Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-17 00:00:00

26.10.2021 року Моторне (транспортне) страхове бюро України (МТСБУ) (далі по тексту - позивач) звернулося до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області з позовною заявою до [PERSON] (далі по тексту - відповідачка) про відшкодування в порядку регресу витрат, пов`язаних з виплатою страхового відшкодування (а.с.1-4). Так, позивач просить суд стягнути з відповідачки на його користь: - грошові кошти в розмірі понесених витрат в сумі 118 198,86 грн.; - суму сплаченого судового збору в розмірі 2 270,00 грн. Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 13.12.2021 року відкрито загальне позовне провадження по справі № 495/8858/21 за позовом МТСБУ до [PERSON] про відшкодування в порядку регресу витрат, пов`язаних з виплатою страхового відшкодування. По справі призначено підготовче судове засідання (а.с.49-50). Представник позивача - МТСБУ, в судове засідання не з`явився, але подав до суду заяву, згідно із якою заявлені позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити та справу розглянути за його відсутністю. Не заперечує проти заочного розгляду справи (а.с.51-53). Відповідачка - [PERSON] в судове засідання не з`явилася, але подала до суду заяву, згідно із якої зазначила, що з позовними вимогами вона згодна, але при винесенні рішення просить суд врахувати її матеріальне становище, а саме те, що вона є приватним підприємцем та отримує низьку заробітну плату, має на утриманні малолітню дитину. Просила суд застосувати розстрочку до вказаної в позовній заяві суми боргу строком на 1 (один) рік. Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею (ч.1 ст.223 ЦПК України). Відповідно до ч.3 ст.211 Цивільного процесуального кодексу України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Враховуючи викладені обставини, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності учасників судового процесу, на підставі наявних та достатніх для розгляду матеріалів справи. У відповідності до ч.ч. 3, 4 ст.200 Цивільного процесуального кодексу України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Згідно із ч.4 ст.206 Цивільного процесуального кодексу України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. У відповідності до ч.2 ст.247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши позовну заяву, вивчивши матеріали справи, дослідивши надані докази, суд дійшов до наступних висновків. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні, 21.12.2019 року, [PERSON] , керуючи автомобілем марки «AUDI TT», державний номерний знак [NUMBER] , у м. Білгород-Дністровському по вул. Ізмаїльської ріг вул. Московська, рухаючись по другорядній дорозі, не надала перевагу автомобілю марки «BMW5301» під керуванням [PERSON] , який рухався по головній дорозі та здійснила ДТП, внаслідок якого транспортні засоби отримали механічні пошкодження. 24.12.2019 року [PERSON] звернувся до МТСБУ з повідомленням про ДТП (а.с.8). Постановою Одеського апеляційного суду від 03.06.2020 року, у справі № 495/11007/19, змінено постанову Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області, а саме встановлено вину [PERSON] у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, яка підтверджена протоколом про адміністративне правопорушення від 21.12.2019 року, схемою місця ДТП від 21.12.2019 року, поясненнями [PERSON] , [PERSON] (а.с.13-16). В результаті вказаної вище дорожньо-транспортної пригоди, що сталася з вини відповідачки, був пошкоджений автомобіль марки «BMW5301», державний номерний знак [NUMBER] , що належить праві власності [PERSON] , цивільно-правова відповідальність якого була застрахована в ТДВ «СК «Ю.ЕС.АЙ», на підставі полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серія АО/0696165, терміном дії з 27.04.2019 року по 26.04.2020 року. На час скоєння ДТП, відповідачка не мала чинного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Згідно звіту від 10.01.2020 року про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу марки «BMW5301», державний номерний знак [NUMBER] , складеного СПД [PERSON] , вартість матеріального збитку складає 189 454,68 грн. (а.с.18-34). Відповідно до зобов`язуючої пропозиції про визначенню вартості майна вартість КТЗ марки «BMW5301», державний номерний знак [NUMBER] у пошкодженому стані становить 67 000 грн. 06.07.2020 року, провідним експертом відділу експертиз МТСБУ було проведено розрахунок вартості КТЗ марки «BMW5301», державний номерний знак [NUMBER] після ДТП та визначення розміру регламентної виплати, яка склала 116 634,06 грн. Відповідно до п.п. «а», 41.1 ст.41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених законом, у разі її заподіяння транспортним засобам, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. За твердженням позивача, МТСБУ, у зв`язку із настанням події, передбаченої вище вказаним Законом, МТСБУ було прийнято наказ № 7386 від 16.07.2020 року про відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих та виплачено [PERSON] грошові кошти в розмірі 116 634,06 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 1480283 від 17.07.2020 року. Крім того, МТСБУ було сплачено ТОВ «Аудатекс Україна» за надані послуги з доступу для розміщення інформації про транспортний засіб з метою оцінки за допомогою Програмної платформи у розмірі 1 564,80 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 1481045 від 14.08.2020 року. Згідно із ст.29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», передбачено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, по`вязані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленого законодавством. Дані обставини і стали підставою для звернення позивача до суду із відповідною заявою. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.1166 Цивільного кодексу України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Отже для відшкодування шкоди за правилами ч.1 ст.1166 Цивільного кодексу України необхідно довести такі факти: - неправомірність поведінки особи. Неправомірною можна вважати будь-яку поведінку, внаслідок якої завдано шкоду, якщо завдавач шкоди не був уповноважений на такі дії; - наявність шкоди. Під шкодою слід розуміти втрату або пошкодження майна потерпілого та (або) позбавлення його особистого нематеріального права (життя, здоров`я тощо). У відносинах, що розглядаються, шкода - це не тільки обов`язкова умова, але і міра відповідальності, оскільки за загальним правилом даної статті завдана шкода відшкодовується в повному обсязі (мова йдеться про реальну шкоду та упущену вигоду); - причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою є обов`язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди; - вина завдавача шкоди, за виключенням випадків, коли в силу прямої вказівки закону обов`язок відшкодування завданої шкоди покладається на відповідальну особу незалежно від вини. Наявність всіх вищезазначених умов є обов`язковим для прийняття судом рішення про відшкодування завданої шкоди, про що висловив свою правову позицію Верховний Суд України (судова колегія з цивільних справ) в ухвалі від 21.12.2005 року. Згідно із ч.ч. 1, 2 ст.1187 Цивільного кодексу України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особливість механізму полягає в тому, що шкода завдається потерпілому не будь-якими діями, а саме діяльністю, яка підпадає під характеристику джерела підвищеної небезпеки. Відповідно під джерелом підвищеної небезпеки треба розуміти діяльність, пов`язану з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Отже для віднесення тої чи іншої діяльності до джерела підвищеної небезпеки треба, щоб така діяльність створювала підвищену небезпеку для самої особи, яка її проводить, а також для інших осіб. Підвищена небезпека в розумінні даної статті є об`єктивною категорією, не пов`язаною з психологічним поняттям страху, та означає більшу вірогідність настання негативних, шкідливих наслідків, ніж при проведенні будь-якої іншої діяльності. Причиною підвищеної небезпеки є такі властивості об`єктів, з якими проводиться діяльність, які обумовлюють неможливість повного контролю за такою діяльністю з боку людини на даному етапі розвитку науки та технологій. Тому, незважаючи на дотримання правил техніки безпеки, існує підвищена вірогідність завдання шкоди внаслідок проведення такої діяльності. Особливі правила цієї статті діють тільки тоді, коли шкода завдана тими шкідливими властивостями об`єкту, завдяки яким діяльність з ним визнається джерелом підвищеної небезпеки. Так шкода, завдана автомобілем, буде відшкодовуватися за правилами даної статті тільки тоді, коли автомобіль знаходився в русі, а не тоді, коли він стояв в гаражі або на стоянці. Суб`єктом відповідальності за статтею, що коментується, є володілець об`єкта, діяльність з яким створює підвищену небезпеку, під яким слід розуміти особу, що на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Для вирішення питання про притягнення тієї чи іншої особи до відповідальності за цією статтею треба визначити дві основні ознаки володільця: юридичну та матеріальну (фактичну). Юридична ознака означає, що володільцем визнається тільки та особа, яка володіє об`єктом, діяльність з яким створює підвищену небезпеку, на відповідній правовій підставі: право власності, інше речове право, договір оренди, доручення, підряду тощо. Матеріальна або фактична ознака володільця джерела підвищеної небезпеки означає, що особа повинна здійснювати фактичне володіння (експлуатацію, використання, зберігання, утримання) небезпечних об`єктів. Як правило, обидві ознаки володільця джерела підвищеної небезпеки повинні мати місце, крім випадків, передбачених в законі. Частиною 1 статті 1188 Цивільного кодексу України встановлено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Якщо шкода завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки самим їх володільцям, її відшкодування відбувається за правилами частини 1 вказаної статті. Так шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Тобто у відносинах між кількома володільцями джерел підвищеної небезпеки відповідальність будується на загальному принципі вини. Відповідно до ч.1 ст.1191 Цивільного кодексу України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Під правом регресу розуміється право особи, що відшкодувала шкоду, звернутися з вимогою про повернення виплаченого до боржника, з вини якого завдано шкоди. Зазначена стаття застосовується у випадках, коли фігура завдавача шкоди та фігура особи, яка несе відповідальність за завдану шкоду, не співпадають. За загальним правилом на боржника за регресною вимогою покладається обов`язок відшкодувати кредитору виплачене ним третій особі відшкодування в повному