Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-19 00:00:00

Позивач звернулася в суд з позовом до відповідача, у якому просить визнати за нею в порядку спадкування право власності на житловий будинок [ADDRESS] , а також право на земельну частку (пай) площею 3,9 га, розташовану на території Містківської сільської ради в порядку спадкування за [PERSON] , яка померла [INFO] . Мотивувала своїй позовні вимоги тим, що [INFO] померла [PERSON] , після смерті якої відкрилася спадщина, а до до складу такої увійшло згадане майно та майнове право. Повідомила, що на випадок своєї смерті [PERSON] склала заповіт, яким належний їй житловий будинок і все те, що буде належати на день смерті, заповіла позивачу. Спадкоємців, які мають право на обов`язкову часту у [PERSON] немає. Зазначила, що вона до дня смерті [PERSON] [INFO] проживала разом з нею за адресою [ADDRESS] . Зауважила, що приватний нотаріус Олефір Р.В. відмовив їй у видачі свідоцтва про право на спадщину з огляду на відсутність правовстановлюючих документів на спадкове майно. З огляду на вказане, просить позовні вимоги задовольнити. Ухвалою судді від 23 вересня 2021 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою від 02 листопада 2021 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні надав пояснення, аналогічні викладеним у позовні заяві, позовні вимоги підтримав і просив задовольнити. Відповідач Пустомитівська міська рада Львівської області, будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання явку повноважного представника не забезпечила, однак 06 жовтня 2021 року представник [PERSON] подала до суду клопотання, у якому просила розгляд справи проводити за її відсутності. Заслухавши пояснення представника позивача, вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 2 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи, законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим повторно 14 липня 2021 року Пустомитівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Львівському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), стверджується, що [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] в с. Містки Пустомитівського району Львівської області. Відповідно до заповіту від 10 березня 1998 року, посвідченого сільським головою Містківської сільської ради Пустомитівського району Львівської області Зелінським А.В., [PERSON] заповіла [PERSON] належний їй на праві особистої власності житловий будинок і все те, що буде належати на день смерті і на що вона за законом матиме право. За правилами статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. За правилами ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Довідкою № 508 від 05 серпня 2021 року старости Містківського старостинського округу Пустомитівської міської ради Львівського району Львівської області Л. Войтович стверджується, що [PERSON] до дня своєї смерті [INFO] була зареєстрована за адресою [ADDRESS] . Разом з нею за вказаною адресою постійно проживала [PERSON] , яка допомагала їй у веденні господарства та опікувалася її майном. Вказана інформація встановлена на підставі заяв [PERSON] та [PERSON] . Суд критично ставиться до вказаної довідки, оскільки заяви [PERSON] та [PERSON] , на підставі яких встановлені описані у такій обставини, не були подані для суду, що не дає суду можливості встановити дійсність інформації, яка міститься у вказаному документі. Окрім цього, невідомо, ким є вказані особи, де вони проживають, ким являються позивачу або померлій [PERSON] . Крім того, суд вважає сумнівним встановлення такої інформації на підставі заяв згаданих осіб через 20 років після того, як події, яких стосується інформація, відбулися. Стороною позивача на підтвердження викладених вище обставин клопотання про допит свідків не заявлялося, а погосподарські книги чи інші документи на підтвердження проживання позивача за згаданою адресою суду не надані. З паспорта громадянина України серії [NUMBER] , виданого 19 січня 2005 року Пустомитівським РВ УМВС України у Львівській області, судом встановлено, що позивач народилася [INFO] та зареєстрована за адресою [ADDRESS] . Як попередньо встановлено, [PERSON] померла [INFO] , коли позивачу було 13 років. Сумнівним є той факт, що позивач, будучи дитиною віком 13 років, проживала не зі своїми батьками, а зі спадкодавцем, яка була її тіткою, та після смерті останньої продовжила проживати у її будинку і опікувалася майном. Дані обставини у позовній заяві жодним чином не роз`яснюються. Не надається інформації та доказів щодо місця проживання батьків позивача станом на 15 січня 2002 року, що також викликає сумніви у згаданій довідці. За ч. 2 ст. 17 ЦК Української РСР, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, місцем проживання неповнолітніх, що не досягли п`ятнадцяти років, або громадян, які перебувають під опікою, визнається місце проживання їх батьків (усиновителів) або опікунів. Водночас, доказів на підтвердження місця проживання батьків позивача суду не надано. Згідно ст. 549 ЦК Української РСР, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні були бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Відповідно до статті 14 ЦК Української РСР, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, за неповнолітніх, які не досягли п`ятнадцяти років, угоди укладають від їх імені батьки (усиновителі) або опікун. Вони вправі учиняти лише дрібні побутові угоди. Батьки позивача, як законні представники своєї малолітньої дитини, якій на той час було 13 років, до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини не звертались, а також не вступили в управління або володіння спадковим майном, тобто ними не було виконано вказаного законодавчо встановленого обов`язку та не здійснено передбачених на той час чинним законодавством дій, що свідчать про прийняття спадщини. При цьому, нормами ЦК Української РСР, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, не було передбачено автоматичного прийняття спадщини малолітньою особою. До нотаріуса з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину позивач звернулась лише 06 серпня 2021 року, тобто через 19 років після відкриття спадщини, що підтверджується відміткою про прийняття приватним нотаріусом Олефір Р.В., яка проставлена на такій заяві. З даною позовною заявою позивач звернулась 22 вересня 2021 року. В той же час позивач жодним чином не пояснила причин, у зв`язку з чим вона не зверталася до нотаріуса з відповідною заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину раніше, не наводить будь-яких причин, які унеможливлювали подання нею такої заяви впродовж 19 років. Крім того, доказів на підтвердження відсутності інших спадкоємців [PERSON] позивачем суду не надано. Відповідно до ст. 382 ЦК України право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. При цьому, з матеріалів справи, зокрема відповіді ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» № 3959 від 30 серпня 2021 року вбачається, що право власності на житловий будинок [ADDRESS] не реєструвалося. Однак, доказів на підтвердження року побудови вищевказаного будинку стороною позивача суду не надано, як і не надано будь-яких доказів на підтвердження того, що вказане майно належало спадкодавцю [PERSON] станом на день її смерті [INFO] , оскільки довідка № 499 від 03 серпня 2021 року, видана старостою Містківського старостинського округу Пустомитівської міської ради Львівського району Львівської області Л. Войтович, є сумнівною, така не може вважатися документом, яким підтверджується право власності на нерухоме майно. Крім того, у вказаній довідці зазначено, що зазначений будинок числиться за [PERSON] і не пояснюється значення даного правового стану нерухомого майна, який не відповідає чинному законодавству. У заповіті, складеному 10 березня 1998 року [PERSON] також не конкретизовано, який саме житловий будинок вона заповідає позивачу. Архівною довідкою Державного архіву Львівської області від 05 червня 2001 року № Т-5345/01/1 не встановлюється будь-яких даних на підтвердження того, що згаданий будинок належав на праві власності [PERSON] . Поданий суду дублікат сертифікату на право приватної власності на землю (середню земельну частку) серії ЛВ № 128345, виданий 14 липня 2021 року, містить незрозумілі записи про те, що середня земельна частка (пай) площею 3,9 га, розташований на території Містківської сільської ради Пустомитівського району Львівської області, переданий у власність [PERSON] на підставі розпорядження Пустомитівської районної державної адміністрації Львівської області № 36 від 16 грудня 1994 року, а також рішення Містківської сільської ради Пустомитівського району Львівської області від 02 березня 2020 року № 1088. У позовній заяві позивач не пояснює обставину, пов`язану з рішенням Містківської сільської ради Пустомитівського району Львівської області від 02 березня 2020 року № 1088, а також не подає таке суду для ознайомлення. Слід зазначити, що позивач не заявляла позовну вимогу про встановлення факту спільного проживання з спадкодавцем і рішення, яким встановлено такий факт, суду не надала. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ним Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у спразі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З огляду на вказане, суд прийшов до висновку про те, що обставини, якими позивач мотивувала свої позовні вимоги, не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду, а тому у задоволенні таких слід відмовити. Згідно ст. 141 ЦПК України судові витрати понесені позивачем стягненню з відповідача не підлягають.

Outcome: dismissed