Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-11 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з зазначеним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що рішенням виконавчого комітету Кролевецької міської ради від 24 жовтня 1993 року № 452 їй затверджено проект відведення земельної ділянки та надано в постійне користування 0,1 га по [ADDRESS] для індивідуального будівництва житлового будинку з надвірними будовами. Рішенням виконавчого комітету Кролевецької міської ради від 20 січня 1994 року № 60 зазначена ділянка передана їй у приватну власність. Рішенням виконавчого комітету Кролевецької міської ради від 14 січня 2001 року їй видано свідоцтво про право власності на житловий будинок по [ADDRESS] . По сусідству з нею за адресою [ADDRESS] побудував житловий будинок з надвірними спорудами [PERSON] . Також [PERSON] побудував зі своєї сторони дерев`яний паркан, який розділив їх присадибні ділянки , при цьому здійснив самовільне заняття земельної ділянки від проїзної частини до городу шириною 0,5 м., що підтверджується ескізом обміру присадибної ділянки, виконаного ТОВ «Кролевецьбудінвест». Посилаючись на вищевикладене, позивач просить суд усунути перешкоди в користуванні присадибною земельною ділянкою за адресою [ADDRESS] , зобов`язати [PERSON] знести паркан, який розподіляє їх земельні ділянки , побудованого на її земельній ділянці та перенести його на дійсну межу присадибних ділянок. Відповідач відзив на позов не подав. Позивач та її представник у судове засідання з`явилися, позов підтримали повністю. Відповідач в судове засідання з`явився , позов не визнав повністю, а суду пояснив, що дерев`яний паркан, про який веде мову позивачка, збудований 15 років тому на межі земельних ділянок згідно генерального плану , після того, як його зруйнувала позивачка, він його відновив по попередній межі, вказаній комісією Кролевецької міської ради . Паркан розташований на межі, яка існує 15 років . Спеціаліст [PERSON] в ході судового розгляду пояснила, що паркан між земельними ділянками господарств по [ADDRESS] та [ADDRESS] відновлений відповідачем після руйнації, знаходиться на межі земельних ділянок без порушень землекористування . Свідок [PERSON] в ході судового розгляду дала показання про те, що є дочкою позивачки, на їхній ділянці стоїть сусідський паркан , межі земельної ділянки не встановлені, 19 березня 2020 року сусідом був встановлений паркан. Свідок [PERSON] в ході судового розгляду дав показання про те, що 19 березня 2020 року його запросив [PERSON] побудувати паркан. Паркан вони збудували , після чого вийшла [PERSON] , виражалась нецензурною лайкою , бігала з лопатою, хотіла вдарить. Свідок [PERSON] в ході судового розгляду дав показання про те, що є засновником ТОВ «Крлевецьбудсервіс» , штатної посади в товаристві не займає. На прохання [PERSON] виконав обстеження земельної ділянки по [ADDRESS] та склав ескіз обміру земельної ділянки та акт , розбіжність в межі склала близько 40 см. Обстеження проводив особисто, сертифіката інженера геодезиста він не має, при обстеженні використовував прилад «теодоліт», який придбав на початку 90-х років , та рулетку , повірка приладу проводилась в 90-х роках, повірка рулетки не проводилась, ліцензійне програмне забезпечення при складенні ескізу земельної ділянки не використовував . Позивачка заявляла клопотання щодо призначення по справі земельно - технічної експертизи, проведення якої доручити Сумському відділенню при Харківському науково-дослідному інституті судових експертиз ім. засл. проф. Бокаріуса. Ухвалою суду від 10 лютого 2021 року призначено по даній цивільній справі земельно - технічну експертизу. Ухвалою суду від 14 червня 2021 року зобов`язано сторони виконати клопотання судового експерта від 24 березня 2021 року про надання додаткових матеріалів, необхідних для проведення судової земельно - технічної експертизи №471 по цивільній справі. Згідно повідомлення про неможливість надання висновку експерта № 471, складеного 8 червня 2021 року , експертизу провести неможливо , матеріали справи повернуто без виконання, з підстави, додаткові матеріали заявлені в клопотанні не надані , доступ до об`єктів дослідження сторонами не забезпечений , оплата вартості експертизи не проведена (а.с. 152-153). Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. [PERSON] зареєстрована за місцем проживання [ADDRESS] (а.с.4-5). [PERSON] є власником житлового будинку [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право власності на житловий будинок (а.с.8). Рішенням виконавчого комітету Кролевецької міської ради від 24 жовтня 1993 року № 452 позивачці затверджено проект відведення земельної ділянки і надано в постійне користування земельну ділянку ріллі площею 0,1 га по [ADDRESS] під індивідуальне житлове будівництво з земель запасу Кролевецької міської ради (а.с. 9). Згідно акту виноса в натуру меж земельної ділянки від 25 жовтня 1993 року земельна ділянка в [ADDRESS] межує з півночі з ділянкою [PERSON] , з півдня [PERSON] , з заходу вулиця ,з сходу город.(а.с.11) Позивачу видано будівельний паспорт на будівництво житлового будинку , сараю , літньої кухні та сараю , за змістом будівельного паспорту земельна ділянка [PERSON] розміром 40х25 м., площею 1000 кв.м., межує з земельною ділянкою відповідача [PERSON] , відстань між будинком позивача та межею земельної ділянки відповідача складає 3 м. (а.