обсязі. Виключення з цього положення можуть бути встановлені законом. Право звернення з регресною вимогою виникає у кредитора з моменту здійснення ним виплат потерпілому, з цього ж моменту обчислюється строк для пред`явлення регресного позову. Відповідно до ст.993 Цивільного кодексу України, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Як встановлено матеріалами справи, 21.12.2019 року, [PERSON] , керуючи автомобілем марки «AUDI TT», державний номерний знак [NUMBER] , у м. Білгород-Дністровському по вул. Ізмаїльської ріг вул. Московська, рухаючись по другорядній дорозі, не надала перевагу автомобілю марки «BMW5301» під керуванням [PERSON] , який рухався по головній дорозі та здійснила ДТП, внаслідок якого транспортні засоби отримали механічні пошкодження. На момент скоєння дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність відповідачки не була застрахована та заподіяна шкода не була відшкодована потерпілій особі, у зв`язку з чим потерпілий звернувся до Моторного (транспортного) страхового бюро з відповідною заявою з метою отримання відшкодування та МТСБУ відшкодувало потерпілому шкоду у розмірі 116 634,06 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 1480283 від 17.07.2020 року. Крім того, МТСБУ було сплачено ТОВ «Аудатекс Україна» за надані послуги з доступу для розміщення інформації про транспортний засіб з метою оцінки за допомогою Програмної платформи у розмірі 1 564,80 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 1481045 від 14.08.2020 року. Оскільки [PERSON] є винною у скоєні зазначеного вище ДТП, то саме вона, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.1166, ч.ч. 1, 2 ст.1187, ч.1 ст.1188 Цивільного кодексу України, повинна була відшкодовувати заподіяну матеріальну шкоду [PERSON] . Таким чином, на даний час МТСБУ відповідно до ст.38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та ч.1 ст.1191 Цивільного кодексу України, має право на регресне відшкодування з [PERSON] понесених витрат, пов`язаних із виплатою страхового відшкодування, що і не заперечується самою відповідачкою, яка повністю визнала свою провинну та погодилась на відшкодування завданих збитків. Відповідно до ст.6 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Згідно із ст.2 Цивільного процесуального кодексу України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст.ст. 12, 13 Цивільного процесуального кодексу України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ст.ст. 76-77 ЦПК України). Відповідно до ч.ч. 1, 5, 6 статті 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із ст.263 Цивільного процесуального кодексу України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Враховуючи вищевикладені обставини та норми чинного законодавства, розглянувши справу в межах заявлених вимог та наданих сторонами доказів, які оцінені судом в їх сукупності, а також з огляду на те, що відповідачка позов визнала, суд за своїм внутрішнім переконанням, дійшов до висновку про обґрунтованість, правомірність та законність позовних вимог МТСБУ до [PERSON] про відшкодування в порядку регресу витрат, пов`язаних з виплатою страхового відшкодування, у зв`язку з чим такий позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст.141 Цивільного процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за розгляд позовної заяви підлягають стягненню з відповідачки на користь позивача. Між тим, відповідачка у зв`язку зі скрутним матеріальним становищем просила грошові кошти в розмірі понесених витрат в сумі 118 198,86 грн. розстрочити виплату, строком на 1 (один) рік. Відповідно до ч.1 ст.267 Цивільного процесуального кодексу України, суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочення виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні. Відстрочка виконання рішення - це перенесення його виконання на більш пізній час у зв`язку з існуванням обставин, за наявності яких вчасне виконання завдає шкоди правам або інтересам боржника або інших осіб. Відстрочка виконання - це пільга для того, хто повинен виконати рішення. Відстрочка виконання рішення допускається судом безпосередньо при вирішенні справи із зазначенням про це в рішенні суду (ст.267 ЦПК України) або на стадії виконання рішення суду, яке вступило в законну силу (ст.435 ЦПК України). Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) щодо фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо. Розстрочка та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови. Крім того, вирішуючи питання про відстрочку або розстрочку виконання рішення, суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів в економіці держави та інші обставини справи, які б свідчили про можливість надання відповідачу відстрочки або розстрочки виконання судового рішення. Враховуючи визнання відповідачкою позову, її матеріальний стан та наміри і зобов`язання щодо погашення заборгованості, суд вважає за можливе надати її розстрочку виконання рішення суду строком на 1 (один) рік. Оскільки загальна сума відшкодування збитків становить 118 198,86 грн., відповідачка - [PERSON] зазначила, що може сплатити вказану суму частинами на протязі одного року, тому суд вважає за необхідне здійснити розстрочення виконання рішення суду та стягувати з відповідачки щомісяця, протягом одного року, по 9 849,90 грн., для виконання рішення суду у повному обсязі.

Outcome: approved