Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-19 00:00:00

17 травня 2021 року позивач звернулася до Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області з вищевказаним позовом посилаючись на наступні обставини. Вона 01 березня 2013 року зареєструвала шлюб з відповідачем по справі [PERSON] , про що в книзі реєстрації актів цивільного стану було зроблено запис № 44 та видано свідоцтво серії [NUMBER] . [INFO] у них народилася донька, [PERSON] , про що в книзі реєстрації актів про народження зроблено актовий запис № 533 та видано свідоцтво серія [NUMBER] . Подружні стосунки з Відповідачем не склалися. Ще з січня 2015 року шлюбні стосунки були припинені та відповідач пішов із сім`ї, залишив місце проживання. Відповідач ніколи не цікавився донькою та її розвитком, не займався її матеріальним забезпеченням. Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 17 вересня 2014 року за її позовною заявою з 09 вересня 2014 року з відповідача було стягнуто аліменти на утримання доньки [PERSON] . До грудня 2016 року з його заробітної плати примусово стягувались аліменти, а далі відповідачем рішення суду повністю ігнорується. Від сплати елементів він злісно ухиляється. На виконання рішенням суду, органами виконавчої служби було відкрито виконавче провадження. Відповідно до довідки Нікопольського міжрайонного відділу державної виконавчої служби Південно - Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції станом на 16.02.2021 року заборгованість зі сплати аліментів на утримання неповнолітньої [PERSON] складає 105 767 грн.93 коп. Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 06 листопада 2015 року між нею та відповідачем шлюб було розірвано. Відповідно до п.2 ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. З січня 2015 року відповідач не спілкується з донькою взагалі, не навідує її, не цікавиться її життям, здоров`ям, розвитком, інтересами, не піклується про її фізичний і духовний розвиток, тобто не дбає про її нормальне самоусвідомлення, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей, а з грудня 2016 року він не надає ніякої матеріальної допомоги на утримання дитини, так як це встановлено ч.1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства». Донька, [PERSON] , не отримує від батька жодного привітання з днем народження,жодного подарунку чи іграшки. Відповідач по справі ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини, не цікавився життям, не відвідував і не відвідує її вдома, в дитячому дошкільному та загальноосвітньому навчальному закладі, що підтверджується відповідними довідками. На підставі вищевикладеного просить суд позбавити [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно [PERSON] , [INFO] . Позивач надала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позов підтримує в повному обсязі (а.с.45). Відповідач надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, вказав, що позов визнає в повному обсязі та надає згоду на позбавлення його батьківських прав по відношенню до [PERSON] , [INFO] (а.с.43) Згідно ч.3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Враховуючи викладене, те, що позивач, згідно поданої заяви, на позовних вимогах наполягає, а відповідач, згідно поданої заяви, позов визнає, суд вважає за можливе ухвалити рішення у підготовчому засіданні. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов на підставі ст.ст. 150,157,164-166 СК України, Конвенції про права дитини (20.11.1989 року), ратифікованою Постановою ВР № 789-XII від 27.02.1991 року, Закону України «Про охорону дитинства», підлягає задоволенню. Судом встановлено наступне. 01.03.2013 року сторони уклали шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб Серії [NUMBER] (а.с.5 - копія свідоцтва). 06.11.2015 року шлюб розірвано (а.с. 12). [PERSON] , народилася [INFO] у свідоцтві про народження якої батьком дитини записаний [PERSON] , матір`ю - [PERSON] (а.с.4 - копія свідоцтва про народження серії [NUMBER] ). Згідно Довідки № 1166 про реєстрацію місця проживання особи (а.с.13), [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . Статтею 12 Закону України "Про охорону дитинства" передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ч.1 ст.18 Конвенції про права дитини (20.11.1989 року), ратифікованою Постановою ВР № 789-XII від 27.02.1991 року, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Як вбачається з матеріалів справи відповідач має заборгованість по сплаті аліментів на утримання малолітньої доньки - [PERSON] , [INFO] станом на 16.02.2021 року у розмірі 105 767 грн. 93 коп (а.с.10-11). Відповідно до ч.2 ст. 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, його фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно ч.2 ст. 157 Сімейного кодексу України, той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Згідно п.2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх зобов`язань по вихованню дитини. Відповідно до п.п.15,16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Судом було встановлено, що [PERSON] з дитиною не спілкується, її вихованням не займається, не цікавиться успіхами та життям дитини, не намагається дбати про її потреби. Батько не цікавиться її внутрішнім станом, не створює умов для належного розвитку дитини. Відповідач не заперечує проти позбавлення його батьківських прав щодо його малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] . Згідно поданої відповідачем заяви до суду (а.с.39), проти позову щодо позбавлення його батьківських прав не заперечує, позов визнав. Інтереси дітей захищаються передусім не лише національним законодавством, але й нормами міжнародного права. Так, згідно з положеннями ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року (ратифікована Україною 27.02.1991 року, дата набуття чинності для України 27.09.1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, а також на положення ч.8 ст.7 Сімейного Кодексу України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Суд вважає, що відповідач свідомо нехтує своїми обов`язками, ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Поважних причин щодо неможливості [PERSON] виконувати свої обов`язки по вихованню дитини судом не встановлено. Беручи до уваги викладене, те, що відповідач самоусунувся від виховання доньки, а його відношення до своїх батьківських обов`язків виключає участь у житті малолітньої дитини, те, що він свідомо та добровільно відмовився від виконання покладених на нього обов`язків по вихованню дитини та не заперечує проти позбавлення його батьківських прав щодо його малолітньої доньки [PERSON] , суд вважає за можливе позов задовольнити, позбавити відповідача батьківських прав відносно малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] .

Outcome: approved