Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 11.04.1997 рішенням Великобагачанської селищної ради народних депутатів за Великобагачанським районним товариством кролівників і звірників-любителів було визнано право власності на контору та приміщення кролеферми по [ADDRESS] . 17.05.2002 позивач, згідно договору купівлі-продажу №684, придбала у Великобагачанського районного товариства кролівників і звірників-любителів частину приміщення адмінбудинку загальною площею 57,7 кв.м, зокрема: коридор, площею 8,4 кв.м, кладову - 11,5 кв.м, склад - 10,8 кв.м, склад - 7,4 кв.м, кабінет голови - 19,6 кв.м. На придбане майно позивач зареєструвала за собою право власності у встановленому порядку. Рішенням виконавчого комітету Великобагачанської селищної ради від 29.07.2005 [PERSON] було надано дозвіл на переобладнання приміщень адмінбудинку Великобагачанського районного товариства кролівників і звірників-любителів, придбаних за договором купівлі-продажу, у житлові приміщення. У 2007 році Великобагачанське районне товариство кролівників і звірників-любителів вирішило передати [PERSON] у власність іншу частину приміщення адмінбудинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , з метою погашення заборгованості по заробітній платі перед [PERSON] , а також її першочергове право, як співвласника, на набуття у власність іншої частини приміщення. У 2008 році, користуючись правом власника майна, товариство передало у власність [PERSON] в рахунок погашення заборгованості по заробітній платі всі будівлі та споруди, які знаходилися на його балансі за актом приймання-передачі складеним президією Великобагачанського районного товариства кролівників і звірників-любителів. 15.11.2011 протоколом конференції членів районного товариства кролівників і звірників-любителів було прийнято рішення про припинення діяльності товариства. При ліквідації товариства заборгованість зі сплати єдиного внеску, страхових коштів до Пенсійного фонду України і фондів соціального страхування відсутня. [PERSON] фактично проживає та користується всією будівлею, яка знаходиться по [ADDRESS] , використовуючи її, як житловий будинок. Згідно з технічним паспортом станом на 27.08.2014 по [ADDRESS] розташоване домоволодіння, до складу якого входить: житловий будинок А-І, загальною площею 110,1 кв.м, житловою площею 47, 5 кв.м, сарай, літ. а; погріб вхідний, літ. В; вбиральня, літ. Г. Позивачка користується та володіє всім житловим будинком, згідно плану його частки не є ізольованими, вхід до будинку один, підтримує будинок у належному стані. 09.12.2014 позивачка на підставі рішення Великобагачанської селищної ради виготовила технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) площею 0,1113 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд за рахунок земель житлової забудови, на яких розташоване житлове приміщення з господарськими будівлями по [ADDRESS] . Земельна ділянка була передана позивачу на умовах оренди на строк 49 років. Земельна ділянка не приватизована. Згідно висновку експерта [PERSON] , за результатами проведених розрахунків, експерт установив, що приміщення, які належать [PERSON] за договором купівлі-продажу від 17.05.2002 після переобладнання, згідно рішення виконавчого комітету Великобагачанської селищної ради від 29.07.2005 фактично є приміщеннями: кухня №1-5 площею 11,1 кв.м, коридор №1-6 площею 9,5 кв.м, комора №1-7 площею 10,5 кв.м, передпокій №1-8 площею 7,3 кв.м, кімната №1-9 площею 19,3 кв.м - загальною площею 57,7 кв.м, що складає 21/50 частину житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами за адресою: [ADDRESS] . Факт переобладнання приміщення адмінбудинку в житловий підтверджується технічним паспортом. Оскільки товариство припинило свою діяльність позивач позбавлена можливості оформити за собою право власності на вищевказане майно, вважає, що ефективним способом захисту є визнання часток у праві власності та визнання права власності. Враховуючи вищевикладене просила суд визнати за нею право власності на 21/50 частину житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами за адресою: [ADDRESS] , до складу якого входить: житловий будинок А-І, загальною площею 110,1 кв.м, житловою площею 47,5 кв.м; сарай, літ. а; погріб вхідний, літ. В; вбиральня, літ. Г. Визнати за [PERSON] право власності на 29/50 частину житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами за адресою: [ADDRESS] , до складу якого входить: житловий будинок А-І, загальною площею 110,1 кв.м, житловою площею 47,5 кв.м; сарай, літ. а; погріб вхідний, літ. В; вбиральня, літ. Г. Ухвалою Великобагачанського районного суду Полтавської області від 11.06.2021 справу прийнято до провадження суду та відкрито загальне позовне провадження по справі, підготовче засідання по справі призначено на 08.07.2021. Відповідачу направлено копію позовної заяви з додатками та роз`яснено право та строки для подання відзиву на позов. Під час проведення підготовчого засідання позивач уточнила свої вимоги та просила суд визначити, що частка [PERSON] у праві спільної сумісної власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] , до складу якого входить: житловий будинок А-І, загальною площею 110,1 кв.