Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-09 00:00:00

До Дніпровського районного суду м. Києва звернувся позивач [PERSON] з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м.Києва» про розподіл особового рахунку на сплату комунальних послуг. Згідно заявлених вимог, позивач просить суд розподілити особовий рахунок на сплату комунальних послуг на квартиру [ADDRESS] та зобов`язати ЖЕД №1409 КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м.Києва» виділити позивачу окремий особовий рахунок на сплату комунальних послуг на житлове приміщення №4 - кімнату площею 9,8 кв.м., яке виділене позивачу в користування та за приміщення загального користування. Вимоги позову обґрунтовані тим, що органом приватизації житла Дніпровської районної у м.Києві державної адміністрації від 16 грудня 2008 року було видане свідоцтво про право власності на житло - квартиру [ADDRESS] , яку передано позивачу та відповідачам у спільну сумісну власність. Ухвалою Дніпровського райсуду м.Києва від 11 вересня 2019 року була затверджена мирова угода по справі №755/5192/19, де в п.3 сторони, з метою врегулювання даного спору, погодили наступний порядок користування квартирою, яка знаходиться за адресою [ADDRESS] , загальною площею 66,6 кв.м наступним чином - визначити у користування позивача [PERSON] житлове приміщення - кімнату площею 9,8 кв.м, що розташована у квартирі [ADDRESS] . Позивач зазначає, що має тривалі неприязні стосунки із [PERSON] , постійно виникають непорозуміння щодо оплати комунальних послуг та квартирної оплати. Позивач зазначає, що бажає самостійно сплачувати по окремому рахунку всі необхідні платежі з метою уникнення сварок та скандалів з [PERSON] (а.с.26-28) Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 24 травня 2021 року відкрито провадження в даній цивільній справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (а.с. 33-34). Листом від 24 травня 2021 року сторонам направлена копія ухвали Дніпровського районного суду міста Києва від 24 травня 2021 року про відкриття провадження. (а.с.35) Згідно вимог ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Положеннями ст.174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. 27 липня 2021 року на адресу суду від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Зазначає, що їй не зрозуміло, які саме свої права позивач вважає порушеними і має на меті захистити. Відповідач посилається на те, що позивач не надав доказів звернення до жодного з відповідачів щодо його вимог про розподіл особового рахунку, отже відсутні докази порушення відповідачами прав позивача. Також відповідач зазначає, що особовий рахунок № [NUMBER] ) Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м.Києва» на сплату комунальних послуг на квартиру [ADDRESS] на даний час оформлений на [PERSON] та саме вона забезпечує своєчасність сплати комунальних послуг у вказаній квартирі, заборгованості немає саме зусиллям відповідача. Вказує, що саме внаслідок несумлінних дій позивача періодично утворюється заборгованість зі сплати комунальних послуг, внаслідок чого вона у 2020 році зверталась до суду з позовом до позивача про стягнення витрат на утримання квартири (справа №755/4883/20). Проте, вказана обставина не свідчить про порушення прав позивача. Також у відзиві підтверджено, що позивач є співвласником квартири, яка перебуває у спільній власності сторін, проте частка позивача не визначена, отже співвласники володіють не часткою квартири в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно в цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються у дробовому виразі. Враховуючи вищевикладене, відповідач вважає, що діючим законодавством обов`язок по оплаті комунальних платежів покладений на кожного із співвласників, відповідно до частки співвласника в квартирі. В разі ухилення співвласника від своїх зобов`язань по оплаті за комунальні послуги, інші співвласники, які їх оплачують, мають право на стягнення відповідних коштів. Відповідач вважає, що вірогідно дії позивача спрямовані не на захист своїх прав, а на створення додаткових проблем. Також у відзиві зазначено, що позивач постійно в спірній квартирі не проживає, сплачувати ј частку вважає не справедливим і планує встановити свої лічильники. Відповідач вважає, що виділення окремого рахунку позивачу призведе до несвоєчасної оплати та утворення заборгованості за комунальні послуги, що матиме негативні наслідки для всіх мешканців та призведе до порушення прав відповідачів. (а.с.37-39) 06 серпня 2021 року від представника відповідача КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м.Києва» - Мацієвської О.П. надійшов до суду відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача просить відмовити в задоволенні позову у повному обсязі. У відзиві зазначено, що будинок [ADDRESS] з 16 лютого 2015 року закріплено на праві господарського відання за КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м.Києва». Вказано, що спірна квартира є трикімнатною, на підставі свідоцтва про право власності на житло від 16 грудня 2008 року належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Ухвалою Дніпровського районного суду м.