Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-11 00:00:00

Позивач звернувся до Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області з позовом до [PERSON] про стягнення кредитної заборгованості згідно з заявою про приєднання №1332571 від 22.01.2018 року до договору комплексного банківського обслуговування. Позов обґрунтований тим, що 22 січня 2018 року між Публічним акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» та [PERSON] була підписана Заява про приєднання №1332571 до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу (платіжної картки). Згідно з заявою на встановлення відновлюваної кредитної лінії (Кредиту) відповідачу був наданий кредитний ліміт за платіжною карткою в сумі 420500,00 гривень, зі сплатою 38% річних строком кредитування 60 місяців. Одночасно на виконання вимог ч.2 ст. 9 Закону України «Про захист прав споживачів» відповідачу було надано повідомлення про умови кредитування. На даний час відповідач свої зобов`язання по поверненню кредиту не виконав, внаслідок чого відповідач має заборгованість за вказаним кредитним договором станом на 10.06.2021 року в розмірі 30077 грн. 66 коп., у тому числі 20730,50 грн. - заборгованість за основним боргом (кредитом); 30,00 грн. - пеня за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту); 3617,31 - пеня за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом; 1785,15 грн. - пеня за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом; 1400,89 грн. - 3% річних за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту); 263,49 грн. - 3% річних за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом; 1920,23 грн. - втрати від інфляції за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту), 330,09 грн. - втрати від інфляції за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом. Ухвалою Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 06 жовтня 2021 року позовна заява прийнята до розгляду та відкрито в справі спрощене позовне провадження з викликом сторін. Представник позивача у судове засідання не з`явився, але від нього надійшла заява з проханням розглядати справу за його відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягає у повному обсязі. Проти ухвалення по справі заочного рішення не заперечує. Відповідач у судове засідання не з`явився з невідомих причин, про час та місце розгляду справи був повідомлена належним чином. Про поважні причини своєї неявки суду він не повідомив, заяв про відкладення розгляду справи, розгляд справи за його відсутності чи заперечень проти позовних вимог від нього не надходило. Тому суд визнає неявку відповідача з неповажних причин, та, на підставі заяви представника позивача, у відповідності зі ст. 280 ЦПК України, суд вважає за необхідне ухвалити по справі заочне рішення. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Виходячи з наведеного, а також положень ч. 3 ст. 211 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), суд вважає, за необхідне провадити розгляд справи на підставі наявних у суду матеріалів. Суд, вивчивши матеріали справи та всебічно проаналізувавши обставини в їх сукупності, давши оцінку зібраним по справі доказам, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному, об`єктивному та всебічному з`ясуванні обставин справи, дійшов висновку, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.5 ст. 263 ЦПК України, обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судом встановлено, що 22 січня 2018 року між Публічним акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» та [PERSON] була підписана Заява про приєднання №1332571 до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу (платіжної картки). При укладенні Заяви про приєднання сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України, відповідно до якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Шляхом підписання Заяви про приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу (платіжної картки), [PERSON] беззастережно приєднався до Договору в редакції, яка на день підписання цієї Заяви про приєднання була розміщена на офіційній інтернет-сторінці Банку: www.oschacibank.ua, та уклав з Банком Договір, складовою частиною якого є умови Договору банківського рахунку, Кредитного договору (п.п.3.1 Блоку 3 «Умова про приєднання до Договору» Заяви про приєднання). Крім того, 22.01.2018 року між АТ «ОЩАДБАНК» та Позичальником було укладено Заяву на встановлення відновлювальної кредитної лінії (Кредиту) та відповідно до п.п.6.3. блоку 6 «Умови кредитування» Заяви на встановлення кредиту Позичальнику 22.01.2018 року було встановлено максимальний розмір кредиту в розмірі 40500,00 гривень. Згідно паспорту споживчого кредиту (Кредитної лінії на БПК) - процентна ставка за кредитом є фіксованою та складає 38% річних за користування кредитними коштами на момент укладання зазначеного договору. Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно зі ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Статтею 1049 ЦК України зазначено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, встановлені договором. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ст. 625 ЦК України). Відповідачем належним чином не виконуються взяті зобов`язання, що підтверджується розрахунком та випискою по рахунку, з якими погоджується суд, та станом на 10.06.2021 року утворилась заборгованість в розмірі 30077 грн. 66 коп., у тому числі 20730,50 грн. - заборгованість за основним боргом (кредитом); 30,00 грн. - пеня за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту); 3617,31 - пеня за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом; 1785,15 грн. - пеня за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом; 1400,89 грн. - 3% річних за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту); 263,49 грн. - 3% річних за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом; 1920,23 грн. - втрати від інфляції за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту), 330,09 грн. - втрати від інфляції за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом /а.с.8/. Факт наявності вище наведеної заборгованості підтверджується наявними в матеріалах справи доказами й не спростований відповідачем. Доказів належного виконання зобов`язань по сплаті кредиту відповідачем суду надано не було. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ст. 611 ЦК України, одним з наслідків порушення зобов`язання є оплата неустойки (штрафу, пені) - визначеної законом чи договором грошової суми, що боржник зобов`язаний сплатити кредитору у випадку невиконання чи неналежного виконання зобов`язання, зокрема, у випадку прострочення виконання. Частиною 2 статті 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. При цьому індекс інфляції, 3% річних від простроченої суми (ст. 625 ЦК України) та проценти за позикою підлягають сплаті до моменту фактичного повернення боргу. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання. Таким чином, вимоги позивача про стягнення боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, пені, а також трьох процентів річних є обґрунтованими та такими що підлягають задоволенню. За правилами ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В силу вимог ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору, що документально підтверджені у розмірі 2270,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved