Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-19 00:00:00

У грудні 2020 року позивач звернувся в суд до відповідача з зазначеним позовом. Посилається на те, що 06 березня 2018 року між ним та відповідачем був укладений договір по виготовленню та монтажу корпусних меблів № 6-03. Відповідно до договору відповідач зобов`язувався виготовити та здійснити монтаж меблів на суму 26000 гривень за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до п. 1.3. договору строк виконання робіт 22 робочих дні, починаючи з дня його підписання. 06 березня 2018 року ним був сплачений аванс відповідачу в сумі 18200 гривень, про що відповідач написав розписку на сторінці 3 договору. Разом з тим, поставки товару та роботи з монтажу відповідачем виконано не було, кінцевий строк їх виконання настав ще 09 квітня 2018 року. Станом на 01 грудня 2020 року прострочення виконання робіт складає 968 календарних днів. Просить суд ухвалити рішення, яким: -стягнути з відповідача на його користь грошові кошти згідно договору в сумі 18200 гривень; -стягнути з відповідача на його користь пеню на підставі ч. 5 ст. 10 закону України «Про захист прав споживачів» в розмірі 125000 гривень; -стягнути з відповідача на його користь пеню за несвоєчасне виконання зобов`язань згідно п. 5.3. договору в розмірі 25168 гривень; -стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду в розмірі 1632 гривні; -розірвати договір № 6-03 від 06 березня 2018 року, укладений між ним та ФОП [PERSON] . Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 18 грудня 2020 року відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням сторін. У судовому засіданні позивач підтримав заявлені вимоги в повному обсязі та просив їх задовольнити, проти ухвалення в справі заочного рішення не заперечував. Відповідач у судове засідання не з`явився без повідомлення причин, про час та місце розгляду справи повідомлявся. Суд за згодою позивача ухвалив постановити заочне рішення згідно положень ч. 1 ст. 280 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 06 березня 2018 року між позивачем та відповідачем був укладений договір по виготовленню та монтажу корпусних меблів № 6-03 (а.с. 8-10). Відповідно до п. 1.3. договору продавець здійснює поставку та монтаж товару впродовж 22 робочих днів з моменту підписання цього договору, та затвердження ескізів. Пунктами 3.1., 3.2. договору визначено, що загальна вартість товару за цим договором складає 26000 гривень. Протягом 3-х днів з моменту підписання договору покупцем вноситься передплата у розмірі 70 % від вартості товару, вказаної у п. 3.1. даного договору, яка становить 18200 гривень. 06 березня 2018 року позивачем був сплачений аванс відповідачу в сумі 18200 гривень, що підтверджується розпискою відповідача (а.с. 10). З позову вбачається, що поставки товару та роботи з монтажу відповідачем виконано не було, кінцевий строк їх виконання настав ще 09 квітня 2018 року. 04 січня 2019 року позивач направив відповідачу письмову претензію щодо відмови від договору та з вимогою повернути суму передоплати в розмірі 18200 гривень (а.с. 16-17). Проте, останній на претензію не відреагував. Вбачається, що відповідач свої зобов`язання за договором не виконує, кошти не повертає. Суд вважає, що вимоги позивача ґрунтуються на законі. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно з частинами 1, 2 ст. 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові. Відповідно до ч. 1 ст. 846 ЦК України строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Станом на день подачі позовної заяви та розгляду справи в суді відповідачем умови договору не виконуються. Відповідно д ч. 2 ст. 852 ЦК України за наявності у роботі істотних відступів від умов договору підряду або інших істотних недоліків замовник має право вимагати розірвання договору та відшкодування збитків. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У ст. 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. За нормами ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 89 ЦПК України). Відповідач не надав суду належних доказів на підтвердження виконання ним зобов`язання за договором № 6-03 від 06 березня 2018 року. Відповідно до ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Частиною 2 ст. 651 ЦК України передбачено, що договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Відповідно до ч. 5 ст. 653 ЦК України якщо договір змінений або розірваний у зв`язку з істотним порушенням договору однією із сторін, друга сторона може вимагати відшкодування збитків, завданих зміною або розірванням договору. На виконання умов договору 06 березня 2018 року позивач сплатив на користь відповідача передоплату в сумі 18200 гривень, що підтверджується розпискою останнього від 06 березня 2018 року (а.