Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-12 00:00:00

06.10.2021 позивач звернулась до суду з цим позовом, в якому просила постановити рішення про позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Стислий виклад позиції позивача. [PERSON] , яка являється донькою позивача, є матір`ю [PERSON] , [INFO] , батько дитини записаний згідно ч.1 ст. 135 СК України. Неповнолітня дитина відповідача проживає разом з позивачем та знаходиться на її утриманні, з того часу відповідач самоусунулась від виконання своїх материнських обов`язків, не цікавиться дитиною, матеріально не утримує, не цікавиться її здоров`ям та життям взагалі. Відповідач свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, підтвердженням чого є нотаріально завірена заява про позбавлення її батьківських прав стосовно малолітньої дитини. Всі питання по вихованню та матеріальному забезпеченню дитини вирішує позивач самостійно, звертається з дитиною до медичного закладу щомісяця з метою профілактичного обліку. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю та просила їх задовольнити з підстав, викладених в позовній заяві. Відповідач відзиву на позовну заяву не подавала. Процесуальні дії, заяви та клопотання. 22.10.2021 ухвалою судді відкрито провадження у справі. Підготовче засідання призначене на 30.11.2021. Витребувано з органу опіки та піклування виконавчого комітету Жмеринської міської ради висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно її малолітнього сина. 30.11.2021 підготовче провадження закрито справа призначена до судового розгляду на 13.01.2022. Представник третьої особи - виконавчого комітету Жмеринської міської ради, в судове засідання не з`явився, надав заяву, відповідно до якої розгляд справи просив проводити у його відсутність, не заперечував проти задоволення позовних вимог. До заяви додав висновок про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав. Відповідач [PERSON] належним чином повідомлена про день, час та місце розгляду справи в порядку статті 128 ЦПК України за зареєстрованим місцем проживання, в судове засідання не з`явилась, причин неявки суду не повідомив. Однак заздалегідь подала заяву (а.с.29) про те, що позов визнає, просила розгляд справи провести у її відсутність. Суд на підстав ч. 3 ст.211 ЦПК України, розглянув справу у відсутність відповідача та третьої особи. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, посилання на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] батьками [PERSON] , [INFO] , являються: [PERSON] та [PERSON] (а.с.5). Як вбачається з копії Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження, матір`ю [PERSON] , [INFO] , зазначена [PERSON] , батьком дитини записаний [PERSON] на підставі ч.1 ст. 135 СК України (а.с.6, 6 зворот). Відповідно до копії заява, посвідченої приватним нотаріусом Жмеринського районного нотаріального округу Вінницької області, [PERSON] дала свою згоду на позбавлення її материнських прав стосовно її малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] (а.с.7). Згідно відповіді КП «Жмеринський медичний центр первинної медико-санітарної допомоги» від 10.08.2021 №816 [PERSON] , [INFO] , перебуває на обліку у сімейного лікаря. На даний час дитина здорова. З дитиною в медичний заклад з метою профілактичного огляду щомісяця звертається бабуся. Мати дитини - [PERSON] , в лікарню не зверталась (а.с.8). Відповідно до довідки Квартального комітету «Київський» від 24.08.2021 № 8339 [PERSON] проживає в [ADDRESS] разом з онуком [PERSON] , який проживає за даною адресою без реєстрації (а.с.9). Як вбачається з висновку про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно її дитини [PERSON] , який затверджений рішенням виконавчого комітету Жмеринської міської ради від 18.11.2021 № 368, орган опіки та піклування виконавчого комітету Жмеринської міської ради вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно її дитини [PERSON] , [INFO] (а.с.23-24). Вказані докази суд приймає до уваги, так як вони містять інформацію щодо предмета доказування, одержані в порядку встановленому законом. Мотиви суду. Норми права, які застосовані судом. Відповідно до частини 1 статті 32 Конституції України ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (статті 51 Конституції України). Згідно з принципом 6 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків. Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на проживання у сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Статтею 12 вищезгаданого Закону визначено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. Держава надає батькам або особам, які їх замінюють, допомогу у виконанні ними своїх обов`язків щодо виховання дітей, захищає права сім`ї, сприяє розвитку мережі дитячих закладів. Відповідно до статті 14 указаного Закону, діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили. Згідно з вимогами статті 150 Сімейного кодексу України на батьків покладено обов`язок виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, готувати її до самостійного життя. Відповідно до статті 164 Сімейного кодексу України мати, батько може бути позбавлений судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав щодо усіх своїх дітей або когось із них. Статтею 165 Сімейного кодексу України передбачено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Згідно з частинами 4 - 6 статті 19 Сімейного кодексу України при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. В пункті 15 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» зазначено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Пунктом 16 зазначеної Постанови роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. В рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» встановлено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. Необхідно зазначити, що ухилення від виконання юридичного обов`язку - виконання батьківських обов`язків по вихованню дитини - це завжди акт свідомої поведінки, оскільки особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій, що перешкод у спілкуванні з дитиною йому ні хто не чинив і не чинить. Відповідно до частини 1 ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Факт оскарження відповідачем заяви про позбавлення батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (рішення від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України»). Суд також враховує, що таке судове рішення повинно відповідати й принципу 6 Декларації прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у якій проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Суд погоджується із висновком органу опіки щодо доцільності позбавлення батьківських прав відповідача. На основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилається позивач, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, враховуючи, що відповідач позов визнала, суд приходить до висновку, що нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками щодо дитини є наслідком винної поведінки відповідача та є підставою для позбавлення її батьківських прав. Розподіл судових витрат. Судові витрати слід залишити за позивачем як вона того просила. На підставі викладеного,

Outcome: approved