Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-12 00:00:00

Позивач звернувся до Обухівського районного суду Київської області з позовною заявою до відповідача про зняття арешту, на обґрунтування якого зазначив, що є власником 1/3 частини квартири [ADDRESS] . Маючи намір відчужити частку вказаної квартири, позивачу стало відомо про наявність на ній обтяження. Підставою накладення арешту була постанова про накладення арешту на майно № 1397 дв від 17.03.2003 року Державної виконавчої служби, винесеної при примусовому виконанні виконавчого листа № 3-7485-1 виданого 27.08.2002 року Солом`янським районним судом м. Києва про стягнення з позивача 2797 грн. 40 коп. на користь держави вартість автомобіля «Форд Скорпіо». 01.09.2003 року Державною виконавчою службою Обухівського районного управління юстиції в Київській області, було винесено постанову про зняття арешту з майна боржника, у зв`язку з погашенням боргу в повному обсязі. Проте, з реєстру обтяжень заборона відчуження знята не була, оскільки, постанова про зняття арешту до органів та установ, які посвідчують відчуження майна чи проводять його перереєстрацію направлена не була. Позивач звернувся до виконавчої служби з проханням про зняття арешту з майна в зв`язку з тим, що заборгованість відсутня, проте йому було відмовлено в знятті арешту, оскільки відомості про накладення арешту відсутні. З огляду на викладені обставини, позивач просить позов задовольнити. 18.11.2021 до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача просить відмовити в задоволенні позову, оскільки митниця не є суб`єктом державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень та не є належним відповідачем у даній справі. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив задовольнити з підстав викладених у позовній заяві. Представник відповідача в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні позову з підстав наведених у відзиві. Відповідно до ч. 5,6 ст. 263 ЦПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Суд, заслухавши представника позивача, представника відповідача, дослідивши письмові докази приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 1/3 частина квартири за адресою: [ADDRESS] , належить на праві приватної власності [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва на право власності на житло. Згідно постанови державного виконавця відділу Державної виконавчої служби Обухівського районного управління юстиції від 17.03.2003, накладено арешт на майно, що належить [PERSON] , а саме: 1/3 частину квартири за адресою [ADDRESS] , в рамках виконавчого провадження з примусового виконання в/л № 3-7485у1 виданого 27.08.2002 Солом`янським районним судом м. Києва про стягнення з [PERSON] 2797 грн. 40 коп. на користь держави. 01.09.2003 р. постановою старшого державного виконавця відділу ДВС Обухівського районного управління юстиції Тищенко У.Д., звільнено з під арешту майно, що належить [PERSON] , адреса: [ADDRESS] , оскільки 01.09.2003 року сума боргу 2797, 40 грн. погашена в повному обсязі згідно квит. Сер. АВ № 124112 від 01.09.2003 року. Разом з тим, згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта № 272028371 від 27.08.2021, на квартиру за адресою [ADDRESS] , накладено обтяження, тип обтяження: арешт (архівний запис), реєстраційний номер обтяження: 1336535, зареєстровано: 28.09.2004 року реєстратором: Обухівська районна державна нотаріальна контора, підстава обтяження: лист 2186, 20.03.2003, Державна виконавча служба, Обухів РУЮ. 31.08.2021 року [PERSON] звернувся із заявою до Обухівського ВДВС про зняття арешту. Обухівським відділом державної виконавчої служби в Обухівському районі Київської області відмовлено у знятті арешту у зв`язку з тим, що станом на 31.08.2021 року відомості про накладення арешту на майно громадянина [PERSON] відсутні, так як матеріали виконавчих проваджень зберігаються не більше трьох років після чого знищуються, тому було рекомендовано звернутись для вирішення питання про звільнення майна з-під арешту до суду. Згідно ст. 1 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, кожна фізична та юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Основною метою ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод є попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном. При цьому в своїх рішеннях Європейський Суд з прав людини постійно вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини. Необхідність забезпечення такої рівноваги відображено у статті 1 Першого Протоколу, зокрема, вказано на необхідність дотримання обґрунтованої пропорційності між застосованими заходами та переслідуваною метою, якої намагаються досягти шляхом позбавлення особи її власності. Європейський Суд з прав людини у ряді випадків вбачав порушення ст. 1 Протоколу навіть тоді, коли не було юридичного позбавлення права власності на майно, але через ті або інші обставини людина була позбавлена практичної можливості користуватися своєю власністю. В статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», вказано, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права. Згідно до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 319 Цивільного кодексу України власник володіє користується, розпоряджається своїм майно на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. На підставі ст. 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності, або обмежене в його здійснені лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження арешт, накладений на майно боржника, знімається. У разі, якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження державним виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника. В порушення вказаних вимог закону, при закінченні виконавчого провадження, арешт і заборона відчуження, накладений на майно боржника [PERSON] державним виконавцем хоча і було знято, проте не направлено до відповідних органів для виконання . Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу та в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Таким чином, зважаючи на встановлені судом обставини, арешт накладений на 1/3 частину квартири за адресою: [ADDRESS] , що належить на праві приватної власності [PERSON] , порушує можливості реалізації позивачу своїх прав власності на вищезазначене нерухоме майно, а тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги в є обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню, а порушене право позивача підлягає судовому захисту, так як у матеріалах справи відсутні докази про те, що на даний час існує потреба в арешті вищезазначеного майна. Таким чином, зважаючи на встановлені судом обставини та враховуючи наявність накладеного арешту на майно позивача, неможливість скасування арешту в позасудовому порядку та оскільки позивач в іншій спосіб, крім звернення до суду з позовом про зняття арешту захистити своє порушене право не може, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача та необхідність захисту його права шляхом зняття такого арешту, а відтак і про задоволення позову.

Outcome: approved