Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-04 00:00:00

В серпні 2019 року позивач звернувся до суду з позовною заявою про захист прав споживачів, повернення незаконно отриманих коштів на підставі монопольного права, та просив постановити рішення, яким витребувати від відповідача документи, які засвідчують про його власність на газорозподільчу систему підключення його будинку до газопроводу середнього тиску та заборонити ТОВ «Дніпропетровськгаз Збут» втручатися в газорозподільчу систему, яка є його власністю, та відключати його будинок від газопостачання без рішення суду; витребувати у відповідача копію листа про переплату за газ у розмірі 4321,40 грн., засвідчену підписом головного бухгалтера та печаткою ТОВ «Дніпропетровськгаз Збут»; витребувати від відповідача копії звернень, запитів на інформацію з приводу протиправних дій щодо повернення незаконно отриманих коштів та акт про припинення газопостачання від 03.11.2015; зобов`язати відповідача ТОВ «Дніпропетровськгаз Збут» повернути на його особистий рахунок незаконно отримані кошти у розмірі 4321,63 грн. Позовні вимоги позивачем вмотивовано тим, що у 2015 році відповідач ТОВ «Дніпропетровськгаз Збут» незаконно відключило газопостачання від його будинку та користуючись своїм монопольним правом щодо підключення до газорозподільчих мереж отримало кошти за не надані послуги у розмірі 3267,66 грн. Також, позивач зазначає, що відповідачем протиправно отримано субсидію у травні 2018 року на суму 1053,97 грн. У зв`язку з цим, позивач продовж 2015-2019 років неодноразово звертався до відповідача з метою повернення незаконно отриманих коштів, зокрема, за не отриману ним послугу, проте, відповіді на його звернення не отримано, як і не отримав коштів. 17 жовтня 2019 року представником відповідача ТОВ «Дніпропетровськгаз Збут» надано до суду відзив, у якому просив відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що з 01.07.2015 р., внаслідок відокремлення функцій з постачання та розподілу природного газу, TOB «Дніпропетровськгаз збут», як газопостачальне підприємство, надає споживачам виключно послуги з постачання природного газу, тобто, забезпечує споживачів ресурсом природного газу, а AT «Дніпрогаз» (з 24.06.2019 р. - зміна найменування з Публічного акціонерного товариства «Дніпрогаз» на АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «ОПЕРАТОР ГАЗОРОЗПОДІЛЬНОЇ СИСТЕМИ «ДНІПРОГАЗ» (скорочене найменування -AT «Дніпрогаз»)) - виконує функції газорозподільного підприємства (Оператор ГРМ), зокрема, здійснення обліку газу, обмеження/припинення газопостачання та ін.Взаємовідносини між TOB «Дніпропетровськгаз збут» та громадянами (споживачами газу) регулюються «Правилами постачання природного газу», затвердженими Постановою Національної комісії (далі - НКРЕКП), що здійснює регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 року № 2496. TOB «Дніпропетровськгаз збут» надає послуги виключно з постачання природногогазу та не експлуатує газорозподільні мережі, відповідно - не здійснює припинення газопостачання. Виконання даних робіт належить до компетенції Оператора ГРМ,а тому, вимоги Позивача про витребування документів є необґрунтованою та безпідставною. З початком здійснення ліцензованої діяльності з постачання TOB «Дніпропетровськгаз Збут», розрахункові рахунки зі спеціальним режимом використання попереднього постачальника - AT «Дніпрогаз», на які споживачі здійснювали оплату, були закриті. З цього моменту заборгованість споживачів, що існувала на час надання послуг AT «Дніпрогаз», почала надходити на рахунки зі спеціальним режимом використання діючого постачальника - TOB «Дніпропетровськгаз збут», після чого, згідно укладеного договору доручення №16477/01/201695 від 03.08.2015 р., суми заборгованості фізичних осіб за постачання природного газу до 30 червня 2015 року, що надходили на рахунок діючого постачальника, перераховувались AT «Дніпрогаз» в рахунок погашення заборгованості, що не суперечить положенням чинного законодавства. Додатково представник зазначив, що нарахування оплати за послуги газопостачання за адресою Позивача здійснюються за даними Оператора ГРМ про об`єм спожитого природного газу відповідно до показань індивідуального приладу обліку газу та з урахуванням призначеної Управлінням праці та соціального захисту населення субсидії на відшкодування витрат за послуги з газопостачання (в межах затверджених норм споживання).Оператор ГРМ щомісяця передає TOB «Дніпропетровськгаз Збут» обсяги природного газу, для проведення розрахунків зі споживачем, які є обов`язковими для їх використання у взаємовідносинах між побутовим споживачем та його постачальником, на підставі яких Відповідач здійснює нарахування розміру сплати за спожиті побутовими споживачами обсяги природного газу за діючою ціною на природний газ. У зв`язку з тим, що АТ «Дніпрогаз» було надано інформацію про те, що на момент зміни постачальника, у позивача перед АТ «Дніпрогаз» обліковувалась заборгованість у розмірі 1823,31 грн., оплати в розмірі 205,84 грн. від 31.08.2015 р. та 2989,92 грн. від 30.11.2015 (з яких 1617,47 грн.) були зараховані в рахунок погашення заборгованості боргу перед попереднім постачальником відповідно до вищевказаного договору. Станом на 31.10.2019 р. заборгованість за послуги з постачання природного газу по особовому рахунку позивача складає 31 грн. 41 коп. Вимогами Положення про порядок призначення та надання населенню субсидій для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг, придбання скрапленого газу, твердого та рідкого пічного побутового палива, затвердженого постановою КМУ № 848 від 21.10.1995 р, (зі змінами та доповненнями) «Про спрощення порядку падання населенню субсидій для відшкодування витрат на оплату житлово- комунальних послуг, придбання скрапленого газу, твердого та рідкого пічного побутового палива» визначено, що громадяни, яким призначено субсидію для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг, зобов`язанні щомісячно сплачувати вартість фактично спожитої послуги з урахуванням розміру призначеної субсидії. Тобто, споживач зобов`язаний щомісячно сплачувати обов`язкову частку платежу по субсидії, а у разі використання об`єму природного газу понад затвердженої норми споживання, споживач повинен сплачувати за використаний природний газ в повному обсязі нарахувань за діючою ціною на природний газ. Постановою КМУ від 23.08.2016 р, № 534 «Про деякі питання надання субсидій для відшкодування витрат на оплату послуги з централізованого опалення (теплопостачання) та послуг з газо-, електропостачання для індивідуального опалення» встановлено порядок розрахунку та повернення до бюджету невикористаних сум субсидії для відшкодування витрат на оплату послуги з централізованого опалення (теплопостачання) та послуг з газо-, електропостачання для індивідуального опалення (зі змінами та доповненнями). Такий перерахунок проводиться щороку по закінченню опалювального періоду. Так, по особовому рахунку [PERSON] було проведено такий перерахунок за опалювальний період: - 2015-2016 pp. на суму 1531,36 грн.; - 2016-2017 pp. на суму 1053,97 грн. Представник відповідача зазначив, що нарахування, інформування та надання консультації щодо призначеної субсидії покладене на органи соціального захисту. А тому, твердження Позивача з приводу того, що «... TOB «ДніпропетровськгазЗбут» було протиправно «вкрадено субсидії...» є не обґрунтованим, хибним та нічим не підтвердженим. Також, представник відповідача у відзиві зауважив, що позивачу неодноразово надавались відповіді на питання, викладені у зверненнях до TOB «Дніпропетровськгаз Збут» та запрошувався на проведення звіряння розрахунків за послуги з газопостачання помісячно, починаючи з початку господарської діяльності Відповідача. Проте, позивач не скористався своїм правом, визначеним пп.6, п. 21 розділу ІІІ Правил, яким визначено, що побутовий споживач має право на проведення звіряння розрахунків з підписанням відповідного акта; безоплатне отримання інформації про обсяги та інші показання власного споживання природного газу. Позивач та його представник у судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, про причини неявки суду не повідомили. Представник відповідача АТ «Дніпрогаз» в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, про що у справі містяться відповідні докази. Суд, перевіривши матеріали справи та дослідивши надані докази, приходить до наступного висновку. Статтею 3 Конституції України передбачається, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Статтею 55 Конституції України закріплено, що громадяни мають право на судовий захист від протиправних посягань. Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що ТОВ «Дніпропетровськ газ» з 01.07.2015 здійснює господарську діяльність з постачання природного газу на території Дніпропетровської області. На ТОВ «Дніпропетровськгаз Збут» покладено спеціальні обов`язки щодо постачання природного газу населенню Дніпропетровської області згідно Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу. З матеріалів справи вбачається, що відповідач є споживачем послуг з постачання природного газу, які надаються ТОВ «Дніпропетровськгаз Збут» за адресою: [ADDRESS] та на його ім`я відкрито особовий рахунок [NUMBER] . Відносини, які виникають між постачальниками та споживачами природного газу, з урахуванням їх взаємовідносин з операторами газорозподільної системи регулюються Правилами постачання природного газу, затвердженими постановою НКРЕКП № 2496 від 30.09.2015 та зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 06.11.2015 за № 1382/27827. Згідно акту про припинення газопостачання, представниками ПАТ «Дніпрогаз» споживачу «Благуті» за адресою: вул.Сонячна 41-43, особовий рахунок [NUMBER] , встановлено скоби на вводе С24086236 (а.с.42). Відповідно до ч.ч.1,3,4 ст.12 Закону України «Про ринок природного газу», постачання природного газу здійснюється відповідно до договору, за яким постачальник зобов`язується поставити споживачеві природний газ належної якості та кількості у порядку, передбаченому договором, а споживач зобов`язується оплатити вартість прийнятого природного газу в розмірі, строки та порядку, передбачених договором. Постачання природного газу побутовим споживачам здійснюється на підставі типового договору, що затверджується Регулятором та оприлюднюється в установленому порядку. Відповідно до п.1.3 типового договору постачання природного газу побутовим споживачам цей договір є договором приєднання, який укладається з урахуванням вимог ст.ст.633,634,641,642 ЦК України на невизначений строк у порядку, передбаченому Правилами постачання. Фактом укладення цього Договору є включення Постачальником Споживача до свого Реєстру споживачів постачальника на інформаційній платформі оператора газотранспортної системи на підставі заяви-приєднання, поданої Споживачем в установленому законодавством порядку. Враховуючи беззаперечний факт користування позивачем послуг з постачання природного газу через приєднану мережу ТОВ «Дніпропетровськгаз Збут», суд констатує наявність між сторонами по справі договірних правовідносин щодо постачання природного газу згідно вимог чинного законодавства. Згідно пункту 22 розділу ІІ Правил постачання природного газу, затвердженими постановою НКРЕКП від 30.09.2015 року № 2496 побутовий споживач зобов`язаний забезпечувати своєчасну та повну оплату вартості природного газу згідно з умовами договору. Пунктом 2.1 типового договору передбачено, що постачальник зобов`язується постачати природний газ споживачу в необхідних для споживача об`ємах (обсягах), а споживач зобов`язується своєчасно сплачувати постачальнику вартість природного газу у розмірі, строки та порядку, що визначені цим Договором, що є загальнодоступною інформацією. Позивач не надав суду належних, допустимих доказів в обґрунтування позовних вимог. Підстави для звільнення від доказування позивача, передбачені ст. 82 ЦПК України, у цій справі відсутні. Також, судовим розглядом, досліджуваними судом доказами та фактичними обставинами справи не доведено, що саме ТОВ «Дніпропетровськгаз Збут» було здійснено незаконне припинення газопостачання до будинку позивача, не надано об`єктивних відповідей за результатами розгляду звернень позивача та стосовно незаконного отримання коштів у розмірі 4321,63 грн. Таким чином, суд прийшов до висновку, що вимоги [PERSON] є безпідставними, необґрунтованим, та не підтвердженими належними і допустимими доказами в розумінні ст. 79-83 ЦПК України. Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд. Згідно абз. 10 п. 9 рішення Конституційного Суду України від 30.01.2003 року №3-рп/2003 правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Частиною 1 ст. 15 ЦК України, визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ст. 16 ЦК України, звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав. Така правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 16.09.2015 року №21-1465а15. У рішенні Європейського суду з прав людини від 09.12.1994 року по справі «РуїзТоріха проти Іспанії» Суд вказав, що згідно з його установленою практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтованості рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Відповідно до ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до положень статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до ст. 263 ЦПК України, законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Суд, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, надавши оцінку поданим сторонами доказам, з урахуванням встановлених обставин, дійшов висновку про те, що позовні вимоги [PERSON] не підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов`язані з порушенням їх прав. Реалізацію споживачем права на судовий захист, складовою якого є наявність пільг щодо сплати судового збору, регулює стаття 22 Закону України «Про захист прав споживачів». Водночас норма статті 5 Закону України «Про судовий збір» не містить вичерпного переліку пільг щодо сплати судового збору. Тому сама по собі відсутність такої категорії осіб у встановленому в зазначеній нормі переліку осіб, які мають пільги щодо сплати судового збору, не може означати, що споживачі такої пільги не мають, оскільки вона встановлена спеціальним Законом, який гарантує реалізацію та захист їх прав. Позивач звернувся до суду з вимогами про захист прав споживачів, тому відповідно до закону є таким що звільнений від сплати судового збору. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України у разі відмови позивачу у задоволенні позовних вимог, останній не має права на компенсацію за рахунок відповідача будь-яких судових витрат, пов`язаних із розглядом цієї справи.

Outcome: dismissed