Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-17 00:00:00

16 грудня 2021 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з останнього аліменти на навчання на його користь у розмірі 1/4 частки від заробітку (доходу) щомісячно, від дня набрання законної сили рішенням суду і до закінчення ним навчання, але не більше, ніж до досягнення 23-х років. Свої вимоги [PERSON] обґрунтував тим, що його батьком є відповідач у справі, який сплачував аліменти до його повноліття. На даний момент він навчається на другому курсі денного відділення Національного технічного університету «Дніпровська політехніка». Термін закінчення освітньої ступені «бакалавр» денної форми навчання 30 червня 2024 року. Підставою звернення до суду є той факт, що власних доходів він не має, у зв`язку із навчанням позбавлений можливості працевлаштуватися, потребує матеріальної допомоги для оплати проїзду, придбання одягу, продуктів харчування, засобів гігієни, книг, зошитів, канцелярського приладдя, тощо. Однак, батько в порушення обов`язку щодо його утримання уникає в наданні матеріальної допомоги хоча для цього у нього є всі можливості. Добровільно надавати кошти на навчання відповідач не бажає. Ухвалою судді Межівського районного суду Дніпропетровської області від 16 грудня 2021 року дану справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін (а.с.14-15). 04 січня 2021 року від відповідача надійшов відзив відповідно до якого зазначає, що позовні вимоги визнає частково та згоден сплачувати аліменти у розмірі 1/8 частини від усіх його доходів до закінчення сином навчання, але не більше, ніж до досягнення 23-х років. (а.с.21-26) Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явився, надав заяву, про розгляд справи за його відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягає та прохає їх задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності. Проти задоволення позовних вимог не заперечує. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. У зв`язку з чим, на підставі ст. 247 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без фіксування судового процесу. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] є сином [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим (повторно) 27 квітня 2005 року відділом реєстрації актів цивільного стану Межівського районного управління юстиції Дніпропетровської області (а.с.7). Відповідно до ч.1 ст. 199 СК України, якщо повнолітня дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Судом встановлено, що [PERSON] навчається на 2 курсі денного відділення Національного технічного університету «Дніпровська політехніка», на умовах контракту з 01.10.2020 року. Передбачене закінчення навчання 30 червня 2024 року, що підтверджується довідкою №303 від 06 грудня 2021 року. (а.с.6). Повнолітній [PERSON] навчається на денній формі навчання, можливості працювати не має, власних доходів не має, потребує матеріальної допомоги в зв`язку з навчанням. Відповідно до ч.3 ст. 199 СК України право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів мають самі дочка, син, які продовжують навчатися, а також той із батьків, з яким вони проживають. Обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, причому обов`язком особистим, індивідуальним. Проживання окремо не звільняє від виконання цього обов`язку. Батьки мають всебічно сприяти розвитку дитини. Забезпечення умов для такого розвитку та навчання пов`язане з належним наданням матеріальної допомоги, що має бути достатньою. Платник аліментів зобов`язаний роботи все можливе для того, щоб його заробіток (доходи) були достатніми для власного утримання та утримання дітей, за належний розвиток яких він відповідальний як батько. Згідно до п.20 Постанови Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Відповідно до ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів. Матеріальне становище повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, визначається з врахуванням вартості навчання, навчального обладнання, навчальних матеріалів, проїзду, проживання за місцем розташування навчального закладу тощо. Відповідно до ст. 201 СК України до відносин між батьками і повнолітніми дочкою, сином щодо надання їм утримання, застосовуються норми статей 187, 189-192 і 194-197 цього Кодексу. Згідно ч.1 ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів на повнолітніх дітей суд враховує такі обставини: стан здоров`я та матеріальне становище повнолітніх дочки, сина; стан здоров`я й матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, інших дітей; можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дітьми; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно довідки виданої Структурним підрозділом «Волноваське вагонне депо» Регіональна філія «Донецька залізниця» Акціонерне товариство «Укрзалізниця» вбачається, що дохід відповідача [PERSON] за останні шість місяців становив всього 98283,44 гривень: утримано - 31843,54 гривень; до видачі 66439,90 гривень. (а.с.23) Як вбачається з наданих відповідачем квитанцій, а саме: ICKTK09040YONH.1 від 04.09.2020 року, ICKTL0209080GO.1 від 09.02.2021 року, та ICKTL082501ZLC.1 від 25.08.2021 року, останній направляв грошові кошти матері позивача на утримання сина, але зазначені перекази було здійснено зі значним проміжком часу. (а.с.24) Згідно ч.4 ст. 206 ЦПК України - у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи вищевикладене, оскільки відповідач є батьком [PERSON] , який є повнолітнім та навчається, а [PERSON] , в свою чергу має можливість надавати матеріальну допомогу сину, та проти позовних вимог не заперечує, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача аліментів на утримання позивача у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, до закінчення навчання сина, але не більше ніж до досягнення 23 років, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили. Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Позивач звільнений від сплати судового збору відповідно до вимог ст.5 Закону України «Про судовий збір», а тому суд вважає за доцільне відповідно до ст.141 ЦПК України стягнути з відповідача судовий збір у розмірі 992,40 грн. в дохід держави.

Outcome: approved