с. 10). За таких обставин, вимога про розірвання договору та стягнення коштів у розмірі 18200 гривень підлягає задоволенню. Позивач також просить суд стягнути з відповідача пеню за несвоєчасне виконання зобов`язань згідно п. 5.3. договору в розмірі 25168 гривень. Відповідно до п. 5.3. договору продавець за порушення строків поставки товару, вказаних у п. 1.3. цього договору, зобов`язаний сплатити покупцеві пеню в розмірі 0,1 % від загальної вартості замовлення за кожен день затримки поставки товару. 0,1 % від загальної вартості замовлення за цим договором складає 26 гривень. Період прострочення виконання умов договору становить з 09 квітня 2018 року по 01 грудня 2020 року, тобто 968 календарних днів. Таким чином, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає пеня в розмірі 25168 гривень (26 х 968 = 25168). Позивач також просить суд стягнути з відповідача пеню на підставі ч. 5 ст. 10 закону України «Про захист прав споживачів» в розмірі 125000 гривень. Відповідно до ч. 2 ст. 552 ЦК України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Умовами укладеного між сторонами договору від 06 березня 2018 року передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань по даному договору. У такому випадку суд вважає, що вимога про стягнення пені на підставі ч. 5 ст. 10 закону України «Про захист прав споживачів» в розмірі 125000 гривень задоволенню не підлягає. Позивач просить суд стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 1632 гривні. Відповідно до ч. 1 та п. 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу з застосуванням, зокрема, такого способу захисту, як відшкодування моральної (немайнової) шкоди. За загальним правилом зобов`язання з відшкодування шкоди (майнової та немайнової) є прямим наслідком правопорушення, тобто порушення охоронюваних законом суб`єктивних особистих немайнових і майнових прав та інтересів учасників цивільних відносин. При цьому одне і те ж правопорушення може призводити до негативних наслідків як у майновій, так і немайновій сферах, тобто виступати підставою для відшкодування майнової та моральної шкоди одночасно. Заподіяння моральної шкоди та компенсація відповідних немайнових втрат може мати місце як в договірних, так і в деліктних правовідносинах (поза межами існуючих між потерпілим і завдавачем шкоди договірних чи інших правомірних зобов`язальних відносин). Згідно з частинами 1 та 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку зі знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Виходячи з положень статей 16 і 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися у будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства. Статті 4 та 22 Закону України «Про захист прав споживачів» у чинній редакції прямо передбачають право споживача на відшкодування моральної шкоди у правовідносинах між споживачами та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг. Так, вирішуючи спір щодо відшкодування моральної шкоди за порушення споживчого договору, суди мають враховувати, що моральна шкода за порушення цивільно-правового договору як спосіб захисту суб`єктивного цивільного права може бути компенсована і в тому разі, якщо це прямо не передбачено законом або тим чи іншим договором, і підлягає стягненню на підставі статей 16 та 23 ЦК України і статей 4 та 22 Закону України «Про захист прав споживачів» навіть у тих випадках, коли умовами договору право на компенсацію моральної шкоди не передбачено. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 01 вересня 2020 року в справі № 216/3521/16-ц. Суд вважає, що в результаті невиконання відповідачем зобов`язань за договором позивач зазнав душевних страждань, оскільки він отримав негативні емоції, порушення звичного способу життя, необхідності звернення до суду за захистом порушеного права. При вирішенні питання щодо розміру суми моральної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача, суд враховує, що діями відповідача позивачу спричинені моральні страждання, оскільки порушені його права. Таким чином, з урахуванням принципів розумності та справедливості, суд приходить до висновку про задоволення цієї вимоги позивача в розмірі 1632 гривні. З огляду на наведене, позов підлягає задоволенню частково. З урахуванням часткового задоволення позовних вимог, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 840 гривень 80 копійок.

Outcome: partial