Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-17 00:00:00

У квітні 2021 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування позову зазначивши, що 18.07.2008 між [PERSON] та Банком було підписано кредитний договір №1/08163GD. Відповідач належним чином не виконував умови кредитного договору, порушивши графік погашення кредиту та відсотків, у зв`язку з чим виникла заборгованість. Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 01.08.2012 в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №1/08163GD від 18.07.2008звернуто стягнення на предмет застави - автомобіль Renault. Проте, правовідносини між сторонами не припинилися. Оскільки у вищезазначеному рішенні суду було стягнено заборгованість нра час розгляду справи, то з 07.07.2012 по 22.02.2021 є заборгованість у розмірі 14728,90 грн., що складає 3% річних від простроченої суми, яку позивач, а також судові витрати просить стягнути з відповідача. Відповідно до ч.5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Судове засідання проведено в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідачі не скористалася своїм правом надання відзиву на позов. Судом встановлено, що 18 липня 2008 року між банком та [PERSON] укладено кредитний договір №1/08163GD, згідно з яким банк надав позичальнику кредит у розмірі 59850,00 доларів США на термін до 17.05.2013. Як зазначає позивач, відповідач допустив прострочення виконання зобов`язань, а тому банк у липні 2012 року звернувся до суду з позовом про звернення стягнення на предмет застави в рахунок погашення заборгованості. Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 01 серпня 2012 позов ПАТ КБ «Приват Банк» до ПАТ "Акцент-Банк", [PERSON] про звернення стягнення на предмет застави було задоволено. В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №1/08163GD від 18.07.2008 в сумі 1 067 489,43 грн. звернути стягнення на предмет застави: автомобіль Renault, модель Magnum, рік випуску2001, тип ТЗ: Бортовий-С, № кузова/шасі [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , що налжетиь на праві власності [PERSON] шляхом продажу вказаного автомобіля ПАТ КБ «Приват Банк» з укладанням від імені [PERSON] договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, із зняттям вказаного автомобіля з обліку в органах ДАІ України, а також наданням ПАТ КБ «Приват Банк» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу. Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно вимог ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно зі ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною 1 статті 76, частиною 2 статті 77 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Звертаючись у липні 2012 року з позовом до суду про звернення стягнення на предмет застави, кредитодавець реалізував своє право на пред`явлення вимоги в порядку ч. 2 ст. 1050 ЦК Україниі такими діями на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом, а тому втратив право здійснювати нарахування відсотків за користування кредитом за ставкою визначеною в договорі і у даному випадку права і інтереси кредитора у правовідносинах забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення боржником виконання грошового зобов`язання, що відповідає правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеній у постанові від 28.03.2018 у справі №444/9519/12. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України) Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбаченихст. 625 ЦК України, за увесь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 310/11534/13-ц, від 04.06.2019 у справі № 916/190/18. Як зазначає позивач в позовній заяві, розмір 3% річних за порушення виконання грошового зобов`язання у розмірі 14728,90 доларів США, позивач розрахував за період з 07.07.2012 по 22.02.2021, виходячи з розміру простроченої заборгованості по кредиту 56 880,14 доларів США, про що позивачем надано розрахунок. У зв`язку з вище викладеним, суд приходить до висновку про те, що позовна заява підлягає задоволенню в повному обсязі. Вирішуючи відповідно до вимог ст.141 ЦПК України питання розподілу судових витрат, з урахуванням результату розгляду справи, з відповідачів на користь позивача слід стягнути судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в розмірі по 2050,26 грн.

Outcome: approved