Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-17 00:00:00

Описова частина Зміст позовних вимог Лисичанська міська військово-цивільна адміністрація Сєвєродонецького району Луганської області звернулася до Лисичанського міського суду Луганської області з позовом до [PERSON] про стягнення безпідставно збережених коштів несплачених за оренду землі. В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що на підставі договору купівлі-продажу від 17.12.2015, зареєстрованого за № 2122. [PERSON] набув право власності на об`єкт нежитлової нерухомості - будівлю складу пом`якшувачів, яка знаходиться в [ADDRESS] . Дане нерухоме майно розташоване на земельній ділянці загальною площею 0,4706га, яка належить на праві комунальної власності територіальній громаді міста Лисичанськ, кадастровий номер земельної ділянки 4411800000:56:002:0011. Право попереднього землекористування припинилося 03.04.2017 внаслідок спливу строку дії договору оренди землі, укладеного між орендодавцем - Лисичанською міською радою і власником нерухомого майна (на той час) ТОВ Науково-виробничім підприємством «Лисичанський гумово-технічний завод». Таким чином до відповідача перейшло право користування земельною ділянкою, яке на підставі договору оренди землі від 15.03.2007 належало попередньому землекористувачу. Не зважаючи на пропозиції позивача, відповідачем до теперішнього часу не оформлене право землекористування, що свідчить про безпідставне, і як наслідок безоплатне користування земельною ділянкою комунальної власності, всупереч приписам ч.1 ст. 206 ЗК України. Із часу прийняття у власність нерухомого майна у відповідача виник обов`язок укласти та зареєструвати договір щодо користування земельною ділянкою, але останні цього не зробив, тому зберіг без законних підстав у себе майно - не сплачені кошти за оренду землі. На підставі викладеного, позивач просив суд стягнути з відповідача безпідставно збережених коштів несплачених за оренду землі в розмірі 446530,61 грн. та судовий збір. Надходження позовної заяви та інших заяв до суду 18.05.2021 року ухвалою суду про відкриття провадження у справі № 415/3051/21 було відкрито провадження у цій цивільній справі. 18.02.2022 року позивач надав клопотання, в якому просив справу розглядати за відсутності представника позивача. Доводи особи, яка подала позов Позовна заява мотивована тим, що відповідач безоплатно використовує земельну ділянку і не сплачує за оренду земельної ділянки комунальної власності. Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав до суду письмову заяву, в якій просив розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, у встановлений судом строк, на адресу суду клопотань про відкладення розгляд справи та відзиву на позовну заяву не надав. Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За таких обставин суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних та доказів. Представник позивача не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за наявності всіх наступних умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечував проти такого вирішення справи. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає встановленими наступні фактичні обставини справи. Фактичні обставини справи, встановлені судом З матеріалів справи вбачається, що згідно з договором оренди землі від 15.03.2007, укладеним між Лисичанською міською радою (орендодавець) та ТОВ «Науково-виробниче підприємство «Лисичанський гумово-технічний завод» в особі директора Подгорного Миколи Євгеновича (орендар), орендодавець на підставі рішення № 217 від 21.02.2007, надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку для розміщення та експлуатації будівлі складу пом`якшувачів, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] Договір укладено на 10 років з дати його державної реєстрації. Після закінчення строку договору орендар має переважне право поновлення його на новий строк, про що повинен не пізніше ніж за 60 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію. За користування земельною ділянкою вноситься орендна плата в грошовій формі, щомісячно, не пізніше 30 числа наступного за звітним місяцем. У разі невнесення орендної плати у строки, визначені договором з орендаря стягується пеня у розмірі 120% річних облікової ставки НБУ, що діє на день виникнення боргу, за кожний календарний день прострочення в його сплаті. Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав та нерухомого майна, право власності на будівлю складу пом`якшувачів за адресою [ADDRESS] зареєстровано за № 343522244118 від 17.12.2015 належить на праві приватної власності [PERSON] . Згідно з витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-0006338462021, земельна ділянка кадастровий номер 4411800000:56:002:0011 розташована в [ADDRESS] належить на праві приватної власності територіальній громаді м. Лисичанська в особі Лисичанської міської ради. Згідно з рішенням вісімдесят третьої сесії шостого скликання Лисичанської міської ради № 83/13-43 від 03.07.2015 «Про затвердження нормативної грошової оцінки землі міста Лисичанська», базова (середня) вартість одного квадратного метра землі міста Лисичанська станом на 01.01.2015 становить 173,5грн/кв.м, яка складається із базової вартості одного кв.м 138,91грн/кв.