Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-20 00:00:00

01 грудня 2021 року позивач звернувся до суду із даним позовом, в якому просить визнати виконавчий напис № 99840 від 15.07.2021 р., вчинений приватним нотаріусом Бучанського районного нотаріального округу Грисюк Оленою Василівною щодо стягнення заборгованості з [PERSON] в користь ТзОВ «Качай гроші» у сумі 10365,00 грн. таким, що не підлягає виконанню. В обґрунтування позову послався на те, що в кінці листопада 2021 р. довідався про наявність відкритого виконавчого провадження ВП №67226866 від 22.10.2021 р. про стягнення з нього в користь ТзОВ «Качай гроші» за кредитним договором №00-1838950 від 07.10.20020 у сумі 11198,00 грн. Також з електронної системи виконавчих проваджень довідався про наявність постанов приватного виконавця Ільчишин Л. В. від 22.10.2021р. про відкриття виконавчого провадження, про стягнення з боржника основної винагороди від 22.10.2021 р., постанови про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження від 22.10.2021 р., постанови про арешт майна від 28.10.2021 р., постанови про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 25.11.2021 р. Зі змісту постанови про відкриття провадження вбачається, що приватним нотаріусом Бучанського районного нотаріального округу Грисюк О.В. винесено виконавчий напис №99840 від 15.07.2021 р. про стягнення з [PERSON] в користь ТзОВ «Качай гроші» заборгованості у розмірі 11198,00 грн. Вважає, що виконавчий напис було вчинено з порушенням вимог ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. Тому просив, визнати даний виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню, а також стягнути з відповідача на його користь судові витрати. Ухвалою від 02.12.2021 року у справі відкрито спрощене позовне провадження та призначено судовий розгляд на 17 січня 2022 року з повідомленням сторін. Ухвалою від 02.12.2021 року було вжито заходи забезпечення позову шляхом зупинення стягнення у виконавчому провадженні №67226866. 29.12.2021 року відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що 07 жовтня 2020 року між ТОВ «КАЧАЙ ГРОШІ», та Позивачем [PERSON] був укладений договір про надання коштів у позику на умовах споживчого кредиту №00-1838950, відповідно до умов якого Товариство зобов`язалося надати Позичальнику у власність кредит у національній валюті на умовах, передбачених договором, а Позичальник зобов`язувався повернути грошові кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним, комісії та виконати інші зобов`язання, передбачені Договором. Договір укладався дистанційно, в електронній формі, з використанням інформаційно-телекомунікаційної системи, внаслідок чого, відповідно до положень Закону України «Про електронну комерцію» у сторін такого Договору виникли цивільні права та обов`язки майнового характеру. Станом на дату вчинення виконавчого напису внаслідок неналежного виконання зобов`язання, а саме прострочення внесення платежів за кредитним договором, у позивача утворилася заборгованість в розмірі 11198,00 грн., у зв`язку з чим на підставі звернення ТОВ "Качай гроші" приватним нотаріусом був вчинений оспорюваний виконавчий напис. Зазначає, що позивач вводить суд в оману коли у позові зазначає, що не має ні яких правовідносин з Відповідачем та не укладав договір. Крім цього, вважає вимогу про стягнення витрат на правову допомогу необгрунтованою, оскільки така не відповідає дійсності та не відповідає складності справи. Тому просив в задоволенні позовних вимог відмовити. 17.01.2022 р. сторони у судове засідання не з`явилися, хоча належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи. Представник позивача подав клопотання про проведення розгляду справи у його відсутності, а також зазначив, що позов підтримує, просить задовольнити. Представник відповідача у судове засідання 17.01.2022 року не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи. Третя особа у судове засідання не з`явилася, однак як вбачається із рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправленняна 17.01.2022 року, останнє повернулося із відміткою про відсутність адресата. Заяв чи клопотань про розгляд справи за її відсутності не подавала, про причини неявки суд не повідомила. Відтак, суд вважає за можливе слухати справу у відсутності сторін та третіх осіб, оскільки в матеріалах справи є достатньо належних доказів для розгляду справи по суті. З огляду на зазначені обставини, суд у відповідності до ст. 247 ЦПК України судовий розгляд справи здійснив на підставі наявних матеріалів без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Відповідно до вимог ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. 07 жовтня 2020 року між ТОВ «КАЧАЙ ГРОШІ» та Позивачем [PERSON] був укладений договір про надання коштів у позику на умовах споживчого кредиту №00-1838950, згідно якого позивач отримав кредит у розмірі 4400 грн.. 15 липня 2021 року приватним нотаріусом Бучанського районного нотаріального округу Грисюк О.В. вчинено виконавчий напис, який зареєстровано за №99840 і яким було стягнуто з [PERSON] на користь ТОВ «Качай Гроші» заборгованість за кредитним договором №00-1838950 від 07.10.2020 р. в сумі 11198,00 грн.. 22.10.2021 р. приватним виконавцем виконавчого округу Львівської області Ільчишин Л.В. на підставі виконавчого напису №99840 від 15 липня 2021 року, була винесена постанова про відкриття виконавчого провадження № 67226866 про стягнення з позивача в користь ТОВ «Качай Гроші» заборгованості у розмірі 11198,00 грн. Окрім цього, приватним виконавцем винесені постанови від 22.10.2021 р. про стягнення з боржника основної винагороди, про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження, про арешт майна від 28.10.2021 р., про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 25.11.2021 р. При ухваленні рішення суд керується наступними правовими нормами. Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з частиною 1 статті 39 Закону України «Про нотаріат» (далі - Закон) порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом та іншими актами законодавства України. Відповідно до статті 87 Закону для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону визначено умови вчинення виконавчих написів, відповідно до якої нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Підпунктом 3.2 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів (далі - Перелік), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Відповідно до пункту 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів «Нотаріально посвідчені договори, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно», для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в ЗУ «Про нотаріат» та в Порядку вчинення нотаріальних дій. Відповідно п. 2 Переліку (із змінами внесеними Постановою Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 року № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів»), для одержання виконавчого напису по кредитних договорах, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями подається: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунку боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Проте, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 листопада 2016 року скасовано. Визнано незаконною та нечинною Постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», у тому числі в частині доповнення переліку після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». Постанова набрала законної сили з моменту проголошення. При прийнятті постанови 22.02.2017 року колегією суддів застосовано вимоги положення п. 10.2 постанови Пленуму ВАС України від 20.05.2013 року № 7 «Про судове рішення в адміністративній справі», згідно з яким визнання акта суб`єкта владних повноважень нечинним означає втрату чинності таким актом з моменту набрання чинності відповідним судовим рішенням або з іншого визначеного судом моменту після прийняття такого акта. Постанова Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року набрала законної сили, тим самим встановивши обов`язок для стягувача для одержання виконавчого напису надавати нотаріусу документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Верховний Суд у своїй постанові від 12 березня 2020 року у справі № 757/24703/18-ц (провадження № 61-12629св19) дійшов висновку, що оскільки серед документів, наданих банком нотаріусу для вчинення виконавчого напису, відсутній оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), за яким стягнення заборгованості може провадитися у безспірному порядку, а надана нотаріусу анкета-заява позичальника не посвідчена нотаріально, отже не могла бути тим договором, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Судом встановлено, що оскаржений виконавчий напис вчинений нотаріусом 15 липня 2021 року, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14. В оскаржуваному виконавчому написі нотаріуса вказано, що нотаріус керувався ст. ст. 87-91 ЗУ «Про нотаріат» та пунктом 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою КМУ від 29.06.1999 року за №1172. Таким чином, нотаріус в день вчинення виконавчого напису 15.07.2021 року керувався пунктом Переліку, який був незаконним та нечинним. Отже нотаріус повинен був відмовити стягувачу у вчиненні виконавчого напису у відповідності до норм ЗУ «Про нотаріат». Укладений між TOB «Качай Гроші» та позивачем кредитний договір №00-1838950 від 07.10.2020 р., який був наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, не був посвідчений нотаріально, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Зазначена позиція узгоджується з правовою позицією, яка міститься у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 квітня 2020 року у справі № 158/2157/17. Відповідач TOB «Качай Гроші» не надав суду будь-яких належних та допустимих доказів, які б спростували вищевказані обставини, які були встановлені судом. Порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, а тому суд вважає, що немає необхідності давати оцінку іншим доводам позивача, що узгоджується з правовою позицією, яка міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 вересня 2021 року у справі № 910/10374/17. Відповідно до ст. 50 ЗУ «Про нотаріат» нотаріальна дія або відмова у її вчиненні оскаржуються до суду , право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії. За таких обставин, суд дійшов висновку, що оспорюваний виконавчий напис нотаріусом було вчинено з порушенням чинного законодавства, а тому він підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню. З огляду на викладені факти й міркування, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] до відповідача TOB «Качай Гроші» є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд враховує наступне. Відповідно до ч. 1, ч. 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірними із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (частина перша статті 182 ЦПК України). Тобто, саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності. Таких висновків також дійшла Велика Палата Верховного Суду в постанові по справі № 755/9215/15-ц при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу. Представник позивача просить стягнути з відповідача у користь позивача понесені витрати на правову допомогу у розмірі 4 000,00 грн. Розмір таких витрат підтверджується такими документами: 1) Договором про надання правової допомоги від 30.11.2021 р.; 2) додатком 1 Договору про надання правової допомоги від 30.11.2021 р.; 3) калькуляцією оплати послуг з надання правової допомоги від 30.11.2021 р.; копію квитанції до прибуткового касового ордеру від 30.11.2021 р. про оплату послуг в сумі 4 000,00 грн.. Суд також, враховує положення ч.2 ст. 141 ЦПК України за якими обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідач у відзиві заперечив вимогу про стягнення 4000 грн. витрат на правову допомогу, вважав таку необгрунтованою, оскільки така не відповідає дійсності та не відповідає складності справи. Суд з огляду на умови договору про надання правової допомоги, враховуючи складання і підписання адвокатом всіх процесуальних документів від імені і в інтересах позивача, дійшов висновку, що в даній конкретній справі витрати на правову допомогу в сумі 4000 грн. є завищеними, а тому з врахуванням задоволення позовних вимог, підлягають стягненню з відповідача витрати на правову допомогу в розмірі 3000 грн. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved