить його задовольнити. Від представника відповідача Територіальної громади м.Полтави в особі Полтавської міської ради надійшой відзив, у задоволенні позову просять відмовити. (а.с.33-36) Від представника третьої особи Третьої полтавської державної нотаріальної контори надійшла заява про розгляд справи без їхньої участі, при вирішенні справи покладаються на розсуду суду. (а.с.64) Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] помер дід позивача - [PERSON] , [INFO] . За життя він заповів [PERSON] все належне йому рухоме та нерухоме майно, про що складено відповідний заповіт. Після його смерті, Державним нотаріусом Третьої полтавської державної нотаріальної контори Полтавської області відкрито спадкову справу №27 за 2005 рік. У подальшому, [PERSON] здійснив оформлення майнових прав на частину спадкового майна. Разом з тим, на даний час позивачем встановлено, що згідно довідки №9664 від 06.10.2020 року виданої ПП "Полтавське бюро технічної інвентаризації" Інвентаризатор", власником житлового будинку [ADDRESS] є [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності виданого Полтавським міськкомунгоспом 13.08.1957 року №881. Остання померла [INFO] . [PERSON] була матір`ю діда позивач [PERSON] . Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» спадкові правовідносини регулюються ЦК України після 1 січня 2004 року, якщо спадщина відкрилась до 01 січня 2004 року, то такі правовідносини регулюються нормами ЦК УРСР в редакції 1963 року. Відповідно до ст. 548 ЦК УРСР в редакції 1963 року, для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Відповідно до ст. 529 ЦК УРСР 1963 року При спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Згідно зі статтями 549, 554 ЦК УРСР спадкоємець прийняв спадщину якщо він: 1) фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Вищевказані дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Під фактичним вступом у володіння або управління спадковим майном, що підтверджує факт прийняття спадщини, маються на увазі різні дії спадкоємця по управлінню, розпорядженню і користуванню цим майном, підтриманню його в належному стані або сплату податків та інших платежів тощо. Фактичний вступ у володіння частиною спадкового майна розглядається як прийняття всієї спадщини, з чого б вона не складалася і де б вона не знаходилась. Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: - довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідної місцевої державної адміністрації чи органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним; - довідка державної податкової служби або страховика чи іншого органу про те, що спадкоємець після відкриття спадщини сплачував податки або страхові платежі по обов`язковому страхуванню; - копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту прийняття спадщини; - запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який підтверджує, що спадкоємець був постійно прописаний (зареєстрований) у спадковому будинку (квартирі); - інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного суду по справі №305/235/17 від 25.03.2020 року У відповідності до ч.1 ст.529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. У відповідності до інформаційної довідки виданої головою органу самоорганізації населення «Вороніна" в результаті перевірки архівних документів та акту від 24.12.2020 року вбачається, що власником будинку є [PERSON] . Після її смерті за будинком та присадибною ділянкою доглядав [PERSON] та батько позивача - [PERSON] . Останні здійснювали викошуванні трави, ремонтували паркан, обробляли город, випилювали дерева та інше. Після його смерті [PERSON] проживав спільно з дідом та допомагав утримувати будинок. Більше того, після смерті матері, [PERSON] звертався до голови Ленінського району м. Полтави із заявою від 06.01.1978 року в якій повідомляв про здійснення ремонтних робіт будинку за вказаною адресою та просив надати йому відповідну земельну ділянку під будинком. Дана заява засвідчена представниками сільського виконавчого комітету, які підтвердили факт здійснення ремонту саме [PERSON] . Крім того, у володінні діда позивача знаходився і технічний паспорт на будинок. З викладеного вбачається, що належними та допустимими доказами підтверджується те, що [PERSON] фактично вступив в управління та володіння спадковим майном після смерті матері [PERSON] , а саме: житловим будинком [ADDRESS] , що підтверджує факт прийняття спадщини. Згідно ч. 2 ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. За таких умов, з огляду на не оформлення дідом будинку у власність за життя. На даний момент, я вимушений в судовому порядку встановлювати факт прийняття ним спадщини. В іншому випадку, [PERSON] позбавлений можливості оформити у власність будинок після смерті [PERSON] .. Слід звернути увагу, що статтею 1297 ЦК встановлено обов`язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте, нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов`язку у виді втрати права на спадщину. На даний час, [PERSON] є єдиним спадкоємцем після смерті [PERSON] .. За таких умов, з метою подальшої реалізації права на отримання саме будинку у власність за попереднім записом у березні 2021 року [PERSON] прибув на особистий прийом до державного нотаріуса Третьої полтавської державної нотаріальної контори Шендрик Т.А.. У ході останнього [PERSON] нагадав нотаріусу, що у нотаріальній конторі заведено спадкову справу після смерті [PERSON] і позивач є єдиним спадкоємцем. При цьому, висловив бажання дооформити спадкове майно. Нотаріус відмовила у вчиненні будь-яких нотаріальних дій. З метою захисту та реалізації своїх прав 26.03.2021 [PERSON] на адресу нотаріуса засобами поштового 26.03.2021 було направлено належним чином оформлену заяву про право на спадщину. Згідно інформації наявної на сайті Укрпошти її отримано 30.03.2021. Разом з тим, до цього часу, будь-яка письмова відповідь на мою адресу не надходила. Поряд з цим, у відповідь на численні звернення позивача про надання відповіді повідомлено, що у задоволенні заяви відмовлено з огляду на не надання документів, які підтверджують право власності спадкодавця на спадкове майно, а відповідь направлено засобами поштового зв`язку. Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку, є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством порядку. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності, не встановлена судом. Згідно ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. При цьому одним, із способів такого захисту може бути і визнання права власності. У Конституції України закріплені основні правові принципи регулювання відносин власності, головним з яких є принцип рівного визнання й захисту рівним чином усіх форм власності (ст. ст. 13, 14, 41). Відповідно до статті 41 Конституції України, частини першої статті 319, частини першої статті 321 ЦК України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 392 ЦК України в разі відсутності документів на право власності власник може вимагати визнання права власності в судовому порядку. Позивач в іншій спосіб, крім звернутися з позовом до суду про визнання права власності в порядку спадкування, захистити своє порушене право не може. З вищевикладеного вбачається, що у даному випадку наявні достатні, допустимі та належні докази, які в повній мірі підтверджують факт прийняття [PERSON] після матері [PERSON] у якості спадкового майна будинку [ADDRESS] . Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов необхідно задовольнити. На підставі викладеного,

Outcome: approved