Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача [PERSON] на користь ПрАТ «СК АСКО ДС» не відшкодовану частину страхового відшкодування шкоди в порядку суброгації в сумі 841202,92 грн. та судові витрати 12618,04 грн. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 24.02.2020 року між ПрАТ «СК АСКО ДС» та [PERSON] за довіреністю від [PERSON] укладено договір страхування В№374310, за даним договором застраховано транспортний засіб MERCEDES - BENZ GLE 43AMG д/н [NUMBER] . Відповідно до п. 3.1 даного договору страховим випадком є пошкодження транспортного засобу внаслідок страхового ризику дорожньо-транспортної пригоди (далі ДТП), пошкодження транспортного засобу внаслідок страхового ризику "стихійні явища", пошкодження транспортного засобу та/або вибуття з володіння частини транспортного засобу в результаті страхового ризику "ПДТО" під час знаходження транспортного засобу у законному володінні, вибуття транспортного засобу із законного володіння в результаті страхового ризику "ПДТО", пошкодження транспортного засобу та/або вибуття з володіння частини транспортного засобу в результаті страхового ризику "ПДТО" в період вибуття транспортного засобу із законного володіння. 11.10.2020 року в місті Харків відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля MERCEDES - BENZ GLE 43AMG д/н [NUMBER] власником якого є [PERSON] та автомобіля MITSUBISHI LANCER д/н [NUMBER] , яким керував під час скоєння ДТП [PERSON] , цивільно-правова відповідальність якого забезпечена в ПрАТ СК "ІНТЕР - ПОЛІС", що підтверджується полісом №АО/2356627. У дорожньо-транспортній пригоді винним встановлено водія автомобіля MITSUBISHI LANCER д/н [NUMBER] [PERSON] , що підтверджується постановою Київського районного суду міста Харкова у справі №953/18795/20 та довідкою про ДТП. 12.10.2020 р. на адресу ПрАТ "СК АСКО ДС" надійшла заява від [PERSON] про виплату страхового відшкодування. Відповідно до звіту №14/10/2020А дослідження спеціаліста автотоварознавця автомобіля MERCEDES - BENZ GLE 43AMG д/н [NUMBER] матеріальний збиток завданий власнику автомобіля складає 1420648,06 грн. Відповідно до звіту №1920/11 про оцінку утилізаційної вартості пошкодженого автомобіля MERCEDES - BENZ CLE 43AMG держ. номер [NUMBER] утилізаційна вартість пошкодженого автомобіля складає 730000 грн. Відповідно до рахунку ТОВ "АД Соллі - Плюс" ремонтне замовлення №77151 вартість ремонтних робіт автомобіля MERCEDES - BENZ GLE 43AMG д/н [NUMBER] складає 1627609,94 грн. Положеннями ст.9 Закону України "Про страхування" визначено, що страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. За спричинені збитки власнику автомобіля MERCEDES - BENZ GLE 43AMG д/н [NUMBER] ПрАТ "СК АСКО ДС" перерахувало страхову виплату в розмірі 970202,92 грн. про що свідчать заява [PERSON] про виплату страхового відшкодування, платіжне доручення №3085 від 01.12.2020 р. та страховий акт №204/20 від 01.12.2020 р. Сума розрахована таким чином витрати на ремонт автомобіля MERCEDES - BENZ GLE 43AMG д/н [NUMBER] складають 1420648,06 грн., що перевищує 70% його ринкової вартості, що порівнює 1700202,92 грн. отже має місце конструктивна загибель автомобіля. Відповідно до п. 13.5.2. договору страхування №374310 від 24.02.2020 р. при конструктивній загибелі ТЗ у розмірі ринкової вартості ТЗ на дату страхового випадку за мінусом утилізаційної вартості автомобіля після страхового випадку на дату його настання Отже 1700202,92 - 730000 = 970202,92 грн. Згідно зі ст.27 Закону України "Про страхування" , ст.993 Цивільного кодексу України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. 14.12.2020 року ПрАТ "СК АСКО ДС" направило до ПрАТ СК "ІНТЕР - ПОЛІС" , як до страховика цивільно - правової відповідальності винуватця ДТП, заяву про виплату страхового відшкодування , в порядку суброгації №2278 в розмірі 130000 грн. що дорівнює ліміту відповідальності ПрАТ СК "ІНТЕР ПОЛІС", останнє перерахувало на рахунок ПрАТ "СК АСКО ДС" 129000 грн. з вирахуванням франшизи за полісом № АО/2356627. Отже, [PERSON] повинен відшкодувати різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою, яка складає 970202,92 - 129000 = 841202,92 грн. Представник позивача надав суду заяву з проханням розглядати справу за його відсутності, проти прийняття заочного рішення не заперечував. Відповідач у судове засідання не з`явився про час та місце слухання справи повідомлявся вчасно та належним чином, надіслав суду відзив на позов, згідно якого просив розглянути справу за його відсутності, просив відмовити у задоволенні позову, посилаючись на не встановлення вини у ДТП, а тому відсутні підстави для настання цивільно - правової відповідальності. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. У відповідності до ст.ст. 13, 81 ЦПК України суд розглядає справу не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і докази подаються сторонами і іншими особами, які беруть участь у справі. Згідно з ч. ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно з практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Справедливість судового рішення вимагає, аби такі рішення достатньою мірою висвітлювали мотиви, на яких вони ґрунтуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення і мають оцінюватись у світлі обставин кожної справи. Національні суди, обираючи аргументи та приймаючи докази, мають обов`язок обґрунтувати свою діяльність шляхом наведення підстав для такого рішення. Таким чином, суди мають дослідити основні доводи (аргументи) сторін та з особливою прискіпливістю й ретельністю - змагальні документ, що стосуються прав та свобод, гарантованих Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод. Рішенням Європейського суду з прав людини від 19 квітня 1993 року у справі «Краска проти Швейцарії» встановлено: «Ефективність справедливого розгляду досягається тоді, коли сторони процесу мають право представити перед судом ті аргументи, які вони вважать важливими для справи. При цьому такі аргументи мають бути «почуті», тобто ретельно розглянуті судом. Іншими словами, суд має обов`язок провести ретельний розгляд подань, аргументів та доказів, поданих сторонами». Судовим розглядом встановлено та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що [PERSON] , 11.10.2020 року о 17 год. 40 хв., керуючи автомобілем Mitsubishi, номерний знак [NUMBER] , в м. Харкові на Журавлівському узвозі, не вибрав безпечної швидкості руху, не впорався з керуванням, допустив виїзд на зустрічну смугу руху та зіткнувся з автомобілем Mercedes, номерний знак [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , внаслідок чого останній зіткнувся з автомобілем Chevrolet, номерний знак [NUMBER] , від чого автомобілі отримали механічні пошкодження, чим завдано матеріальних збитків. Постановою Київського районного суду м. Харкова від 04.02.2021 року у справі № 953/18795/20 провадження у справі у відношенні [PERSON] за ст.124 КУпАП закрито у зв`язку з закінченням терміну притягнення до адміністративної відповідальності Доказів оскарження вказаної постанови в апеляційному порядку матеріали справи не містять. Постанова набрала законної сили. Згідно ч.ч.4,5,6 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Як роз`яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у абзаці першому пункту 4 постанови від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Абзацом четвертим вищевказаного пункту постанови роз`яснено, що відповідно до частини четвертої статті 61 ЦПК (редакція Закону 2004 року) вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов`язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. У зв`язку із цим у разі прийняття судом постанови про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, наприклад, через закінчення строків накладення адміністративного стягнення (стаття 38 Кодексу України про адміністративні правопорушення), суд повинен звернути увагу на те, чи містить така постанова суду відповіді на питання про те, чи мала місце дорожньо-транспортна пригода та чи сталася вона з вини відповідача. Відсутність складу злочину, наприклад, у разі відмови у порушенні кримінальної справи, закриття кримінальної справи за правилами Кримінально-процесуального кодексу України 1960 року чи закриття кримінального провадження за правилами Кримінального процесуального кодексу України 2012 року не означає відсутність вини для цивільно-правової відповідальності. При цьому постанова (ухвала) слідчого, прокурора, суду про відмову в порушенні кримінальної справи або її закриття, закриття кримінального провадження є доказом, який повинен досліджуватися та оцінюватися судом у цивільній справі у порядку, передбаченому ЦПК. За таких обставин, суд дійшов висновку про наявність вини [PERSON] у вчиненні вказаного ДТП, а тому відхиляє доводи відповідача в цій частині. Частиною першою статті 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з ч.ч.1,2 ст.1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (п.1 ч.1 ст.1188 ЦК України). Положенням частини 1 статті 1188 ЦК України передбачено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Відповідно до роз`яснень, які містяться в п.8 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01 березня 2013 року №4, особи, які спільно завдали шкоди, тобто завдали неподільної шкоди взаємопов`язаними, сукупними діями, або діями з єдністю наміру, несуть солідарну відповідальність перед потерпілими (статті 543, 1190 ЦК). У такому самому порядку відповідають особи, які здійснюють діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, за шкоду, завдану внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки іншим особам. Спір про відшкодування шкоди, завданої при цьому самим джерелам підвищеної небезпеки кожним із їх володільців перед іншим із них, вирішується за правилами статті 1188 ЦК, а саме: шкода, завдана одному з