Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-17 00:00:00

У листопаді 2020 року адвокат Приймак Л.І. в інтересах [PERSON] звернулася до Першотравневого районного суду м.Чернівці із вказаним вище позовом. Посилалась на те, що 24 квітня 2019 року між її довірителем [PERSON] та [PERSON] укладено договір процентної позики. Відповідно до умов договору, [PERSON] надав [PERSON] у позику грошові кошти в розмірі 5000 доларів США, зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 8% щомісячно, з кінцевим терміном повернення 25 квітня 2020р., на підтвердження чого між ними було укладено письмову розписку. Разом з тим, відповідач взятих на себе зобов`язань не виконав та у вказаний термін позику позивачу не повернув. На неодноразові вимоги повернути борг, [PERSON] жодним чином не реагує. Таким чином, у відповідача утворилася заборгованість у розмірі 9 862,88доларів США, з яких: 5000 доларів США - сума основного боргу; 4800 доларів США - 8% за користування коштами та 62,88доларів США - 3% річних від простроченої суми. Просила стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість за договором позики у розмірі 9 862,88доларів США, а також понесені судові витрати. Відповідач [PERSON] через канцелярію суду надав відзив, у якому він просив у задоволенні позову відмовити, виходячи з наступного. Дійсно, він періодично, починаючи з 2017 року, позичав у [PERSON] гроші в різних сумах. В квітні 2019 року на вимогу позивача він написав розписку про отримання коштів в сумі 5000 доларів США, хоча насправді цих грошей не отримував. Крім того, він погодився сплачувати відсотки від вказаної суми. Протягом 2020-2021 року він старався повернути гроші та відсотки, на підтвердження чого є відповідні квитанції. Також вказану обставину можуть підтвердити свідки, його знайомі, які на його прохання передавали гроші позивачу. Таким чином, оскільки частину коштів він повернув, просив частково задовольнити позовні вимоги [PERSON] , враховуючи суми коштів, які були ним повернуті. 13 липня 2021 року від представника позивача надійшла позовна заява в новій редакції, де позивач збільшив позовні вимоги та просив стягнути з відповідача борг за договором позики в сумі 11 776,81 доларів США, враховуючи те, що з моменту звернення до суду пройшов тривалий час, а кошти відповідач так і не повернув. 22 липня 2021 року від представника позивача - адвоката Приймак Л.І. надійшла відповідь на відзив, де вона зазначила, що умовами договору позову чітко визначено обов`язок відповідача повернути суму позики до 25.04.2020. Крім того, умовами договору визначено обов`язок [PERSON] сплатити відсотки за весь термін надання грошових коштів у строк та в розмірах, що обумовлені умовами договору. Дійсно, між позивачем та відповідачем тривалий час, до укладення договору позики в 2019 році, існували фінансові зобов`язання. Однак ці правовідносини існували незалежно одні від одних і є чітко розмежовані. До того ж, факт отримання грошей у момент укладення договору підтверджується як самим договором, так і розпискою. Посилання відповідача на те, що відсотки за користування позикою він повинен був сплачувати лише впродовж року, тобто протягом періоду дії договору, не заслуговують на увагу, оскільки умови сплати відсотків чітко визначені договором. Крім того, свідки, на покази яких посилається відповідач, не можуть бути доказом на підтвердження повернення грошей, так як вони є зацікавленими особами. Просила задовольнити позов у повному обсязі. У свою чергу, представник позивача - адвокат Бурдяк А.Х. 31.08.2021 надав до суду заперечення на уточнену позову заяву, де вказав, що відсотки за договором позики, а також частково й суму позики його довіритель повернув позивачу. Збільшення [PERSON] відсотків за користування коштами після спливу дії договору суперечить як умовам договору позики, так і нормам чинного законодавства. В судовому засіданні представник позивача - адвокат Приймак Л.І. підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити. Представник відповідача - адвокат Бурдяк А.Х. під час розгляду справи підтримав наданий ним відзив, заперечення на уточнену позовну заяву та просив суд при ухваленні рішення врахувати надані квитанції про перерахунок [PERSON] коштів [PERSON] в рахунок погашення боргу, а також покази свідків, які підтвердили, що на прохання відповідача особисто передавали гроші позивачу в рахунок погашення боргу. Заслухавши пояснення сторін, покази свідків, дослідивши та проаналізувавши письмові докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов обґрунтований, однак підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного: Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно вимог ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Таким чином, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчувати отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Так, судом встановлено, що 24 квітня 2019 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики (процентної), за умовами якого позикодавець (позивач) зобов`язується надати позичальнику (відповідачу) грошові кошти в розмірі, визначеному цим Договором, а останній зобов`язується прийняти позику і повернути названу позику позикодавцеві у визначений цим Договором строк, а також сплатити проценти за весь термін надання грошових коштів у строк та розмірах, що обумовлені умовами цього Договору. Сума позики становить 5000 доларів США. Щомісячний розмір процентів за цим Договором складає 8% від розміру позики. Остаточною датою повернення позики є 25 квітня 2020 року (а.