Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-16 00:00:00

У липні 2021 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом до відповідача, в якому просить визнати його (позивача) добросовісним набувачем вантажного автомобіля MAN 19.414 (сідловий тягач), 2000 року випуску, кузов (шасі) № [NUMBER] , [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] . В обґрунтування позову зазначає, що на підставі укладеного 16.06.2018 року у Територіальному сервісному центрі №7141 РСЦ МВС України в Черкаській області договору купівлі-продажу транспортного засобу, придбав у [PERSON] транспортний засіб MAN 19.414 (сідловий тягач), 2000 року випуску, кузов (шасі) № [NUMBER] , [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] . Під час правочину автомобіль обтяжений не був. В квітні 2021 року йому стало відомо про обтяження його майна, зареєстрованого 14.06.2019 року реєстратором ДП «Національні інформаційні системи» філії м. Києва та Київської області за зверненням Національного банку України. Зазначене обтяження порушує його права, як власника транспортного засобу. Як власник він звернувся до Національного банку України з пропозицією зняття обтяження з його автомобіля. Однак відповіді по суті не отримав. В зв`язку з чим звернувся до суду із даним позовом. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 09.07.2021 року відкрито провадження у справі та вирішено розглянути її за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Запропоновано відповідачу не пізніше п`ятиденного строку подати заяву із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, роз`яснено відповідачу, що він має право не пізніше п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали про відкриття провадження, копії позовної заяви та додатків до неї, до початку розгляду справи по суті надіслати відзив на позовну заяву. 13.09.2021 року Національний банк України надіслав відзив на позов, в якому вимоги позивача заперечує з підстав, викладених у відзиві. В подальшому сторони надіслали до суду відповідь на відзив та заперечення на відповідь, із викладеними у них позиціями відносно позову. Третя особа своїх пояснень суду не надала. За ч. 1, 4 ст. 174 ЦПК України при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Дослідивши матеріали справи, встановивши фактичні обставини справи та характер спірних правовідносин, об`єктивно оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. За ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч. 1 ст. 4 ЦПК України). Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України). За ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що 16.06.2018 року [PERSON] отримав свідоцтво про реєстрацію автомобіля MAN 19.414 (сідловий тягач), 2000 року випуску, кузов (шасі) № [NUMBER] , [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] (а.с. 12), на підставі договору купівлі-продажу №3886 укладеного в ТОВ «Логістик-Транс Сервіс» 24.02.2018 року, продавець [PERSON] 14.06.2019 року на вказаний автомобіль зареєстроване обтяження на підставі заяви Національного банку України від 13.06.2019 року. Як зазначає відповідач у відзиві, на момент придбання позивачем спірного автомобіля, відносно нього діяло обтяження від 04.11.2008 року. Заставодержателем був Акціонерний комерційний банк «Східно-європейський банк», який у 2013 році відступив свої права вимоги Національному банку України. Відповідач зазначає, що обтяження на спірне рухоме майно діяло з 04.11.2008 по 04.11.2013 р.р. і з 04.11.2013 по 30.05.2018 р.р. Боржник - ТОВ «Маркет-1». Відповідно до ст. 1 Закону України «Про заставу» застава - це спосіб забезпечення зобов`язань, якщо інше не встановлено законом. В силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобов`язання або в інших випадках, встановлених законом, одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами. Застава виникає на підставі договору, закону або рішення суду. За ст. 3 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» обтяженням є право обтяжувача на рухоме майно боржника або обмеження права боржника чи обтяжувача на рухоме майно, що виникає на підставі закону, договору, рішення суду або з інших дій фізичних і юридичних осіб, з якими закон пов`язує виникнення прав і обов`язків щодо рухомого майна. Відповідно до обтяження в обтяжувача і боржника виникають права і обов`язки, встановлені законом та/або договором. У випадках, встановлених законом, права і обов`язки, пов`язані з обтяженням, виникають у третіх осіб. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 44 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» записи до Державного реєстру вносяться держателем або реєстраторами Державного реєстру протягом робочого дня, в який подано заяву обтяжувача. Моментом реєстрації обтяження є день, година та хвилина внесення відповідного запису до Державного реєстру, а моментом припинення реєстрації обтяження є день, година та хвилина реєстрації в Державному реєстрі відомостей про припинення обтяження. Записи зберігаються в Державному реєстрі протягом п`яти років з моменту їх внесення. Обтяжувач має право в будь-який час подати заяву про припинення обтяження і подальше виключення запису або про продовження строку дії реєстрації на не більш як п`ятирічний строк. З матеріалів справи вбачається, що обтяження вантажного автомобіля MAN 19.414 (сідловий тягач), 2000 року випуску, кузов (шасі) № [NUMBER] , [NUMBER] діяло з 04.11.2008 по 04.11.2013 р.р. та з 04.11.2013 по 30.05.2018 р.р. на підставі заяв заставодержателя - АКБ «Східно-європейський банк». Право вимоги за договором застави вказаного автомобіля 19.12.2013 року перейшло до Національного банку України (новий кредитор/заставодержатель). Після закінчення строку дії обтяження (30.05.2018) новий кредитор - Національний банк України, не подав заяву про реєстрацію обтяження спірного автомобіля. Згідно п. 8 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07.09.1998 р. № 1388 (далі - Порядок №1388) документами, що підтверджують правомірність придбання транспортних засобів, їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, є оформлені в установленому порядку: укладені та оформлені безпосередньо в сервісних центрах МВС у присутності адміністраторів таких органів договори купівлі-продажу (міни, поставки), дарування транспортних засобів, а також інші договори, на підставі яких здійснюється набуття права власності на транспортний засіб; договір комісії між власником транспортного засобу і суб`єктом господарювання, який за таким договором є комісіонером, та договір купівлі-продажу транспортного засобу, за яким продавцем є такий суб`єкт господарювання, які підписані від імені суб`єкта господарювання уповноваженою особою, - у разі продажу транспортних засобів суб`єктами господарювання, що здійснюють оптову та/або роздрібну торгівлю транспортними засобами на підставі договору комісії, укладеного з власником транспортного засобу. За п. 16 Порядку №1388 на зареєстровані в уповноважених органах МВС транспортні засоби видаються свідоцтва про реєстрацію, а також номерні знаки (крім тимчасово ввезених на митну територію України транспортних засобів особистого користування), що відповідають вимогам, установленим МВС: два номерні знаки - на автотранспорт, один - на мототранспорт, мопед, причіп та напівпричіп, дозволи на встановлення на транспортних засобах спеціальних світлових і (або) звукових сигнальних пристроїв. У свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу ідентифікаційний номер двигуна не зазначається. Матеріалами справи підтверджено, що 24.02.2018 р. між [PERSON] та ТОВ «Логістик-Транс Сервіс», яке діяло на підставі договору комісії №3886 від 24.02.2018 р., укладеного між товариством та [PERSON] , укладено договір купівлі-продажу автомобіля MAN 19.414 (сідловий тягач), 2000 року випуску, кузов (шасі) № [NUMBER] , [NUMBER] . Державну реєстрацію (перереєстрацію) вказаного автомобіля здійснено 16.06.2018 року. Термін дії обтяження вказаного автомобіля закінчився 30.05.2018 року і поновлено не було. З наведеного слід дійти, що в момент державної реєстрації автомобіля MAN за [PERSON] , спірне майно не перебувало під обтяженням. Між позивачем та відповідачем відсутні будь-які договірні відносини. За ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. Згідно зі ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Як видно, позивач став власником спірного майна на підставі правочину, в момент коли обтяження на це майно припинило свою дію. Суд не приймає до уваги твердження відповідача, що спірне майно є забезпеченням кредитного договору, укладеного 03.11.2008 року між позичальником ТОВ «Маркет-1» та кредитором АКБ «СЕБ», в подальшому права кредитора перейшли до Національного банку України, оскільки позивач не є стороною вказаного кредитного договору. Оскільки дія обтяження автомобіля MAN 19.414 (сідловий тягач), 2000 року випуску, кузов (шасі) № [NUMBER] , [NUMBER] скінчилась 30.05.2018 року та не була поновлена у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна, позивач правомірно зареєстрував майно на своє ім`я. До того ж останній не зобов`язаний володіти такою інформацією, як наявність обтяження майна. За Порядком №1388, перед відчуженням автомобіля (або іншого транспортного засобу), останній проходить перевірку органами МВС, після проведення якої новому власнику видається свідоцтво про реєстрацію. Отже, якщо майно не обтяжене, воно є вільним, а тому може бути відчужене. В рішенні ЄСПЛ від 29 січня 2015 року по справі «Столярова проти Росії» (№215711/ 13, § 49), суд зазначив про те, що відповідальність за наслідки будь-якої помилки, допущеної державним органом, має нести держава, і помилки не повинні виправлятися за рахунок відповідної особи. Європейський Суд вважає, що судове рішення про виправлення упущення з боку муніципальних і регіональних влад за рахунок заявника накладає на нього надмірний тягар. Положеннями ст. 1 Протоколу 1 до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод передбачено, що кожна фізична або юридична особа мас право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Суд, оцінюючи належність, допустимість та достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог. Розподіл судових витрат між сторонами, регулюється ст. 141 ЦПК України. Зокрема: судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного та

Outcome: approved