Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-09 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Аланд" (далі - ТОВ «ФК «Аланд»), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Мельник Ю. А. про захист прав споживачів банківських послуг шляхом стягнення коштів за виконавчим написом, визнаним таким, що не підлягає виконанню. Свій позов мотивує тим, що у приватного виконавця Мельника Ю. А. перебувало виконавче провадження № 63406668 з примусового виконання виконавчого напису, виданого 08 вересня 2020 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай О. С. про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Аланд» заборгованості в розмірі 8874,81 грн. Зазначає, що за період з грудня 2020 року по квітень 2021 року з пенсійного рахунка позивача відраховувались грошові кошти, а саме: за грудень 2020 року відраховано 426,36 грн, за січень 2021 року - 426,36 грн, за лютий 2021 року - 426,36 грн, за березень 2021 року - 466,25 грн та за квітень 2021 року - 466,25 грн. Рішенням Рожищенського районного суду Волинської області від 23 червня 2021 року вищевказаний виконавчий напис визнано таким, що не підлягає виконанню. Звернувшись до приватного виконавця Мельника Ю. А. щодо повернення стягнутих коштів він отримав відповідь в якій зазначено, що 13 вересня 2021 року ним винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі п. 5 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження». Копію постанови також направлено до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області. У виконавчому провадженні стягнуто 2461,85 грн з яких: 1419,06 грн - борг за виконавчим документом, 123,52 грн - основна винагорода приватного виконавця, 669 грн - витрати виконавчого провадження та 250 грн - повернення авансового внеску стягувачу. Відповідно до платіжного доручення № 27075 від 13 вересня 2021 року позивачу було повернуто 123,52 грн. Позивач з заявою звернувся до ТОВ «ФК «Аланд» про повернення неправомірно стягнутих коштів, однак жодної відповіді на заяву не надійшло. Ураховуючи наведене просить суд стягнути з відповідача на свою користь безпідставно набуті кошти у розмірі 2088 грн. Ухвалою судді Рожищенського районного суду Волинської області від 28 жовтня 2021 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження, судове засідання для розгляду справи по суті призначено 30 листопада 2021 року о 14 год 00 хв. Позивач [PERSON] та представник позивача [PERSON] в судове засідання не з`явилися, 10 січня 2022 року представник позивача подала суду заяву про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги підтримали з підстав викладених в позовній заяві та просили їх задовольнити. Відповідач ТОВ "ФК "Аланд" в судове засідання не з`явилося, про причини неявки суд не повідомило. Згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення № 0103330860042, відповідач про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, шляхом отримання 03 грудня 2021 року судової повістки. Будь-яких заяв, відзив на позовну заяву, клопотань про розгляд справи без його участі на адресу суду не надходило. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Мельник Ю. А. будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 223 Цивільного процесуального кодексу України (далі- ЦПК України), суд ухвалив розглядати справу за відсутності учасників справи. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи і оцінивши наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні, вирішуючи справу, доходить такого висновку. Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 5 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Судом установлено, що на примусовому виконанні приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Мельника Ю. А. знаходилось виконавче провадження № 63406668 від 09 листопада 2020 року з примусового виконання виконавчого напису № 39483, виданого 08 вересня 2020 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай О. С. про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Аланд» заборгованості в розмірі 8874,81 грн. В ході виконавчого провадження постановою приватного виконавця Мельника Ю. А. від 09 листопада 2020 року звернено стягнення на пенсію [PERSON] , яку він отримує в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Волинській області. Вказана постанова була направлена на адресу Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області для виконання. Як вбачається з копії виписки Головного управління пенсійного фонду України у Волинській області з пенсії [PERSON] за період з грудня 2020 року по квітень 2021 року здійснювались відрахування, а саме: за грудень 2020 року відраховано 426,36 грн, за січень 2021 року - 426,36 грн, за лютий 2021 року - 426,36 грн, за березень 2021 року - 466,25 грн, та за квітень 2021 року - 466,25 грн, всього відраховано 2211,58 грн. Рішенням Рожищенського районного суду Волинської області від 23 червня 2021 року визнано таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис, вчинений 08 вересня 2020 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм О. С. та зареєстрований в реєстрі за № 39483 про стягнення з [PERSON] на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Аланд" заборгованості за кредитним договором № 09072/0007XSGF про відкриття банківського (карткового) рахунку, кредитного обслуговування рахунку та встановлення кредитного ліміту, укладеним 16 серпня 2013 року в розмірі 8874,81 грн. 13 вересня 2021 року [PERSON] з заявою звернувся до приватного виконавця Мельника Ю. А. про закінчення виконавчого провадження та повернення грошових коштів. Постановою приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Мельника Ю. А. від 13 вересня 2021 року виконавче провадження з примусового виконання виконавчого напису № 39483, виданого 08 вересня 2020 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай О. С. про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Аланд» заборгованості в розмірі 8874,81 грн закінчено на підставі п. 5 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження». Припинено звернення стягнення відповідно до постанови ВП 63406668 від 09 листопада 2020 року про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника. 13 вересня 2021 року приватним виконавцем на банківський рахунок [PERSON] було повернуто 123,52 грн основної винагороди приватного виконавця, що підтверджується копією платіжного доручення № 27075. Таким чином, судом встановлено, що із стягуваної суми з позивача 2211,58 грн останньому повернуто 123,52 грн. Предметом даного позову є вимоги про повернення грошових коштів, сплачених позивачем на підставі виконавчого напису нотаріуса, визнаного у судовому порядку таким, що не підлягає виконанню. Загальні підстави для виникнення зобов`язань у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України. Відповідно до ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є правовідносини, які виникають у зв`язку з безпідставним утриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. У постанові від 08 вересня 2021 року Верховний суд у складі колегії Другої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 201/6498/20 провадження №61-88св21, дійшов висновку, що за правовою природою конструкція зобов`язання, що виникає з безпідставного набуття майна (безпідставного збагачення), є формою реалізації охоронного правовідношення та виконує компенсаторну функцію. Зобов`язання, що виникають внаслідок безпідставного збагачення є протилежністю до зобов`язання з правочинів (договорів). Правочин, зокрема договір, як належна правова підстава встановлює зобов`язання з передання речі, виконання робіт (надання послуги), сплати коштів. Відповідно, за відсутності (або у подальшому відпадіння) правової підстави в особи виникає зобов`язання повернути те, що було отримано безпідставно (кондикція). Отримання майна, набутого без підстави, призводить до реституційного ефекту, прямо протилежного тому, що передбачено договором. Загальною ознакою кондикції є відсутність (або відпадіння у подальшому) правової підстави для утримання майна, набутого особою, до якої потерпілий звертається з кондикційним позовом. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Результат аналізу ст. 1212 ЦК України дає підстави для висновку, що фактичний склад, що породжує зобов`язання, які виникають внаслідок набуття або збереження майна без достатніх правових підстав, складається з таких елементів: 1) одна особа набуває або зберігає майно за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо вони відпали (майно набувається або зберігається без передбачених законом, іншими правовими актами або правочином підстав). Для виникнення зобов`язань із повернення безпідставного набутого майна необхідно, щоб майно було набуте або збережене безпідставно. Безпідставним є набуття або збереження, що не ґрунтується на законі, іншому правовому акті або правочині. Набуття (збереження) майна визнається безпідставним, якщо його правова підстава відпала згодом. Відпадіння правової підстави полягає у зникнення обставин, на яких засновувалась юридична обґрунтованість набуття (збереження) майна. Одним із випадків відпадіння підстави набуття (збереження) може бути скасування вищою інстанцією рішення суду, що набуло чинності, або визнання судом таким, що не підлягає виконанню, виконавчого напису нотаріуса, на підставі якого було здійснено стягнення майна (коштів). Судовий акт про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, який набрав законної сили і за яким відбулося повне або часткове виконання є правовою підставою для виникнення зобов`язання з повернення майна, що набуто без достатньої правової підстави, оскільки з моменту ухвалення такого судового акту правова підстава вважається такою, що відпала. Відповідно до ст. 1212 ЦК України у такому разі набувач такого майна з моменту набрання судовим актом законної сили, зобов`язаний повернути потерпілому все отримане майно. Згідно із ч. 1 ст. 177 ЦК України об`єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші. Майном як особливим об`єктом вважається окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки (ч. 1 ст. 190 ЦК України). За таких обставин, ураховуючи, що виконавчий напис за реєстровим номером № 39483 від 08 вересня 2020 року визнаний таким, що не підлягає виконанню, а отже, відпала підстава, на якій відповідач набув кошти від позивача внаслідок вчинення виконавчих дій, пов`язаних з виконанням виконавчого напису нотаріуса, у зв`язку з чим, суд вважає за можливе застосувати до вказаних відносин положення законодавства щодо повернення безпідставно набутого майна. Частиною 1 ст. 1213 ЦК України визначено, що особа, набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. З огляду на викладене вище, приймаючи до уваги що правові підстави набуття відповідачем грошових коштів у сумі 1419,06 грн, що стягнені з позивача на підставі виконавчого напису нотаріуса, який у подальшому був визнаний судом таким, що не підлягає виконанню, відпали, отримані відповідачем кошти підлягають поверненню позивачу відповідно до ст. 1212 ЦК України. Щодо стягнення витрат виконавчого провадження в сумі 669 грн суд зазначає таке. Як убачається з листа приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Мельника Ю. А. № 54522 від 30 вересня 2021 року по виконавчому провадженні №63406668 з боржника, яким є [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Аланд» було також стягнуто 669 грн витрат виконавчого провадження. Згідно з ч. 1, 2 ст. 42 Закону України «Про виконавче провадження», кошти виконавчого провадження складаються з: виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця; авансового внеску стягувача; стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження. Витрати органів державної виконавчої служби та приватного виконавця, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження. Ураховуючи наведене, суд доходить висновку про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача в користь позивача грошових коштів в сумі 669 грн, які були утримані із пенсії позивача як витрати виконавчого провадження, які не можуть вважатися безпідставно набутими коштами у розумінні ст. 1212 ЦК України та не отримувались безпосередньо відповідачем ТОВ «ФК «Аланд». За змістом ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Згідно положень п. 6 ч. 3 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Зважаючи на те, що відповідач безпідставно набуті кошти не повернув, доказів протилежного суду не надав, виходячи із принципів змагальності сторін та диспозитивності цивільного судочинства, вирішуючи справу на підставі наявних у справі доказів, суд вважає, що заявлені позовні вимоги необхідно задовольнити частково та стягнути з відповідача в користь позивача грошові кошти в сумі 1419,06 грн. Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п. 9 ст. 5 Закону України "Про судовий збір", тому судовий збір в сумі 908 грн необхідно стягнути з відповідача на користь держави.

Outcome: partial