м, житловою площею 47,5 кв.м; сарай, літ. а; погріб вхідний, літ. В; вбиральня, літ. Г, становить 21/50 частку. Визнати за [PERSON] право власності на 29/50 частину житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами за адресою: [ADDRESS] , до складу якого входить: житловий будинок А-І, загальною площею 110,1 кв.м, житловою площею 47,5 кв.м; сарай, літ. а; погріб вхідний, літ. В; вбиральня, літ. Г. Ухвалою суду від 21.07.2021 прийнято до розгляду заяву про уточнення позовних вимог, відповідачу був наданий строк для подання відзиву на позов ( а.с.69). Відповідач копію позовної заяви з додатками та уточненої позовної заяви отримав, відзиву на позовну заяву не подав. Ухвалою суду від 29.07.2021 було закрито підготовче провадження по справі, справу призначено до судового розгляду. Позивач [PERSON] та її представник адвокат Цокало Т.О. у судовому засіданні позовні вимоги підтримали повністю, просили позов задовольнити, з підстав зазначених у позовній заяві. Представник відповідача у судове засідання не з`явився. Від відповідача надійшла заява про розгляд справи без участі представника відповідача, зазначає, що позовні вимоги відповідач визнає, заперечень не має ( а.с. 57, 83, 90,110, 143, 144). Суд, заслухавши пояснення позивача, представника позивача, вивчивши та проаналізувавши всі докази зібрані по справі, у їх сукупності та взаємозв`язку, приходить до переконання, що позовні вимоги [PERSON] не підлягають до задоволення, виходячи з наступного. Відповідно до ст.ст. 4,5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Судом встановлено, що Великобагачанському районному товариству кролівників та звірників-любителів Полтавської області на праві власності на підставі рішення Великобагачанської селищної ради народних депутатів дев`ятої сесії двадцять другого скликання 11.04.1997 належав адмінбудинок в [ADDRESS] , що підтверджується реєстраційним посвідченням КП Полтавського бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор» ( а.с. 18). Згідно договору купівлі-продажу частини приміщення від 17.05.2002, Великобагачанське районне товариство кролівників і звірників-любителів продало [PERSON] частину адмінбудинку, яка знаходиться в [ADDRESS] та до складу якої входять: 6 - коридор - 8,4 кв.м, 5 - кладова - 11,5 кв.м, 7 - склад - 10,8 кв.м, 12 - склад - 7,4 кв.м, 13 - кабінет голови - 19,6 кв.м, загальною площею 57,7 кв.м, про що було вчинено реєстраційний напис на правовстановлюючому документі, за [PERSON] зареєстровано право приватної власності на нежитловий будинок та встановлено фактичне користування адмінбудинком ( а.с. 22). Відповідно до акту обстеження частини приміщення адміністративного будинку районного товариства кролівників і звірників-любителів по [ADDRESS] під розміщення житла від 19.07.2005, комісія не заперечувала проти переобладнання вказаної частини приміщення адміністративного будинку ( а.с. 23). Рішенням Великобагачанської селищної ради Великобагачанського району Полтавської області від 29.07.2005 було надано дозвіл [PERSON] на переобладнання частини приміщення адмінбудинку Великобагачанського районного товариства кролівників та звірників-любителів по [ADDRESS] , придбаного на підставі договору купівлі-продажу від 17.05.2002 під житлове приміщення; присвоєно житловому приміщенню, власником якого є [PERSON] [ADDRESS] ( а.с.24). З 04.01.1994 по 04.04.2007 [PERSON] працювала у Великобагачанській районній організації кролівників і звірників-любителів, що підтверджується відповідними записами у трудовій книжці ( а.с.19-21). Відповідно до акту приймання-передачі всіх будівель і споруд за 2008 рік, складеного комісією в складі голови районного товариства кролівників та звірників-любителів [PERSON] та членів президії районного товариства: [PERSON] , [PERSON] , всі будівлі і споруди, які знаходилися на балансі товариства передані у власність [PERSON] в рахунок заборгованості по заробітній платі ( а.с. 25). Великобагачанське районне товариство кролівників і звірників любителів припинено на підставі рішення засновників ( учасників) юридичної особи від 06.09.2013, державну реєстрацію припинення юридичної особи в результаті її ліквідації здійснено 31.01.2014, що підтверджується Витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань ( а.с. 35-37). Відповідно до ст. 4 Житлового кодексу України, жилі будинки, а також жилі приміщення в інших будівлях, що знаходяться на території Української РСР, утворюють житловий фонд. Житловий фонд включає: жилі будинки і жилі приміщення в інших будівлях, що належать державі (державний житловий фонд); жилі будинки і жилі приміщення в інших будівлях, що належать колгоспам та іншим кооперативним організаціям, їх об`єднанням, профспілковим та іншим громадським організаціям (громадський житловий фонд); жилі будинки, що належать житлово-будівельним кооперативам (фонд житлово-будівельних кооперативів); жилі будинки (частини будинків), квартири, що належать громадянам на праві приватної власності (приватний житловий фонд); квартири в багатоквартирних жилих будинках, садибні (одноквартирні) жилі будинки, а також жилі приміщення в інших будівлях усіх форм власності, що надаються громадянам, які