Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-18 00:00:00

Стислий виклад позицій позивача, та заперечень відповідача. 02.11.2021 року [PERSON] та [PERSON] звернулися в суд з вищевказаним позовом. В обґрунтування своїх вимог, посилалися на те, що [INFO] помер чоловік позивача [PERSON] та батько позивача [PERSON] - [PERSON] . Після його смерті відкрилась спадщина на все належне йому майно, а його спадкоємцями за законом є позивачі: [PERSON] (дружина) та [PERSON] (син). Спадщину після смерті [PERSON] , за адресою [ADDRESS] прийняли тільки [PERSON] та [PERSON] . З метою оформлення права на спадщину, [PERSON] та [PERSON] звернулися до приватного нотаріуса Косівського районного нотаріального округу з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом на спадкове майно. Однак приватним нотаріусом Косівського районного нотаріального округу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, з підстав відсутності правовстановлюючих документів на майно спадкодавця. З цих підстав, [PERSON] та [PERSON] просили суд визнати за ними право власності по 1/2 частині на спадкове майно за законом, а саме: на житловий будинок загальною площею 114,7 кв. м., з господарськими будівлями і спорудами: стайня, стодола, вбиральня, гараж, навіс, криниця, що розташований в [ADDRESS] , після смерті [PERSON] . Відповідачу було забезпечено право подати відзив на позовну заяву, однак такий не було подано. Заяви, та клопотання учасників справи. Позивачі, будучи належним чином повідомленими в судове засідання не з`явилися, однак у позовній заяві просили проводити розгляд справи без їхньої участі (а.с.3) Відповідач Яблунівська селищна рада, будучи належним чином повідомленою, не забезпечила явку свого представника в судове засідання. Процесуальні дії у справі. Ухвалою від 03.11.2021 року позовну заяву [PERSON] , [PERSON] прийнято до розгляду, відкрито провадження, розгляд справи ухвалено проводити за правилами загального позовного провадження, та призначено підготовче судове засідання на 02.12.2021 року (а.с. 23). Ухвалою суду від 03.12.2021 року витребувано у приватного нотаріуса Косівського районного нотаріального округу належним чином завірені копії матеріалів спадкової справи №80/2017 після смерті [PERSON] (а.с. 24). Ухвалою суду від 02.12.2021 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті на 24.12.2021 року (а.с. 46). Розгляд справи відкладено на 19.01.2022 року, у зв`язку з неявкою відповідача. Відповідач Яблунівська селищна рада, будучи належним чином повідомленою, не забезпечила явку свого представника в судове засідання. Враховуючи те, що відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив та у строк встановлений судом відповідач відзив на позов не подав, відтак у відповідності до ч. 8 ст. 178 ЦПК України, суд вважає за можливе провести розгляд справи за наявними у справі матеріалами. З урахуванням положень ст. 280 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд доходить висновку, що позов підлягає до задоволення виходячи з такого. Фактичні обставини, встановлені судом, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Судом встановлено, що [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 05.01.2015 року (а.с. 8, 31). Згідно з копією довідки, виданої Нижньоберезівською сільською радою №725 від 25.09.2017 року, [PERSON] , який помер [INFO] , постійно проживав у житловому будинку [ADDRESS] на кутку Луг з 1944 року по день смерті ( [INFO] ). У цьому ж житловому будинку на даний час зареєстровані і проживають з 1971 року дружина померлого [PERSON] , 1954 р.н., та син померлого [PERSON] , 1973 р.н., з народження (1973 року) по даний час. Заповіт від імені [PERSON] у виконкомі Нижньоберезівської сільської ради не посвідчувався (а.с. 9, 34). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на житловий будинок загальною площею 114,7 кв. м., з господарськими будівлями і спорудами: стайня, стодола, вбиральня, гараж, навіс, криниця, що розташований в [ADDRESS] . Згідно даних технічного паспорта на будинок, вказаний житловий будинок 1940 року побудови (а.с.14-18), а згідно висновку про вартість об?єкта оцінки від 28.09.2021 року ринкова вартість вказаного житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами становить 92 885,00 гривень (а.с. 19). Відповідно до копії виписки з інвентаризаційних матеріалів від 10.10.2017 року, в [ADDRESS] , згідно архівних матеріалів станом на 31.12.2012 р. в Коломийському МБТІ зареєстровано право власності в реєстровій книзі №1 під реєстровим №312 за [PERSON] - голова колгоспного двору, підстава виникнення права власності: свідоцтво про право власності; форма власності - приватна; частка: 1/1 (а.с. 13, 41). Згідно з копією свідоцтва про право приватної власності на будинковолодіння від 12.04.1989 року, житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами в [ADDRESS] дійсно належить колгоспному двору, головою якого є [PERSON] (а.с. 39-40). Із належним чином завірених копій матеріалів спадкової справи встановлено, що після смерті [PERSON] була заведена спадкова справа №80/2017 (а.с. 10, 37). Позивачі: [PERSON] (дружина) та [PERSON] (син) спадщину прийняли, оскільки постійно проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та не подали нотаріусу заяв про відмову від неї. Зміст спірних правовідносин. Спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з наявністю у позивачів права на спадкування за заповітом і неможливістю реалізації цього права через відмову нотаріуса у видачі відповідного свідоцтва про право на спадщину з підстав відсутності у спадкодавця правовстановлюючих документів на майно, яке є об`єктом спадщини. