Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-11 00:00:00

22 жовтня 2021 року ТОВ «Кременчукгаз-постачання» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за оплату послуг з газопостачання, інфляційних нарахувань та 3 % річних. На обґрунтування позову позивач вказував, що відповідач зареєстрований в ТОВ «Кременчукгаз-постачання», як споживач послуг з газопостачання за адресою: [ADDRESS] по особовому рахунку № [NUMBER] . ТОВ «Кременчукгаз-постачання» здійснює постачання природного газу побутовим споживачам Кременчуцького, Семенівського, Гадяцького районів, м. Кременчук, м. Горішні Плавні, м. Гадяч. Договір постачання природного газу побутовим споживачам укладається з урахуванням вимог статей 633, 634, 641, 642 ЦК України шляхом заявочного приєднання побутового споживача до умов цього договору, що розміщений на офіційному веб-сайті регулятора та постачальника і не потребує двостороннього підписання письмової форми договору. Відповідач, проживаючи за адресою: [ADDRESS] , приєднався до умов Типового договору постачання природного газу побутовим споживачам, затвердженого постановою НКРЕП від 30.09.2015 №2500, зокрема, фактичним споживанням природного газу з ресурсу постачальника зі спеціальними обов`язками, що зафіксовано оператора ГРМ у встановленому законодавством порядку. Відповідачем за період з 01.07.2015 по 01.04.2021 спожито природного газу на суму 73460,81 грн. Вказав, що на день подання позовної заяви відповідачем було сплачено за спожитий природний газ 11076,37 грн. Крім того було компенсовано субвенцією з державного бюджету (субсидія) у сумі 18101,49 та повернуто споживачеві коштів за результатами перерахунків по закінченню звітних періодів на суму 21165,39 грн. Споживач природного газу [PERSON] в порушення вимог про щомісячне проведення оплати за спожитий природний газ, встановлених пунктами 4.3, 4.5, 4.6 Типового договору постачання природного газу побутовим споживачам та вимог ст.526 ЦК України не належним чином виконує зобов`язання по оплаті за користування природним газом, внаслідок чого утворилася заборгованість в сумі 23117,56 грн. Крім того, відповідно до ст. 625 ЦК України відповідачу нарахована сума встановленого індексу інфляції у розмірі 1824,98 грн грн та 3% річних від простроченої суми заборгованості у розмірі 629,93 грн за період прострочення погашення боргу, а саме з липня 2015 року по квітень 2021 року. Також заявлено вимогу про стягнення сплаченого позивачем при зверненні до суду судового збору 2270,00 грн Ухвалою суду від 01.11.2021 визначено розглядати справу у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, запропоновано відповідачеві, зокрема, в 15-денний строк подати відзив на позов. Відповідач [PERSON] повідомлений про розгляд справи за останнім відомим місцем проживання та оголошенням на сайті судової влади. Відзиву або будь-яких інших документів на спростування доводів позивача не подав, у судове засідання 13.12.2021 не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. Відповідно до ст. 280 ЦПК України суд вважає можливим ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних у ній доказів, оскільки позивач не заперечує проти такого вирішення справи, про що подав відповідне клопотання від 11.01.2022.. 13.12.2021 винесено ухвалу про заочний розгляд справи. Зважаючи на те, що справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження та сторони в судове засідання не з`явились, відповідно до ч.2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства й всебічно перевіривши обставини справи, розглянувши справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] зареєстрований в ТОВ «Кременчукгаз-постачання», як споживач послуг з газопостачання за адресою: [ADDRESS] по особовому рахунку № [NUMBER] (а.с. 7). Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (НКЕРКП) №1685 від 04.06.2015 р. видано Товариству з обмеженою відповідальністю «Кременчукгаз-постачання» ліцензію на право провадження господарської діяльності з постачання природного газу, газу (метану) вугільних родовищ за регульованим тарифом на території міст Кременчук, Комсомольськ, Гадяч та Кременчуцького, Семенівського, Гадяцького районів Полтавської області. Постановою НКЕРКП №549 від 25.04.2017 року видано Товариству з обмеженою відповідальністю «Кременчукгаз-постачання» ліцензію на право провадження господарської діяльності з постачання природного газу на території України. Відповідно до ч.ч.1, 3, 4 ст.12 Закону України «Про ринок природного газу», постачання природного газу здійснюється відповідно до договору, за яким постачальник зобов`язується поставити споживачеві природний газ належної якості та кількості у порядку, передбаченому договором, а споживач зобов`язується оплатити вартість прийнятого природного газу в розмірі, строки та порядку, передбачених договором. Постачання природного газу побутовим споживачам здійснюється на підставі типового договору, що затверджується Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг та оприлюднюється в установленому порядку. Відносини між постачальниками та споживачами природного газу, з урахуванням їх взаємовідносин з операторами газорозподільної системи/газотранспортної системи, регулюються Правилами постачання природного газу, затверджених постановою НКРЕКП від 30 вересня 2015 року № 2496. Згідно з п. 3 Розділу І Правил, постачання природного газу побутовим споживачам здійснюється за договором, який має відповідати типовому договору постачання природного газу побутовим споживачам, що затверджується Регулятором та оприлюднюється в установленому порядку. Пунктом 2 Розділу ІІІ Правил визначено, що постачання природного газу побутовому споживачу здійснюється на підставі договору, що укладається між ним та постачальником на умовах типового договору постачання природного газу побутовим споживачам, затвердженого Регулятором, які є однаковими для всіх побутових споживачів України. За договором постачання природного газу постачальник зобов`язаний поставити побутовому споживачу природний газ у необхідних для нього об`ємах (обсягах), а побутовий споживач зобов`язаний своєчасно оплачувати постачальнику вартість природного газу у розмірі, строки та порядку, що визначені договором. Договір постачання природного газу побутовим споживачам укладається з урахуванням ст. 633, 634, 641, 642 ЦК України шляхом заявочного приєднання побутового споживача до умов договору постачання природного газу побутовим споживачам, що розміщений на офіційному веб-сайті Регулятора та постачальника і не потребує двостороннього підписання письмової форми договору. Пунктом 1.3. типового договору встановлено, що він є договором приєднання, що укладається з урахуванням вимог ст. ст. 633, 634,641, 642 ЦК України на невизначений строк шляхом приєднання Споживача до умов цього Договору. Фактом згоди Споживача про приєднання до умов цього Договору є отримання Постачальником поданої Споживачем заяви-приєднання до умов договору постачання природного газу побутовим споживачам (далі - заява-приєднання) за формою, встановленою у додатку 1 до цього Договору, та/або оплачений споживачем рахунок (квитанція). Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 13 Закону «Про ринок природного газу» споживач зобов`язаний, зокрема забезпечувати своєчасну та повну оплату вартості природного газу згідно з умовами договорів. Відповідно до п. 2.1. Типового договору, постачальник зобов`язується постачати природний газ споживачу в необхідних для споживача об`ємах (обсягах), а споживач зобов`язується своєчасно сплачувати постачальнику вартість природного газу у розмірі, строки та порядку, що визначені цим договором. ТОВ «Кременчукгаз-постачання» виконало свої зобов`язання відповідно до Типового договору, а саме здійснило постачання природного газу до об`єктів споживача в необхідних для останнього обсягах. Відповідно до п.4.3. Типового договору, розрахунковим періодом за цим Договором є календарний місяць. Відповідно до п. 4.6. Типового договору, при розрахунку за квитанціями абонентської книжки постачальника споживач самостійно розраховує суму платежу та сплачує його Постачальнику не пізніше 10 числа місяця, наступного за розрахунковим. Статтею 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином у відповідності до умов договору. Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідач, порушуючи норми чинного законодавства, не здійснював своєчасно оплату одержаних послуг, в результаті чого виникла заборгованість за послуги з оплати за спожитий природній газ у період з липня 2015 року по квітень 2021 року на суму 73460,81 грн (а.с. 7, 8-11, 12-16). На день подання позовної заяви відповідачем було сплачено за спожитий природний газ 11076,37 грн. Крім того було компенсовано субвенцією з державного бюджету (субсидія) у сумі 18101,49 грн та повернуто споживачеві коштів за результатами перерахунків по закінченню звітних періодів на суму 21165,39 грн. Наданим позивачем розрахунком заборгованості абонента підтверджується заборгованість відповідача перед постачальником послуг. Споживач отримувала послуги постачання природного газу, що підтверджується матеріалами справи та свідчить про фактичну згоду споживача про приєднання до умов договору (акцептування заяви-приєднання). Протилежне відповідачем не спростовано. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом. Крім того, відповідно до ст. 625 ЦК України відповідачу нарахована сума встановленого індексу інфляції у розмірі 1824,98 грн та 3% річних від простроченої суми заборгованості у розмірі 629,93 грн за період прострочення погашення боргу, а саме з липня 2015 року по квітень 2021 року. Вирішуючи спір по суті, суд виходить з того, що споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Такому праву відповідає визначений Законом обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відтак, споживач зобов`язаний оплатити житлово-комунальні послуги, якщо він фактично користувався ними. Враховуючи те, що вимоги позивача підтверджуються належними доказами, а також те, що факт існування заборгованості не був спростований відповідачем, суд вважає вимоги позивача обґрунтованими. Суд вважає, що відповідач фактично порушує свої зобов`язання щодо своєчасної оплати одержаних комунальних послуг. Відповідач не надав суду належних і допустимих доказів на спростування встановлених судом обставин та позову. Клопотань про застосування строку позовної давності до суду не надходило, правильність розрахунків заборгованості, 3% річних та інфляційних витрат відповідачем не спростовано. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно, зокрема, для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо який у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч. 5, 6 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського Суду як джерело права. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтується. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Справа «Серявін та інші проти України», № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. За таких обставин, позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved