Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-10 00:00:00

Стислий виклад позиції сторін. Представник позивачів [PERSON] , [PERSON] адвокат Гивель В.П. подав до суду позовну заяву до [PERSON] , у якій просить визнати за [PERSON] , [PERSON] право власності по Ѕ частині житлового будинку кожному, разом з приналежними господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться по [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] та [PERSON] , а також з урахуванням обов`язкової частки у майні колишнього колгоспного двору як члена цього колгоспного двору. В обґрунтування своїх вимог щодо предмета спору покликається на те, що цілий житловий будинок, разом з приналежними будівлями та спорудами по [ADDRESS] відноситься до суспільної групи колгоспний двір, який станом 30.06.1990 рахувався за [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] [INFO] померла [PERSON] , а [INFO] помер [PERSON] . Позивачі [PERSON] , [PERSON] на час смерті останніх були зареєстровані та проживали разом з ними. 17.05.2021 [PERSON] звернувся до приватного нотаріуса з метою прийняття спадщини після смерті батька [PERSON] , однак у цьому йому було відмовлено у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документа на спадкове майно. Рідна сестра позивачів [PERSON] із заявою до нотаріуса про прийняття спадщини не зверталася та на спадщину не претендує. Відповідачка правом на подання відзиву не скористалася. Позивачі та їх представник у судове засідання не з`явилися, однак представник позивачів подав до суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримує повністю. Відповідачка у судове засідання не з`явилася, однак подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги визнає у повному обсязі. Заяви, клопотання, подані учасниками справи. Представником позивачки подано заяву про закриття підготовчого провадження та призначення справи до розгляду по суті (а.с.44), заяву про розгляд справи за їх відсутності та задоволення позову (а.с.47). Відповідачкою подано заяву про визнання позову та розгляд справи за її відсутності (а.с.43). Процесуальні дії у справі. Ухвалою від 20.08.2021 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено справу до відкритого підготовчого засідання в порядку загального позовного провадження (а.с.38-39). Ухвалою підготовчого засідання від 01.11.2021 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с.45-46). Ухвалою судового засідання від 11.01.2022 постановлено проводити розгляд справи без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу (а.с.48). Суд, з`ясувавши обставини, на які сторона позивачів посилається як на підставу позовних вимог, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, надавши оцінку кожному доказу окремо та зібраним у справі доказам у цілому, доходить висновку, що позов підлягає задоволенню повністю виходячи з такого. Фактичні обставини, встановлені судом, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Батьками [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвами про народження від 28.06.1980 та 29.06.1993 (а.с.13, 14). Згідно з свідоцтвом про право особистої власності на жилий будинок від 26.03.1990, цілий житловий будинок, який знаходиться в [ADDRESS] дійсно належить на праві особистої власності колгоспному двору, головою якого є [PERSON] (а.с.15). Відповідно до витягу з погосподарської книги від 06.07.2021, станом на 30.06.1990 будинковолодіння по [ADDRESS] рахується за [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а.с.16). [PERSON] померла [INFO] у с. Лисків Жидачівського району Львівської області, а [PERSON] помер [INFO] у м. Жидачів Львівської області, про що свідчать свідоцтва про смерть від 16.01.2009 та 11.08.2011 (а.с.17, 19). Постановою приватного нотаріуса Жидачівського районного нотаріального округу Гивель Г.М. відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька [PERSON] у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документа на спадкове майно (а.с.21). Довідками Журавненської селищної ради Стрийського району Львівської області від 06.07.2021 встановлено, що на час смерті [PERSON] разом з нею проживали та були зареєстровані чоловік [PERSON] , а також сини [PERSON] , [PERSON] , невістка [PERSON] , внучка [PERSON] , внук [PERSON] . Заповіт від імені [PERSON] . Журавненською селищною радою не посвідчувався. На час смерті [PERSON] разом з ним проживали та були зареєстровані сини [PERSON] , [PERSON] , невістка [PERSON] , внучка [PERSON] , внук [PERSON] . Заповіт від імені [PERSON] Журавненською селищною радою не посвідчувався (а.с.18, 20). Зміст спірних правовідносин. Спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з наявність у позивачів права власності на майно колгоспного двору (у порядку спадкування за законом та як членів колгоспного двору) і неможливістю належного юридичного оформлення цього права у позасудовому порядку через його невизнання нотаріусом, який відмовив у видачі відповідного свідоцтва про право на спадщину. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. До спірних правовідносин, які виникли між сторонами, підлягають застосуванню норми Цивільного кодексу Української РСР (даної ЦК УРСР), Закону України «Про власність» (чинного на час виникнення спірних правовідносин) (далі Закон № 697-XII), Цивільного кодексу України (далі ЦК України) та Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України). Так, відповідно до статті 120 ЦК УРСР, майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності (стаття 112 цього Кодексу). Виходячи зі змісту цієї статті, кожен член колгоспного двору є учасником спільної сумісної власності на все майно двору незалежно від того, чи брав він участь в його придбанні. Нетривале перебування працездатного члена колгоспного двору у складі двору або незначна участь працею та коштами у веденні господарства можуть бути підставою для зменшення його частини. Згідно з частиною 2 статті 123 ЦК УРСР, розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. 15 квітня 1991 року набув чинності Закон № 697-XII, яким було передбачено право спільної власності громадян, гарантії захисту права власності, правомірності володіння майном. Положення статей 17, 18 Закону № 697-XII щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (з 15 квітня 1991 року). До правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і зберіглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітні та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося. Отже, всі члени колгоспного двору, які були такими станом на 15.04.1991, мали право спільної сумісної власності на майно колгоспного двору. Спірні правовідносини щодо прийняття спадщини після смерті [PERSON] , [PERSON] регулюються нормами ЦК України. Так, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (статті 1216 та 1218 ЦК України). Згідно з приписами статті 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Положеннями статті 1258 ЦК України передбачено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (стаття 1261 ЦК України). Згідно з частиною 1 та 3 статті 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до приписів статті 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Застосовані судом вищенаведені норми права регулюють спірні правовідносини та визначають обсяг суб`єктивних прав та юридичних обов`язків, якими наділені сторони в цих правовідносинах. Крім цього, суд зважає на роз`яснення, викладені у пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності». Мотивована оцінка наведених сторонами аргументів щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Судом встановлено на підставі безпосередньо досліджених та оцінених наявних у справі доказів, що житловий будинок [ADDRESS] відносився до суспільної групи господарств колгоспний двір. Станом на 15.04.1991 [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] були членами цього колгоспного двору, відтак всі вони набули право спільної сумісної власності на його майно. За життя [PERSON] особистого розпорядження не зробила, відтак на час її смерті спадкування відбувалося за законом за правилами, встановленими ЦК України. Спадкоємцями першої черги за законом після смерті [PERSON] були її чоловік [PERSON] та її діти [PERSON] , [PERSON] , які вважаються такими, що прийняли спадщину після її смерті, оскільки постійно проживали із спадкодавцем на час відкриття спадщини та не заявляли про відмову від спадщини. Інша спадкоємиця першої черги [PERSON] від спадщини після смерті матері [PERSON] відмовилася, про що ствердила у відповідній заяві. За життя [PERSON] особистого розпорядження не зробив, відтак на час його смерті спадкування відбувалося за законом за правилами, встановленими ЦК України. Спадкоємцями першої черги за законом після смерті [PERSON] були його діти [PERSON] , [PERSON] , які вважаються такими, що прийняли спадщину після його смерті, оскільки постійно проживали із спадкодавцем на час відкриття спадщини та не заявляли про відмову від спадщини. Інша спадкоємиця першої черги [PERSON] від спадщини після смерті батька [PERSON] відмовилася, про що ствердила у відповідній заяві. Таким чином, [PERSON] , [PERSON] мають обґрунтоване право власності на житловий будинок, разом з приналежними господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться по [ADDRESS] в рівних частках (по Ѕ) у порядку спадкування за законом після смерті батьків [PERSON] , [PERSON] , а також як члени колгоспного двору, однак позбавлені можливості юридично оформити це право у визначений законом позасудовий спосіб у нотаріуса через відмову останнього у вчиненні нотаріальних дій. Враховуючи вищевикладене у своїй сукупності, а також зважаючи на те, що особисте майнове право [PERSON] , [PERSON] не визнається, відтак позивачі мають законні сподівання на судовий захист цього права в силу приписів статті 16 ЦК України, у зв`язку з чим і звернулися до суду, тому суд, з огляду на обґрунтованість та підставність позову, вважає, що позов слід задовольнити повністю. На підставі статей 120, 121, 123 Цивільного кодексу Української РСР, статей 392, 1216, 1218, 1223, 1258, 1261, 1268 Цивільного кодексу України та

Outcome: approved