Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-12 00:00:00

Позивач звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з вказаним позовом, в якому просив суд стягнути з відповідача заборгованість по відсотках за період 21.09.2012 по 10.06.2013 за кредитним договором в розмірі 248040 грн. 42 коп. та понесені судові витрати. В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 02.10.2006 між ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» (ПАТ «ВіЕйБі Банк») та [PERSON] укладений кредитний договір № 555, відповідно до умов якого банк надав позичальнику в сумі 100 000 доларів США 00 центів із сплатою 14% річних за користування кредитом. В порушення умов даного договору, відповідач свої зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав. У зв`язку з невиконанням відповідачем своїх зобов`язань за кредитним договором, позивач 10.02.2009 звернувся до суду з позовною заявою про стягнення заборгованості за кредитним договором. Рішенням Шевченківського районного суду від 27.10.2010 року було стягнуто з [PERSON] кошти в сумі 82 264,00 доларів США, що еквівалентно 611006,84 грн. за курсом НБУ на день подачі позову та судові витрати у сумі 1730,00 грн. Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 14.06.2011 рішення Шевченківського районного суду від 27.10.2010 залишено без змін. В подальшому банк звернувся із позовом про стягнення різниці заборгованості. Рішенням Шевченківського районного суду від 15.11.2012 було стягнуто з [PERSON] заборгованість за кредитним договором за період 10.02.2009 по 21.09.2012, що еквівалентно 492320,83 грн. за курсом НБУ на день подачі позову та судові витрати у сумі 3219,00 грн. Незважаючи на рішення суду, зобов`язання за кредитним договором до цього часу не виконано. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 08.07.2020 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Відповідач своїм правом на подання відзиву на позов не скористався. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, дійшов до таких висновків. На підставі постанови Правління Національного банку України від 19.03.2015 №188 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Всеукранський акціонерний банк», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийняте рішення від 20.03.2015 № 63 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «ВіЕйБі Банк» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку», згідно з яким з 20.03.2015 розпочато процедуру ліквідації та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «ВіЕйБі Банк». Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «ВіЕйБі Банк» Славкіну М.А. строком на 1 рік з 20.03.2015 по 19.03.2016 включно. 18.05.2010 ВАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» змінив назву на ПАТ «Всеукраїнський акціонерний Банк». Рішенням №213 від 22.02.2016 виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб повноваження на ліквідацію ПАТ «ВіЕйБі Банк» провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Славкіної М.А. продовжено на два роки строком до 19.03.2018. Рішенням №474 від 15.02.2018 виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб повноваження на ліквідацію ПАТ «ВіЕйБі Банк» провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Славкіної М.А. продовжено на два роки строком до 19.03.2020 р. Відповідно до рішення Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 1264 від 20.05.2019 «Про зміну уповноваженої особи Фонду на ліквідацію ПАТ «ВіЕйБі Банк» з 20.05.2019 призначено уповноваженою особою Фонду на ліквідацію ПАТ «ВіЕйБі Банк» заступника начальника відділу безпеки розслідування протиправних діянь Матвійчука Олексія Юрійовича. Згідно ч. 4 ст. 37 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» на виконання твоїх повноважень уповноважена особа Фонду діє без довіреності від імені банку. Пунктом 1 ч. 3 ст. 47 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачено, що Уповноважена особа фонду діє без довіреності від імені банку, що ліквідується, має право підпису будь-яких договорів (правочинів), інших документів від імені банку. Згідно п.5 ч. 1 ст. 48 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» уповноважена особа Фонду у встановленому законодавством порядку вживає заходів до повернення дебіторської заборгованості банку, заборгованості позичальників перед банком та повернення (витребування) майна банку, що перебуває у третіх осіб. Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 48 та п. 5 ст. 37 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Уповноважена особа Фонду має право заявляти від імені банку позови майнового та немайнового характеру до суду. 02.10.2006 між ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» (ПАТ «ВіЕйБі Банк») та відповідачем було укладено Кредитний договір № 555. Відповідно до умов Кредитного договору, позивач надає відповідачу у тимчасове користування на умовах повернення, строковості, платності грошові кошти в сумі 100 000,00 доларів США з терміном користування до 28.09.2011. Процентна ставка за користування кредитом складає 14% річних (п.п. 1.1, 1.2, 1.3, 1.4 Кредитного договору). У зв`язку з невиконанням відповідачем своїх зобов`язань за кредитним договором, позивач 10.02.2009 звернувся до суду з позовною заявою про стягнення заборгованості за кредитним договором. Рішенням Шевченківського районного суду від 27.10.2010 року було стягнуто з [PERSON] кошти в сумі 82 264,00 доларів США, що еквівалентно 611006,84 грн. за курсом НБУ на день подачі позову та судові витрати у сумі 1730,00 грн. Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 14.06.2011 рішення Шевченківського районного суду від 27.10.2010 залишено без змін. Відповідач частково сплатила заборгованість за тілом кредиту та відсотки, які були нараховані станом на 10.02.2009. Рішенням Шевченківського районного суду від 15.11.2012 було стягнуто з [PERSON] заборгованість за кредитним договором за період 10.02.2009 по 21.09.2012, що еквівалентно 492320,83 грн. за курсом НБУ на день подачі позову та судові витрати у сумі 3219,00 грн. Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. При винесенні судом зазначеного рішення Шевченківського районного суду від 15.11.2012 повністю встановлені всі обставини, що мали значення для правильного вирішення справи, встановлені факт та обставини надання Банком та отримання кредиту [PERSON] та розміру відповідальності відповідачки, факт порушення відповідачкою кредитного договору, тому немає необхідності встановлювати ці обставини та доказувати при розгляді цієї справи. Вказане судове рішення набрало законної сили, сторонами не оскаржувалось. Однак, рішення Шевченківського районного суду м. Києва до цього часу в повному обсязі не виконано. По даній справі позивач просить суд стягнути з відповідача різницю заборгованості по відсоткам за період 21.09.2012 по 10.06.2013 за кредитним договором №555 від 02.10.2006 - 8811,57 доларів США (еквівалент по курсу НБУ 28, 149402,00 грн. За один доллар США на 24.10.2018) складає - 248 040,42 грн. Відповідно до ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та у встановлені договором строки. Одностороння відмова від зобов`язань або одностороння зміна умов договору не допускається. Частиною 1 ст. 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів. Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. ст. 610, 611 ЦК України порушення зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового. Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). Згідно частини першої та третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Враховуючи норми статей 525, 526, 599, 611 ЦК України, зміст кредитного договору, суд дійшов висновку, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносини сторін кредитного договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання й не позбавляє права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та нормами Цивільного Кодексу України. Дана позиція суду узгоджується з позицією Верховного Суду України, що викладено у справі № 6-1206цс15 від 23.09.2015. Враховуючи викладені обставини, матеріали справи, норми чинного законодавства України, суд дійшов висновку, що позивачем було заявлено обґрунтовані вимоги, надано належні і допустимі докази, що дає підстави для задоволення позову в повному обсязі. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь позивача понесені судові витрати зі сплати судового збору.

Outcome: approved