Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-16 00:00:00

31 серпня 2021 року позивач звернувся до Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області з позовом до [PERSON] , [PERSON] про втрату права користування житловим будинком. Позовна заява мотивована тим, що відповідно до договору купівлі-продажу будинку з господарськими будівлями і спорудами та земельної ділянки від 25.03.2021, укладеного між [PERSON] та позивачем, останній набув права власності на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до п. 5 договору купівлі-продажу продавець засвідчив, що інші особи не мають прав на вищевказаний житловий будинок, що підтверджується заявою продавця від 25.03.2021. Натомість, 30 липня 2021 року, відповідно до довідки виданої відділом реєстрації місця проживання громадян виконкому Центрально-Міської районної у місті ради позивачу стало відомо, що за відомостями що містяться в реєстрі територіальної громади міста Кривого Рогу за вищевказаною адресою з 30.11.2020 зареєстровано місце проживання [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . При цьому, фактично в житловому будинку за адресою: [ADDRESS] , на момент його придбання ніхто не проживав, майна сторонніх осіб не було. Посилаючись на вищевикладені обставини позивач просив суд задовольнити позов. Позивач у судове засідання не з`явився, його представник [PERSON] надала суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідачі, представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору в судове засідання не з`явилися, про час, день та місце слухання справи повідомлялися належним чином. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що в заочному порядку, позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами та земельної ділянки від 25.03.2021, посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Пахомовою Н.І. та зареєстрованого в реєстрі за № 780, укладеного між [PERSON] та [PERSON] , останній набув права власності на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до п. 5 вказаного договору, продавець засвідчив, що на момент посвідчення цього договору у будинку ніхто не зареєстрований та не проживає, будинок вільний від речей продавця (а.с.11-12). Згідно довідки Відділу реєстрації місця проживання громадян виконавчого комітету Центрально-Міської районної у місті ради від 30.07.2021 № 4413, за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , однак не проживають за вказаною адресою з 01.12.2020 по теперішній час, що підтверджується актом з місця проживання (а.с.13, 14). Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України, та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпорядження своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України з урахуванням положень ч. 1 ст. 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Згідно ч. 4 ст. 156 ЖК України, до членів сім'ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме: подружжя, їх діти і батьки. Членами сім'ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном (ст. 391 ЦК України). Порівняльний аналіз статей 383, 391, 405 ЦК України, та статей 64, 150, 156 ЖК України дає право дійти висновку, що положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жиле приміщення, квартиру тощо, від будь-яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім'ї, а положення статей 405 ЦК України, статей 150, 156 ЖК України регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сім'ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім'ї власника без поважних причин понад один рік. Рішенням ЄСПЛ у справі «Кривіцька та Кривіцький проти України» визначено, що згідно з Конвенцією поняття «житло» не обмежується приміщенням, яке законно займанно або створено. Чи є конкретне місце проживання «житлом», яке підлягає захисту на підставі пункту 1 статті 8 Конвенції, залежить від фактичних обставин, а саме: від наявності достатніх та триваючих зв`язків із конкретним місцем. Таким чином, судом встановлено, що відповідачі не проживають у будинку з 01 грудня 2020 року, який на праві власності належить позивачу, були зареєстровані за вказаною адресою попереднім власником будинку, відповідно можуть бути визнані такими, що втратили право користування вказаним житлом.

Outcome: approved