Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-19 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача. 13.10.2021 [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області про відшкодування моральної шкоди, заподіяної працівнику внаслідок ушкодження його здоров`я, в якій просив стягнути з відповідача моральну шкоду заподіяну ушкодженням його здоров`ю внаслідок виконання ним трудових обов`язків у розмірі 60 000 грн. Вказує, що він, 26.07.2003 працював на посаді слюсаря чергового та з ремонту устаткування ВАТ «ПівнГЗК», правонаступником якого є ПрАТ «ПівнГЗК». Того ж дня, згідно наряду, виданого через механіка дільниці №15 [PERSON] , бригада, у складі якої знаходився позивач, виконувала роботи по перевезенню та монтажу опорних плит в зоні охолодження №2 обпалювальної машинки ОК-306 №1 на ФОГ-2. В момент виконання вказаних робіт, він виявив, що одна з плит опинилась в нестійкому положенні. З метою усунення вказаної несправності позивач намагався перекантувати плиту для установки її в стійке положення. При цьому, трапилось падіння останньої на стопу лівої ноги позивача. В результаті нещасного випадку, йому спричинено травми у вигляді: «відкритий осколковий ІІ-В тип н/ф лівої стопи і бугристості ІІ лівої стопи». Відповідно до акту Форми Н-1, причинами настання нещасного випадку являється незадовільний стан засобів виробництва. Згідно п. 10 акту Форми Н-1, встановлено осіб, що допустили порушення законодавства про охорону праці: [PERSON] , бригадир слюсарів чергових та з ремонту устаткування дільниці №15, який допустив порушення п.п. 7.40.3, 7.40.6 «Положення про Систему управління охороною праці у ВАТ «ПівнГКЗ»; [PERSON] , механік дільниці №15 УРТО, який допустив порушення п. 2.13.3 «Посадової інструкції механіка спеціалізованої дільниці №15», п.п. 7.39.9, 7.39.20 «Положення про Систему управління охороною праці у ВАТ «ПівнГКЗ». Таким чином, вважає, що нещасний випадок стався внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, а також внаслідок неналежного виконання роботодавцем вимог законодавства стосовно створення та підтримання безпечних умов праці. Внаслідок вказаного нещасного випадку, пов`язаного з виробництвом, він 0611.2003 вперше пройшов огляд медико-соціальною комісією, де йому було визначено ступінь втрати професійної працездатності - 5%, та повторному огляді, останній раз 04.11.2020 йому встановлено безстроково 10% втрати професійної працездатності. За висновком МСЕК він потребує медикаментозне лікування, ВМП. У зв`язку з зазначеним нещасним випадком у нього було порушено та порушуються нормальні життєві зв`язки, він позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання, постійно виникають складнощі, що додають йому додаткового дискомфорту та страждань у повсякденному житті. Тривалий час він був обмежений в можливості пересуватись у просторі, вимушений проходити курси медичного лікування. Наразі, він відчуває біль в області лівої стопи, особливо при пересуванні в просторі та фізичних навантаженнях. Наслідки травми призводять до постійного перенесення позивачем больових відчуттів. Також зазначає, що після отримання травми змінилися умови його життя, які стали характеризуватись суттєвим зниженням її активності, що вказує на відсутність можливості в достатній мірі реалізувати свої наміри в професійній сфері, повноцінно працювати, що, як наслідок, відображається на погіршенні матеріального становища, втратою соціальних зв`язків, необхідність лікування та проходження оглядів. З моменту отримання трудового каліцтва, він постійно відчуває фізичні страждання та біль, обґрунтовані важкістю самопочуття та особливостями лікування. Внаслідок отриманого трудового каліцтва, що супроводжується значною втратою працездатності, постійно відчуває психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги, вираженої у почуттях розпачу, тривоги, дратівливості, у почуттях страху, він позбавлений можливості вести активний спосіб життя, адже стан його здоров`я є невідновним, тому просить стягнути з Фонд 60 000 грн. моральної шкоди. Стислий виклад заперечень відповідача. 18.01.2022 представник Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області в особі Криворізького відділення Бойко В.Г. надав відзив на позовну заяву. Вказує, що 26.07.2003 з позивачем стався нещасний випадок на виробництві, у зв`язку з чим він отримав тілесні ушкодження. За період лютий 2002 року - грудень 2021 року, позивачу було виплачено страховий виплат на суму 126993,71 грн. Зазначає, що саме підприємство, на якому позивач працював тривалий час, не створило безпечних умов праці, що і стало причиною нещасного випадку. Крім того, позивач з позовом до Відділення про відшкодування моральної шкоди, спричиненої ушкодженням здоров`я на виробництві, звернувся у 2021 році, тобто на час дії Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» № 1105-ХІV (у редакції, чинній з 01 січня 2015 року). Оскільки на час виникнення спірних правовідносин вказаний Закон покладав відповідальність за відшкодування моральної шкоди на роботодавця і не передбачав можливості такого відшкодування Відділенням фонду, вважає, що правові підстави для задоволення позову відсутні, тому просить відмовити в задоволені позову. Процесуальні дії у справі. Ухвалою Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01.11.2021 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. 20.01.2022 постановлено ухвалу суду про відмову у задоволенні клопотання представника відповідача Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області в особі Криворізького відділення Бойко В.Г. про розгляд справи за правилами загального позовного провадження з викликом сторін. Інші процесуальні дії (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо) не застосовувались. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, що [PERSON] перебував у трудових відносинах з ВАТ «ПівнГЗК», правонаступником якого є ПрАТ«ПівнГЗК», що підтверджується копією трудової книжки (а.с. 33-37). Відповідно до п. 6 Акту №11/VІІІ про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом від 21.08.2003 Форми Н-1, обставини, за яких стався нещасний випадок: по наряду, виданому механіком дільниці №15 [PERSON] , бригада, в складі якої входив слюсар черговий та з ремонту устаткування [PERSON] в зміну з 20-00 год. 25.07.2003 до 08-00 год. 26.07.2003, виконувала роботи по перевезенню та монтажу опорних плит в зону охолодження №2 обпалювальної машини ОК-306 №1 на ФОГ-2 згідно наряду-допуску №118 від 25.07.2003. О04-45 год. після перевезення і розвантажування за допомогою електромостового крану на колосниковому полі обпалювальної машини опорних плит, одна з плит опинилась в шаткому положенні. Слюсар черговий та з ремонту устаткування дільниці №15 [PERSON] без застосування монтажного ломика, намагався вручну перекантувати плиту для установи її в стійке положення, при цьому, трапилося падіння опорної плити на стопу лівої ноги [PERSON] , що також підтверджується п. 3 Акту розслідування нещасного випадку Форми Н-5 (а.с. 19-25). Відповідно пунктів 6.1, 7 та 8 Акту, Форми Н-1, вид події: дія рухомих і таких, що обертаються, деталей обладнання, машин і механізмів; причини нещасного випадку: невиконання вимог інструкцій з охорони праці; устаткування, машин, механізм, транспортні засоби, експлуатація яких призвела до нещасного випадку - опорна плита обпалювальної машини ОК-306 №1 (а.с. 19-21). У п. 10 Акту Форму Н-1, зазначено, що особи, які допустили порушення законодавства про охорону праці, визнано [PERSON] - слюсар черговий та з ремонту устаткування дільниці №15, п.3.6 ІОП №29.972-03 для слюсаря чергового та з ремонту устаткування, п. 3.4 ТК 35.1.8.1.2002 ПОР 35.1.8.96; [PERSON] , бригадир слюсарів чергових та з ремонту устаткування дільниці №15, який допустив порушення п.п. 7.40.3, 7.40.6 «Положення про Систему управління охороною праці у ВАТ «ПівнГКЗ»; [PERSON] , механік дільниці №15 УРТО, який допустив порушення п. 2.13.3 «Посадової інструкції механіка спеціалізованої дільниці №15», п.п. 7.39.9, 7.39.20 «Положення про Систему управління охороною праці у ВАТ «ПівнГКЗ» (а.с.19-21). Відповідно до п.9 вказаного Акту, [PERSON] встановлено діагноз: відкритий осколковий ІІ-В тип н/ф лівої стопи і бугристості ІІ лівої стопи, що також підтверджується медичними виписками, виписними-епікризами (а.с. 19-21, 27-32). Висновком МСЕК від 06.11.2003, [PERSON] первинно встановлено 5 % втрати професійної працездатності по травмі від 26.07.2003, при повторних оглядах 17.11.2004, 22.11.2006, 12.11.2008, 03.11.2010 також встановлено 5 % втрати професійної працездатності, та при повторних оглядах 31.10.2012, 05.11.2014, 08.11.2017, та останній раз 04.11.2020 встановлено 10 % втрати професійної працездатності безстроково, за висновком якої він потребує: медикаментозне лікування, ВПМ (а.с. 10-18). Судом не було відхилено жодного доказу наданого позивачем. Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Дослідивши та оцінивши наявні в матеріалах справи докази, визнавши їх достатніми для вирішення справи, суд вважає необхідним позов задовольнити частково. Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Відповідно до ч.1 ст. 1168 ЦК України, моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Згідно з ч. 1,5 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 3 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Статтею 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. При цьому, кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Згідно ст. 173 КЗпП України, шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості, що передбачено ч. 3 ст. 23 ЦК України. Разом з тим, відповідно до підпункту «е» пункту 1 частини 1 статті 21 Закону № 1105-XIV у редакції, чинній до 20 березня 2007 року, у разі настання страхового випадку Фонд зобов`язаний у встановленому законодавством порядку своєчасно та в повному обсязі відшкодовувати шкоду, заподіяну працівникові внаслідок ушкодження його здоров`я або в разі його смерті, виплачуючи йому або особам, які перебували на його утриманні грошову суму за моральну шкоду за наявності факту заподіяння цієї шкоди потерпілому. Положеннями пункту 1, абзацу 3 пункту 5, пункту 9, абзацу 3 пункту 10, пункту 11 розділу I Закону № 717-V, який набрав чинності 20 березня 2007 року, скасовано право застрахованих громадян, які є потерпілими на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду, яке вони мали відповідно до приписів первинної редакції Закону № 1105-XIV. Проте Конституційний Суд України вважає, що право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 1167 Цивільного кодексу України та статтею 237-1 КЗпП України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця) (абзац 9 пункту 5 мотивувальної частини рішення № 20-рп/2008 від 8 жовтня 2008 року). Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності (частини 2 та 3 статті 5 ЦК України). Отже, у світлі рішення Конституційного Суду України № 20-рп/2008 від 8 жовтня 2008 року Закон № 717-V не встановлював ретроспективно обов`язок роботодавця з відшкодування моральної шкоди, оскільки щодо юридичної відповідальності, зокрема і цивільно-правової, новий закон застосовується лише тоді, коли він пом`якшує або скасовує відповідальність особи. Позовна давність не поширюється, зокрема, на вимогу про відшкодування шкоди, завданої, зокрема, каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я, крім випадків завдання такої шкоди внаслідок недоліків товару, що є рухомим майном, у тому числі таким, що є складовою частиною іншого рухомого чи нерухомого майна, включаючи електроенергію (пункт 3 частини 1 статті 268 ЦК України). Страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, є одним із видів загальнообов`язкового державного соціального страхування (стаття 4 Закону України від 14 січня 1998 року № 16/98-ВР «Основи законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування»), правове регулювання якого здійснювалося, зокрема, Законом № 1105-ХІV. Оскільки питання відшкодування моральної шкоди регулюються законодавчими актами, введеними у дію в різні строки, суду необхідно в кожній справі з`ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати: якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при такому виді правовідносин, коли набрав чинності законодавчий акт, що визначає умови і порядок відшкодування моральної шкоди в цих випадках, та коли були вчинені дії, якими заподіяно цю шкоду. Тобто спори щодо відшкодування шкоди на підставі Закону № 1105-ХІV повинні вирішуватися на підставі законодавства, яке було чинним на момент виникнення в потерпілого права на її відшкодування. Право на відшкодування шкоди настає з дня встановлення потерпілому МСЕК стійкої втрати професійної працездатності. Таким чином, і право на відшкодування моральної шкоди виникає в потерпілого з дня встановлення МСЕК стійкої втрати професійної працездатності. Частинами 1, 3 ст. 28 Закону № 1105-ХІV у редакції, чинній на час встановлення позивачу висновком МСЕК стійкої втрати професійної працездатності, визначено, що страховими виплатами є грошові суми, які згідно зі статтею 21 цього Закону Фонд виплачує застрахованому чи особам, які мають на це право, у разі настання страхового випадку. За наявності факту заподіяння моральної шкоди потерпілому провадиться страхова виплата за моральну шкоду. Відповідно до ст. 13 зазначеного Закону страховим випадком є нещасний випадок на виробництві або професійне захворювання, що спричинили застрахованому професійно зумовлену фізичну чи психічну травму за обставин, зазначених у статті 14 цього Закону, з настанням яких виникає право застрахованої особи на отримання матеріального забезпечення та/або соціальних послуг. Позицію щодо незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів неодноразово висловлював і Конституційний Суд України. Зокрема, у рішеннях від 13 травня 1997 року № 1-зп, від 9 лютого 1999 року № 1-рп/99, від 5 квітня 2001 року № 3-рп/2001, від 13 березня 2012 року № 6-рп/2012 Конституційний Суду України зазначив, що закони та інші нормативно-правові акти поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності; дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється із втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце; дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом. Пунктом 27 ст. 77 Закону України «Про Державний бюджет України на 2006 рік» та п. 22 ст. 71 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» зупинено дію абзацу 4 ст.1, пп. «е» п. 1 ч.1 ст. 21, ч.3 ст. 28 та ч.3 ст.34 Закону № 1105-XIV, якими обов`язок відшкодування моральної шкоди було покладено на Фонд. Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини. Як зазначено у пункті 28 рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «Молдавська проти України» (заява № 43464/18), застосований судом закон не повинен містити жодного положення, яке могло б ввести в оману заявника щодо його чинності та релевантності до відповідних правовідносин, а тому обмеження щодо реалізації відповідних прав скаржника було передбачуваним і обґрунтованим Аналізуючи поняття «якість закону» ЄСПЛ у пункті 111 рішення у справі «Солдатенко проти України» (заява № 2440/07) зробив висновок, що це поняття, вимагаючи від закону відповідності принципові верховенства права, означає, що у випадку, коли національний закон передбачає можливість обмеження прав особи, такий закон має бути достатньо доступним, чітко сформульованим і передбачуваним у своєму застосуванні - для того, щоб виключити будь-який ризик свавілля. Також, ЄСПЛ зауважив, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який, між іншим, вимагає, щоб при остаточному вирішенні справи судами їх рішення не викликали сумнівів (рішення від 28 жовтня 1999 року у справі «Брумареску проти Румунії», заява № 28342/95, § 61,). Якщо конфліктна практика розвивається в межах одного з найвищих судових органів країни, цей суд сам стає джерелом правової невизначеності, тим самим підриває принцип правової визначеності та послаблює довіру громадськості до судової системи (рішення від 29 листопада 2016 року у справі «Парафія греко-католицької церкви в м. Люпені та інші проти Румунії», заява № 76943/11, § 123). Крім того, ЄСПЛ неодноразово зазначав, що формулювання законів не завжди чіткі. Тому їх тлумачення та застосування залежить від практики. І роль розгляду справ у судах полягає саме у тому, щоб позбутися таких інтерпретаційних сумнівів з урахуванням змін у повсякденній практиці (рішення від 11 листопада 1996 року у справі «Кантоні проти Франції», заява № 17862/91, § 31-32; від 11 квітня 2013 року у справі «Вєренцов проти України», заява № 20372/11, § 65). Судові рішення повинні бути розумно передбачуваними (рішення від 22 листопада 1995 року у справі «S. W. проти Сполученого Королівства», заява № 20166/92, § 36). Отже, з урахуванням вищезазначеного, застраховані громадяни, які потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, мали право на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду з моменту набрання чинності Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», тобто з 01 квітня 2001 року та до 01 січня 2006 року, оскільки з цього часу суб`єктом, за рахунок коштів якого здійснюється відшкодування такої шкоди, є роботодавець. Крім того, слід звернути увагу, що [PERSON] було отримано двічі виробничі травми, по акту №1/І від 02.01.1998, та по акту №11/VІІІ від 26.07.2003, але позивач звернувся з позовом про стягнення моральної шкоди саме по акту №11/VІІІ від 26.07.2003. Так, судом встановлено, що відповідно до довідки МСЕК від 06.11.2003, позивачу [PERSON] при первинному огляді встановлено 20% втрати професійної працездатності, з них: 15 % по акту №1/І від 02.01.1998 (повторно), та 5% по травмі від 26.07.2003 акт №11/VІІІ (а.с. 10). Статтею ст. 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення. Оскільки право на відшкодування завданої умовами виробництва моральної шкоди, яка спричинила втрату професійної працездатності [PERSON] , виникло 06.11.2003, тобто з дня встановлення МСЕК стійкої втрати працездатності, тому обов`язок відшкодування шкоди покладається на Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області в особі Криворізького відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області У пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України, за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Згідно п. 6 Акту №11/VІІІ про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом від 21.08.2003 Форми Н-1, обставини, за яких стався нещасний випадок: по наряду, виданому механіком дільниці №15 [PERSON] , бригада, в складі якої входив слюсар черговий та з ремонту устаткування [PERSON] в зміну з 20-00 год. 25.07.2003 до 08-00 год. 26.07.2003, виконувала роботи по перевезенню та монтажу опорних плит в зону охолодження №2 обпалювальної машини ОК-306 №1 на ФОГ-2 згідно наряду-допуску №118 від 25.07.2003. О04-45 год. після перевезення і розвантажування за допомогою електромостового крану на колосниковому полі обпалювальної машини опорних плит, одна з плит опинилась в шаткому положенні. Слюсар черговий та з ремонту устаткування дільниці №15 [PERSON] без застосування монтажного ломика, намагався вручну перекантувати плиту для установи її в стійке положення, при цьому, трапилося падіння опорної плити на стопу лівої ноги [PERSON] , що також підтверджується п. 3 Акту розслідування нещасного випадку Форми Н-5 (а.