Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-10 00:00:00

У вересні 2021 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить усунути перешкоди у користуванні та розпорядженні майном, визнавши відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] . В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що на підставі договору купівлі-продажу їй належить однокімнатна квартира [ADDRESS] . В 2018 році в квартирі був зареєстрований відповідач [PERSON] , з яким вона перебувала у фактичних шлюбних відносинах. У жовтні 2020 року відповідач поїхав до Польщі у пошуках працевлаштування, з того часу вони не підтримують відносини. З 2020 року відповідач у квартирі не з`являється, комунальні послуги не сплачує, не переоформив реєстрацію за новим місцем мешкання. Факт того, що відповідач [PERSON] не проживає в квартирі підтверджується актом не проживання, складеним сусідами. Скарг або заяв про вчинення перешкод у проживанні за місцем реєстрації від відповідача [PERSON] до Харківського районного управління поліції №2 ГУНП в Харківській області з 01.10.2020 по теперішній час не надходило. З огляду на те, що відповідач зареєстрований у даній квартирі, їй складно сплачувати комунальні послуги, вартість яких постійно зростає. Збереження реєстрації місця мешкання відповідача у зазначеній квартирі позбавляє її можливості оформити соціальну допомогу субсидію, чим порушується її право на соціальну допомогу від держави. Оскільки відповідач не проживає в квартирі більш тривалий термін, ніж той, протягом якого за ним зберігається право користування житловим приміщенням в квартирі, власницею якої є вона, тому є всі підстави для визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням за місцем реєстрації. Посилаючись на ст.71,72 Житлового кодексу України, ст.41 Конституції України, ст.316, 319, 321, 379, 405 Цивільного Кодексу України, постанову Верховного Суду України №6-57 від 16.01.2012, просить позовні вимоги задовольнити. Ухвалою судді 18.10.2021 відкрито провадження по даній справі в порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 30.11.2021 підготовче провадження у справі закрито, справу призначено до судового засідання та задоволено клопотання позивача про виклик свідків. В судовому засіданні позивачка пояснила, що їй на підставі договору купівлі-продажу належить квартира [ADDRESS] . З відповідачем перебували у фактичних шлюбних відносинах, йому була потрібна реєстрація місця проживання, та він влітку 2018 році був зареєстрований в квартирі. За адресою місця реєстрації не проживав взагалі жодного дня, фактично проживав з нею за адресою: [ADDRESS] . У жовтні 2020 року відповідач поїхав до Польщі, там проживає з іншою жінкою, більше в Україну не повертався. Просив залишити за ним місце реєстрації. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлений належним чином через оголошення на офіційному веб-порталі Судової влади України відповідно до ч.10 ст.187 ЦПК України, та шляхом направлення судової повістки поштою за адресою реєстрації місця проживання, причини неявки суду не повідомив, відзив на позов суду не подав, тому на підставі ст.223 ЦПК України суд вважає за можливим розглянути справу за відсутності відповідача. Суд, вислухавши доводи позивача, покази свідків, дослідивши матеріали цивільної справи та наявні у справі докази, встановив наступні обставини. Судом встановлено, що позивачу на підставі договору купівлі-продажу від 05.04.2016, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Гібадуловою Л.А. належить однокімнатна квартира [ADDRESS] , зареєстровано у реєстрі за №1057 (а.с. 12-13). Право власності 05.04.2016 на зазначене нерухоме майно зареєстровано за [PERSON] , що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 05.04.2016 (а.с.16). Відповідно до довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб від 27.03.2021 [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] з 04.06.2018 (а.с.11). Із відповіді Харківського районного управління поліції №2 ГУ НП в Харківській області №120а/з/119-67/01 від 28.04.2021 вбачається, що згідно облікових даних, якими володіє Харківське районне управління поліції №2 ГУНП в Харківській області, заяв або повідомлень з приводу вчинення перешкод в проживанні за місцем реєстрації від відповідача [PERSON] за період з 01.10.2020 по теперішній час не надходило (а.с.10). Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що проживає по [ADDRESS] . З позивачем має дружні відносини, знайомі більше п`яти років. З [PERSON] була знайома. Він проживав з позивачкою за адресою: [ADDRESS] , десь вже біля півтори роки не проживає. Свідок пояснила, що відповідач в соцмережі Фейсбук писав, що він був в Чехії, потім в Польщі, викладає фото. На питання суду зазначила, що за адресою реєстрації відповідача у квартирі [ADDRESS] вона жодного разу не була. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що є сусідкою позивачки, проживає у квартирі [ADDRESS] . В їх будинку у квартирі 824 біля 5 років жив відповідач разом з позивачкою [PERSON] . У серпні 2020 року [PERSON] пішов, казав їй, що поїде до Польщі і не повернеться. За адресою місця реєстрації відповідача: [ADDRESS] свідок ніколи не була. Проте пояснила, що зі слів дівчини, що проживає у будинку [ADDRESS] знає, що у квартирі [ADDRESS] цього будинку [PERSON] не проживає. Назвати ім`я цієї дівчини свідок не змогла. Аналізуючи показання свідка [PERSON] суд у відповідності до ч.2 ст.90 ЦПК України зауважує, що такі показання не можуть бути визнані допустимими в частині показань про повідомлення дівчиною про непроживання відповідача [PERSON] за адресою місця проживання (якщо показання\~свідка ґрунтуються\~на повідомленнях\~інших осіб,\~то ці\~особи повинні\~бути також\~допитані.\~За відсутності\~можливості допитати\~особу,\~яка надала\~первинне повідомлення,\~показання з\~чужих слів\~не може\~бути допустимим\~доказом факту\~чи обставин,\~на доведення\~яких вони\~надані,\~якщо показання\~не підтверджується\~іншими доказами,\~визнаними допустимими\~згідно з\~правилами цього\~Кодексу). Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що є сином позивачки, проживає за адресою: [ADDRESS] , мав погані стосунки із відповідачем. Його мати позивач у справі - зареєструвала [PERSON] у 2017-2018 р.р. У 2020 році після конфлікту [PERSON] пішов. Сам свідок не буває у квартирі [ADDRESS] , проте повідомив, що у зазначеному будинку проживає його однокласник, якій повідомив, що [PERSON] там не проживає, про це кажуть і сусіди однокласника. У відповідності до ч.2 ст.90 ЦПК України суд вважає недопустимими показання свідка [PERSON] в частині показів однокласника та його сусідів щодо непроживання за місцем реєстрації відповідача [PERSON] за відсутності можливості допитати зазначених осіб. Акт про відсутність особи за реєстрацією місця проживання від 01.09.2021 суд не бере до уваги як недопустимий доказ (а.с.8). Також суд не бере до уваги надану позивачем копію паспорту для виїзду за кордон на ім`я відповідача [PERSON] з візами, оскільки такий доказ не є допустимим у розумінні ст.78 ЦПК України та не підтверджує обставину виїзду відповідача за кордон у жовтні 2020 року та відсутність відповідача на території України з жовтня 2020 року (а.с.17,19-23). Статтею 41\~Конституції України та ч.1 ст.\~319\~ЦК України визначено, що кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю на свій розсуд. Відповідно до\~ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно\~ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Статтею 321 ЦК України\~визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Положенням\~ст. 391 ЦК України, передбачено, що власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 2\~ст. 405 ЦК України\~член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно з положеннями\~статті 391 ЦК України\~власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. При цьому суд зазначає, що ст.71, 72 ЖК УРСР, на які посилається відповідач в обґрунтування своїх позовних вимог, не підлягають застосуванню до спірних правовідносин, оскільки стосуються користування житловими приміщеннями в будинках державного і громадського житлового фонду, до якого квартира, що належить позивачу [PERSON] , не відноситься. Водночас позивачем не доведено обставину непроживання відповідача за адресою зареєстрованого місця проживання: [ADDRESS] . Суду не надано достатніх доказів на підтвердження зазначеної обставини. Допитані у судовому засіданні свідки не були у квартирі, де зареєстрований відповідач, про непроживання за місцем реєстрації їм відомо лише з чужих слів. Так само не доведено належними, допустимими та достовірними доказами факт перебування відповідача з жовтня 2020 року за кордоном. Лист Харківського районного управління поліції №2 ГУ НП в Харківській області №120а/з/119-67/01 від 28.04.2021 про те, що заяв або повідомлень з приводу вчинення перешкод в проживанні за місцем реєстрації від відповідача [PERSON] за період з 01.10.2020 по теперішній час не надходило не може бути достатнім доказом непроживання відповідача за адресою місця проживання. Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з\~ч. 5,\~ч.\~6\~ ст.81\~ЦПК України\~докази подаються\~сторонами та\~іншими учасниками\~справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог у зв`язку із недоведеністю. Питання щодо судових витрат судом вирішується відповідно до положень ст.141\~ЦПК України та оскільки у позові відмовлено, судовий збір покладається на позивача.

Outcome: dismissed