Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-19 00:00:00

19 листопада 2020 року [PERSON] звернулася до суду із заявою про визнання [PERSON] [INFO] , безвісно відсутнім. Стислий виклад позиції заявника. Вона є співвласником Ѕ частини квартири розташованої за адресою [ADDRESS] . Іншою Ѕ частиною квартири володіє згідно даних реєстру, [PERSON] . З 18 березня 2004 року відомостей про місце постійного проживання та перебування останнього не відомо. Визнання такого факту надасть можливість встановити опіку над майном [PERSON] , прийняття виконання цивільних обов`язків на його користь, погашення за рахунок його майна боргів, управління цим майном в інтересах дітей, у зменшення оплати комунальних платежів. Заяви, клопотання учасників справи. Заявник в судовому засіданні надала пояснення аналогічні до викладеним у заяві наполягала на задоволенні позовних вимог. Представник заінтересованої особи в судове засідання не з`явився, надав суду клопотання про розгляд справи у його відсутність . Процесуальні дії у справі. 20 листопада 2020 року ухвалою суду заяву [PERSON] прийнято до розгляду та відкрито окреме провадження у даній справі, призначено справу до судового розгляду. Інші процесуальні дії (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо) не застосовувались. Фактичні обставини, встановлені судом. Сукупністю належних, допустимих і достовірних доказів судом встановлено, що квартира у [ADDRESS] належала на праві спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] (свідоцтва про право власності №27 від 27.05.1996 р.) Відповідно до договору дарування частки квартири №720від 30 квітня 2015 року [PERSON] , подарувала [PERSON] Ѕ частину квартири [ADDRESS] . Згідно листа Шевченківського відділу поліції ГУНП в Дніпропетровській області №4527/К1696 від 21.11.2018 року відомостей про можливе місце знаходження [PERSON] затримання, притягнення до адміністративної відповідальності на території Дніпропетровської області не отримано. Згідно листа департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради №5/5-130 від 27.07.2020 року [PERSON] [INFO] , був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] з 08.08.1988 по 18.03.2004 року. Відповідно до листа Шевченківського відділу поліції ГУНП в Дніпропетровській області від 21.08.2020 року [PERSON] [INFO] , був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] з 08.08.1988 по 18.03.2004 року. Згідно листа ГУ Пенсійного Фонду України в Дніпропетровській області №0400-010507-7/14090 від 01.02.2021 року [PERSON] [INFO] не перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Дніпропетровській області. У листі №2800-050202-745870 від 29.12.2020 Департамент з питань цифрового розвитку, цифрових трансформацій і цифровізації ПФУ повідомлено, що в період з вересня 2001 року по теперішні час відомості щодо [PERSON] [INFO] до бази даних реєстру застрахованих осіб не надходили, за даними бази одержувачів пенсій станом на листопад 2020 року останній на обліку не перебуває. Згідно акту від 20.02.2020 року та акту від 27.08.2020 року встановлено, що [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) відсутній за останнім відомим місцем проживання, реєстрації за адресою: [ADDRESS] , з 18 березня 2004 року. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] підтвердила обставини викладені заявницею у заяві та зазначила, що є сусідкою [PERSON] та проживає у цьому будинку з 1988 року та приблизно двадцять років не бачила [PERSON] . Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Цивільно-правові підстави визнання фізичної особи безвісно відсутньою регулюються Цивільним кодексом України та главою 4 Цивільного процесуального кодексу України про розгляд судом справ про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Відповідно до ст. 305 ЦПК України заява про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою подається до суду за місцем проживання заявника або за останнім відомим місцем проживання (перебування) фізичної особи, місцеперебування якої невідоме, або за місцезнаходженням її майна. Згідно з частиною 1 статті 43 Цивільного кодексу України фізична особа може бути визнана судом безвісно відсутньою, якщо протягом одного року в місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування. У разі неможливості встановити день одержання останніх відомостей про місце перебування особи початком її безвісної відсутності вважається перше число місяця, що йде за тим, у якому були одержані такі відомості, а в разі неможливості встановити цей місяць - перше січня наступного року (ч.2 ст.43 ЦК України). Зазначене передбачає, перш за все, з`ясування місця постійного проживання особи на час її зникнення; заходів, які приймала заявник для встановлення місця знаходження особи, щодо якої ставиться питання про визнання безвісно відсутнім, та чи були вичерпані усі можливості для її знаходження. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 травня 2018 року у справі № 225/1297/17 зроблено висновок: безвісна відсутність - це посвідчення в судовому порядку тривалої відсутності фізичної особи в місці її постійного проживання за умов, що не вдалося встановити місця її знаходження (перебування). При визнанні особи безвісно відсутньою застосовується презумпція, що особа є живою, однак встановити її місце знаходження у цей час неможливо, причому вказана презумпція має спростовний характер. Підставами для визнання фізичної особи безвісно відсутньою є сукупність юридичних фактів, тобто юридичний склад, до якого включаються: а) відсутність відомостей про перебування фізичної особи у місці її постійного проживання; б) відсутність відомостей про дійсне перебування особи і неможливість отримати такі відомості; в) сплив річного строку з дня одержання останніх відомостей про місце перебування фізичної особи або з дня, визначеного відповідно до ч.2 ст. 43 ЦК України; г) наявність у заявника правової зацікавленості у вирішенні питання про визнання особи безвісно відсутньою. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] з березня 2004 року відсутній за останнім відомим місцем перебування, заявницею вживались заходи з метою встановлення його місця проживання . Необхідність визнання [PERSON] безвісно відсутнім заявниця пов`язує з вирішенням питання пов`язаного з встановленням опіки над майном [PERSON] , прийняття виконання цивільних обов`язків на його користь, погашення за рахунок його майна боргів, зменшення оплати комунальних платежів. Отже, заявник обґрунтувала правову зацікавленість у вирішенні питання про визнання [PERSON] безвісно відсутнім. Висновок суду. Враховуючи, що [PERSON] за останнім місцем постійного проживання відсутній, відомостей щодо місця його перебування немає більше одного року; тому суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність та взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, приходить висновку про достатність підстав для визнання [PERSON] , безвісно відсутнім. При цьому, суд роз`яснює, що у відповідності до приписів ст. 45 ЦК України, якщо фізична особа, яка була визнана безвісно відсутньою, з`явилася або якщо одержано відомості про місце її перебування, суд за місцем її перебування або суд, що постановив рішення про визнання цієї особи безвісно відсутньою, за заявою цієї особи або іншої заінтересованої особи скасовує рішення про визнання фізичної особи безвісно відсутньою. Згідно ч. 7 ст. 294 ЦПК України при ухваленні судом рішення судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом. На підставі ст. 43 ЦК України,

Outcome: approved