Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-09 00:00:00

Направленою заявою позивач просить встановити факт прийняття спадщини, що залишилась після померлої [INFO] у віці 75 років в с.Озерянка Житомирського району [PERSON] , визнати за позивачем право власності на земельну частку (пай) загальною площею 4,6300 га, яка перебуває в колективній власності колективного сільськогосподарського підприємства "ім.Куйбишева" яка знаходиться в селі Озерянка Житомирського району, як за спадкоємницею за законом після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] . В обґрунтування заяви вказує, що [INFO] у віці 75 років померла матір [PERSON] , [INFO] , заповіту остання не залишила. Після смерті матері залишилась спадщина у вигляді права на земельну частку пай у землі, що перебуває у колективній власності КСП імені Куйбишева розміром 4,6300 га в умовних кадастрових гектарах без визначення межі цієї ділянки в натурі. 05 липня 2021 року приватним нотаріусом їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на таку спадщину, а відтак - позивач змушена звертатись до суду з даним позовом. У судове засідання сторони не з`явились. Позивач подала заяву про розгляд справи без її участі, заяву підтримала та просила її задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, надав до суду клопотання про проведення розгляду справи без участі представника відповідача. Судовий розгляд цієї справи здійснено на підставі наявних у суду матеріалів, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, що відповідає правилам, встановленим реченням другим ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні її фактичні обставини та відповідно ним правовідносини. [INFO] померла мати позивача [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 14.06.2017 року . Факт рідства позивача з останньою підтверджується свідоцтвом про народження позивача серії [NUMBER] від 14.06.2017 року. Згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 02.06.2015 року позивачка після одруження змінила прізвище на [PERSON] . Позивач є спадкоємцем після смерті матері, що підтверджується довідкою приватного нотаріуса Житомирського районного нотаріального округу Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Андруса А.В. №205/02-31 від 05.07.2021 року . Після смерті матері позивачки відкрилася спадщина, яка складається з права на земельну частку (пай) із земель колективної власності загальною площею 4,6300 га, яка перебуває в колективній власності колективного сільськогосподарського підприємства "ім. Куйбишева" в с. Озерянка Житомирського району Житомирської області. Відповідно до довідки виконкому Озерянківської сільської ради Житомирського району Житомирської області від 30.06.2020 року №282 згідно книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) у землях, які перебувають у колективній власності реформованого КСП ім. "Куйбишева" с. Озерянка Житомирського району Житомирської області, розміром 4,6300 га, дійсно рахується сертифікат серії ЖТ №0257698 за [PERSON] . Постановою приватного нотаріуса Житомирського районного нотаріального округу Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Андруса А.В. №204/02-31 від 05.07.2021 року позивачу відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом на земельну частку (пай) у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу (сертифіката на право на земельну частку (пай)) (а.с. 10-11). Правовідносини, що склались між сторонами в даній справі, врегульовані наступними положеннями норм матеріального та процесуального закону. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Відповідно до ч. 2 ст. 78, ст. 81 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (ч. 1 ст. 1216 ЦК України). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ч. 1 ст. 1217 ЦК України). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ч. 1 ст. 1218 ЦК України). Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу) (ч. ч. 1 - 2 ст. 1220 ЦК України). Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Якщо місце проживання спадкодавця невідоме, місцем відкриття спадщини є місцезнаходження нерухомого майна або основної його частини, а за відсутності нерухомого майна - місцезнаходження основної частини рухомого майна (ч. ч. 1, 2 ст. 1221 ЦК України). Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1222 ЦК України). Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини (ч. ч. 1 - 3 ст. 1223 ЦК України). Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті (ч. 1 ст. 1233 ЦК України). Заповідач має право охопити заповітом права та обов`язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов`язки, які можуть йому належати у майбутньому. Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини (ч. ч. 1, 2 ст. 1236 ЦК України). Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу (ч. ч. 1, 2 ст. 1258 ЦК України). Внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1266 ЦК України). Частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними (ч. 1 ст. 1267 ЦК України). Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ст. 1268 ЦК України). Якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її (ч. 1 ст. 1272 ЦК України). Спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Як роз`яснено у п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про спадкування" від 30.05.2008 року №7 свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли в порядку, установленому цивільним законодавством. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Аналіз встановлених судом фактичних обставин справи та норм закону, що їх регулюють, у своїй сукупності дає підстави суду для задоволення позову, адже як з`ясовано, батько позивачів за життя був власником спірного нерухомого майна, однак у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів позивачі, в даний час, унеможливлені у прийнятті спадщини. Також, судом встановлено, що заявники мають законне право на отримання у власність права на нерухоме майно і не можуть бути позбавлені цього права, оскільки набуття ними права власності, як спадкоємцями за законом після смерті батька, чітко передбачено нормами ЦК України. Відповідно до п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України « Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 р., при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Згідно ч.1 Указу Президента України „Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність" сертифікат на земельну частку ( пай) визначає розмір земельної частки у колективній власності члена КСП без виділення ділянки в натурі ( на місцевості). Матеріали справи не містять інформації про те, що на земельний пай, виділений [PERSON] в колективній власності, видано Державний акт на право власності на землю, тобто відбулось відведення земельної ділянку в натурі, яка може спадкуватись. Суд враховує правовий висновок ВС № 523/3522/16-ц від 14.08.2019, за яким тлумачення правових норм свідчить, що законодавець розмежовує поняття "виникнення права на спадщину" та "виникнення права власності" й пов`язує з виникненням цих прав різні правові наслідки. Виникнення у спадкодавця права на спадщину, яке пов`язується з її прийняттям, як майнового права, зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкодавця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину та не здійснив державної реєстрації. Водночас, розглядаючи питання щодо розподілу судових витрат у справі, враховуючи відповідну заяву позивача, суд вирішує залишити судові витрати у вигляді судовий збору за позивачем. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved