Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-19 00:00:00

І. Стислий виклад позицій сторін: адвокат Оржеховська А.О., яка діє в інтересах [PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому просить: - розірвати шлюб між [PERSON] та [PERSON] , який зареєстрований 26.06.2018 Долинським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Івано - Франківській області, актовий запис №85; - стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] та неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/2 частки всіх видів заробітку щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, починаючи з 01.01.2021 і до досягнення ними повноліття; - рішення про стягнення аліментів допустити до негайного виконання в межах суми платежу за один місяць; - стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] судовий збір в розмірі 908 грн. Позовні вимоги мотивує тим, що між сторонами по справі 07.03.2014 було укладено шлюб, який 04.12.2017 рішенням Долинського районного суду Івано - Франківської області розірвано. 26.06.2018 сторони повторно уклали шлюб, який зареєстрований Долинським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Івано - Франківській області, актовий запис №85. Після повторно укладеного шлюбу відносини між ними одразу погіршилися, що призвело до їх фактичного припинення. Вони перестали проживати разом, відповідач переїхав до себе - у с. Явче Рогатинського району Івано - Франківської області. Кожен з них має протилежні погляди на шлюб та сім`ю. Відповідач постійно нехтує сімейними цінностями, такими як: повага до дружини, піклування про створення в сім`ї доброзичливої сприятливої морально-психологічної атмосфери. З ініціативи останнього між ними постійно виникають сварки, свідком яких нерідко стають їхні діти, що негативно впливає на їх психічний стан. Під час таких сварок з боку відповідача траплялись факти застосування фізичної сили до позивачки, про що нею було повідомлено органи поліції. Крім того, відповідач самоусунувся від обов`язку утримувати своїх дітей, жодних коштів позивачці на їх утримання не надає, а навпаки зловживає азартними іграми, програючи великі суми коштів. Позивачка вважає, що шлюб між ними на даний час носить формальний характер і кожен з них живе своїм життям. Постійні сварки і суперечки негативно впливають на моральний та емоційний стан позивачки та дітей. У зв`язку з цим, позивачка вважає, що примирення і подальше подружнє життя між ними - неможливе. Спорів про поділ майна та місце проживання дітей у сторін немає. Троє дітей проживають разом з нею та перебувають на її повному утриманню. Позивачка [PERSON] та її представниця -адвокат Оржеховська А.О.в судовому засіданні позовні вимоги підтримали просили їх задоволити з підстав викладених у позовній заяві. Позивачка просить після розірвання шлюбу прізвище " [PERSON] " їй не змінювати,та вказала що відповідач останній раз надавав кошти на утримання дітей у червні 2021 року. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, причин неявки не повідомив, хоча був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи у встановленому законом порядку. Відзиву на позов та будь-яких заяв чи клопотань щодо процесуальних питань суду не подавав. Спір між сторонами не вирішений. ІІ. Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії у справі: ухвалою суду від 23.09.2021 відкрито провадження у даній справі та призначено провести підготовче судове засідання за участю сторін. 09 жовтня 2021 року від позивачки поступила заява, в якій вона позов підтримала, просила його задовольнити, підготовче судове засідання проводити за її відсутності. 09 листопада 2021 року підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду по суті. Відповідач відзиву, будь-яких заяв та клопотань щодо процесуальних питань, жодних доказів на спростування обґрунтувань позивачки суду не надав. Згідно з ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Беручи до уваги ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод Ради Європи від 4 листопада 1950 року, що набрала чинності для України 11.09.1997, яка передбачає право кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, а також те, що відповідач, будучи належним чином повідомлений про місце, день і час судового засідання, клопотань про відкладення судового засідання, як і заперечень проти позову, на адресу суду не направляв, в силу положень ч. 1 ст. 223 ЦПК України, суд вважає за доцільне здійснити судовий розгляд за його відсутності. Протокольною ухвалою суду від 20.01.2022 постановлено провести заочний розгляд даної справи. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин: сторони по справі з 26.06.2018 перебувають у шлюбі, який зареєстрований Долинським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Івано - Франківській області, актовий запис №85, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 26.06.2018 (а.с. 10). Як вбачається з свідоцтв про народження серії [NUMBER] від 06.11.2015, серії [NUMBER] від 06.11.2015 та серії [NUMBER] від 06.11.2015 (а.