Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-09 00:00:00

17 листопада 2021 року Концерн «МТМ» в особі представника за довіреністю Прокоп`євої\~Т.О. звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути на користь концерну з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] заборгованість з оплати послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання за період з 01.10.2014\~року по 30.09.2021 року в розмірі 18\~263,75\~грн., а також судовий збір у розмірі 2\~270,00 грн. В обґрунтування позову вказав про те, що, не зважаючи на відсутність письмово укладеного договору між відповідачами та концерном, останній здійснював та продовжує надавати за адресою місця проживання відповідачів: [ADDRESS] , послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання, які ними споживаються без будь-яких заперечень щодо їхньої якості. У зв`язку з цим позивач вважає, що між ним та відповідачами склалися фактичні договірні відносини, проте [PERSON] ,\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] неналежним чином виконують зобов`язання з оплати наданих послуг, у зв`язку з чим утворилася вказана заборгованість. Також у позові представник позивача просить справу розглянути за її відсутності. Ухвалою від 23 листопада 2021 року відкрито провадження у справі, яку призначено до розгляду в спрощеному позовному провадженні з повідомленням сторін. 10 січня 2022 року відповідач [PERSON] надав суду заяву, за змістом якої наполягає на застосуванні у справі строку позовної давності. Щодо переривання цього строку заперечував, оскільки не вчиняв дій на визнання свого боргу, а оплати відповідачами здійснювались на сплату поточних нарахувань. Позовні вимоги, заявлені в межах строку позовної давності визнає. Розгляд справи просить провести без участі відповідачів. Таким чином, неявка учасників, з урахуванням наданих ними заяв і доказів, не перешкоджає суду вирішити спір по суті. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено,\~що відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . Як вбачається з позовної заяви та доданих до неї матеріалів, у період з 01.10.2014 року по 30.09.2021 року Концерном «МТМ» були надані, а відповідачами за вказаною адресою спожиті послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води (підігріву питної води) без будь-яких зауважень щодо їхньої якості. У відповідності до п.5 ч.3 ст.20, п.5 ч.2 ст.7 Законів України «Про житлово-комунальні послуги» №\~1875-IV від 24.06.2004 та №\~2189-VIII від 09.11.2017 відповідно (далі Закони України №1875-IV, №\~2189-VIII) споживач зобов`язаний своєчасно оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Згідно ст.ст.\~67,\~68\~ЖК України, п.10 ч.1 ст.7 Закону України №417-VIII «Про\~особливості здійснення\~права власності\~у багатоквартирному\~будинку» наймачі (власники)/співвласники квартир зобов`язані своєчасно вносити плату за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інше) за затвердженими в установленому порядку тарифами. За змістом ч.1\~ст.\~9\~Закону України №2189-VIII споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. При цьому, споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Згідно п.18 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених Постановою КМУ №630 від 21 липня 2005 року, плата за надані послуги вноситься щомісяця, не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим. Проте, як зазначено позивачем у позові і що визнано відповідачами, зобов`язання зі сплати спожитих послуг останні належним чином не виконували, у зв`язку з чим станом на жовтень 2021 року утворилася заборгованість у розмірі 18\~263,75\~грн., що підтверджується відповідними довідкою та розрахунком (а.с.4, 5-9). У відповідності до ст. 526, 530 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином та у встановлені строки відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Положеннями ст.ст. 610, 611 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Таким чином, виходячи з наведених вимог законодавства, враховуючи та аналізуючи надані докази, суд приходить до висновку, що відповідачі, належним чином не виконуючи зобов`язання споживача зі сплати спожитих житлово-комунальних послуг, порушили встановлений законом строк і порядок їх оплати, у зв`язку з чим позовні вимоги позивача є законними, обґрунтованими та підлягають задоволенню. Водночас, відповідач [PERSON] надав суду письмову заяву про застосування позовної давності. Європейський суд з прав людини юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), вказав, що інститут позовної давності є спільною рисою правових систем Держав учасниць і має на меті гарантувати: юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, спростувати які може виявитися нелегким завданням, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що які відбули у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із спливом часу (STUBBINGS AND OTHERS v. THE UNITED KINGDOM, № 22083/93, № 22095/93, § 51, ЄСПЛ, від 22 жовтня 1996 року; ZOLOTAS v. GREECE (No. 2), № 66610/09, § 43, ЄСПЛ, від 29 січня 2013 року). Також Європейський суд з прав людини наголошує, що позовна давність це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. У відповідності до ст.ст. 256, 257 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно положень ч.ч.1, 5 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Позовна давність до вимог, сплата яких здійснюється щомісячними платежами, вираховується окремо щодо кожного з платежів. Відповідно до ч.ч.3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Вирішуючи питання про переривання строку позовної давності, суд виходить з такого. Відповідно до ч.1 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку, в силу ч.3 ст. 264 ЦК України після переривання перебіг позовної давності починається заново. Правила переривання перебігу позовної давності застосовуються судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання. До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій, укладення договорів, щодо реструктуризації заборгованості, тощо. При цьому якщо виконання зобов`язання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу. [PERSON] наполягає, що відповідачі здійснювали оплату поточних нарахувань комунальних послуг. Наближеність розміру платежів до суми нарахування за місяць, підтверджує обґрунтованість такого посилання. Отже наявність випадків переривання строку позовної давності щодо кожного з платежів за спірний період стороною позивача не доведено. Крім того суду документально не підтверджено здійснення платежів саме відповідачами. Також стороною позивача не наведено доказів поважності пропуску строку звернення до суду з позовом щодо частини позовних вимог (з жовтня 2014 року по листопад 2018 року). Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову, але лише в межах строку загальної позовної давності з грудня 2018 з огляду на дату звернення до суду з позовом по 30.09.2021 року, за вирахуванням платежів, здійснених відповідачами в цей період, про що зазначав відповідач [PERSON] і що підтверджується наданим суду розрахунком заборгованості (а.с.5-9). Так, загальна сума нарахувань за надані протягом зазначеного періоду позивачем послуги становить 35623,68 гривень, сума сплачена відповідачами 35007,72 гривень, отже стягненню підлягає різниця в розмірі 615,96 гривень. Судові витрати, що понесені та документально підтверджені позивачем 2270,00 гривні судового збору, в порядку ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідачів пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (3,37%).

Outcome: partial