Києва від 11 вересня 2019 року затверджено мирову угоду, якою визначено порядок користування вищевказаною квартирою. Згідно підпункту 2.2.1. пункту 2.2. розділу 2 Статуту відповідача, предметом діяльності підприємства є утримання житлового і нежитлового фонду. Житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком (п.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). Послуга з управління багатоквартирним будинком включає: утримання спільного майна багатоквартирного будинку; купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку; поточний ремонт спільного майна. Крім того, представник відповідача вважає посилання позивача на ст.104 ЖК УРСР безпідставними, оскільки вона регулює відносини у користуванні жилими приміщеннями в будинках державного і громадського житлового фонду. Виходячи з наведеного, представник відповідача вказує, що КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м.Києва» є неналежним відповідачем по справі. (а.с.48-50) 06 серпня 2021 року від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву. (а.с.62) Згідно вимог ч.4 ст.178 ЦПК України, копія відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи повинна бути надіслана (надана) одночасно з надісланням (наданням) відзиву до суду. Проте, в порушення вимог п.2 ч.5 ст.178 ЦПК України, до відзиву відповідача [PERSON] не було долучено документи, що підтверджують надіслання (надання) відзиву і доданих до нього доказів іншим учасникам справи. У зв`язку з наведеним, відповідачу [PERSON] було роз`яснено її обов`язок надати до суду документи, що підтверджують надіслання (надання) відзиву і доданих до нього доказів іншим учасникам справи. (а.с.64) Проте, докази направлення (надання) іншим учасникам справи відзиву на позовну заяву, відповідачем [PERSON] до суду подані не були. Інші відповідачі не скористались своїм правом на подання відзиву на позовну заяву. 31 серпня 2021 року до суду від позивача [PERSON] надійшла відповідь на відзив відповідача [PERSON] , в якому викладені вимоги, наведені в позовній заяві та зазначено, що відповідач надала у відзиві неправдиву інформацію, оскільки рішенням Дніпровського районного суду м.Києва від 29 березня 2021 року за [PERSON] визначено ј частку в праві спільної власності на квартиру [ADDRESS] . Крім того, ухвалою Дніпровського районного суду м.Києва від 15 квітня 2020 року позовна заява [PERSON] до [PERSON] про стягнення витрат на утримання квартири та заборгованості за надані послуги, повернута позивачу. Позивач зазначає, що є інвалідом ІІ групи, обмежений у русі і бажає сплачувати комунальні послуги, якими користується, а той факт, що всі рахунки приходять на ім`я [PERSON] , створює напругу у відносинах між співвласниками квартири. Вказує, що оскільки порядок користування приміщеннями спірної квартири визначений ухвалою Дніпровського районного суду м.Києва від 11 вересня 2019 року та позивачу виділена конкретна житлова площа, він вважає, що позовні вимоги щодо розподілу особових рахунків з утримання спільного майна підлягають до задоволення. (а.с.66-69) 18 серпня 2021 року від відповідача [PERSON] надійшли до суду заперечення на відповідь на відзив, в яких відповідач просить відмовити в задоволенні позову у повному обсязі та зазначає, що на ухвалу від 02 липня 2021 року по справі №755/14184/20 подана апеляційна скарга, яка на даний час не розглянута, на сайті «Судова влада України» зареєстроване позовне провадження 755/4883/20 щодо відшкодування витрат на сплату комунальних послуг по квартирі, після чого позивач став вчасно сплачувати ј вартості комунальних послуг. Також відповідач зазначає, що сплачує за комунальні послуги за допомогою інтернет-ресурсу, а паперові платіжки передає позивачу та створює сприятливі умови для самостійної оплати. Посилається на те, що позивач не вказує, яким чином він може реалізувати своє бажання щодо отримання особового рахунку для оплати за комунальні послуги, не зазначає, чи є технічна можливість КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м.Києва», АТ «Київгаз», ТОВ «Київські енергетичні послуги» виділити для позивача в окремому платежі ј частку наданих показників лічильників. Крім того, діючим законодавством обов`язок по оплаті комунальних платежів покладений на кожного зі співвласників, відповідно до частки у квартирі. Тому вважає, що позивач не обґрунтував, які саме права вважає порушеними і має на меті захистити даним позовом, не надав жодної пропозиції щодо порядку оплати за комунальні послуги. (а.с.78-81) У відповідності до ч.8 ст.279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Таким чином, розглянувши подані сторонами документи, з`ясувавши фактичні обставини, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що надані сторонами докази та повідомлені ними обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, є достатніми для прийняття рішення у справі в порядку спрощеного позовного провадженням, як це передбачено ст. 279 ЦПК України. Суд у порядку спрощеного позовного провадження без виклику у судове засідання сторін, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи та прийняті судом, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що квартира [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності на житло від 16 грудня 2008 року, виданого Дніпровською районною у м.Києві державною адміністрацією, належить позивачу [PERSON] та відповідачам [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на праві спільної сумісної власності в рівних долях. (а.с.29-30) Вказана квартира складається з трьох житлових кімнат 18,5 кв.м., 9,8 кв.м. та 11,5 кв.м., загальна площа квартири становить 66,6 кв.м., житлова - 39,8 кв.м. (а.с.5-7) Ухвалою Дніпровського районного суду м.Києва від 11 вересня 2019 року затверджено мирову угоду, відповідно до якої: 1. За умовами даної мирової угоди відповідачі беруть на себе зобов`язання не чинити перешкод під час вселення [PERSON] в квартиру, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] та передати ключі від даної квартири [PERSON] під час затвердження судом даної мирової угоди, а також зобов`язуються не чинити у майбутньому [PERSON] перешкод у користуванні квартирою, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . 2. За умовами даної мирової угоди позивач бере на себе зобов`язання не чинити перешкод відповідачам у користуванні квартирою, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] та прийняти від останніх ключі від даної квартири під час затвердження судом даної мирової угоди. 3. Сторони з метою врегулювання даного спору погодили наступний порядок користування квартирою, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 66,6 м2, наступним чином: - визначити у користування позивача [PERSON] житлове приміщення - кімнату площею 9,8 м2, що розташована у квартирі [ADDRESS] ; - визначити у користування відповідачів житлові приміщення - кімнату площею 11,5 м2 та кімнату площею 18,5 м2, що розташовані у квартирі [ADDRESS] ; - у загальному користуванні сторін залишити: кухню площею 8,1 м2, ванну кімнату площею 2,7 м2, вбиральню площею 1,6 м2, коридор площею 13,2 м2, вбудовану шафу площею 1 м2 та лоджію площею 2,9 м2, що розташовані у квартирі [ADDRESS] . (а.с.8-10) Згідно розпорядження Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації від 13 лютого 2015 року №61 «Про організаційно-правові заходи, пов`язані з виконанням рішення Київради від 09 жовтня 2014 року №270/270 «Про удосконалення структури управління житлово-комунальним господарством міста Києва» об`єкти житлового і нежитлового фонду територіальної громади міста Києва, які передані до сфери управління Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, у тому числі будинок [ADDRESS] , закріплені з 16 лютого 2015 року на праві господарського відання за КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м.Києва». (а.с.52-54) Згідно підпунктів 2.2.1., 2.2.2. пункту 2.2. розділу 2 статуту КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м.Києва», предметом діяльності підприємства є: утримання житлового і нежитлового фонду, що належить до комунальної власності територіальної громади міста Києва та закріплений за підприємством на праві господарського відання, а також обслуговування житлового та нежитлового фонду, що не належить до комунальної власності міста Києва, на договірних засадах у встановленому порядку; надання послуг з утримання будинків, споруд і прибудинкових території та інших житлово-комунальних послуг, виконання функцій балансоутримувача житлового та нежитлового фонду, укладання договорів. (а.с.55-56) Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Правовідносини, які склалися між сторонами, регулюються ЦК України та Законом України «Про житлово-комунальні послуги». Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно із частиною першою статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. За змістом статті 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Частиною першою статті 356 ЦК України визначено, що власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Стаття 360 ЦК України передбачає, що співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном. Згідно зі ст.66 ЖК Української РСР плата за користування житлом (квартирна плата) обчислюється, виходячи із загальної площі квартири (одноквартирного будинку). За змістом частин першої-третьої статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг (частина третя статті 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). Відповідно до статті 179 ЖК Української РСР користування будинками (квартирами) державного і громадського житлового фонду, фонду житлово-будівельних кооперативів, а також приватного житлового фонду та їх утримання здійснюється з обов`язковим додержанням вимог Правил користування приміщеннями жилих будинків і прибудинковими територіями, які затверджуються Кабінетом Міністрів України. Пунктом 10 Правил користування приміщеннями жилих будинків і гуртожитків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08 жовтня 1992 року № 572, передбачений порядок розподілу плати за житлово-комунальні послуги між співвласниками квартир. Мешканці квартири, житлового приміщення у гуртожитку, в яких проживає два і більше співвласники, наймачі (орендарі): розподіляють за узгодженням загальні витрати на оплату житлово-комунальних та інших послуг. За умови відсутності поквартирного (покімнатного) обліку та відсутності згоди між мешканцями квартири, житлового приміщення у гуртожитку щодо оплати житлово-комунальних та інших послуг плата розподіляється: за електроенергію при загальному лічильнику пропорційно потужності побутового електричного обладнання кожного співвласника, наймача (орендаря); за газ, водопостачання та водовідведення, освітлення підсобних приміщень - за чисельністю зареєстрованих осіб, що проживають у квартирі, житловому приміщенні у гуртожитку; за послуги з централізованого опалення, з утримання житлових будинків і споруд та прибудинкових територій - за встановленими тарифами відповідно до опалюваної та загальної площі приміщення, яким користується власник, співвласник, наймач (орендар). Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Порядок укладення, зміни і припинення договорів про надання комунальних послуг врегульовано ст. 13 цього Закону, яка передбачає, що відносини між споживачами та виконавцями у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Отже, розподіл особового рахунку можливий лише за умови укладення з кожним із споживачів окремих договорів про надання послуг. Проте, докази укладання позивачем та/або відповідачами - співвласниками квартири таких договорів з підприємствами, що надають житлово-комунальні послуги за адресою спірної квартири [ADDRESS] , в матеріалах справи відсутні. Також матеріали справи не місять доказів щодо звернення позивача до відповідних комунальних установ з вимогою про розподіл особових рахунків чи відомостей щодо наявних домовленостей по оплаті житлово-комунальних послуг між співвласниками квартири. Відсутні також докази того, що позивач намагався досягти домовленостей щодо розподілу оплати житлово-комунальних із співвласниками, а останніми було відмовлено позивачу у вирішенні цього питання. Таким чином суд вважає передчасними позовні вимоги щодо розподілу особового рахунку на сплату комунальних послуг, а тим більше зобов`язання ЖЕД №1409 КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м.Києва» виділити позивачу окремий особовий рахунок на сплату комунальних послуг на визначене йому в користування житлове приміщення. При цьому позивач не позбавлений можливості звернутися до підприємств, які надають комунальні послуги, для укладення відповідних договорів на погоджених сторонами умовах і тільки в разі виникнення спору може звернутися до суду з позовом до підприємств, які надають такі послуги, та лише у разі їх відмови, звернутися з відповідним позовом про вирішення спору та про захист порушених прав. Питання поділу особового рахунку вирішується шляхом звернення особи із письмовою заявою про вказане до відповідного житлового органу з додатком про підтвердження права власності особи на частину квартири. Судом не встановлено, що позивач звертався у встановленому законом порядку із такою заявою та останньому в цьому було відмовлено. У такому випадку звернення до суду з даним позовом є передчасним, тому такі вимоги підлягають залишенню судом без задоволення. Правова позиція з подібних правовідносин викладена в Постанові Верховного Суду від 09 вересня 2020 року в справі № 751/1560/19 (провадження № 61-15603св19) Також слід зазначити, що способи захисту цивільних прав та інтересів чітко визначені в частині другій статті 16 ЦК України. В силу Глави 3 ЦК України та ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно ЦПК України, в межах заявлених вимог, в тому числі і щодо способу захисту, на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Ці право чи інтерес суд має захистити у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (постанови Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (пункт 57), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (пункт 38), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц, від 4 червня 2019 року у справі № 916/3156/17 (пункт 72), від 13 жовтня 2020 року у справі № 369/10789/14-ц (пункт 7.37), від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц (пункт 58), від 16 лютого 2021 року у справі № 910/2861/18 (пункт 98), від 15 червня 2021 року у справі № 922/2416/17 (пункт 9.1), від 22 червня 2021 року у справі № 334/3161/17 (пункт 55), від 22 червня 2021 року у справі № 200/606/18 (пункт 73), від 29 червня 2021 року у справі № 916/964/19 (пункт 7.3)). Як убачається зі змісту позовної заяви, позивач просить суд: розподілити особовий рахунок на сплату комунальних послуг на квартиру [ADDRESS] та зобов`язати ЖЕД №1409 КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м.Києва» виділити позивачу окремий особовий рахунок на сплату комунальних послуг на житлове приміщення №4 - кімнату площею 9,8 кв.м., яке виділене позивачу в користування та за приміщення загального користування. Щодо обраного позивачем способу захисту слід зазначити, що до компетенції суду не входить розподіл особових рахунків між споживачами комунальних послуг. Також суд звертає увагу позивача, що ним не надано доказів та не наведено обставин того, що до компетенції ЖЕД №1409 входить виділення споживачу окремого особового рахунку на сплату всіх видів комунальних послуг, що надаються за адресою квартири [ADDRESS] . Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м.Києва» про розподіл особового рахунку на сплату комунальних послуг. У відповідності до ст. 141 ЦПК України, враховуючи, що позивача звільнено від сплати судового збору згідно Закону України «Про судовий збір», суд відносить судові витрат по сплаті судового збору за рахунок держави. Враховуючи наведене та

Outcome: dismissed