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до положень частини першої, третьої та п`ятої статті 1268 Цивільного кодексу України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Фактичний вступ в управління або володіння будь-якою частиною спадкового майна розглядається як прийняття всієї спадкової маси. Згідно з ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. У ч. 1 ст. 1269 ЦК України зазначено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Таким чином, внаслідок відкриття спадщини у спадкоємців за законом або за заповітом виникає право спадкування. Спадкове майно переходить до спадкоємців лише за умови, що вони виявили згоду щодо прийняття спадщини. Прийняття спадщини - це не обов`язок спадкоємців, а їх право. Відповідно до частини першої та другої статті 1296 Цивільного кодексу України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Згідно положень статті 1297 Цивільного кодексу України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається на ім`я кожного з них, із зазначенням імені та частки у спадщині інших спадкоємців. Як передбачено у підпунктами 4.15, 4.18 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, який затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року №296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу I цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, нотаріус отримує інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно шляхом безпосереднього доступу до нього. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Відповідно п.23 постанови пленуму Верхового суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. В пункті п.3.3. роз`яснень, що містяться у листі №24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», Вищий спеціалізований суд з розгляду цивільних і кримінальних справ зазначає, що у випадках відсутності правовстановлюючих документів у зв`язку з їх втратою та відсутності реєстрації об`єкта нерухомості за спадкодавцем (на ім`я спадкодавця) суди в основному задовольняють вимоги спадкоємців про визнання права власності на нерухоме майно. Судам при вирішенні справ цієї категорії необхідно згідно із нормами, що регулюють підстави виникнення права власності на нерухоме майно, та нормами щодо складу спадщини перевіряти, чи належав та на якій правовій підставі об`єкт нерухомості спадкодавцеві. Згідно з частиною другою статті 41 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному Законом. Згідно зі ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. До часу набрання чинності ЦК 2003 року та Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. Державна реєстрація права на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами зокрема такими, як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах та селищах міського типу Української PCP, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української PCP 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно затверджене Наказом Міністерства Юстиції України від 07.02.2002 № 7/5, зареєстрованого в Міністерстві Юстиції 18.02.2002 № 157/6445 з подальшими змінами. Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будівлі та споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності Цивільним кодексом та Законом України від 01.07.2004 «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Із Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах, селищах міського типу УРСР, затвердженої заступником Міністра комунального господарства Української УРСР 31.01.1966, погодженої заступником Голови Верховного Суду УРСР від 15.01.1966, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13.12.1995 № 56 вбачається, що державній реєстрації підлягали лише будинки та домоволодіння в межах міст і селищ міського типу, будинки ж, розташовані у селах реєстрації не підлягали. Відповідно до Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 01.03.2013 за змістом пункту 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженої наказом Міністра юстиції Української РСР від 31.10.1975 № 45/5, підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. При вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо. Таким чином, за змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. Мотивована оцінка наведених сторонами аргументів щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Судом встановлено на підставі безпосередньо досліджених та оцінених наявних у справі доказів, що позивачі [PERSON] (дружина) та [PERSON] (син) є єдиними спадкоємцями після смерті [PERSON] , що підтверджуються копією довідки, виданої Нижньоберезівською сільською радою №725 від 25.09.2017 року (а.с. 9, 34) та постановами нотаріуса про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину (а.с. 11-12, 42-43, 45). Згідно з копією довідки, виданої Нижньоберезівською сільською радою №725 від 25.09.2017 року, [PERSON] , який помер [INFO] , постійно проживав у житловому будинку [ADDRESS] на кутку Луг з 1944 року по день смерті ( [INFO] ). У цьому ж житловому будинку на даний час зареєстровані і проживають з 1971 року дружина померлого [PERSON] , 1954 р.н., та син померлого [PERSON] , 1973 р.н., з народження (1973 року) по даний час. Заповіт від імені [PERSON] у виконкомі Нижньоберезівської сільської ради не посвідчувався (а.с. 9, 34). Згідно технічного паспорту на будинок, вказаний житловий будинок 1940 року побудови (а.с.14-18), який не підлягав державній реєстрації. Позивачі: [PERSON] (дружина) та [PERSON] (син) спадщину прийняли, оскільки постійно проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та не подали нотаріусу заяву про відмову від неї. Ураховуючи вищевикладене, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд приходить до висновку що спадкодавець [PERSON] за життя володів вищезазначеним майном, спадкоємці [PERSON] (дружина) та [PERSON] (син) є єдиними спадкоємцями за законом, у встановленому законом порядку прийняли спадщину, спору щодо спадкового майна немає, однак оформити право власності на спадкове майно у нотаріальному порядку не мають можливості, у зв`язку з чим їхнє право підлягає захисту у судовому порядку.

Outcome: approved