Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-12 00:00:00

06.12.2021 року позивач звернулася до суду з вищевказаною позовною заявою на обґрунтування якої зазначила, що вона в період з 2013 року по 2018 рік перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, за час якого у них [INFO] народилася спільна дитина - донька [PERSON] . Після розірвання шлюбу із [PERSON] вона разом із малолітньою донькою проживають окремо від останнього. Вказала, що відповідач в матеріальної допомоги на утримання дитини надає не регулярно та в недостатній кількості. Вона немає можливості належним чином забезпечити доньку усім необхідним одноосібно. В свою чергу, відповідач є працездатним, має постійний дохід, інших осіб на утриманні немає, а тому має можливість надавати фінансову підтримку їх спільній донці. Враховуючи викладене, просить суд постановити рішення, яким стягувати з відповідача на свою користь аліменти на утримання малолітньої дитини - доньки [PERSON] , [INFO] , [INFO] , в розмірі 1/4 частки усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дати звернення до суду з даним позовом та до досягнення дитиною повноліття. Позивач до початку судового засідання подала до суду заяву з проханням розгляд справи проводити у її відсутності, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити (а.с. 17). Відповідач в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, про день, час, місце розгляду справи був повідомлений належним чином та завчасно, про що свідчить відповідне поштове повідомлення, яке знаходиться у матеріалах справи (а.с. 15), заяви, клопотання, відзив на позовну заяву від нього на адресу суду не надходили. До початку судового засідання від представника відповідача - адвоката Клубука О.П. надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, на обґрунтування якого він зазначив, що не має можливості з`явитися в судове засідання 13.01.2022 року через його зайнятість в іншому судовому провадженні у суді м. Львова. При цьому, його довіритель також не може прийти до суду через погане самопочуття (а.с. 18). За змістом статей 43, 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. На осіб, які беруть участь у справі, покладається загальний обов`язок - добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки. При цьому під добросовісністю необхідно розуміти таку реалізацію прав і виконання обов`язків, що передбачають користування правами за призначенням, здійснення обов`язків в межах, визначених законом, недопустимість посягання на права інших учасників цивільного процесу, заборона зловживати наданими правами. Відповідно до частини другої статті 233 ЦПК України суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку в разі неявки у судове засідання учасника справи щодо якого немає відомостей про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін або їх представників, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні за їх відсутності. Оскільки відповідач [PERSON] був належним чином були повідомлений про день, час, місце розгляду справи, жодних доказів на підтвердження поважності неявки в судове зсіданні суду не надав, свої доводи і міркування щодо позову мав можливість викласти у відзиві на позовну заяву, проте таким своїм процесуальним правом не скористався, суд вважає можливим розглянути справу за його відсутності, оскільки наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи. Також, суд вважає, що причини неявки в судове засідання представника відповідача - адвоката Клубука О.П. є неповажними, оскільки жодних доказів на підтвердження обставин, зазначених у його клопотанні про відкладення розгляду даної справи, суду надано не було. За таких обставин, суд вважає за необхідне відмовляє у задоволенні клопотання про відкладення судового засідання та вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності сторони відповідача. Статтею 280 ЦПК України закріплена можливість ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів, у разі належним чином повідомленого відповідача про дату, час та місце судового засідання. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 23.12.2013 року, який заочним рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 11.07.2018 року в цивільній справі № 161/3914/18 було розірвано (а.с. 6-8). Як вбачається з свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Відділом ДРАЦС реєстраційної служби Луцького МУЮ Волинської області, у сторін [INFO] народилася спільна дитина - донька [PERSON] (а.с. 9). Судом також встановлено, що після розірвання шлюбу сторони проживають окремо; малолітня [PERSON] , [INFO] проживає разом зі своєю матір`ю - позивачкою [PERSON] , в свою чергу відповідач [PERSON] проживає окремо. Зі змісту позовної заяви [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів слідує, що між сторонами не досягнуто згоди щодо участі відповідача в утриманні як малолітнього сина, у зв`язку з чим в останніх існує спір з даного приводу. Статтею 8 ЗУ «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Відповідно до положень Постанови № 3 Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», батьки зобов`язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Обов`язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним і не залежить від того, чи є батьки працездатними та чи є в них кошти, достатні для надання утримання, а лише враховуються судом при визначенні розміру стягуваних аліментів. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, що відповідає приписам ч. 3 ст. 181 СК України. Згідно ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є здоровим, працездатним, на обліку у лікарів не перебуває, будь-яких інших осіб на утриманні не має, його місце працевлаштування та розмір середньомісячного заробітку суду не відомі. У власності відповідача [PERSON] перебуває наступне нерухоме майно: причіп легковий ПГМФ 8302, 2009 р.в.; автомобіль AUDI A8, 1998 р.в.; автомобіль RENAULT Trafic, 2007 р.н. (а.с. 10). Доказів іншого стороною відповідача суду не надано. Малолітня [PERSON] , [INFO] , є здоровою, на обліку в лікарів не перебуває, самостійних доходів не має. Визначаючи розмір стягуваних аліментів, суд враховує матеріальне становище сторін та малолітніх дітей, реальну спроможність відповідача сплачувати аліменти на їх утримання. Частиною 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину, який не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Статтею 7 ЗУ «Про державний бюджет України на 2021 рік» визначено прожитковий мінімум для дитини відповідного віку, який для дітей віком від 6 до 18 років становить: з 1 грудня - 2618 гривень. Статтею 7 ЗУ «Про державний бюджет України на 2022 рік» визначено прожитковий мінімум для дитини відповідного віку, який для дітей віком від 6 до 18 років становить: з 1 січня - 2618 гривень, з 1 липня - 2744 гривні, з 1 грудня - 2833 гривні. Згідно до ч. 1, ч. 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Виходячи з вищенаведеного, засад розумності та справедливості, суд вважає, що [PERSON] довела обґрунтованість своїх вимог щодо стягнення з відповідача аліментів на утримання малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частки всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно та до досягнення дитиною повноліття. Суд вважає визначений розмір аліментів достатнім та справедливим. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. На підставі п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити дане рішення суду до негайного виконання у межах сплати платежу аліментів за один місяць. Згідно до ч. ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, повязані з розглядом справи у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Крім того, згідно положень ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Таким чином, з відповідача слід стягнути на користь держави судовий збір в розмірі 992 грн. 40 коп. На підставі ст.ст. 84, 180, 182, 183, 191 СК України,

Outcome: approved