Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-19 00:00:00

Позивачі [PERSON] і [PERSON] звернулись з позовом до відповідачів [PERSON] , [PERSON] та Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, третя особа: Садівниче товариство «АИСТ» про визнання незаконними записів державного кадастрового реєстратора та зобов`язання вчинити дії, та просили суд згідно позовних вимог: визнати незаконними дії Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області про внесення змін до відомостей Державного земельного кадастру про земельну ділянку з кадастровим номером 1221455400:02:002:1836, що знаходиться в СТ «АИСТ» смт.Обухівка Дніпровського району Дніпропетровської області, та належать [PERSON] , в результаті якої виключено запис про [PERSON] як власника суміжної земельної ділянки із кадастровим номерам 1221455400:02:002:0601 та скасувати відповідний запис в Державному земельному кадастрі. Визнати незаконними дії Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області про внесення змін до відомостей Державного земельного кадастру про земельну ділянку з кадастровим номером 1221455400:02:002:1821, що знаходиться в СТ "АИСТ", смт. Обухівка Дніпровського району Дніпропетровської області, та належить [PERSON] , в результаті якої виключено запис про [PERSON] як власника суміжної земельної ділянки із кадастровим номером 1221455400:02:002:1844 та скасувати відповідний запис в Державному земельному кадастрі. Зобов`язати [PERSON] сприяти встановленню затверджених меж між належною йому земельною ділянкою кадастровий 1221455400:02:002:1836, що знаходиться в СТ "АИСТ", смт. Обухівка Дніпровського району Дніпропетровської області, та земельною ділянкою [PERSON] кадастровий номер 1221455400:02:002:0601, що знаходиться в СТ "АИСТ" смт. Обухівка Дніпровського району Дніпропетровської області. Зобов`язати [PERSON] сприяти встановленню твердих меж між належною йому земельною ділянкою кадастровий 1221455400:02:002:1821, що знаходиться в СТ "АИСТ", смт. Обухівка Дніпровського району Дніпропетровської області, та земельною ділянкою [PERSON] кадастровий номер 1221455400:02:002:1844, що знаходиться в СТ "АИСТ" смт. Обухівка Дніпровського району. Стягнути з відповідачів судові витрати. Позивач [PERSON] , та представника позивача - [PERSON] , в судовому засіданні підтримали позовні вимоги і просили суд їх задовольнити. Відповідачі [PERSON] , і [PERSON] та їх представник [PERSON] , в судовому засіданні заперечували проти задоволення позовних вимог, зокрема посилаючись на письмові пояснення та наявний в матеріалах справи відзив. Інші учасники в судове засідання не з`явились. Від представника ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській області було надано письмовий відзив, де представник просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, заслухавши пояснення сторін, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позови, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню із наступних підстав. Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Статтею 55 Конституції України установлено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-яким не забороненим законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Частиною 1 статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року N 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Як встановлено у судовому засіданні та вбачається з матеріалів справи, що [PERSON] , є власником земельної ділянки з кадастровим номером №1221455400:02:002:1821, що розташована за адресою смт. Обухівка Дніпровського району, садівниче товариство «АИСТ». CT «АИСТ» було передано земельну ділянку на праві постійного користуванні площею 3,48 га для ведення садівництва на території смт. Обухівка (Кіровське) Дніпровськoгo району Дніпропетровської області на підставі рішення Кіровської селищної ради від 13.08.1995 р. № 298, право на яке посвідчене Державним актом на право постійного користування землею серії II - ДП № 001402 від 10.10.1995 року. У 2010 році, у зв`язку із необхідністю внесення даних про земельні ділянки до державного земельного кадастру, були проведені роботи щодо розробки технічної документації. Проте означені роботи були виконані TOB «ГЕОТРАСТЗЕМ» зі значними помилками, щодо внесення до Державного земельного кадастру координат поворотних точок земельних ділянок. Дані помилки призвели до зміщення границь земельних ділянок у кадастровому плані, який, як було виявлено, не відповідає Генеральному плану садівничого товариства «АИСТ» від 05.10.1995 року та правовстановлюючим документам власників земельних ділянок. Перенесення помилкових даних до кадастрової карти спричинило накладання та зміщення меж значної кількості земельних ділянок . В тому числі і земельної ділянки, що належить [PERSON] . З метою приведення даних в кадастровій карті щодо земельної ділянки, яка належить [PERSON] у 2016 - 2019 р. по домовленістю з TOB «Регіональний земельний центр» було проведено геодезичні виміри ділянок садівничого товариства для встановлення їх відповідності до попередньої кадастрової зйомки та правовстановлюючим документам. На підставі означених вимірів було виготовлено технічні документації з землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі. А у свою чергу на підставі означених технічних документації ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській області внесено зміни щодо меж земельних ділянок, які належать [PERSON] , [PERSON] та іншим учасникам СТ «АИСТ». Судом також встановлено, що під час приведення меж земельної ділянки, що належить [PERSON] у відповідність до правовстановлюючих документів жодним чином не