Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-19 00:00:00

У липні 2021 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до ТОВ «Алекскредит» про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. У обґрунтування позовної заяви зазначив, що у червні 2021 року з інформації, яка міститься в реєстрі боржників він дізнався про те, що на підставі виконавчого напису №52503 від 24.05.2021 року, вчиненого приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк О.В., приватним виконавцем виконавчого округу Чернігівської області Ковалем В.О. Постановою від 22.06.2021 року відкрито виконавче провадження №65874137 про стягнення заборгованості в розмірі 19 557, 00 грн., в рамках якого винесена постанова про арешт коштів боржника, а також 02.07.2021 року винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника. Посилалась на те, що спірний виконавчий напис вчинений протиправно та є такий, що вчинений всупереч вимог чинного законодавства. Дії нотаріуса вчинені з порушенням норм чинного законодавства. Крім того зазначив, що його не було повідомлено про порушення ним будь яких кредитних зобов`язань. Просив суд визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області зареєстрований в реєстрі за №52503, вчинений 24.05.2021 року про стягнення з боржника [PERSON] на користь ТОВ «Алекскредит» заборгованості за кредитним договором 2787995 від 10.10.2019 в розмірі 19557 грн. Стягнути з ТОВ «Алекскредит» на його користь понесені судові витрати, а також витрати на професійну правничу допомогу. 01.09.2021 року до суду від відповідача ТОВ «Алекскредит» надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого зазначив, що між позивачем та відповідачем укладений договір про надання кредиту №2142733 від 05.04.2019 року. У зв`язку з невиконанням взятих на себе кредитних зобов`язань, за договором виникла заборгованість, яка не була погашена позивачем. Відповідач направляв претензію позивачу з вимогою про погашення заборгованості за договором про надання кредиту, однак позивач її отримав, але не виконав. Будь - яких заперечень не надавала, що свідчить про визнання вимог відповідача в повному обсязі. Також посилався на те, що відповідач звернувся до приватного нотаріуса з метою вчинення виконавчого напису на договорі. Для цього приватному нотаріусу було надано, зокрема оригінал договору про надання кредиту, укладений між позивачкою та відповідачем з додатками до нього і засвідчена стягувачем виписка з рахунку боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Сума заборгованості зазначена з урахуванням здійснених позивачкою платежів. Відповідач також заперечив щодо наведеної представником позивача суми витрат на правову допомогу, оскільки вважає її неспівмірною з предметом спору та не підтверджену належними доказами. У зв`язку з викладеним у задоволенні позовних вимог просив відмовити. 30.06.2021 року представник позивача подала до суду відповідь на відзив, в якому додатково зазначила, що жодних підтверджуючих документів, які б давали законні підстави стягувати кошти в сумі 19 557 грн. відповідач не надає. Крім цього, жодного підтвердження про направлення вимоги, або попередження про негайне повернення заборгованості за договором відповідач до даної справи не надав. Також звертає увагу суду на те, що згідно довідки №629 від 04.03.2021 року, позивач перебуває на військові службі в період з 01.06.2019 року і по даний час, згідно контракту, який укладено на 3 роки, тобто до 30.05.2022 року та проходить військову службу у Збройних силах України, а тому є мобілізованим. Згідно ЗУ від 20.05.2014 року №1275-VII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення оборонно-мобілізаційних питань під час проведення мобілізації» внесено зміни до статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», які доповнено пунктом 15, зазначено, що штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються. Отже позивач має пільги, а саме звільнення від нарахування штрафів, пені та відсотків за користування кредитом. Також представник позивача вважає, що нею доведено реальність надання правничої допомоги, виконані адвокатом роботи, згідно детального опису робіт, витрати відповідають критерію необхідності, є співмірними зі складністю цієї справи, відповідають також критерію розумності їхнього розміру, що є підставою для стягнення з відповідача на користь [PERSON] понесених витрат на правничу допомогу. 30.09.2021 року відповідач надано заперечення на відповідь на відзив, у якому він додатково додав, що щодо наданих позивачем доказів, що він являється мобілізованим, зазначає, що предметом спору є визнання виконавчого напису недійсним, а не оспорювання нарахування процентів по договору про надання кредиту. Під час подання заявок на отримання кредиту до ТОВ «Алекскредит» позичальник особисто вказав інформацію про свою посаду, а саме - «Оператор», та не заявляв про зміну даної інформації, не заявляв про наявність статусу військовослужбовця під час укладення та протягом дії попередніх договорів. Отже. Товариство не було обізнано про наявність у позивача зазначеного статусу, про який дізналося лише отримавши документи по справі. Щодо розміру витрат на правову допомогу, то відповідач заперечує щодо вказаної суми витрат на правову допомогу, оскільки вказаний розрахунок не є співмірний з предметом спору, а також не підтверджений належними доказами. Тому просить відмовити у задоволенні позовних вимог позивача. Позивач та його представник у судове засідання не з`явилися, просили справу розглядати у їх відсутність. Відповідач у судове засідання не з`явився, просив розгляд справи проводити за відсутності представника відповідача. Треті особи пояснень не подали, належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 24.05.2021 року приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк О.В. вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №52503, про стягнення з [PERSON] , який є боржником за кредитним договором 2787995 від 10.10.2019 року, укладеним з ТОВ «Алекскредит». Стягнення заборгованості проводиться за період з 09 листопада 2019 року по 19 травня 2021 року. Сума заборгованості складає 17 757 грн., в тому числі прострочена заборгованість за сумою кредиту 9 000,00 грн., прострочена заборгованість за комісією 0 грн., прострочена заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом становить 8 757 грн., строкова заборгованість за сумою кредиту 0,00 грн., строкова заборгованість за комісією 0,00 грн., строкова заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом становить 0,00 грн., строкова заборгованість за штрафами і пенями становить 0,00 грн., за вчинення виконавчого напису нотаріусом стягнуто плати з стягувача в розмірі 1 800,00грн. Загальна сума, яка підлягає стягненню 19 557,00 грн. Відповідно ст.18 ЦК України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і порядку, встановлених законом. Статтею 87 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ст.88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Відповідно до ст. 89 Закону України «Про нотаріат» у виконавчому написі повинні зазначатися: дата (рік, місяць, число) його вчинення, посада, прізвище, ім`я, по батькові нотаріуса, який вчинив виконавчий напис, найменування та адреса стягувача; найменування, адреса, дата і місце народження боржника, місце роботи (для громадян), номери рахунків в установах банків (для юридичних осіб); строк, за який провадиться стягнення; суми, що підлягають стягненню, або предмети, які підлягають, витребуванню, в тому числі пеня, проценти, якщо такі належать до стягнення, розмір плати, сума державного мита, сплачуваного стягувачем, або мита, яке підлягає стягненню з боржника; номер, за яким виконавчий напис зареєстровано; дата набрання юридичної сили; строк пред`явлення виконавчого напису до виконання. Виконавчий напис скріплюється підписом і печаткою нотаріуса. Відповідно до п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах за скаргами на нотаріальні дії або відмову в їх вчиненні» при вирішення справ пов`язаних з оскарженням відмови у видачі виконавчого напису або його видачею відповідно до акону України «Про нотаріат» виконавчий напис може бути вчинено нотаріусом за умови, що наявність безспірної заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем підтверджується відповідними документами. Пунктом 8 зазначеної вище постанови передбачено, що суд при вирішенні питання про обґрунтованість повинен виходити з того, що нотаріальні дії повинні вчинятись у суворій відповідності з встановленими для даного органу чи особи компетенцією і порядком їх вчинення. У п. 10 «Узагальнення судової практики розгляду справ про оскарження нотаріальних дій або відмову в їх вчиненні» від 07.02.2014 року Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ роз`яснено, що однією з об`єктивних причин оскарження виконавчих написів є поверхневий підхід нотаріуса до вирішення питання про можливість вчинення виконавчого напису у кожному конкретному випадку. Поза увагою нотаріуса часто лишається те, що стягувачі, звертаючись за вчиненням виконавчого напису, необґрунтовано завищують суми своїх вимог, включаючи до їх складу всі санкції, комісії, винагороди, або звертаються про стягнення спірного боргу. Тому судами під час розгляду таких справ має бути враховано пред`явлені банками розрахунки заборгованості за кредитними договорами, суми, які зазначені у письмових вимогах та виконавчих написах нотаріусів, з`ясовано всі обставини у справі, зокрема чи є за боржником сума боргу. При цьому судам слід особливу увагу приділяти спірності сум у частині зазначення різних сум у письмовій вимозі та у виконавчому написі. Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 затверджено Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Відповідно до п. 1 Переліку для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами подаються, зокрема, оригінал нотаріально посвідченої угоди; документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Відповідно до п. 2 Переліку для одержання виконавчого напису з підстав, що випливають з кредитних відносин додаються: оригінал кредитного договору; засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Як зазначив Верховний Суд України в своїй постанові від 05 липня 2017 року по справі № 754/9711/14-ц безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15,16,18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат», захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87,88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. При цьому законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Згідно ст.12 та ст.81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, і сторони у справі мають рівні права щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. За таких обставин, враховуючи те, що відповідачем не додано відповідних доказів, які б підтверджували їх можливі заперечення, а приватним нотаріусом не надано витребуваних ухвалою суду доказів, які необхідні для з`ясування наявності безспірності заборгованості, суд приходить до висновку, що оспорюваний виконавчий напис необхідно визнано таким, що не підлягає виконанню. Розглядаючи вимоги позивача в частині стягнення з відповідача витрат на правову допомогу в розмірі 3 200 грн. суд приходить до наступного. Згідно зіст.137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Згідно з ч.1 ст.246 ЦПК України якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. З огляду на те, що стороною позивача було надано до суду угоду про надання правничої допомоги від 08.07.2021 року, розрахунок №1 детальний опис робіт від 13.07.2021 року та розрахунок №2 детальний опис робіт від 07.09.2021 року, квитанції про сплату адвокатських послуг від 09.07.2021 та 07.09.2021, ордер серії ЧН №115872, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати на правничу допомогу у сумі 3 200 грн. Отже з урахуванням вищенаведеного, оцінюючи належність, допустимість і достовірність наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги слід задовольнити та визнати спірний виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню витрати по оплаті судового збору у розмірі 908,00 на користь держави, оскільки позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору на підставі п.13 ч.1 ст. 5 Завкону України " Про судовий збір " .

Outcome: approved