с.8). Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження укладення договору позики позичальник надав позикодавцю розписку (а.с.9). Відповідно до вимог ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Чинним законодавством, зокрема ст.ст.525, 526 ЦК України, передбачено, що зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов позики та Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння заміна його умов не допускається. Статтею 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Як було встановлено судом, в обумовлений у договорі строк, [PERSON] грошові кошти [PERSON] не повернув та на його письмову вимогу про добровільне повернення боргу жодним чином не відреагував, у зв`язку з чим позивач був змушений звернутись до суду з даним позовом. Разом з тим, відповідачем та його представником надано докази на підтвердження часткового погашення [PERSON] заборгованості за договором позики. Зокрема, до матеріалів справи додано оригінали платіжних доручень про грошові переведення від імені [PERSON] на ім`я [PERSON] на загальну суму 3824,5 Євро, що складає 4359 Доларів США (за курсом НБУ на 18.01.2022) (а.с.57-61). На думку суду, вказані письмові докази є належними на підтвердження факту повернення [PERSON] грошових коштів [PERSON] саме за договором позики від 24.04.2019, адже будь-яких доказів, які б свідчили про те, що між позивачем та відповідачем існували інші правовідносини фінансового характеру, судом не здобуто. Разом з тим, суд не бере до уваги покази свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , які в судовому засіданні підтвердили, що кожен із них на прохання [PERSON] передавали [PERSON] грошові кошти у рахунок погашення боргу, виходячи з наступного: Так, нормами ст.545 ЦК України встановлено, що прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. Як було встановлено судом, на момент пред`явлення позову та виникнення спору оригінал договору позики та боргової розписки знаходився у позивача [PERSON] (позикодавця), що на думку суду, свідчить про те, що зобов`язання з повернення боргу відповідачем [PERSON] у повному обсязі не виконано. Згідно з абзацом 2 частини першої ст.218 ЦК України заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків. Аналогічні положення містяться й у ст.1051 ЦК України, згідно з якою позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Отже, якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Згідно з частиною частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Поясненнями сторони та показаннями свідка не може доводитися факт виконання зобов`язання за договором позики. До таких висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 18 липня 2018 року у справі № 143/280/17 (провадження № 61-33033св18), від 02 вересня 2020 року (провадження № 61-11630св19). Таким чином, суд приходить до висновку про те, що з відповідача на користь позивача у рахунок погашення боргу за договором позики, враховуючи суму повернутих коштів, підлягають стягненню 641 долар США (5000 доларів США - 4359 Доларів США). Відповідно до вимог ст.536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Як вбачається із договору позики від 24.04.2019, сторонами погоджено, що щомісячний розмір процентів за договором складає 8% від розміру позики (п.п.2.2). Умовами договору визначено, позичальник зобов`язується сплатити проценти за весь термін надання грошових коштів у строк та розмірах, що обумовлені умовами договору. Ураховуючи викладене, суд вважає, що право позикодавця нараховувати передбачені договором проценти за позикою припиняється після спливу визначеного договором строку позики. В охоронюваних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Оскільки зі спливом строку, на який була надана позика, припинилося право позивача нараховувати проценти за договором позики, то після 25 квітня 2020 року позивач не міг нараховувати такі проценти. Такий висновок узгоджується з висновком викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), постанові Судової палати Касаційного цивільного суду: №61-19255св18 (справа № 390/1875/16-ц) від 03.10.2018, які відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України, підлягають врахуванню при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин. Отже, зважаючи на вказані норми чинного законодавства та положення судової практики, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача відсотки за користування грошовими коштами за договором позики в сумі 4800 доларів США (з розрахунку (5000х8%/100=400; 400х12=4800). Частиною першої ст.1050 ЦК України передбачено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до вимог ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Враховуючи наведені вище норми чинного законодавства та фактичні обставини справи, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача три проценти річних від простроченої суми, що складає 187,81доларів США. Крім того, суд вважає, що з відповідача на користь позивача також підлягають стягненню і судові витрати, понесені останнім у зв`язку із зверненням до суду з даним позовом, пропорційно до задоволених позовних вимог.

Outcome: partial