Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-11 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову позивачка посилається на те, що 16 червня 1973 року між нею та [PERSON] укладено шлюб, який було зареєстровано у відділі реєстрації актів громадянського стану Тячівської районної держадміністрації за актовим записом № 48. Від шлюбу неповнолітніх дітей не мають. Майновий спір між ними відсутній. Зазначає, що з [PERSON] сімейне життя не склалось, так як відповідач зраджував у подружній звірності, що й стало головною причиною предявлення позову. Вони мають протилежні погляди на шлюб та сім`ю, з ініціативи відповідача виникали сварки. Разом не проживають більше 11 років, спільного господарства не ведуть. Вважає, що сенсу і можливості підтримувати сімейні відносини не має, оскільк пройшло вже багато часу і ще довго до цього вони кожного дня сварились і не жили як подружжя. На підставі викладеного, просить суд розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем та строк на примирення не надавати. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила шлюб розірвати. Відповідачу у судовому засіданні позов визнав. Просила шлюб розірвати та не надавати їм срок на примирення. Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити повністю, виходячи з наступного. Як вбачається з матеріалів справи, 16 червня 1973 року між сторонами укладено шлюб, який було зареєстровано у відділі реєстрації актів громадянського стану Тячівської районної держадміністрації за актовим записом № 48. (а.с. 4) Неповнолітніх дітей від шлюбу не мають. Згідно зі ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя. Відповідно до ч. 1 ст. 24, ст. 25 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, жінка та чоловік можуть одночасно перебувати лише в одному шлюбі, жінка та чоловік мають право на повторний шлюб лише після припинення попереднього шлюбу, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Статтею 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. З даної норми слідує, що кожен із подружжя має право на припинення шлюбних відносин і таке право не залежить від бажань іншого з подружжя. За правилами ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу згідно якої позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ст. 112 СК України під час розгляду справи про розірвання шлюбу за позовом одного з подружжя суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що подружнє життя між сторонами не склалося. Про це свідчать ті обставини, що вони сімейних стосунків не підтримують та разом не проживають більше 11 років позивачка наполягає на розірванні шлюбу, відповідач позов визнав та просить шлюб розірвати. Наведене дозволяє суду зробити висновок про те, що сторони втратили почуття поваги, любові і довіри один до одного. Оскільки позивачка наполягає на розірванні шлюбу з відповідачкем, який проти розірвання шлюбу не заперечує, суд вважає, що примирення та подальше подружнє життя сторін є неможливим, їх сім`я розпалася остаточно, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу може суперечити інтересам сторін, а тому на підставі ст. 105 СК України шлюб слід розірвати. Позовних вимог щодо, поділу спільного майна сторін не заявлено. Відповідно до ч. 1, та ч.2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги підлягають задоволенню, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивачки сплачений нею при поданні позовної заяви до суду судовий збір у розмірі 908 гривень. При вирішенні питання про розподіл витрат у разі визнання позову, підстав для застосування положень ч.1 ст. 142 ЦПК України суд не знаходить, так як визнання позову відповідачем заявлено під час розгляду справи по суті.

Outcome: approved