Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-04 00:00:00

У листопаді 2021 року [PERSON] звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінпром Маркет», треті особи на стороні відповідача, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: 1) приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Євген Михайлович, 2) приватний виконавець виконавчого округу Київської області Чучков Михайло Олександрович, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. В обґрунтування позову [PERSON] зазначив, що оскаржуваний виконавчий напис не відповідає вимогам законодавства, зокрема, ст.87 Закону України «Про нотаріат», Постанові КМУ № 1172 від 29.06.1999, оскільки вчинений не на передбаченому Переліком борговому документі - кредитному договорі, який нотаріально не посвідчений, та відсутні докази безспірності заборгованості, тому не підлягає виконанню. Посилаючись на вказані обставини, позивач просив суд визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Євгеном Михайловичем зареєстрований в реєстрі за № 8617 від 18.02.2021 про звернення стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінпром Маркет» заборгованості за кредитним договором № 0971517300 від 14.09.2018 в сумі 38 925,00 грн. 02 листопада 2021 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні без повідомленням (виклику) учасників справи. Згідно рекомендованих повідомлень про вручення поштового відправлення позивач [PERSON] отримав ухвалу про відкриття провадження 02.12.2021. Відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінпром Маркет» отримав ухвалу та поштове відправлення 16.11.2021. Приватний виконавець виконавчого округу Київської області Чучков М.О. отримав ухвалу та поштове відправлення 11.11.2021. Приватному нотаріусу ухвалу про відкриття провадження та позовну заяву з додатками до неї було направлено 12.11.2021, однак поштове відправлення повернулося до суду 16.11.2021 не врученим з довідкою «Укрпошти» з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», у зв`язку з чим, судом було розміщено оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України. 06 грудня 2021 року до суду від директора ТОВ «Фінпром Маркет» надійшла заява про визнання позовних вимог та клопотання з проханням відмовити у задоволенні вимоги про стягнення судових витрат. Враховуючи викладене, суд вважає за можливе провести розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, які належним чином повідомленні про розгляд справи та від яких не надійшло клопотань із запереченнями проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. 18 лютого 2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Євгеном Михайловичем, вчинено виконавчий напис, зареєстрований у реєстрі за № 8717, яким запропоновано стягнути з [PERSON] , невиплачені в строк грошові кошти на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінпром Маркет», якому Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія з управління активами», відступлено право вимоги на підставі Договору факторингу № 250121ФК від 25 січня 2021 року, якому в свою чергу Товариством з обмеженою відповідальністю «Європейська агенція з повернення боргів» відступлено право вимоги на підставі Договору факторингу № 25/01/21 від 25 січня 2021 року, якому в свою чергу Товариством з обмеженою відповідальністю «Інфінанс», на підставі Договору факторингу № 13062019 від 13 червня 2019 року, відступлено право вимоги за Кредитним договором № 0971517300 від 14 вересня 2018 року, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Інфінанс» та [PERSON] . Вказаним написом запропоновано задовольнити вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінпром Маркет», стягнути з [PERSON] за період з 12.06.2019 по 18.02.2021 включно, суму в розмірі: 10 000,00 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 28875,00 грн. - заборгованість за нарахованими та несплаченими процентами і комісією; 50 000,00 грн. - плата за вчинення викованчого напису, що становить загальну суму 38 925,00 грн. Встановлено, що даний виконавчий напис було вчинено на підставі того, що 14.09.2018 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Інфінанс» та [PERSON] був укладений Кредитний договір за № 0971517300, відповідно до умов якого останній отримав кредит. 05 травня 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінпром Маркет» в особі директора Р.І.Яворвського звернулося до приватного виконавця виконавчого округу Київської області Чучкова М.О. з заявою про примусове виконання рішення на підставі виконавчого документу, а саме виконавчого напису. 04 жовтня 2021 приватним виконавцем виконавчого округу Київської області Чучковим М.О., винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 67013491 з примусового виконання виконавчого напису № 8617 виданого 18 лютого 2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Фінпром Маркет» заборгованості у сумі 38 925,00 грн., відповідно до кредитного договору № 0971517300 від 14.09.2018, укладеним між первісним кредитром ТОВ «ІНФІНАНС». Вивчивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення з таких підстав. Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з частиною першою статті 39 Закону України "Про нотаріат" (далі - Закон), порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом та іншими актами законодавства України. Відповідно до статті 87 Закону України "Про нотаріат" для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону визначено умови вчинення виконавчих написів, відповідно до якої нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Підпунктом 3.2 пункту 3 Глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів (далі - Перелік), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Відповідно до пункту 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів "Нотаріально посвідчені договори, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно", для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. В постанові Верховного Суду від 11.07.2019 р. у справі №461/4609/16-ц зазначено, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (ст. 88 Закону України Про нотаріат ). Але характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України Про нотаріат захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто, боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами у повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Судом встановлено, що підставою для вчинення виконавчого напису є кредитний договір за № 0971517300 від 14.09.2018 укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Інфінанс» та [PERSON] . Позивач звертаючись до суду з позовом зазначав, що кредитний договір був укладений 14.09.2018, а стягнення заборгованості проведено за період з 12.06.2019 по 18.02.2021 на