с. 19-25). У п. 10 Акту Форму Н-1, зазначено, що особи, які допустили порушення законодавства про охорону праці, визнано [PERSON] - слюсар черговий та з ремонту устаткування дільниці №15, п.3.6 ІОП №29.972-03 для слюсаря чергового та з ремонту устаткування, п. 3.4 ТК 35.1.8.1.2002 ПОР 35.1.8.96; [PERSON] , бригадир слюсарів чергових та з ремонту устаткування дільниці №15, який допустив порушення п.п. 7.40.3, 7.40.6 «Положення про Систему управління охороною праці у ВАТ «ПівнГКЗ»; [PERSON] , механік дільниці №15 УРТО, який допустив порушення п. 2.13.3 «Посадової інструкції механіка спеціалізованої дільниці №15», п.п. 7.39.9, 7.39.20 «Положення про Систему управління охороною праці у ВАТ «ПівнГКЗ» (а.с.19-21). Як зазначено в п.4.1. Рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року по справі № 1-9/2004 ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, спричинюють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності. Даний висновок суду узгоджується з постановою Великої Палати Верховного Суду під час розгляду справи №210/3177/17, провадження № 14-288цс19 від 20.11.2019. Матеріали справи містять достатньо доказів щодо спричинення потерпілому [PERSON] в результаті отриманого на виробництві нещасного випадку, моральної шкоди. Згідно роз`яснення п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 (з подальшими змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість отриманого захворювання, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі, характер моральних страждань і наслідків, що наступили. Так, судом встановлено, що у зв`язку з виробничою травмою позивачу заподіяно моральну шкоду, яка полягає в тому, що він втратив професійну працездатність у загальному розмірі 10 %. Після втрати працездатності, у позивача змінилися умови життя, він періодично проходить лікування, незважаючи на постійні курси лікування покращення в стані здоров`я відсутнє, тому беручи до уваги характер і тривалість фізичних і моральних страждань позивача, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, внаслідок отриманої виробничої травми, що потягло втрату працездатності, розмір втрати професійної працездатності, що свідчить про неможливість покращення стану його здоров`я в майбутньому, також суд враховує вину самого позивача у настанні нещасного випадку, тому суд вважає необхідним позов задовольнити частково та стягнути на користь позивача 35 000 грн. моральної шкоди, вважаючи суму, що вимагає позивач завищеною. Вищезазначене узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини в своїх рішеннях («Шевченко проти України», «Харук та інші проти України», «Скордіно проти Італії») та Практичною інструкцією по зверненню в ЄСПЛ від 28 березня 2007 року, затвердженою Головою ЄСПЛ на підставі ст. 32 Регламенту ЄСПЛ, посилається на те, що в справах про присудження морального відшкодування, суд має визначити розмір моральної шкоди з огляду на розміри присудження компенсації у подібних справах та об`єктивної оцінки психотравматичної ситуації. Крім того, чинним податковим законодавством передбачено, що суми відшкодування немайнової (моральної) шкоди, стягнуті на підставі судового рішення, включаються до оподаткованого доходу платника податку, відповідно підлягають оподаткування, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику внаслідок заподіяння йому шкоди життю та здоров`ю. Як вбачається з матеріалів справи, в даному випадку мова йде про суми відшкодування збитків, завданих платнику податків внаслідок заподіяння шкоди життю та здоров`ю, отже вищевказані зміни не поширюються на оподаткування сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику внаслідок заподіяння йому шкоди життю та здоров`ю. Згідно положення, закріпленого в п.2 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 №3674, від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи. Як видно з матеріалів справи, при зверненні до суду із позовом позивач звільнений від сплати судового збору на підставі положення п.2 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», тому суд вважає необхідним, при частковому задоволенні позову, слід стягнути з відповідача судовий збір в сумі 908,00 грн. на користь держави. На підставі ст.43 Конституції України, ст. ст.153, 173, 237-1 КЗпП України,

Outcome: partial