Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-12 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування вимог зазначила, що з відповідачем [PERSON] вона перебуває в зареєстрованому шлюбі з 15.05.2017 року. Від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . В травні 2019 через відсутність взаєморозуміння, спільних інтересів та різних поглядів на життя вони з відповідачем припинили сімейні стосунки. Зазначаючи на неможливість примирення та відновлення сімейних стосунків, позивачка просить суд їх шлюб з відповідачем розірвати, залишивши їй після розірвання шлюбу прізвище « [PERSON] ». Сторони, будучи належним чином повідомленими про час і місце судового розгляду, в судове засідання не з`явилися, надали суду заяви про розгляд справи у їх відсутність. Правом відзиву на позов відповідач не скористався. Приймаючи до уваги наведене та відсутність підстав для обов`язкової явки сторін, суд вважає за можливе здійснити судовий розгляд без їх участі на підставі наявних у справі доказів. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 15.05.2017 року Виконавчим комітетом Кам`яницької сільської ради Ужгородського району Закарпатської області, актовий запис №41 (а.с.5). Від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , який проживає разом з матір`ю за адресою: [ADDRESS] (а.с.6, 7). Регулювання сімейних відносин між подружжям здійснюється за правилами Сімейного Кодексу, згідно якого чоловік та жінка мають рівні права і обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Кожен учасник сімейних відносин має право на безпосереднє звернення до суду за захистом свого права або інтересу. Одним із способів захисту, які встановлені Сімейним Кодексом, є припинення правовідношення. Відповідно до ст.24 Сімейного Кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушування до шлюбу не допускається. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, звернувшись відповідно до ч.1ст.110 цього Кодексу до суду з питання розірвання шлюбу. Підставою розірвання шлюбу, відповідно до положень ст.112 Сімейного Кодексу, є неможливість подальшого спільного життя подружжя і збереження їх шлюбу. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо судом буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. З позовної заяви, доводів яких відповідач не спростував, слідує, що сторони разом не проживають. Згідно довідок з місця проживання, позивачка разом з дитиною з травня 2019 проживає зі своїми батьками в м.Мирноград Донецької області, а відповідач - в с.Ворочево Перечинського району Закарпатської області. Бажання зберегти сім`ю та відновити сімейні стосунки сторони не виявили, що надає суду підстави вважати, що у збереженні шлюбу жоден із подружжя не зацікавлений, тому їх шлюб підлягає розірванню. Обставин, які б перешкоджали розірванню шлюбу чи свідчили про те, що заява про розірвання шлюбу не відповідає дійсній волі дружини і чоловіка та що в разі розірвання шлюбу можуть бути порушені їхні особисті та майнові права або права їх дитини, судом не встановлено. Згідно позовної заяви, позивачка після розірвання шлюбу просить залишити їй прізвище « [PERSON] ». Відповідно до ст.113 Сімейного Кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем, як того просить позивачка, або відновити своє дошлюбне прізвище. Право вибору прізвища після розірвання шлюбу належить виключно особі, яка змінила його у зв`язку з реєстрацією шлюбу. Вирішуючи питання судових витрат у справі, суд вважає за необхідне відповідно до ч.2 п.1 ст.141 ЦПК України стягнути з відповідача на користь позивачки сплачений нею при подачі позову судовий збір в розмірі 908 грн.

Outcome: approved