загальну суму 38 925,00 грн., з якої прострочена заборгованість за сумою кредиту 10 000,00 грн., з якої прострочена заборгованість за сумою кредиту 10 000,00 грн., заборгованість по несплаченим відсоткам, та строкова заборгованість за штрафами і пенями становить 28 875,00 грн., за вчинення виконавчого напису 50,00 грн. Тобто прострочення стягувачем було нараховано відсотків і штрафних санцій на суму 28 875,00 грн., тоді як сама заборгованість за сумою кредиту складає лише 10 000,00 грн., що свідчить про неправильність розрахунків або порушення строків позовної давності щодо штрафних санкцій. Крім того, зазначав, що для вчинення виконавчого напису оригінал нотаріально посвідченого договору стягувачем наданий бути не міг, оскільки він його не підписував. Будь-яких документів пов`язаних з передачею прав та обов`язків за кредитним договором він також не отримував. Тому, оскаржуваний виконавчий напис не відповідає вимогам законодавства, зокрема, ст.87 Закону України «Про нотаріат», Постанові КМУ № 1172 від 29.06.1999, оскільки вчинений не на передбаченому Переліком борговому документі - кредитному договорі, який нотаріально не посвідчений, та відсутні докази безспірності заборгованості, тому не підлягає виконанню. При цьому, як на підставу вчинення виконавчого напису, нотаріус посилається на Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29 червня 1999 р. (далі - Постанова). Проте вказана Постанова не відносить кредитний договір до Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Відповідні зміни до Постанови та віднесення кредитного договору до Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, були внесені Постановою Кабінету Міністрів України за № 662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів». Разом з тим, Постанова Кабінету Міністрів України за № 662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» відповідно до Постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року в справі № 826/20084/14 визнана судом незаконною та нечинною. Так, Київський апеляційний адміністративний суд постановою від 22.02.2017, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 у справі № 826/20084/14, визнав незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», зокрема в частині пункту 2 змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Згідно з пунктом 10.2. постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України № 7 від 20.05.2013 «Про судове рішення в адміністративній справі», визнання акта суб`єкта владних повноважень нечинним означає втрату чинності таким актом з моменту набрання чинності відповідним судовим рішенням або з іншого визначеного судом моменту після прийняття такого акта. Київський апеляційний адміністративний суд, взявши до уваги зазначений пункт 10.2. постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України № 7 від 20.05.2013 «Про судове рішення в адміністративній справі», дійшов висновку про необхідність визнання нечинною Постанови Кабінету міністрів України № 662 від 26.11.2014 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, з моменту її прийняття. З огляду на викладене до спірних правовідносин підлягає застосуванню постанова Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» № 1172 в редакції від 29.11.2001, тобто в редакції, яка діяла до моменту доповнення Переліку п. 2 Розділу «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». Аналогічного висновку дійшов Верховний суд у своїй Постанові по справі 910/13233/17 від 29 січня 2019 року. Відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса», для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами подаються, зокрема, оригінал нотаріально посвідченої угоди; документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Таким чином, у нотаріуса під час вчинення виконавчого напису від 18.02.2021, були відсутні повноваження на вчинення виконавчого напису на кредитному договорі, який не був нотаріально посвідчений та не відносився до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. За таких обставин, суд приходить до висновку про наявність підстав визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи сторін у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було не вирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Наведена правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 27.03.2019 року у справі № 137/1666/16-ц (провадження № 14-84цс19), від 02.07.2019 року у справі № 916/3006/17 (провадження № 14-278 гс18), у постанові Другої судової палати Касаційного цивільного суду Верховного суду від 01.04.2020 року у справі № 201/15282/16-ц (провадження № 61-40796св18). З огляду на встановлені обставини справи, суд не вбачає безспірність заборгованості перед стягувачем з боку позивача так як заборгованість боржника не виключає можливості спору щодо її розміру. Згідно з вимогами ст.206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Відповідно до ст.10, ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи, що визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, в доводи позивача знайшли своє підтвердження під час розгляду справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, а тому підлягають задоволенню. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат суд виходить з наступного. Відповідно до частини 1 ст.133 ЦПК України - судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до статті 141 Цивільного процесуального кодексу України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги задоволені в повному обсязі, у тому числі через визнання позову відповідачем, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати пов`язані зі сплатою 50 відсотків судового збору від сплаченої суми в розмірі 908,00 грн. (908,00 грн. - за подачу позовної заяви). Таким чином з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 454,00 грн. Також з державного бюджету на користь позивача підлягає поверненню 50 відсотків судового збору в розмірі 454,00 грн. Відповідно до п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України - до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, в тому числі витрати на професійну правничу допомогу. Частинами 1, 2 статті 134 ЦПК України передбачено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Позивачем не подано разом з позовною заявою попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, які він поніс чи очікує понести в зв`язку з розглядом справи. При цьому, у позовні заяві вказано, що вирішення питання про розподіл судових витрат шляхом ухвалення додаткового рішення після розгляду справи по суті. Документальне підтвердження судових витрат позивача буде надано до суду нем пізніше п`яти днів після розгляду справи по суті. На підставі викладеного,

Outcome: approved