Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-12 00:00:00

05 жовтня 2021 року до суду надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «ХАРКІВГАЗ ЗБУТ» до [PERSON] про стягнення заборгованості за послуги з газопостачання, в якій просить стягнути з відповідача суму основного боргу в розмірі 10674,07 грн, 3% річних 502,89 грн, інфляційні втрати 1269,24 грн. В обґрунтування позовної заяви зазначає, що на ім`я відповідача відкритий рахунок [NUMBER] адресою: [ADDRESS] , за яким відповідачу здійснюється газопостачання. Внаслідок систематичного нехтування відповідачем своїми обов`язками щодо повної та своєчасної оплати послуг з газопостачання утворилась заборгованість, яка за період з 01.03.2019 року по 31.08.2021 року складає 10674,07 грн та не погашена станом на момент подання позову до суду. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. У відповідності до ч.8 ст. 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Положеннями ст. 174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Відповідно до поштового повідомлення, копія ухвали про відкриття провадження у справі та копія позовної заяви разом з копіями доданих до неї документів, які направлялись за місцезнаходженням відповідача, відповідачем отримані. У відповідності до ст.ст. 174, 178 ЦПК України відповідач не скористався своїм правом та не направив суду відзив на позовну заяву, із викладенням заперечень проти неї. Клопотань від сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін не надходило. За даних обставин, суд вирішує справу за наявними матеріалами, що передбачено ч.8 ст. 178, ст. 181 ЦПК України. Суд, згідно вимогам ч. 4 ст. 223 та ст. ст. 280, 281 ЦПК України, вважає можливим провести заочний розгляд справи. Суд, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини, що виникли між сторонами. Відповідно до Закону України «Про ринок природного газу» з 01 липня 2015 року функції постачання та розподілу природного газу розділені. Оператором газотранспортної системи є суб`єкт господарювання, який здійснює діяльність із розподілу природного газу на користь третіх осіб (замовників). Постачальником природного газу є суб`єкт господарювання, який здійснює діяльність із постачання природного газу (ТОВ «ХАРКІВГАЗ ЗБУТ»). Відповідно до пункту 1 розділу 3 глави VI Кодексу ГРС споживачі, у тому числі побутові споживачі, для здійснення ними санкціонованого відбору природного газу з ГРМ та можливості забезпечення постачання їм природного газу їх постачальниками зобов`язані укласти договір розподілу природного газу з Оператором ГРМ, до газорозподільної системи якого в установленому законодавством порядку підключений їх об`єкт. Відповідно до пункту 3 глави 3 розділ VІ кодексу ГРС договір розподілу природного газу є публічним та укладається з урахуванням статей 633, 634,641,642 Цивільного кодексу України за формою Типового договору розподілу природного газу. Згідно з пунктом 4 глави 3 розділу VІ кодекс ГРС договір розподілу природного газу між Оператором ГРМ та споживачем укладається шляхом підписання заяви-приєднання споживача до умов договору розподілу природного газу, що відповідає Типовому договору розподілу природного газу, розміщеному на офіційному веб-сайті Регулятора та Оператора ГРМ та/або в друкованих виданнях, що публікуються на території його ліцензованої діяльності з розподілу газу, і не потребує двостороннього підписання сторонами письмової форми договору. Відповідно до пункту 1 розділу 2 «Правил постачання природного газу» підставою для постачання природного газу споживачу є: наявність у споживача, об`єкт якого підключений до газорозподільної системи, договору розподілу природного газу, укладеного в установленому порядку між споживачем та Оператором ГРМ, та присвоєння споживачу Оператором ГРМ персонального ЕІС -коду як суб`єкту ринку природного газу. Відповідно до пункту 4 глави 1 розділу 1 Кодексу ГРС договір розподілу природного газу правочин, укладений між оператором газорозподільної системи та споживачем (у тому числі побутовим споживачем) відповідно до вимог цього Кодексу, згідно з яким забезпечується фізична доставка природного газу, належного споживачу, та/або цілодобовий доступ об`єкта споживача до газорозподільної системи. ТОВ «ХАРКІВГАЗ ЗБУТ» надає послуги з постачання природного газу за адресою: [ADDRESS] за якою відкрито особовий рахунок № [NUMBER] на ім`я [PERSON] ( а.с.7). Як вбачається з довідки по особовому рахунку споживача [PERSON] особистий рахунок № [NUMBER] , відповідач є споживачем природного газу за адресою: [ADDRESS] . TOB «ХАРКІВГАЗ ЗБУТ» виконало свої зобов`язання та надало споживачу послуги з газопостачання відповідно до договору, однак, споживач систематично порушував зобов`язання, щодо своєчасної та повної сплати за надані послуги з газопостачання, що в результаті призвело до заборгованості за вказані послуги, яка за період з 01.03.2019 року по 31.08.2021 року склала 10674,07 грн. Разом із тим відповідно до статей 525,526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. До того ж відповідно до частини 2статті 625 ЦК України, визначено обов`язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. За приписами статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Відповідно до частини 1 статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до пункту 24 Постанови ПВСУ 12.06.2009 N 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» зазначено, що при відмові позивача від позову суд лише перевіряє повноваження на такі дії його представника,якщо він бере участь у справі та висловив такий намір. У разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права,свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Відповідно до статей 525, 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми. Таким чином, відповідачу нараховано 3% річних 502,89 грн, інфляційні втрати 1269,24 грн. За таких обставин, суд дійшов висновку, що є всі підстави для задоволення позову. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог статті 141 ЦПК України, а саме судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в розмірі 2270 (дві тисячі двісті сімдесят) гривень 00 копійок. На підставі викладеного і

Outcome: approved