с. 11-13) у сторін народились [PERSON] [INFO] , [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] . Як пояснила позивачка [PERSON] троє малолітніх дітей проживають разом з нею за адресою: [ADDRESS] . Між сторонами виник спір з приводу розірвання шлюбу, який вони, враховуючи наявність малолітніх дітей, не можуть розірвати в позасудовому порядку та стягнення аліментів на утримання дітей. ІV. Оцінка суду: беручи до уваги пояснення позивачки та її представниці, дослідивши докази, які надані на обґрунтування позовних вимог, з`ясувавши таким чином фактичні обставини справи, суд приходить висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з таких підстав. Згідно зі ст. 51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Частиною 3 статті 56 Сімейного кодексу України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Відповідно до ч. 1 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за спільною заявою подружжя відповідно до статті 106 або одного з них відповідно до статті 107 цього Кодексу. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ч. 1 ст. 110 СК України). Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як визначено ч. 2 ст. 114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. У судовому засіданні знайшли своє підтвердження доводи позивачки про те, що між сторонами виникають конфлікти та скандали, які негативно впливають як на психологічний стан самої позивачки, так і на стан їхніх дітей, що привело до припинення сімейних відносин. Позивачка не бажає зберегти сім`ю, наполягає на розірванні шлюбу, вважає примирення за умов, які склалися, неможливим, відповідач заперечень з даного приводу чи будь-яких інших заяв та клопотань не заявляв, тому відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбних відносин, що є неприпустимим. Позивачка просить також після розірвання шлюбу прізвище " [PERSON] " їй не змінювати, що, відповідно до ст. 113 СК України, є її правом. Виходячи з вищевикладного, суд вважає за необхідне позов задовольнити, шлюб між сторонами розірвати, малолітніх дітей залишити проживати з матір`ю. Щодо позовної вимоги про стягнення аліментів з відповідача на малолітніх дітей в розмірі 1/2 частки всіх видів заробітку щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, починаючи з 01.01.2021 і до досягнення ними повноліття суд вважає, що в цій частині позов слід задовольнити частково, виходячи з такого. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. В ч. 1 ст. 182 СК України зазначено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Оцінюючи положення ст. 180 СК України щодо обов`язку батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття в контексті згаданого законодавства, суд визнає, що забезпечення права дитини на рівень життя, необхідний для її гармонійного розвитку, є спільним обов`язком батьків, тобто матері та батька. Суд вважає доведеними доводи позивачки про те, що малолітні діти, проживають разом з нею. Відповідач повинен брати участь в забезпеченні дітей всім необхідним, однак не робить цього, тому вона просить стягувати з нього аліменти, які забезпечать регулярне щомісячне утримання дітей, визначивши їх у частці від його доходу. При цьому, задовольняючи позов, суд звертає увагу, що відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 183 СК України, якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Що стосується вимоги позивачки про стягнення аліментів за минулий період (з 01.01.2021), суд вважає за необхідне зазначає таке. Відповідно до ч. 2 ст. 191 СК України, аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. Ухилення від сплати аліментів може виражатися у тому, що зобов`язана особа ухилялась від укладення договору про сплату аліментів на утримання дитини, приховувала своє місцезнаходження або свій заробіток (доходи), не реагувала на направлені їй листи, та інші подібні дії. Обов`язковою умовою присудження аліментів за минулий час є доведеність саме позивачем вжиття заходів щодо одержання аліментів з відповідача, та неможливість їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. За загальним правилом, визначеним СК України та судовою практикою, вважається недоцільним обтяжувати відповідача виплатами за минулий період, якщо позивач не вжив заходів щодо одержання аліментів (у тому числі не подав позов про стягнення аліментів). Вимоги позивача про стягнення аліментів за минулий час мають бути підтверджені офіційними зверненнями стягувача до платника аліментів, за відсутності таких доказів вимоги є необґрунтованими й задоволенню не підлягають. Таким чином, матеріали справи не містять доказів ухилення відповідача від сплати аліментів в розумінні ч. 2 ст. 191 СК України. Відтак стягнення аліментів слід розпочати від дня пред`явлення позову, як це визначено ч. 1 ст. 191 СК України і проводити в такому розмірі до досягнення дітьми повноліття, що відповідає положенням ст. 183 СК України. Відповідно до вимог ст. 430 ЦПК України, рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць слід допустити до негайного виконання. ІV. Розподіл судових витрат: з урахуванням положень ст. 141 ЦПК України, зважаючи на те, що позивачкою було сплачено судовий збір у розмірі 908 грн за подання позовної заяви про розірвання шлюбу, що підтверджується квитанцією (а.с. 18), а в частині позову про стягнення аліментів остання була звільнена від сплати судового збору при поданні даного позову до суду, суд вважає, що з відповідача слід стягнути 1 816 грн судового збору (908,00 + 908, 00 грн за дві позовні вимоги). На підставі викладеного, ст. 3, 27 Конвенції про права дитини, ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», ст. 180, 181, 182, 183, 191 СК України, ст. 142, 430 ЦПК України,

Outcome: partial