Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-09 00:00:00

Заявник звернулась до суду з заявою про встановлення належності правовстановлюючих документів, посилаючись на наступні обставини. 01.08.1983 року підприємством «Аптека №345» в її трудовій книжці [NUMBER] на титульнім листі не була проставлена печатка підприємства, чим було порушено інструкцію про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах та організаціях. Підприємством помилка не була виправлена. В цій трудовій книжці фіксувалась вся її трудова діяльність з 01.08.1983 року по 11.05.2021 рік. Цією трудовою книжкою вона користувалась на протязі всього трудового стажу, але не звертала уваги на невірний запис її даних, так як трудова книжка зберігалась у відділах кадрів тих підприємств, де вона працювала. У зв`язку з тим, що вона досягла пенсійного віку та вирішила оформити пенсію за місцем свого проживання, то з цього приводу вона звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області через Покровський відділ обслуговування громадян, але в оформленні їй пенсії та прийомі документів їй було відмовлено, так як в трудовій книжці відсутня на титульнім листі печатка підприємства. Просить встановити факт належності саме їй трудової книжки [NUMBER] , виданої 12 жовтня 1983 року. Заявник [PERSON] в судове засідання не з`явилась, надала заяву, в якій просить розглянути справу за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Представник заінтересованої особи в судове засідання не з`явився, про дату та час розгляду справи були повідомлені належним чином. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків. Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства (ст.13 ЦПК України) суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч.2 ст.77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ЦПК України, відповідно до ст.81 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). В судовому засіданні встановлено, що на першій сторінці трудової книжки, заповненої 12 жовтня 1983 року та виданої на ім`я [PERSON] , [INFO] , на титульнім листі не проставлена печатка підприємства «Аптека №345» (а.с.9). На даний час неможливо встановити факт, що трудова книжка, заповнена 12 жовтня 1983 року, належить саме заявниці, оскільки підприємство «Аптека №345» не існує. Відповідно архівної довідки, виданої директором Обласного комунального підприємства «ФАРМАЦІЯ» м. Дніпро від 25.01.2021 року №20/70, [PERSON] , [INFO] , колишній працівник структурного підрозділу обласного комунального підприємства «Фармація» м. Дніпро дійсно працювала на посаді фармацевта в аптеках №345, №144, 404 (а.с.14-15). Частиною 1 статті 293 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно пункту 5 частини 2 статті 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження також справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Юридичні факти - це обставини чи життєві факти, з якими норми права пов`язують виникнення, зміну або припинення правовідносин. Встановлення юридичних фактів у порядку окремого провадження сприяє реалізації конституційних прав громадян. Умовами, за наявності яких можливим є звернення до суду для встановлення фактів, що мають юридичне значення є те, що згідно із законом ці факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих немайнових чи майнових прав фізичних осіб; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; встановлення факту потрібне заявникові для конкретної мети. Відповідно до листа ВСУ від 01.01.2012 року «Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в разі, якщо установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, громадяни мають право звернутися до суду. Проте сам по собі факт належності документу не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджується документом. Таким чином, для заявника важливо не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають з цього факту. Це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим. П. 1 Постанову Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» №5 від 31.03.1995 року передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Пунктом 12 Постанови Пленуму Верховного суду України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» встановлено, що при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Разом з тим, цей порядок не застосовується, якщо виправлення в таких документах належним чином не застережені або ж їх реквізити нечітко виражені внаслідок тривалого використання, неналежного зберігання, тощо. Це є підставою для вирішення питання про встановлення факту, про який йдеться в документі, відповідно до чинного законодавства. У судовому порядку можуть бути встановлені інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення (ч.2 ст.315 ЦПК України). З матеріалів заяви вбачається, що при перевірці працівниками Покровського відділу обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області документів заявниці для оформлення пенсії було виявлено, що трудова книжка [PERSON] від 12 жовтня 1983 року не відповідає вимогам Інструкції про порядок ведення трудових книжок, а саме: на титульнім листі відсутня печатка підприємства. Належність вказаного документу заявнику підтверджується дослідженими у судовому засіданні копіями документів [PERSON] , а саме: копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 11.02.1964 року, копією свідоцтва про укладення шлюбу від 03.08.1985 року, копією паспорта від 25.12.1997 року, архівною довідкою від 25.01.2021р., довідками про підтвердження стажу роботи, відповідно до яких вбачається, що трудова книжка від 12.10.1983 року належить саме заявниці. Оскільки встановлення даного факту необхідно заявниці для правильного нарахування, перерахування та отримання пенсії, а можливість внести зміни в документи в позасудовому порядку неможливо, вказаний юридичний факт підлягає встановленню в судовому порядку. Таким чином, виходячи з наведеного, дослідивши усі надані суду докази у їх сукупності, перевіривши відповідність вимогам діючого законодавства України, суд вважає встановити факт належності [PERSON] , [INFO] , трудової книжки, заповненої 12 жовтня 1983 року. На підставі викладеного та

Outcome: approved