Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-16 00:00:00

В вересні 2021 [PERSON] звернувся до суду з позовом відповідно до якого просив стягнути на свою користь з [PERSON] грошові кошти в сумі 26900 грн. Мотивував тим, що між [PERSON] та [PERSON] погоджено намір укласти договір купівлі-продажу квартири. 16.06.2020 позивач передав відповідачеві аванс в розмірі 1000 доларів США, про що була складена відповідна розписка. З того часу необхідних дій по укладенню договору купівлі-продажу квартири відповідачем не вчинено. Вимоги про повернення коштів, [PERSON] ігноруються, що й стало підставами звернення до суду. Ухвалою суду від 01.10.2021 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження. Розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження. Відповідач надав до суду заперечення відповідно до яких пояснив, що дійсно отримав вказані кошти, проте після укладення усного договору про намір купівлі квартири відповідач ужив усіх заходів для підготування документів, та повідомив позивача про можливість укладення договору купівлі-продажу, проте отримав відмову оскільки у [PERSON] відсутні кошти для укладення вказаного договору. Також [PERSON] повідомив [PERSON] , що завдаток не повертається. У судовому засіданні представник позивача просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі з підстав викладених у позовній заяві, пояснив що окрім розписки сторонами не укладалися інших договорів, і хоч у розписці зазначено що це завдаток, проте з юридичної точки це аванс. Відповідач у судовому засіданні просив відмовити у задоволені позову, не заперечував того, що отримав від позивача 1000 доларів США та пояснив, що сторони уклали усну домовленість про намір укласти договір купівлі-продажу квартири, відповідно він підготував усі документи для укладення договору, після того як він повідомив про готовність укласти договір, проте позивач відмовив йому оскільки не мав потрібної суми коштів. Він вважає, що кошти які він отримав були завдатком, який не підлягає поверненню. Між ним і [PERSON] не було домовленості про те, що в разі його відмови від укладення договору він повинен повернути завдаток в подвійному розмірі. Він продав квартиру матері і мав на той час генеральну довіреність від неї. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що вона цивільна дружина відповідача і була свідком коли сторони уклали усну домовленість про намір укласти договір купівлі-продажу квартири, відповідно позивач надав завдаток, відповідач попередив його, що завдаток не повертається. Суд приймає до уваги вимоги ст. 78 ЦПК України, ст. 32 Конституції України, та вважає записи телефонних розмов сторін та на диску (конверт на 34 а.с.) не достовіриним доказом і не прийняв його. Згідно ч.2 ст. 78 ЦПК України, суд не приймає пояснення свідка [PERSON] , як доказ, оскільки обставини укладення договору і виникнення зобов`язань не можуть бути підтверджені поясненнями свідка. Судом встановлено, що згідно розписки 16.06.2020 [PERSON] отримав від [PERSON] гроші в сумі 1000 доларів США для укладення договору купівлі- продажу квартири за адресою [ADDRESS] . ( розписка на 4, 44 а.с.). 19.08.2021 [PERSON] направив [PERSON] вимогу про повернення отриманих коштів, так жодних дій по укладенню договору купівлі-продажу останнім не вчинено ( вимога на 9 а.с.). Згідно довідок ОСББ "Квартал-15", АТ "Вінницягаз" [PERSON] - власник квартири [ADDRESS] , заборгованість по комунальним платежам відсутні ( довідки на 36-37, 41-42 а.с.). Згідно п. 2 ч. 2 ст. 6 ЦК Украхїни, сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами. Відповідно до ч. 1\~ст. 570 ЦК України\~завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. Внесення завдатку як способу виконання зобов`язання може мати місце у випадку наявності зобов`язання, яке повинно виникати на підставі договору купівлі-продажу. Згідно ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно ч.1, 3 ст. 510 ЦК України, сторонами в зобов`язанні є боржник і кредитор. Якщо кожна із сторін у зобов`язанні має одночасно і права, і обов`язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов`язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї. Відповідно до\~ст. 655 ЦК України\~за договором купівлі-продажу одна сторона /продавець/ передає або зобов`язується передати майно /товар/ у власність другій стороні /покупцеві/, а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно /товар/ і сплатити за нього певну грошову суму. Отже сторони ( відповідач ) не може відступити від положень ст. 570 ЦК України, що до змісту завдатку, оскільки цей нормативний акт вказує, що це є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Сторони не визначили в розписці свої зобов`язання, а лише висловили намір укладення в подальшом договору купівлі- продажу. Частина 2\~ст. 570 ЦК України\~встановлює презумцію авансу, так як на відміну від завдатку аванс це лише спосіб платежу, він не виконує забезпечувальної функції за правилами ч. 1\~ст. 546 ЦК України, а виконує функцію попередньої оплати. В розписці [PERSON] ( на а.с. 4, 44) не вказані домовленості сторін про умови договору купівлі- продажу, не вказані зобов`язання, які випливають з договору. Отже, хоча кошти передані [PERSON] названі завдатком, проте правового значення вживаний термін не набув, оскільки не забезпечував іншого зобов`язання. Згідно ч.2 ст. 570 ЦК України, якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. Суттєва відмінність авансу від завдатку полягає в тому, що на аванс не покладено функцію забезпечувати взяте сторонами на себе зобов`язання незалежно від того, яка сторона відповідальна за невиконання зобов`язання, той хто отримав аванс повинен його повернути. Відповідно до правової позиції ВСУ, викладених в ухвалах Судової палати з цивільних справ від 26.02.2004 року, від 13.10.2005 року, а також від 21.06.2006 року, залишення завдатку особі, яка його одержала, або стягнення з неї подвійної суми завдатку застосовується в тих випадках, коли між сторонами було укладено договір, проте він не виконується з вини якоїсь із сторін. Якщо ж сторони домовилися укласти договір, але відповідним чином його не оформили, сплачені в рахунок виконання договору платежі визнаються авансовими і повертаються в тому розмірі, в якому вони надавались. Відповідно до правової позиції ВСУ, викладеною у постанові від 13.02.2013 р. у справі № 6-176цс.12, внесення завдатку як способу забезпечення виконання зобов`язання може мати місце лише в разі наявності зобов`язання. Якщо договору який-би за своєю формою та змістом відповідав вимогам закону, між сторонами укладено не було, а сторони лише домовилися укласти такий договір в майбутньому, передана грошова сума є авансом який підлягає поверненню. Якщо покупець, бажаючи в майбутньому придбати товар, нерухоме майно, вносить продавцеві частину коштів. Продавець приймає ці кошти під зобов`язання у майбутньому продати саме дане нерухоме майно саме цьому покупцеві то це не є завдаток, це є аванс, що має місце в даній справі. Оскільки договір купівлі-продажу квартири між сторонами у справі укладено не було, а сторони лише домовилися укласти такий договір в майбутньому, тому передані позивачем відповідачу гроші є авансом, який підлягає поверненню позивачу. У зв`язку з цим, отримана відповідачем за розпискою від 16.06.2020 сума коштів вважається авансом, а не завдатком, і незалежно від причин, з яких основний договір між сторонами не був укладений, такий повинен бути повернутий. В силу ст. 11 ЦПК України, хоча позивач посилається на те, що передав відповідачу грошову кошти в розмірі 1000 доларів США, про те в позові просить стягнути з відповідача 26900 грн. Отже, суд неправі вийти за межі позову та стягувати суму еквівалентну переданим грошовим коштва на момент винесення рішення. Тому позовні вимоги належить задовольнити стягнувши з відповідача на користь позивача 26900 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивача 908 грн в рахунок відшкодування сплаченого судового збору. На підставі викладеного та

Outcome: approved