були зміщені або іншим чином порушені межі земельних ділянок позивачів. Частиною 1. ст. 158 Земельного кодексу України встановлено, що земельні спори вирішуються судами, органами місцевого самоврядування та центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин. Відповідно до ч.1 ст.6 Закону України «Про Державний земельний кадастр» ведення та адміністрування Державного земельного кадастру забезпечуються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин. У ч.1 ст.21 Закону України «Про Державний земельний кадастр» встановлено, що відомості про межі земельної ділянки вносяться до Державного земельного кадастру: на підставі відповідної документації із землеустрою щодо формування земельних ділянок - у випадках, визначених статтею 79-1 Земельного кодексу України, при їх формуванні; на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) - у разі встановлення (відновлення) меж земельної ділянки за її фактичним використанням відповідно до статті 107 Земельного кодексу України; на підставі проектів землеустрою щодо впорядкування існуючих землеволодінь - у разі зміни меж суміжних земельних ділянок їх власниками. Згідно ст. 37 ЗУ «Про Державний земельний кадастр» значено, що у разі виявлення фізичною або юридичною особою у витязі, довідці з Державного земельного кадастру, викопіюванні з картографічних матеріалів Державного земельного кадастру технічної помилки (описка, друкарська, граматична, арифметична чи інша помилка), допущеної органом, що здійснює ведення Державного земельного кадастру, заінтересована особа письмово повідомляє про це центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, який перевіряє відповідність відомостей Державного земельного кадастру інформації, що міститься в документах, які стали підставою для внесення цих відомостей. Якщо факт невідповідності підтверджено, орган, що здійснює ведення Державного земельного кадастру, безоплатно виправляє допущену помилку в день надходження повідомлення та не пізніше наступного дня повідомляє про це заінтересованих осіб. Виправлення технічних помилок, допущених у відомостях Державного земельного кадастру внаслідок наявності технічних помилок у документах, на підставі яких були внесені такі відомості, здійснюється після виправлення помилок у зазначених документах. Виправлення інших помилок, допущених у відомостях Державного земельного кадастру внаслідок помилки у документації із землеустрою, оцінки земель, здійснюється після внесення змін до такої документації. Виправлення помилок у відомостях про земельну ділянку може здійснюватися також на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок у натурі (на місцевості) або матеріалів інвентаризації земель чи рішення суду. Також судом встановлено, що [PERSON] , є власником земельної ділянки з кадастровим номером №1221455400:02:002:1836, що розташована за адресою смт. Обухівка Дніпровського району садівниче товариство «АИСТ». СТ «АИСТ» було передано земельну ділянку на праві постійного користуванні площею 3,48 га для ведення садівництва на території смт. Обухівка Дніпровського району Дніпропетровської області на підставі рішення Кіровської селищної ради від 13.08.1995 року № 298, право на яку посвідчене Державним актом на право постійного користування землею серії II -ДП № 001402 від 10.10.1995 року. В даному випадкові відповідачі по справі самостійно відновлювали межі своїх земельних ділянок, приводячи їх у відповідність до правовстановлюючих документів. При цьому жодним чином не були зміщені або іншим чином порушені межі сусідніх земельних ділянок, що належать позивачам. Реалізуючи передбачене ст.64 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту. Відповідно до ст.15, ч.2 ст.16, ч.1 ст.20 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Право на захист особа здійснює на свій розсуд. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Так, відповідно до п.5 ч.3 ст.2 ЦПК України основними засадами (принципами) цивільного судочинства є зокрема диспозитивність. Яка відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За приписами ч.4 ст.12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. З наведеного вище випливає, що суд позбавлений за своїм розсудом визначати інший спосіб захисту права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду якщо законом чи договором передбачено інший спосіб захисту ніж той який особа обрала при зверненні до суду. Невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові. Зокрема ч.2 ст.16 ЦК України встановлено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8)відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Отже звертаючись до суду позивачами на свій розсуд було обрано спосіб захисту свого права, який полягає у передбаченому ч.2 ст.16 ЦК України способу захисту. Суд вважає, що спосіб захисту права, що обрали позивачі передбачений вищенаведеними нормами закону є таким, що не відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення, наслідкам, спричиненим цим порушенням. Інші документи додані сторонами до справи не спростовують встановлених судом обставин і не змінюють висновків суду. З огляду на наведене, суд доходить висновку, що позивачі не виконали обов`язок по доведенню обставин, на які посилаються як на підставу своїх вимог, тому у задоволенні позову слід відмовити за недоведеністю. Згідно зі ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмету спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. На підставі вищевикладеного позовні вимоги не підлягають задоволенню у зв`язку з недоведеністю. Відповідно ст. 141 ЦПК України судові витрати залишити за позивачами.

Outcome: dismissed