м станом на 01.01.2014 та коефіцієнту індексації нормативної грошової оцінки земель на 2014 рік - 1,249 (відповідно до листа Державного агентства земельних ресурсів України від 14.01.2015 № 6-28-0.22-215/2-15). Згідно з рішенням сімдесят сьомої сесії шостого скликання Лисичанської міської ради № 77/1236 від 25.12.2014 «Про внесення змін в «Порядок розрахунку орендної плати за землю на території міста Лисичанська», затверджено новий Порядок розрахунку орендної плати за землю на території міста Лисичанська, який вступає в дію з 01.01.2015. Згідно з рішенням тридцять третьої сесії сьомого скликання Лисичанської міської ради № 33/445 від 10.07.2017 «Про затвердження розмірів орендної плати за земельні ділянки комунальної власності міста Лисичанська», затвердженні розміри орендної плати за земельні ділянки комунальної власності міста Лисичанська у відсотках нормативної грошової оцінки землі по різним видам цільового використання земельних ділянок згідно з додатком, які вступають в силу 01.01.2018. Згідно з витягом технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки за період з 01.01.2017 р. до 17.07.2018 №186 від 03.06.2010 р. Нормативна грошова оцінка м2, грн.: 312.141883, нормативна грошова оцінка грн.2786578,61 грн. Згідно з витягом технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки з 17.07.2018 №187 від 03.06.2020 р. нормативна грошова оцінка м2, грн.: 468.212824, нормативна грошова оцінка грн.: 4179867,92 грн. Згідно з витягом технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки за 2019 рік № 188 від 03.06.2020 Нормативна грошова оцінка м2, грн.: 468.212824, нормативна грошова оцінка грн.: 4179867,92 грн. Згідно з витягом технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки за 2020 рік № 189 від 03.06.2020 Нормативна грошова оцінка м2, грн.: 468.212824, нормативна грошова оцінка грн.: 4179867,92 грн. Згідно з розрахунком розміру безпідставно збережених коштів не сплачених за оренду землі за період з 04.04.2017 року по 01.03.2020 року та з 01.04.2020 по 01.05.2021 становить 446530,61 грн. Мотивувальна частина Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 ст.2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Правовий механізм переходу прав на землю, пов`язаний із переходом права на будинок, будівлю або споруду, визначено у статті 120 Земельного кодексу України. Виходячи зі змісту зазначеної статті, норма щодо переходу права на земельну ділянку у разі переходу права на будинок, будівлю і споруду може бути застосована у випадках, якщо земельна ділянка перебуває у власності або у користуванні колишнього власника будівлі. Як вбачається із положень статті 120 Земельного кодексу України, виникнення права власності на об`єкт нерухомості не є підставою для автоматичного виникнення права власності чи укладення (продовження, поновлення) договору оренди земельної ділянки. Водночас за змістом статті 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що з моменту виникнення права власності на нерухоме майно у власника виникає обов`язок оформити та зареєструвати речове право на відповідну земельну ділянку, розташовану під цією будівлею. Судом встановлено, що відповідач правомірно володіє будівлею складу пом`якшувачів, загальною площею 3568кв.м, розташованою на земельній ділянці по [ADDRESS] . Проте відповідне право щодо вказаної земельної ділянки за відповідачем не зареєстровано. Відповідно до статті 206 Земельного кодексу України використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону. Статтею 14 Податкового кодексу України визначено, що плата за землю - це обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності. Позивач, звертаючись до суду з відповідним позовом, як на правову підставу своїх вимог послався на положення статей 1212- 1214 Цивільного кодексу України, а обґрунтовуючи свої вимоги про стягнення 446530,61 грн., зауважив, що ця сума є сумою несплаченої відповідачем орендної плати за використання земельної ділянки, яка перебуває у власності Лисичанської міської ради, без укладення договору оренди за період із 04.04.2017 року по 01.03.2020 року, та з 01.04.2020 по 01.05.2021 внаслідок чого позивач був позбавлений можливості отримати дохід у такому розмірі від здачі спірної земельної ділянки в оренду, чим позивачеві завдано збитки у виді неодержаної орендної плати за землю. Стаття 1212 Цивільного кодексу України досить широко визначає підстави виникнення зобов`язань у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави. У зобов`язанні з безпідставного набуття, збереження майна підлягають доведенню: а) факт набуття або збереження майна за рахунок іншої особи, б) відсутність для цього підстав, встановлених договором, законом або іншими правовими актами, в) вартість безпідставного збагачення. Тягар доказування відсутності підстав для збереження майна лежить на власнику майна. При цьому, під набуттям майна в даних правовідносинах слід розуміти збільшення вартості власного майна набувача; приєднання до нього нових цінностей, внаслідок чого потерпілий несе додаткові витрати або втрачає належне йому майно, тобто збереження майна однією особою відбувається за рахунок іншої. Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто, відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Відповідно до ст.1 Закону України «Про оренду землі» оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Частиною 1 ст.15 Закону України «Про оренду землі» визначено, що істотними умовами договору оренди землі є: об`єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату. Таким чином, відповідач (набувач), не сплачуючи орендну плату за користування земельною ділянкою за відсутності укладеного договору, збільшує вартість власного майна, а позивач (потерпілий) втрачає належне йому майно (кошти від орендної плати), тобто відбувається факт безпідставного збереження саме орендної плати відповідачем за рахунок позивача. Згідно з ч. 2 ст.1212 Цивільного кодексу України положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Отже, обов`язок сплатити суму безпідставного збагачення виникає в силу самого факту такого збагачення і не залежить від того чи стало воно результатом поведінки набувача чи потерпілого або третіх осіб, або сталось поза волею останніх. При цьому має значення лише сам об`єктивний результат: наявність безпідставного збагачення. Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. За змістом пункту 4 частини третьої статті 1212 Цивільного кодексу України положення глави 83 Цивільного кодексу України застосовується також до вимог про відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Відповідно до загальних положень законодавства про відшкодування завданої шкоди таке відшкодування є мірою відповідальності. На відміну від зобов`язань, які виникають із завдання шкоди, для відшкодування шкоди за пунктом 4 частини третьої статті 1212 Цивільного кодексу України вина не має значення, оскільки важливий сам факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої. Відповідно до ст.1214 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, зобов`язана відшкодувати всі доходи, які вона одержала або могла одержати від цього майна з часу, коли ця особа дізналася або могла дізнатися про володіння цим майном без достатньої правової підстави. З цього часу вона відповідає також за допущене нею погіршення майна. У справі, що розглядається, судом встановлено, що [PERSON] , правомірно володіючи майном - будівлею складу пом`якшувачів, користується спірною земельною ділянкою. Оскільки відповідач не є власником спірної земельної ділянки та, як вже було зазначено судом, не може бути постійним землекористувачем, а тому, не є суб`єктом плати за землю у формі земельного податку. Таким чином єдиною формою здійснення оплати за користування спірною земельною ділянкою для відповідача є орендна плата. Частиною 14.1.136 ст.14 Податкового кодексу України передбачено, що орендна плата за земельні ділянки комунальної власності це обов`язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. При цьому, відповідач належні дії, спрямовані на оформлення права власності або права на постійне землекористування вказаною ділянкою не вчинив. Та з часу виникнення права власності на нерухоме майно у відповідача виник й обов`язок укласти та зареєструвати договір оренди на спірну земельну ділянку. Протягом тривалого часу цього обов`язку відповідач не виконував, а отже без законних підстав зберігав у себе майно - кошти за оренду землі. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 12.04.2017 року по справі № 3-1345гс16. Розмір доходу відповідача було розраховано позивачем як розмір плати за земельну ділянку комунальної власності у формі орендної плати, який нараховується та сплачується за регульованою ціною, встановленою уповноваженими органами державної влади та органами місцевого самоврядування. Із розрахунку не отриманого доходу, долученого до матеріалів справи, вбачається, що даний розрахунок здійснено з урахуванням загальної площі земельної ділянки, що фактично зайнята відповідачем. Вказаний розрахунок зроблений позивачем за період використання відповідачем земельної ділянки у період з 04.04.2017 року по 01.03.2020 року та з 01.04.2020 по 01.05.2021 у сумі 446530 грн. 61 коп. Також слід зазначити, що перехід до особи права власності на нерухоме майно, надає останній право на оформлення відносин землекористування, реалізація якого виражається в укладенні сторонами договору та виникненні у такої особи обов`язку внесення орендної плати власнику земельної ділянки. Статтею 116 Земельного кодексу України визначено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Згідно зі ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Пунктом 21 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Федоренко проти України» від 30.06.2006 року визначено, що відповідно до прецедентного права органів, що діють на підставі Конвенції, право власності може бути «існуючим майном» або коштами, включаючи позови, для задоволення яких позивач може обґрунтовувати їх принаймні «виправданими очікуваннями» щодо отримання можливості ефективного використання права власності. Предметом позову в цій справі є стягнення грошових коштів, належних до сплати за користування земельною ділянкою за звичайних умов (в разі оформлення договірних відносин відповідачем), втім не сплачених відповідачем, що пов`язується із втратою позивачем як потерпілою особою цього ж майна (грошових коштів). Незалежно від наявності вини в поведінці відповідача, сам факт значного строку з моменту отримання рішення по наданню згоди на складання технічної документації і відсутності будь-яких активних дій з боку відповідача, направлених на оформлення орендних правовідносин, свідчить про втрату позивачем майна, яке у спірних правовідносинах підпадає під вказане вище визначення Європейського суду з прав людини «виправдане очікування» щодо отримання можливості ефективного використання права власності. Суд зазначає, що відновлення порушених прав міської ради за таких обставин і в такий спосіб не створює для відповідача жодних необґрунтованих, додаткових або негативних наслідків, оскільки предметом позову є стягнення грошових коштів, які остання мала би сплатити за звичайних умов як і фактичний добросовісний землекористувач. За таких обставин, суд вважає за можливе позов Лисичанської міської військово-цивільної адміністрації Сєвєродонецького району Луганської області до [PERSON] про стягнення безпідставно збережених коштів несплачених за оренду землі задовольнити повністю. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача. Понесення позивачем судових витрат підтверджується платіжним дорученням № 95 від 26.04.2021 року про сплату судового збору в сумі 6697,97 грн. Приймаючи до уваги вимоги ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у сумі 6697,97 грн.

Outcome: approved