відповідно до закону потребують соціального захисту (житловий фонд соціального призначення). До житлового фонду включаються також жилі будинки, що належать державно-колгоспним та іншим державно-кооперативним об`єднанням, підприємствам і організаціям. Відповідно до Основ житлового законодавства Союзу РСР і союзних республік до цих будинків застосовуються правила, встановлені для громадського житлового фонду. До житлового фонду не входять нежилі приміщення в жилих будинках, призначені для торговельних, побутових та інших потреб непромислового характеру. Відповідно до положень ст. 50 ЖК України, жиле приміщення, що надається громадянам для проживання, має бути благоустроєним стосовно до умов даного населеного пункту, відповідати встановленим санітарним і технічних вимогам. Житлові будинки, квартири, інші житлові приміщення (об`єкти житлової нерухомості) призначаються і повинні бути придатними для постійного проживання в них громадян, а також для використання у встановленому порядку як службових приміщень і гуртожитків. Для цього приміщення має відповідати вимогам законодавства до житлових об`єктів, встановленими ДБН В. 2.2-15-2005. Предмет позову - це певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення, яка опосередковується відповідним способом захисту прав або інтересів. Позивачем заявлено вимоги щодо житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованого по [ADDRESS] . Щодо заявленої вимоги про визначення частки [PERSON] у праві спільної сумісної власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] , суд приходить до переконання, що заявлена вимога не підлягає задоволенню. Відповідно до положень ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Суб`єктами права спільної сумісної власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, а також держава, територіальні громади, якщо інше не встановлено законом ( ч.ч. 1,2 ст. 368 ЦК України). Згідно ст. 370 ЦК України, співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу. Таким чином, відповідно до норм чинного законодавства право на визначення частки у спільній сумісній власності має лише співвласник майна. Матеріалами справи не доведено, що [PERSON] є співвласником житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] , та в цілому складається з житлового будинку А-І, загальною площею 110,1 кв.м, житловою площею 47,5 кв.м; сараю, літ. а; погребу вхідного літ. В; вбиральні, літ. Г, оскільки матеріалами цивільної справи, дослідженими в судовому засіданні, встановлено, що згідно правовстановлюючих документів позивач є власником нежитлових приміщень, розташованих за вищевказаною адресою, а саме: коридору - 8,4 кв.м, кладової - 11,5 кв.м, складу - 10,8 кв.м, складу - 7,4 кв.м, кабінету голови - 19,6 кв.м, загальною площею 57,7 кв.м. Позивачу [PERSON] органом місцевого самоврядування було надано дозвіл на переобладнання придбаних нею нежитлових приміщень у житлові, проте позивачем право власності на житлове приміщення, у встановленому законом порядку оформлене не було. Щодо набуття [PERSON] права власності на 29/50 частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований по [ADDRESS] , то суд приходить до переконання, що у цій частині позовні вимоги є недоведеними та задоволенню не підлягають. Відповідно до положень ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. Статтею 334 ЦК України визначено, що право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Переданням майна вважається вручення його набувачеві або перевізникові, організації зв`язку тощо для відправлення, пересилання набувачеві майна, відчуженого без зобов`язання доставки. До передання майна прирівнюється вручення коносамента або іншого товарно-розпорядчого документа на майно. Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. У матеріалах справи відсутні докази, що підтверджують факт набуття у власність позивачем житлового будинку з господарськими спорудами, що є предметом заявлених позовних вимог. У матеріалах справи відсутні докази, які підтверджують, що майно, яке розташоване за адресою: [ADDRESS] є житловим, відповідає встановленим технічним та санітарним нормам, вимогам встановленим ДБН В.2.2.-15-2005, переобладнане та прийняте в експлуатацію у порядку встановленому Законом. Технічний паспорт не є правовстановлюючим документом, зазначення майна житловим у технічному паспорті не свідчить про його придатність для проживання. Документи, які б свідчили про надання дозволу на переобладнання всього нежитлового приміщення, розташованого по [ADDRESS] , у житлове у матеріалах справи відсутні, відсутні докази про виконані роботи при переобладнанні нежитлового приміщення у житлове, висновки компетентних органів, висновки експертиз про придатність майна для проживання та віднесення його до житлового фонду. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Частиною 2 статті 77 ЦПК України встановлено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухвалені судового рішення. Частиною 5 та 6 статті 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд приходить до переконання, що заявлені вимоги [PERSON] задоволенню не підлягають та у їх задоволенні слід відмовити.

Outcome: dismissed