Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-11 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Запорізької міської ради про встановлення факту, що має юридичне значення та визнання права власності на 3/4 частки квартири у порядку спадкування за заповітом. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що [PERSON] та [PERSON] на праві власності по 1/2 частці належала квартира [ADDRESS] . [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі, що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу серія [NUMBER] , виданого Орджонікідзевським відділом ЗАГС 05.07.1985 року. Подружжя фактично проживало та було зареєстроване у вищезазначеній квартирі. [INFO] померла [PERSON] . За життя [PERSON] склала заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Білою Т.С. 09 квітня 2005 року, зареєстрований у реєстрі за №715. Цим заповітом на випадок своєї смерті вона свою 1/2 частку квартири заповіла позивачу [PERSON] . Отже, після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на 1/2 частку квартири [ADDRESS] . Спадкоємцями [PERSON] стали: на 1/2 частку спірної квартири [PERSON] за заповітом; на 1/2 частку квартири [PERSON] , як особа, яка мала право на обов`язкову долю в спадщині. Свої спадкові права після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] позивач оформив у встановленому законом порядку. 11 серпня 2021 року отримав свідоцтво на право на спадщину за заповітом, яке було видане Білою Т.С. , приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу, зареєстроване в реєстрі за №1185. Згідно цього свідоцтва на цей час він є власником 1/4 частки квартири [ADDRESS] . [INFO] помер батько позивача, [PERSON] , який був зареєстрований та постійно проживав за адресою: [ADDRESS] . Після його смерті відкрилась спадщина, до складу якої увійшли 3/4 частини квартири [ADDRESS] . За життя [PERSON] склав заповіт, яким все своє майно заповів позивачу. Позивач стверджує, що він спадщину прийняв фактом свого проживання з [PERSON] . Однак, отримати свідоцтво про право на спадщину у встановленому законом порядку він не може через відсутність доказів прийняття спадщини. Позивач стверджує, що після смерті [PERSON] він був змушений жити разом з батьком, оскільки останній потребував стороннього догляду. На підставі викладеного позивач просить суд встановити факт проживання [PERSON] зі спадкодавцем [PERSON] з січня 2014 року по 24.11.2019 року у квартирі [ADDRESS] - на час відкриття спадщини та визнати за ним право власності на 3/4 частки квартири [ADDRESS] у порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , померлого [INFO] . Ухвалою від 08.09.2021 року було відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження. Від відповідача надійшов відзив, який обґрунтовано тим, що позивач не надав доказів на підтвердження факту проживання разом зі спадкодавцем та просить суд прийняти рішення з урахуванням наданих пояснень та у відповідності до вимог чинного законодавства. Ухвалою від 18.10.2021 року було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті, в судове засідання викликані свідки. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] - адвокат Кузнєцов Д.О. позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд за його відсутності з урахуванням відзиву. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, повно, обґрунтовано, всебічно та безпосередньо з`ясувавши всі наявні докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] , виданого 16.01.1997 року ВАТ Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» ім. С. Орджонікідзе з висновком ОП ЗМБТІ про реєстрацію від 28.05.1997 р та технічного паспорту від 16.08.1996 року, кв. [ADDRESS] на праві власності належала: 1/2 частка [PERSON] , а інша 1/2 частка [PERSON] .. Згідно до свідоцтва про укладення шлюбу, серія [NUMBER] , виданого Орджонікідзевським відділом ЗАГС 05.07.1985 року [PERSON] та [PERSON] з 05.07.1985 року перебували у шлюбі. [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] , виданим Орджонікідзевським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на 1/2 частку кв. [ADDRESS] . За життя [PERSON] склала заповіт, який був посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Білою Т.С. 09 квітня 2005 року, зареєстрований у реєстрі за №715 - на користь [PERSON] . Спадкоємцями [PERSON] були: [PERSON] на 1/4 частку спадкової квартири за заповітом та [PERSON] на 1/4 частку, як особа, яка мала право на обов`язкову долю в спадщині. Згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом, яке було видане 11.08.2021 року Білою Т.С. , приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу та зареєстроване в реєстрі за №1185 позивач є власником 1/4 частки кв. [ADDRESS] . Зі змісту свідоцтва на право на спадщину за заповітом, яке видане [PERSON] , вбачається, що свідоцтво про право на обов`язкову частку у спадщині на підставі ст.1241 ЦК України на 1/2 частку ще не видано. [INFO] помер [PERSON] .. Факт смерті [PERSON] підтверджується копією свідоцтва про смерть серія [NUMBER] , виданого 26.11.2019 року Вознесенівським районним у місті Запоріжжі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області. Після його смерті відкрилась спадщина, до складу якої увійшли 3/4 частини кв. [ADDRESS] . [PERSON] за життя склав заповіт, яким, на випадок своєї смерті, своє майно заповів позивачу. Заповіт був посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Білою Т.С. 09.04.2005 року за реєстром №716. У статті 1216 ЦК України закріплено, що спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов`язків, що зазначені у статті 1219 ЦК України (статті 1218, 1231 ЦК України ). Згідно з частиною другою статті 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою. За змістом норми статті 1268 ЦК України порядок прийняття спадщини встановлюється залежно від того чи проживав постійно спадкоємець разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно з п. 3.21 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5, спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 Цивільного кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ст. 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Останнім місцем проживання спадкодавця [PERSON] є: [ADDRESS] . Згідно пояснень позивача, які підтвердила і допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] , [PERSON] був людиною похилого віку, мав захворювання, а тому потребував сторонньої допомоги. Після смерті [PERSON] у січні 2014 року позивач переїхав жити до батька для того, щоб доглядати за ним. Позивач у позовній заяві зазначив, що він спадщину прийняв фактом свого проживання з [PERSON] . Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснила, що [PERSON] з січня 2014 року по [INFO] проживав разом з батьком та доглядав за ним за адресою: [ADDRESS] . Через відсутність у позивача офіційної реєстрації місця проживання за адресою: [ADDRESS] , нотаріус не визнає факт проживання позивача разом з спадкодавцем на момент смерті останнього, а тому позивач потребує судового захисту своїх спадкових прав. Місцем проживання фізичної особи згідно з частиною першою статті 29 ЦК України є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Згідно до ч. 6 ст. 29 ЦК України фізична особа може мати кілька місць проживання. Статтями 2, 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» (редакції на момент виникнення і існування правовідносин) передбачено, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Місцем проживання є адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік. Місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини. Відсутність реєстрації спадкоємця за останнім місцем проживання спадкодавця сама по собі не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини ч. 3 ст. 1268 ЦК України підтверджуються достатністю інших належних і допустимих доказів (постанова Верховного Суду від 10.01.2019 № 484/747/17). Таким чином, відсутність реєстрації місця проживання позивача за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що вона не проживала зі спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації згідно зі статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» (в редакції станом на момент виникнення і існування правовідносин) не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені частиною третьою статті 1268 ЦК України, підтверджуються іншими доказами, які були надані позивачем, та оцінені судом. Відповідно до ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відповідно до ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. В ч. 1 ст. 1298 ЦК України передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до статті 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Таким чином заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню. Оскільки позивач не вимагав відшкодування судових витрат, понесених по сплаті судового збору, виходячи з принципу диспозитивності цивільного судочинства, питання щодо повернення судових витрат судом не вирішувалося.

Outcome: approved