Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-10 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про визнання права власності. В позові позивачка вказує, що 28 вересня 1995 року вона зареєструвала шлюб з [PERSON] та проживала з ним у зареєстрованому шлюбі до 26 листопада 2004 року, а в фактичних шлюбних відносинах ще до березня 2009 року. За час перебування в шлюбі вони за рахунок власних і спільно складених грошових коштів купили однокімнатну квартиру під [ADDRESS] , загальною площею 30,90 м.кв., житловою площею 17,00м.кв. [PERSON] дану квартиру зареєстрував на своє ім`я. [INFO] [PERSON] передчасно помер. Після його смерті відкрилася спадщина на належне йому майно. Спадкоємцями є діти померлого: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , а також визнана в судовому порядку як дружина померлого [PERSON] , які прийняли вказану спадщину і мають намір оформити в нотаріальному порядку право власності на спадкове майно, в тому числі на однокімнатну квартиру під [ADDRESS] , вважаючи, що вказана квартира є належною повністю спадкодавцю [PERSON] , а відтак підлягає як ціла поділу між ними, як спадкоємцями в рівних частинах. З такими вимогами відповідачів вона не погоджується, оскільки вказана квартира придбана нею разом у шлюбі з [PERSON] , а тому Ѕ частини квартири належить їй, як майно придбане нею в шлюбі, а лише інша Ѕ частина цієї квартири є спадковим майном і підлягає спадкуванню в рівних частинах між спадкоємцями. На підставі викладеного просить суд визнати за нею право власності в спільному майні подружжя, набутого під час перебування у шлюбі, а саме на Ѕ частку квартири [ADDRESS] . Представник позивача в судове засідання повторно не з`явилась, суд визнав неявку представника позивача неповажною, у зв`язку з чим розгляд справи продовжено у відсутності представника. В попередніх засідання представник позивача позовні вимоги підтримала та надала пояснення, аналогічні позовній заяві. Представник відповідачів [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та пояснила суду, що [PERSON] звертаючись до суду з позовом про розірвання шлюбу в 2004 році зазначила, що в сторін відсутній спір про поділ май, а тому відсутні підстави для його поділу в даний час. Також просила суд відмовити в задоволенні позовних вимог у зв`язку із пропуском строків позовної давності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, від неї до суду надійшла заява, в якій просить суд справу розглядати без її участі, заявлені вимоги залишає на розсуд суду. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, хоча судом своєчасно та належним чином повідомлялась про час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомила. Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як вбачається з матеріалів справи, позивач та її представник надали суду докази на підтвердження своїх доводів щодо заявлених позовних вимог. Судом встановлено, що 28 вересня 1995 року між [PERSON] та [PERSON] був зареєстрований шлюб Селятинською сільською радою, актовий запис №16. Рішенням Путильського районного суду № 2-656/2004р. від 26.11.2004 року даний шлюб було розірвано, про що в Книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис за №17 від 27.03.2009 року. Прізвище « [PERSON] » позивач отримала після реєстрації розірвання шлюбу /а.с.7,8/. Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Пунктом 1 розділу VII Прикінцевих положень Сімейного кодексу України (далі - СК України) передбачено, що цей Кодекс набирає чинності одночасно з набранням чинності ЦК України, тобто з 01 січня 2004 року. На правовідносини, які виникли між сторонами з приводу набуття спільного майна й продовжили існувати після 01 січня 2004 року, поширюється дія СК України. Вказані правові висновки викладені Верховним Судом у постанові від 24 січня 2020 року у справі № 546/912/16-ц. Отже, спірні правовідносини щодо правового статусу спірної квартири регулюються нормами СК України, оскільки вони продовжили існувати після 01 січня 2004 року. Відповідно до ст.60 СК України, - майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Як встановлено судом [PERSON] під час спільного проживання з [PERSON] придбав однокімнатну квартиру під [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі-продажу від 19 грудня 2003 року, даними технічного паспорту на квартиру та Довідкою-характеристикою Путильського РБТІ №6 від 24.01.2019 року /а.с.9-12/. [INFO] помер [PERSON] , про що в Книзі реєстрації смертей зроблено відповідний актовий запис за №74 /а.с.13/. Суд вважає, що вищевказане спірне майно, є спільною сумісною власністю подружжя, при цьому суд виходить з наступного Відповідно до ст.69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (ст.70 СК України). Суд критично ставиться до тверджень в судовому засіданні представника відповідачів про те, що [PERSON] звертаючись до суду з позовом про розірвання шлюбу в 2004 році зазначила, що в сторін відсутній спір про поділ май, а тому відсутні підстави для його поділу в даний час, оскільки обставини, що викладенні в позовній заяві про розірвання шлюбу не мають преюдиційного значення в розумінні ст.82 ЦПК України. Також суд вважає, що відсутні підстави для задоволення заяви представника відповідачів про застосування строків позовної давності, виходячи з наступного. Статтями 256, 257 та 261 ЦК України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. У частині другій статті 72 СК України та пункті 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» визначено, що до вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки. Позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності. Неподання позову про поділ майна, у тому числі до спливу трьох років з дня розірвання шлюбу, за відсутності доказів, які підтверджували б заперечення права одного з подружжя на набуте у період шлюбу майно, зареєстроване за іншим подружжям, не може свідчити про порушення права і вказувати на початок перебігу позовної давності. Таким чином, визначальним у вирішенні питання про початок перебігу позовної давності є день, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. Представник відповідача в супереч вимогам ст.81 ЦПК України не надала суду належних та допустимих доказів які підтверджували б заперечення права одного з подружжя на набуте у період шлюбу майно, зареєстроване за іншим подружжям. Таким чином, враховуючи викладене, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог та визначеного позивачем предмета спору, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки як встановлено судом спірне майно набуте подружжям за час шлюбу, а тому належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності, при цьому підстав для відступу від засади рівності часток подружжя, судом не встановлено. Встановлені судом обставини повністю підтверджуються дослідженими у судовому засіданні доказами. Враховуючи те, що позовні вимоги задоволені, а тому у відповідності до вимог ст.140 ЦПК України, суд вважає, що необхідно стягнути з відповідачів у рівних частках на користь позивача сплачений судовий збір в сумі 770 грн. На підставі наведеного та

Outcome: approved