с. 42). Рішенням виконавчого комітету Кролевецької міської ради від 20 січня 1994 року № 60 передано безоплатно у приватну власність присадибну земельну ділянку [PERSON] за адресою [ADDRESS] площею 1000 кв. м. (а.с.10). Рішенням Кролевецької міської ради від 13 травня 1993 року [PERSON] надано в постійне користування земельну ділянку ріллі площею 0,1 га по [ADDRESS] , під індивідуальне житлове будівництво (а.с. 197). Згідно плану забудови на земельній ділянці повинно бути розміщено , житловий будинок , літню кухню, три сараї (а.с. 199). Згідно акту виноса в натуру меж земельної ділянки від 14 травня 1993 року земельна ділянка в [ADDRESS] межує, з півдня ділянка [PERSON] (а.с. 200). Рішенням Кролевецької міської ради від 31 січня 2020 року надано дозвіл на розроблення з урахуванням вимог державних стандартів норм і правил у сфері землеустрою проекту землеустрою [PERSON] на земельну ділянку у власність, розташовану по [ADDRESS] для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (а.с.49). Згідно повідомлення Кролевецького ВП ГУНП в Сумській області від 17 червня 2020 року відділенням поліції 10 січня 2020 року було зареєстроване повідомлення [PERSON] про те, що сусідка ламає паркан (а.с.17). Рішенням виконавчого комітету Кролевецької міської ради від 19 березня 2020 року затверджено протокол обстеження земельної ділянки по [ADDRESS] від 4 березня 2020 року, за змістом якого комісія міської ради з розгляду земельних спорів розглянула питання узгодження проходження межі між земельними ділянками за адресою [ADDRESS] та [ADDRESS] . Паркан встановлений понад 20 років. Комісія зафіксувала факт проходження межі земельної ділянки та запропонувала [PERSON] та [PERSON] відновити на межі паркан (замість зруйнованого), виготовити правовстановлюючі документи, що посвідчують право власності або користування землею, та утримувати в належному стані межові знаки та територію поряд з межею (а.с.14, 51-53). Рішенням виконавчого комітету Кролевецької міської ради від 22 квітня 2021 року затверджено протокол обстеження земельної ділянки по [ADDRESS] від 15 квітня 2021 року, за змістом якого комісія міської ради з розгляду земельних спорів розглянула питання узгодження проходження межі між земельними ділянками за адресою [ADDRESS] та [ADDRESS] . Комісією факту переміщення паркану не встановлено (а.с. 140). У статті 91 ЗК України визначено, що власники земельних ділянок зобов`язані: а) забезпечувати використання їх за цільовим призначенням; б) додержуватися вимог законодавства про охорону довкілля; в) своєчасно сплачувати земельний податок; г) не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів; ґ) підвищувати родючість ґрунтів та зберігати інші корисні властивості землі; д) своєчасно надавати відповідним органам виконавчої влади та органам місцевого самоврядування дані про стан і використання земель та інших природних ресурсів у порядку, встановленому законом; е) дотримуватися правил добросусідства та обмежень, пов`язаних з встановленням земельних сервітутів та охоронних зон; є) зберігати геодезичні знаки, протиерозійні споруди, мережі зрошувальних і осушувальних систем; ж) за свій рахунок привести земельну ділянку у попередній стан у разі незаконної зміни її рельєфу, за винятком здійснення такої зміни не власником земельної ділянки, коли приведення у попередній стан здійснюється за рахунок особи, яка незаконно змінила рельєф. Законом можуть бути встановлені інші обов`язки власників земельних ділянок. Відповідно до статті 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Відповідно до частин першої та третьої статті 158 ЗК України земельні спори вирішуються судами, органами місцевого самоврядування . Органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, та додержання громадянами правил добросусідства. Статтею 211 ЗК України визначено, що самовільне зайняття земельних ділянок віднесено до порушень земельного законодавства, за яке громадяни та юридичні особи несуть відповідальність відповідно до закону. Згідно з положеннями статті 1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» самовільне зайняття земельної ділянки це будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними. У статті 212 ЗК України передбачено, що самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки. Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду. Згідно з частиною першою статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном (стаття 391 ЦК України). У пункті 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» судам роз`яснено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється згідно з частиною третьою статті 152 ЗК України шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів захисту (стаття 16 ЦК України). Згідно з частиною першою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором(частина перша статті 5 ЦПК України). Частиною першою статті 15 ЦК України встановлено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа у разі порушення (можливого порушення), невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. За змістом статей 263-264 ЦПК України при розгляді справи про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, суд повинен встановити наявність або відсутність обставин порушення прав позивача. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). У частині другій статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Судом установлено, що в обґрунтування позовних вимог [PERSON] посилається на те, що ТОВ "Кролевецьбудсервіс" під час виконання робіт з винесення межових знаків, обміру земельної ділянки , встановлено невідповідність фактичних меж земельної ділянки, відповідач самовільно заволодів її земельною ділянкою та встановив на ній паркан. Разом з тим, судом встановлено, що ТОВ "Кролевецьбудсервіс" не проводились роботи із закріплення межовими знаками меж земельної ділянки позивача та відповідна технічна документація не виготовлялась, межі земельної ділянки не погоджувались з усіма землекористувачами, акт прийомки-передачі межових знаків на зберігання не підписаний усіма суміжними землекористувачами. Крім того, в матеріалах справи відсутні належні і допустимі докази, які б підтверджували, що діями відповідача чиняться перешкоди позивачу у відновленні меж земельної ділянки. Згідно ч. 3 ст.5-1 Закону України "Про топоргафо-геодезичну і картографічну діяльність" топографо-геодезичні і картографічні роботи при здійсненні землеустрою виконуються особами, які отримали кваліфікаційний сертифікат інженера-землевпорядника відповідно до Закону України "Про землеустрій". Такого сертифікату [PERSON] як виконавець обстеження земельної ділянки на предмет винесення межових знаків методом геодезичної зйомки , не має , про що пітвердив суду. Також останній підтвердив, що прилад «Теодоліт» та вимірювальний метричний засіб, за допомогою яких він проводив виміри земельної ділянки по [ADDRESS] , державну повірку не проходили. За змістом ст. 3 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність» до сфери законодавчо регульованої метрології належать такі види діяльності як топографо-геодезичні, картографічні та гідрометеорологічні роботи, роботи із землеустрою. Прилад теодоліт за змістом зазначеної норми закону та п. 71 Наказу Міністерства економічного розвитку і торгівлі від 13.10.2016 № 1747 «Про затвердження міжповірочних інтервалів законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації, за категоріями» підлягає обов`язковій повірці щороку . За змістом ч. 1 ст. 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Таким чином, доказ, на який посилається позивач як на підставу своїх вимог, акт обстеження ділянки забудови земельної ділянки по [ADDRESS] (а.с. 15) та ескіз фактичного обміру ділянки по [ADDRESS] (а.с. 16) , є не допустимим доказом , які суд не приймає. Відповідно до статті 55 Конституції України права та свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен встановити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси особи, і залежно від встановленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або про відмову в їх задоволенні. Згідно ч.ч.1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Сторонам, зокрема позивачу, надано можливість повно реалізувати процесуальні права, надані йому законом, в тому числі надати докази. На позивача покладений обов`язок з врахуванням предмету і підстав позову довести в суді ті обставини, на які він посилається, як на підставу своїх позовних вимог. Тобто, відповідно до вимог ст.12, 13 ЦПК України - позивач повинен був довести за допомогою належних та допустимих доказів, з урахуванням положень ст. ст. 78-80 ЦПК України, зазначені ним обставини. Позивачем не надано доказів, що підтверджують її право власності чи право постійного користування земельною ділянкою в [ADDRESS] та доказів державної реєстрації цих прав, наявності правоустановлюючих документів, зазначених у ст.126 ЗК України, закріплення межовими знаками меж земельної ділянки, технічної документації , акту прийомки-передачі межових знаків, чітких меж земельної ділянки . Позивачем не надано суду доказів тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог про те, що відповідач здійснив самовільне захоплення земельної ділянки та поставив на її території паркан, позивач фактично відмовилась від проведення земельно-технічної експертизи (а.с. 145, 152-153, 162, 164) . Позивач надала суду копію договору на розробку технічної документації із землеустрою (а.с. 136) , однак саму технічну документацію із землеустрою позивач суду не надала. З наданої позивачем копії аерофотознімку (а.с.138) не вбачається, за якою адресою зроблено знімок , не можливо встановити чи мається порушення межі земельних ділянок в [ADDRESS] . Аргументи, наведені позивачем у позовній заяві щодо підстав задоволення позову, є необґрунтовані та не заслуговують на увагу суду. Крім того, доводи та докази, на які посилається позивач, спростовуються протоколом обстеження земельної ділянки по [ADDRESS] від 4 березня 2020 року, за змістом якого паркан встановлений понад 20 років. Комісія зафіксувала факт проходження межі земельної ділянки та запропонувала [PERSON] та [PERSON] відновити на межі паркан (замість зруйнованого) (а.с.14, 51-53), протоколом обстеження земельної ділянки по [ADDRESS] від 15 квітня 2021 року, за змістом якого комісією факту переміщення паркану не встановлено (а.с. 140), тобто межа між господарствами не порушена, а фактично сторони користуються земельними ділянками у встановлених межах понад 20 років. Виходячи з викладеного, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову, не знайшли свого підтвердження в суді, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову. Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, серія A, № 303-A, §§ 29-30)). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною. Вирішуючи питання про судові витрати, які складаються з судового збору (а.с. 23), суд виходить з того, що згідно ст. 141 ЦПК України понесені витрати покладаються на позивача, фактично нею сплачені. На підставі вище наведеного,

Outcome: dismissed