Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-09 00:00:00

20.10.2021 р. позивач звернувся до суду із зазначеним позовом. Стислий виклад позиції позивача та заперечення відповідача. В обґрунтування позову зазначив, що він з 1976 р. по теперішній час постійно мешкає за адресою: [ADDRESS] . Йому стало відомо, що дана квартира була приватизована його матір1є - [PERSON] - згідно рішення виконкому Авдіївської міської ради народних депутатів Донецької області № 225 від 25.11.1996 р. Звернувся до центру з надання адміністративних послуг та отримав інформацію, відповідно до якої у період з 24.03.1995 р. по 03.01.1997 р. був виписаний з зазначеної адреси. Вважає таку інформацію помилковою, оскільки працював у період з 01.11.1995 р. по 11.10.1996 р. працював на Уральській Транссибірській магістралі в Свердловському резерві поїздів РФ. З 21.10.1996 р. працював у м.Донецьку і кожен день їздив з м.Авдіївка на роботу. З урахуванням того, що він постійно проживав та був зареєстрований у квартирі, вважає, що має право на рівні з відповідачкою [PERSON] на приватизацію квартири. Вважає, що приватизацію проведена незаконно і є такою, що порушує його права та підлягає скасуванню, а тому просив визнати рішення виконкому Авдіївдіївської міської ради № 225 від 25.11.1996 р. про приватизацію квартири [ADDRESS] та видане на його підставі свідоцтво про право власності на житло від 26.11.1996 р. на ім`я [PERSON] недійсним. Відповідач - Авдіївська міська військово-цивільна адміністрація Покровського району Донецької області - надав відзив, в якому зазначив, що у 1996 р. до Авдіївської міської ради народних депутатів звернулась [PERSON] із заявою про передачу в приватну власність квартири. З вказаною заявою було надано довідку про склад сім`ї наймача, з якої вбачається, що за адресою: [ADDRESS] , зареєстрована одна особа, а саме - заявниця. Після розгляду документів 25.11.1996 р. було прийнято рішення № 225, на підставі якого [PERSON] було видано свідоцтво про право власності на квартиру. Позивач посилається на те, що у момент приватизації квартири він був зареєстрований у ній, що підтверджує копією трудової книжки та твердженням про роботу у м.Донецьк. Однак, вищевказані обставини не підтверджують факту реєстрації місця проживання саме в цьому приміщенні та в цей період. Крім того, згідно копії паспорту позивача, місце його реєстрації за адресою [ADDRESS] , зареєстроване з 03.01.1997 р., тобто, після приватизації квартири 25.11.1996 р. Отже, позивач правомірно не був включений до Довідки про склад сім`ї та, як наслідок, не брав участь у приватизації квартири. Просив відмовити у задоволені позовних вимог. Заяви та клопотання сторін. Відповідач [PERSON] надала заяву про розгляд справи за її відсутності. Процесуальні дії у справі. Ухвалою від 15.11.2021 р. справу призначено до розгляду в порядку спрощеного провадження без виклику сторін. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Згідно Свідоцтва про право власності від 26.11.1996 р., власником квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , є [PERSON] . Згідно довідки Відділу реєстрації Військово-цивільної адміністрації м.Авдіївка Донецької області від 17.09.2019 р., [PERSON] був зареєстрований у квартирі за адресою: [ADDRESS] , у період з 14.09.1976 р. по 24.03.1995 р. та з 03.01.1997 р. по теперішній час. Також, на підтвердження викладеного у позовній заяві позивач зазначає, що доказом того, що він був прописаний у квартирі за адресою: [ADDRESS] , є трудова книжка. Проте, трудова книжка в даному випадку не є належним доказом, оскільки жодним чином не висвітлює питання реєстрації за будь-якою адресою, а лише є джерелом відомостей про місце роботи позивача. Що стосується посилань на відсутність відмітки про виписку у паспорті позивача, то, як вбачається з паспорту громадянина України [NUMBER] , виданого на ім`я [PERSON] , [INFO] , то він був виданий 22.12.1997 р., а у позові зазначено період зняття з реєстрації за адресою: [ADDRESS] , - з 24.03.1995 р. по 03.01.1997 р. Наявна відмітка про реєстрацію за вказаною адресою з 03.01.1997 р., тобто, після приватизації квартири. Таким чином, позивачем надано докази, з яких вбачається що у момент приватизації квартири 26.11.1996 р. він не був зареєстрований у ній. Доказів реєстрації у квартирі у період з 24.03.1995 р. по 03.01.1997 р. позивачем не надано. Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги не обґрунтовані та задоволенню не підлягають. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Згідно з ч.1 ст.5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. При цьому, зі змісту ст.ст.55, 124 Конституції України та ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод випливає, що кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. У статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та інших міжнародно-правових документах про права людини закріплено право на повагу до житла. Стаття 47 Конституції України передбачає, що кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Відповідно до ч. 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Правові основи приватизації житла, що знаходиться в державній власності, визначається Законом України «При приватизацію державного житлового фонду». Відповідно до ч. 1 ст. 1 вказаного Закону приватизація державного житлового фонду - це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв та ін.) державного житлового фонду на користь громадян України. За приписами норм Закону України «При приватизацію державного житлового фонду» наймачі квартир (будинків) державного житлового фонду та члени їх сімей, які постійно проживають у квартирі разом із наймачем або за якими зберігається право на житло, мають право на приватизацію займаних квартир, шляхом передачі їм цих квартир в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно проживають у даній квартирі, в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, на підставі рішення відповідного органу приватизації. До членів сім`ї наймача включаються лише громадяни, які постійно проживають в квартирі (будинку) разом з наймачем або за якими зберігається право на житло. На час приватизації спірної квартири в 1996 році порядок передачі квартир (будинків) у власність громадян та склад документів, що підлягають оформленню визначався Положенням «Про порядок передачі квартир (будинків) у власність громадян», затвердженим Наказом Державного комітету України по Житлово-комунальному господарству № 56 від 15.09.1992 року. Пунктом 18 Положення передбачено, що громадянин, який виявив бажання приватизувати займану ним і членами його сім`ї на умовах найму квартиру (одноквартирний будинок), звертається в орган приватизації або до створеного ним підприємства по оформленню документів, де одержує бланк заяви та необхідну консультацію. За приписами пунктів 20, 21 Положення при оформленні заяви на приватизацію квартири (будинку) громадянин бере на підприємстві, що обслуговує жилий будинок, довідку про склад сім`ї та займані приміщення. У довідці вказуються члени сім`ї наймача, які прописані та мешкають разом з ним, а також тимчасово відсутні особи, за якими зберігається право на житло. У довідці вказуються новонароджені і на них враховується норма площі, що передається безкоштовно, незалежно від строку їх народження та введення в дію Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду". Виходячи із принципу змагальності сторін у цивільному судочинстві суд зауважує на тому, що позивачем не надано суду доказів щодо його реєстрації у квартирі на час приватизації. Разом із цим, суд із матеріалів справи, а саме із копії паспорта позивача та довідки Відділу реєстрації місця проживання Військово-цивільної адміністрації м.Авдіївка Донецької області вбачається, що в квартирі позивач був зареєстрований у період з 14.09.1976 р. по 24.03.1995 р. та з 03.01.1997 р. по теперішній час. Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] є необґрунтованими, не підтверджені належними та допустимими доказами, в зв`язку із чим у задоволенні позову необхідно відмовити. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed