Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-17 00:00:00

У липні 2021 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою про відшкодування моральної та матеріальної шкоди, в якій вона просить стягнути з [PERSON] на її користь матеріальну та моральну шкоду, що була завдана кримінальним правопорушенням, передбаченим ч.1 ст. 125 КК України.. Свої вимоги мотивувала тим, що вироком Роздільнянського районного суду від 25.11.2020 року [PERSON] було визнано винним у вчинені кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч.1 ст. 125 КК України по факту її побиття 28.08.2020 року. Під час розгляду кримінального провадження вона цивільного позову не заявляла. Після нанесення їй тілесних ушкоджень вона звернулася до лікарні та перебувала на стаціонарному лікуванні з 16 по 18 вересня 2020 року, де проходила лікування та несла витрати на лікування, сума яких складає 794,34грн, що підтверджується відповідними квитанціями. Крім цього, позивач вказувала, що їй завдана моральна шкода, яка виразилась в негативних емоціях та стресі, які вона зазнала внаслідок її побиття; вона пережила душевні потрясіння та на даний час відчуває стійкий душевний дискомфорт; перебуває в постійному стресі, адже боїться за своє життя; в неї наявні негативні переживання та спогади, емоційна напруга, нервозність, почуття образи та побоювання щодо майбутнього психологічного стану здоров`я. Отже, позивач вважає, що крім майнової шкоди відповідач повинен відшкодувати їй моральну шкоду, яку вона оцінює у 10000,00 грн. Згідно з автоматизованою системою документообігу суду при розподілі справ між суддями для розподілу вказана справа 15.07.2021 року була розподілена в провадження судді Іванової О.В. Ухвалою судді Роздільнянського районного суду Одеської області від 28.07.2021 року відкрито провадження по даній справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Роздільнянського районного суду від 13.12.2021 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити, надавши по суті справи пояснення аналогічного змісту позовних вимог, зазначивши, що вона також понесла і інші матеріальні витрати на суму 2396,56грн., які також просила стягнути з відповідача, при цьому будь-яких змін позовних вимог не заявляла. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заперечував проти позовних вимог [PERSON] та просив в їх задоволенні відмовити, надавши пояснення по справі, у відповідності до яких визнав факт свого засудження за побиття [PERSON] . Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що вироком Роздільнянського районного суду від 25.11.2020 року [PERSON] було визнано винним у вчинені кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч.1 ст. 125 КК України по факту побиття 28.08.2020 року [PERSON] , вирок набрав законної сили. Вказаним вироком суду встановлено, що 28.08.2020 року близько 01год.30 хв. [PERSON] разом зі своєю співмешканкою [PERSON] знаходились в квартирі [ADDRESS] та розпивали спиртні напої. В 01 год 45 хв. на грунті раптово виниклих неприязнених стосунків [PERSON] наніс біля 10-12 ударів [PERSON] в область обличчя, скроні голови та по правій частині живота , чим заподіяв останній тілесні ушкодження у вигляді саден та численних синців обличчя та забиття м`яких тканин лівої скроневої ділянки волосистої частини голови , двох саден на правій бічній поверхні живота , які не є небезпечними для життя , мають незначні скороминущі наслідки тривалістю не більше 6 - діб і за критерієм згідно п.2.3.5 « Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень 1995 року «відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень. Під час розгляду кримінального провадження цивільний позов не заявлявся. Окрім того, під час розгляду справи в судовому засіданні досліджувалися матеріали кримінального провадження № 511/2112/20 за обвинуваченням [PERSON] за ч. 1 ст. 125 КК України та оригінали всіх доданих до позову документів, які знайшли своє підтвердження під час судового розгляду та відповідають копіям. Преюдиційні факти - це факти, встановлені судовими рішеннями, що набрали законної сили і не підлягають доведенню в іншій справі. Відповідно до ч.6 ст.82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Згідно до п.7 постанови Пленуму Верховного Суду України №14від 18.12.2009 «Про судове рішення у цивільній справі», при розгляді справи про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок, що набрав законної сили, або постанову суду у справі про адміністративне правопорушення, цей вирок або постанова обов`язкові для суду лише з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Тому, розглядаючи позов, який випливає з кримінальної справи чи зі справи про адміністративне правопорушення, суд не вправі обговорювати вину відповідача, а може вирішувати питання лише про розмір відшкодування. Інші прийняті в рамках кримінальної справи чи справи про адміністративне правопорушення постанови оцінюються судом згідно з положеннями статті 212 ЦПК. На підтвердження висновку суду щодо розміру відшкодування збитків у рішенні, крім посилання на вирок у кримінальній справі чи постанову у справі про адміністративне правопорушення, необхідно також зазначати докази, подані сторонами при розгляді цивільної справи (наприклад, врахування матеріального становища відповідача або вини потерпілого). Оскільки обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ лише в тому разі, коли в них беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, чи їх правонаступники (частина третя статті 61 ЦПК), то в інших випадках - ці обставини встановлюються на загальних підставах. Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд. Таким чином, суд вважає доведеним та таким, що не підлягає доказуванню факт вини відповідача у вчиненні кримінального правопорушення, яке мало місце 28.08.2020 року, під час якого було були спричинені тілесні ушкодження позивачу. Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках, встановлених законом. Відповідальність, що настає в разі завдання будь-кому протиправної шкоди, коли заподіювач не перебуває в договірних відносинах із потерпілим, є деліктною (позадоговірною) відповідальністю. За деліктним зобов`язанням правопорушник зобов`язаний у повному обсязі відшкодувати завдану шкоду, а інша сторона має право вимагати від заподіювача виконання цього зобов`язання. Деліктна відповідальність є наслідком порушення загального правила - не завдавати шкоди іншому, тобто абсолютного права особи, а наслідком реалізації деліктної відповідальності є відновлення первинного стану потерпілого. Такі зобов`язання мають абсолютний характер і спрямовані на забезпечення найбільш повного відновлення цих прав за рахунок заподіювача шкоди. Згідно до ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. За загальним правилом підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди. Аналогічна правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 24.06.2020 року в справі №455/1076/16-ц (провадження №61/48155св18). Згідно з частиною першою статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала за наявності її вини. Відповідно до частини другої статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Позивачем у зв`язку з лікуванням понесені матеріальні витрати на суму 794,34грн, які підтверджені наявними квитанціями, тому суд вважає в цій частині позовні вимоги слід задовольнити у повному обсязі. Разом з цим, позивачем вже після закриття підготовчого засідання, під час розгляду справи по суті були додатково надані квитанції про понесені нею витрати в сумі 2396,56грн у зв`язку з лікуванням. У зв`язку з вказаним, суд вважає, що надання будь-яких доказів в тому числі зі збільшенням позовних вимог (без відповідної заяви про уточнення позовних вимог) після закінчення підготовчого провадження діючим процесуальним законодавством не передбачено, а по друге вказані витрати взагалі не мають відношення до відшкодування шкоди спричиненої злочином, оскільки події по кримінальному провадженню відбувалися 28.08.2020р., а квитанції всі датовані 10.01.2022р. та в них в тому числі зазначені медичні препарати (кетгут), які не співвідносяться з отриманими [PERSON] тілесними ушкодженнями, тому вказані докази суд до уваги не приймає та не розглядає їх як збільшення позовних вимог. Отже, судом встановлено, що внаслідок вчиненого [PERSON] злочину - нанесення легких тілесних ушкоджень [PERSON] завдана моральна шкода, яку повинен відшкодувати заподіювач шкоди [PERSON] .. Мотивуючи свої висновки щодо розміру відшкодування завданої моральної шкоди, суд бере до уваги, що відшкодування шкоди в цивільному законодавстві - це інститут, який забезпечує реакцію суспільства на порушення норм права та виконує відновлювальну функцію, спрямовану на приведення морально-психологічного стану потерпілої до стану, що існував до правопорушення. Вимогу про стягнення моральної шкоди, позивач обґрунтовує тим, що така шкода завдана їй внаслідок вчинення кримінального правопорушення, полягає у моральних стражданнях, щоденним негативними переживаннями та спогадами, важкості виконання повсякденних обов`язків тощо. Відповідно роз`яснень, що містяться у п. 9,10 Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" № 4 від 31.03.1995р. розмір відшкодування , моральної (немайнової) шкоди визначається залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних психічних ( тощо) яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Враховуючи нематеріальність моральних страждань, відсутність чітких критеріїв майнового виразу душевного болю, з урахуванням принципів розумності та справедливості, суд вважає, що позивачці завдана моральна шкода, яка полягає у втраті душевного спокою, перебуванні у постійному стані стресу, що має триваючий характер. Визначаючи суму грошового відшкодування моральної шкоди, суд враховує, що протиправні дії відповідача призвели до наслідків у вигляді Відтак, позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди слід задовольнити частково, стягнувши з відповідача 1500 грн. Суд зазначає, що з урахування вчинення злочину під час сумісного вживання алкогольних напоїв колишнім цивільним подружжям та глибини страждань позивачки, приймаючи до уваги, що наслідки вчиненого відповідачем злочину мають зворотній характер, такий розмір моральної шкоди буде достатнім з урахуваннях вимог розумності та справедливості. Стосовно розподілу судових витрат, суд зазначає, що в даному випадку ціна позову визначається сумою грошових коштів, оскільки позов підлягає грошовій оцінці та вимога про відшкодування моральної шкоди є майновою вимогою, оскільки позивачка визначила її у грошовому вимірі. Аналогічна правова позиція викладена в Постанові Верховного суду у складі колегії суддів першої судової палати Касаційного цивільного суду від 28.11.2018 року в справі №761/11472/15-ц (провадження №61-23674св18). Відповідно до Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 № 3674-VI, за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана: фізичною особою або фізичною особою - підприємцем, ставка судового збору складає - 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. З огляду на вищенаведене, суд вважає необхідним стягнути з відповідача судовий збір в розмірі 1816,00 грн. На підставі та

Outcome: partial