володільців із вини іншого, відшкодовується винним; не відшкодовується шкода, завдана володільцю лише з його вини; за наявності вини всіх володільців розмір відшкодування визначається судом у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення (тобто залежно від ступеня вини кожного); у разі відсутності вини володільців у взаємному завданні шкоди жоден із них не має права на відшкодування. Посилання відповідача на те, що оскільки провадження у справі про притягнення його до адміністративної відповідальності закрито, у зв`язку із закінченням строків притягнення його до адміністративної відповідальності, відсутні правові підстави щодо стягнення з нього шкоди, судом не приймаються, оскільки вказана обставина не спростовує факту наявності вини особи. Вказане узгоджується з позицією, викладеною в постанові ВСУ у справі №910/18319/16 від 07 лютого 2018 року. Крім того, не притягнення водіїв до адміністративної відповідальності за порушення правил дорожнього руху не може бути підставою для звільнення володільця джерела підвищеної небезпеки від цивільно-правової відповідальності за завдану шкоду, оскільки вину особи в ДТП може бути підтверджено чи спростовано іншими належними доказами, зокрема, висновком судової експертизи тощо. (постанова ВСУ №927/623/18 від 16 квітня 2019 року). 12.10.2020 р. на адресу ПрАТ "СК АСКО ДС" надійшла заява від [PERSON] про виплату страхового відшкодування. Відповідно до звіту №14/10/2020А дослідження спеціаліста автотоварознавця автомобіля MERCEDES - BENZ GLE 43AMG д/н [NUMBER] матеріальний збиток завданий власнику автомобіля складає 1420648,06 грн. Відповідно до звіту №1920/11 про оцінку утилізаційної вартості пошкодженого автомобіля MERCEDES - BENZ CLE 43AMG держ. номер [NUMBER] утилізаційна вартість пошкодженого автомобіля складає 730000 грн. Відповідно до рахунку ТОВ "АД Соллі - Плюс" ремонтне замовлення №77151 вартість ремонтних робіт автомобіля MERCEDES - BENZ GLE 43AMG д/н [NUMBER] складає 1627609,94 грн. За спричинені збитки власнику автомобіля MERCEDES - BENZ GLE 43AMG д/н [NUMBER] ПрАТ "СК АСКО ДС" перерахувало страхову виплату в розмірі 970202,92 грн. про що свідчать заява [PERSON] про виплату страхового відшкодування, платіжне доручення №3085 від 01.12.2020 р. та страховий акт №204/20 від 01.12.2020 р. Сума розрахована таким чином витрати на ремонт автомобіля MERCEDES - BENZ GLE 43AMG д/н [NUMBER] складають 1420648,06 грн., що перевищує 70% його ринкової вартості, що порівнює 1700202,92 грн. отже має місце конструктивна загибель автомобіля. Відповідно до п. 13.5.2. договору страхування №374310 від 24.02.2020 р. при конструктивній загибелі ТЗ у розмірі ринкової вартості ТЗ на дату страхового випадку за мінусом утилізаційної вартості автомобіля після страхового випадку на дату його настання Отже 1700202,92 - 730000 = 970202,92 грн. 14.12.2020 року ПрАТ "СК АСКО ДС" направило до ПрАТ СК "ІНТЕР - ПОЛІС" , як до страховика цивільно - правової відповідальності винуватця ДТП, заяву про виплату страхового відшкодування , в порядку суброгації №2278 в розмірі 130000 грн., що дорівнює ліміту відповідальності ПрАТ СК "ІНТЕР ПОЛІС", останнє перерахувало на рахунок ПрАТ "СК АСКО ДС" 129000 грн. з вирахуванням франшизи за полісом № АО/2356627. Згідно вимог ст.979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Згідно зі ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Вказана норма закону кореспондується із положеннями ст. 27 Закону України «Про страхування», відповідно до якої до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяння шкоди. Стаття 1191 ЦК України та стаття 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з одного боку, і стаття 993 ЦК України та стаття 27 Закону України «Про страхування», з іншого боку, регулюють різні за змістом правовідносини. У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів`порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Згідно зі статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування» до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією. Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. А тому страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, згідно зі статтями 3 і 5 вказаного Закону реалізує право вимоги, передбачене статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування», шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Вищевикладене узгоджується із правовою позицією Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року за результатами розгляду справи № 755/18006/15-ц щодо правильного застосування норм права при стягненні матеріальної шкоди з особи, яка застрахувала свою відповідальність. Отже, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню різниця між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою, яка складає 970202,92 - 129000 = 841202,92 грн. Згідно з частиною 1 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved