Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-09 00:00:00

20.07.2021 року до Центрального районного суду м. Миколаєва надійшла позовна заява від [PERSON] до Державного підприємства «Радгосп «Виноградна Долина», в якій позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість із заробітної плати, невиплаченої йому при звільненні, у розмірі 90 808,45 гривень та середній заробіток за час затримки розрахунку у розмірі 34 068,00 гривень, а всього 124 876,45 гривень та судові витрати. В обґрунтування своїх вимог вказує, що [PERSON] працював на посаді виконувача обов`язків директора Державного підприємства «Радгосп «Виноградна Долина» в період з 14.08.2020 року по 03.06.2021 року. При звільненні Позивача, який працював в день звільнення, йому не була здійснена виплата всіх сум заробітної плати, що належать йому від підприємства. З бухгалтерської довідки Відповідача №70 від 09.07.2021 року вбачається, що заборгованість Відповідача по заробітній платі станом на 09 липня 2021 року складає 90808,45 гривень. Час затримки розрахунку по день подання позову (03.06.2021 року - 20.07.2021 року) становить 34 робочі дні. Таким чином середній заробіток (середня заробітна плата) Позивача за весь час затримки по день фактичного розрахунку (день подання позову) становить (1002,00 грн. х 34 дні) = 34068,00 гривень. Просить стягнути вказані суми з відповідача. Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.07.2021 року головуючим суддею по даній справі визначено суддю Саламатіна О.В. 20.07.2021 року матеріали справи передано судді Саламатіну О.В. Ухвалою судді Центрального районного суду м. Миколаєва Саламатіна О.В. від 22.07.2021 року вказаний позов залишено без руху для виправлення недоліків. 03.08.2021 року представником позивача адвокатом Ярошевським Г.В. виконано вимоги ухвали від 22.07.2021 року, а саме - сплачено судовий збір в установленому розмірі та докази надано суду. Ухвалою судді Центрального районного суду м. Миколаєва Саламатіна О.В. від 03.08.2021 року прийнято справу до свого провадження. Розгляд справи постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Відповідачу встановлений п`ятнадцятиденний строк з дня вручення вказаної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Позивач надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, вимоги позову підтримав, проти винесення заочного рішення не заперечував. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся судом у встановленому законодавством порядку. В порушення ч. 3 ст. 131 ЦПК України про причини неявки суд не повідомив, заяву про розгляд справи за його відсутності та відзив на позовну заяву не подав. Ухвалою Центрального районного суду міста Миколаєва від 10 січня 2022 року простановлено провести заочний розгляд справи. Суд, повно, всебічно та об`єктивно дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, приходить до наступного висновку. Згідно статтей 10, 12, 13, 81 ЦПК України, Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Судом встановлено, що сторони перебували у трудових відносинах з 14.08.2020 року по 03.06.2021 року, про що свідчать копія трудової книжки. Наказом Фонду Державного майна України №949 від 03.06.2021 року Позивача звільнено з посади виконувача обов`язків директора Державного підприємства «Радгосп «Виноградна Долина» (далі - Відповідач) на підставі пункту 2 частини першої 36 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України). Статею 43 Конституції України встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до статті 1 Кодексу законів про працю України, даний кодекс регулює трудові відносини всіх працівників, сприяючи зростанню продуктивності праці, поліпшенню якості роботи, підвищенню ефективності суспільного виробництва і піднесенню на цій основі матеріального і культурного рівня життя трудящих, зміцненню трудової дисципліни і поступовому перетворенню праці на благо суспільства в першу життєву потребу кожної працездатної людини. За положеннями ст. 94 КЗпП України, заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Статею 1 Закону України "Про оплату праці" встановлено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства. Статтею 116 Кодексу законів про працю України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Відповідно до частин першої та другої статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. У разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу він зобов`язаний також у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи. В інших випадках звільнення копія наказу видається на вимогу працівника. При цьому, відповідачем не надано доказів, які б відповідали критеріям наведеним в статтях 77-80 ЦПК України, та які б підтверджували повний розрахунок з позивачем при звільнені, або відсутність вини відповідача у невиплаті позивачу належних йому при звільнені сум. Судом встановлено, що на порушення вимог ч.1 ст.116 КЗпП України, яка зобов`язує роботодавця при звільненні працівника провести виплату всіх сум, що йому належать від підприємства в день звільнення, відповідач своєчасно не розрахувався з позивачем. На час звільнення відповідач мав заборгованість перед позивачем по заробітній платі у розмірі 90 808,45 грн. (з яких: грудень 2020 - 2460,53 грн., січень 2021 - 22589,92 грн., лютий 2021 - 22589,92 грн., квітень 2021 - 20536,44 грн., травень 2021 - 22589,92 грн., червень 2021 - 41,72 грн.), що підтверджується довідкою Державного підприємства «Радгосп «Виноградна Долина» від 09.07.2021 року за №70. Таким чином, відповідач не виконав свого обов`язку щодо виплати належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, а тому, оскільки, наявна заборованість позивача з виплати заробітної плати відповідачу в розмірі 90808,45 грн., яка є доведеною, за такого, вказана сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Згідно з частиною першою статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Виплата працівникові середнього заробітку за час затримку розрахунку при звільненні є формою матеріальної відповідальності роботодавця, яка виникає у випадку вчинення ним порушення норм трудового законодавства. Тягар відсутності вини у вчиненні такого порушення покладається на роботодавця. Таким чином, законодавець чітко визначив, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 КЗпП України, власник повинен виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При цьому, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні підлягає стягненню на користь працівника, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Так, остаточний розрахунок із позивачем відповідач на час розгляду справи не здійснив, сума заборгованості із невиплаченої заробітної плати складає 90808,45 грн. таким чином, з Державного підприємства «Радгосп «Виноградна Долина» на користь позивача необхідно стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, в межах заявлених позовних вимог, а саме з 04.06.2021 року по 20.07.2021 року - день звернення з позовом до суду. Матеріали справи не містять відомостей про робочий графік ДП «Радгосп «Виноградна Долина», а тому розмір середньої заробітної плати за час затримки розрахунку при звільненні буде розраховано, виходячи із п`яти робочих днів на неділю. Порядок здійснення відповідних розрахунків визначено Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100. Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року у справі №6-648цс15 за позовом про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі. Згідно матеріалів справи середньоденна заробітна плата [PERSON] складає 1002,00 грн. Даний розмір середньоденної заробітної плати сторонами не оспорюється, а тому перерахунку не підлягає. Остаточний розрахунок з позивачем відповідач затримав на 34 робочих дня, таким чином, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні становить 34068,00 грн. (1002,00 грн/середньоденна заробітна плата позивача/ х 34 день/кількість робочих днів затримки розрахунку = 34068,00 грн.). Саме така сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні має бути стягнута з відповідача на користь позивача. Згідно з частиною першої статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Відповідальність за затримку розрахунку при звільненні за статтею 117 КЗпП України настає лише у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівнику сум у строки, передбачені у статті 116 КЗпП України. Тягар відсутності вини у вчиненні такого порушення покладається на роботодавця. Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема, захист працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя. Однак, у вказаних відносинах і працівник має діяти добросовісно щодо реалізації своїх прав, а інтереси роботодавця також мають бути враховані. Тобто, має бути дотриманий розумний баланс між інтересами працівника та роботодавця. Відповідно до пункту 6 частини першої статті 3 Цивільного кодексу України загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність. У трудових відносинах працівник має діяти добросовісно, реалізуючи права відповідно до частини третьої статті 13 ЦК, не допускаючи дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. Відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнав внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця. У Постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року (справа № 761(9584)15-ц у пункті 87 прописано, що з огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві Велика Палата Верховного Суду доходить до висновку, що, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП. При цьому, зменшення суми відшкодування залежить від розміру недоплаченої роботодавцем суми. Істотним є період затримки (прострочення) невиплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум. Велика Палата у зазначеній вище постанові зазначає, що враховувати необхідно ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника, інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні. Враховуючи те, що Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 27 квітня 2016 року у справі за провадженням № 6-113цс16 щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, суд, беручи до уваги правові позиції Великої Палати Верховного Суду зазначені у постанові від 26 червня 2019 року, суд повинен визначити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КзпП з урахуванням принципів розумності, справедливості та пропорційності В даній справі судом враховано, що позивач звернувся з позовом до суду через незначний проміжок часу після порушення його права. При цьому, враховуючи розмір заборгованості, яка виникла перед позивачем з боку відповідача, сума компенсаційних виплат, яка нарахована позивачу, відповідає принципу розумності, справедливості та пропорційності, а за такого у суду відсутні підстави для її зменшення. За таких обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] слід задовольнити повністю та стягнути на його користь з відповідача Державного підприємства «Радгосп «Виноградна Долина» заборгованість по заробітній платі в сумі 90808,45 грн. та середній заробіток за час затримки кінцевого розрахунку при звільненні у розмірі 34068,00 грн., а всього 124876,45 (сто двадцять чотири тисячі вісімсот сімдесят шість) грн. 45 коп. Частиною першою статті 141 ЦПК України встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позивач при зверненні до суду був звільнений від сплати судового збору, за вимогу про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, відповідно ст.141 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір». Так, із відповідача в дохід держави необхідно стягнути судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог на загальну суму 908,00 грн. При цьому, з відповідача на корить позивача підлягає стягннню сплачений судовий збір в розмірі 908,00 грн., згідно квитанції 6861 від 02.08.2021 року. На підставі викладеного,

Outcome: approved