Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про припинення стягнення аліментів з [PERSON] на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] у розмірі ј усіх доходів до повноліття дитини. Вимоги позову мотивує тим, що 09.12.2020 Дарницьким районним судом м. Києва було винесено заочне рішення про стягнення аліментів з позивача на користь неповнолітньої її дитини [PERSON] . Протягом 2013-2017 р.р. були винесені рішення, на підставі яких було визначено місце проживання неповнолітньої [PERSON] як з батьком, так і з бабусею. На даний час рішення щодо визначення місця проживання дитини з бабусею оскаржується батьком, тому [PERSON] не є законним опікуном дитини та не може стягувати з неї, позивача, аліменти на утримання дитини. З необхідністю стягувати аліменти погоджується, однак стягувачем має бути опікун - батько дитини. Посилаючись на вказане, просить припинити стягнення з неї аліментів. 24 вересня 2021 року ухвалою Деснянського районного суду відкрито провадження по справі, постановлено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення ( виклику) учасників справи, у відповідності до ч. 5 ст. 279 ЦПК України. Відповідач скористалася правом відзиву, у відповідності до якого просить відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що рішеннями судів постановлено стягувати на користь бабусі [PERSON] аліменти на утримання дитини [PERSON] . При цьому, Розпорядженнями Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації надано неповнолітній [PERSON] статус дитини, позбавленої батьківського піклування та встановлено піклування над [PERSON] , призначено [PERSON] (яка є відповідачем по справі) піклувальником над неповнолітньою дитиною, позбавленою батьківського піклування. Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов висновку щодо відмови у задоволення позову з наступних підстав. Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. При вирішенні цього спору суд також враховує правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 04 вересня 2019 року (справа № 711/8561/16), відповідно до якого (цитата): «За своєю суттю аліменти - це кошти покликані забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків хто проживає із дитиною та бере більш активну участь у її вихованні". Сімейне законодавство України не містить підстав для припинення стягнення аліментів, за рішенням суду, яке набрало законної сили, однак за аналогією права для врегулювання такого роду правовідносин можуть бути застосовані норми ч.4 ст. 273 ЦПК України. Згідно з ч. 4 ст. 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Судом встановлено наступне. Позивач [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 19 серпня 2006 року. Від шлюбу мають доньку - [PERSON] , [INFO] . Рішенням Березанського районного суду Київської області від 13 жовтня 2010 року шлюб розірвано. 26 лютого 2013 року рішенням Яготинського районного суду Київської області у задоволенні позову [PERSON] про визначення місця проживання дитини відмовлено. 22 травня 2013 року рішенням Апеляційного суду Київської області рішення Яготинського районного суду Київської області від 26 лютого 2013 року скасовано, визначено місце проживання дитини [PERSON] - з батьком [PERSON] 07 червня 2016 року рішенням Овруцького районного суду Житомирської області [PERSON] (матір дитини) позбавлено батьківських прав відносно дитини [PERSON] . 16 серпня 2017 року заочним рішенням Березанського міського суду Київської області визначено місце проживання дитини [PERSON] з бабусею [PERSON] 30 серпня 2017 року заочним рішенням Березанського міського суду Київської області стягнуто аліменти з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання дитини [PERSON] - у розмірі ј частки від доходу щомісячно до досягнення дитиною повноліття. 29 березня 2018 року постановою апеляційного суду Київської області заочне рішення Березанського міського суду Київської області від 16 серпня 2017 року скасовано, оскільки правом на звернення до суду з позовом про визначення місця проживання дитини наділені лише батьки дитини. Баба та дід у передбачених законом випадках мають право лише заявити вимоги про відібрання дитини від батьків або одного з них та передачу їм дитини. 20 вересня 2018 року рішенням Баришівського районного суду Київської області позбавлено [PERSON] батьківських прав відносно доньки [PERSON] . Стягнуто аліменти з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання дитини [PERSON] - у розмірі ј частки від доходу зомісячно до досягнення дитиною повноліття. 21 травня 2019 року постановою Київського апеляційного суду рішення Баришівського районного суду Київської області від 20 вересня 2018 року залишено без змін. 28 серпня 2019 року постановою Верховного Суду України скасовано рішення Баришівського районного суду Київської області від 20 вересня 2018 року та постанову Київського апеляційного суду від 21 травня 2019 року стосовно позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно дитини [PERSON] . У задоволенні позовних вимог [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] про позбавлення батьківських прав відмовлено. 09 грудня 2020 року заочним рішенням Дарницького районного суду м. Києва стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання малолітіньої [PERSON] аліменти в розмірі ј частини усіх доходів щомісяця, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Тобто, рішення від 09 грудня 2020 року про стягнення аліментів набрало законної сили, при цьому було видано виконавчий лист та відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа. Статтею 180 СК України встановлено обов`язків батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Крім того, 30 серпня 2021 року заочним рішенням Деснянського районного суду м. Києва стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] пеню за прострочення сплати аліментів за період з 12.09.2019 по 30.04.2021 у розмірі 14 438 грн. 15 липня 2019 року Розпорядженням № 412 Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації надано малолітній дитині [PERSON] , 2007 року народження, статус дитини, позбавленої батьківського піклування. 16 липня 2019 року Розпорядженням № 415 Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації встановлено опіку над [PERSON] . Призначено [PERSON] опікуном над малолітньою онукою [PERSON] (по батьківській лінії) дитиною, позбавленою батьківського піклування. 11 червня 2020 року Розпорядженням № 321 Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації малолітня [PERSON] втратила статус дитини, позбавленої батьківського піклування. 03 листопада 2021 року Розпорядженням № 663 Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації надано неповнолітній [PERSON] статус дитини, позбавленої батьківського піклування. 09 листопада 2021 року Розпорядженням № 663 Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації встановлено піклування над [PERSON] . Призначено [PERSON] піклувальником над неповнолітньою дитино, позбавленою батьківського піклування, [PERSON] . Нормами чинного цивільного законодавства, зокрема главою 4 підрозділу 1 розділу 2 ЦК України, визначено, що фізична особа, яка не досягла чотирнадцяти років є малолітньою особою (ст. 31 ЦК України), а фізична особа у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років є неповнолітньою особою (ст. 32 ЦК України). Разом з тим, ст. 179 СК України передбачає, що аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Відтак, з урахуванням предмета даного спору (припинення стягнення аліментів на утримання дитини), однією з обставин, яка підлягає доказуванню у справі є те, з ким саме проживає дитина на час розгляду справи судом та ухвалення рішення по справі, зокрема з одержувачем аліментів чи з їх платником. Встановлено, що неповнолітня дитина [PERSON] проживає з бабусею [PERSON] , на користь якого і стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої онуки, що підтверджується встановленими по справі обставинами. З огляду на вказане, суд приходить до висновку, що встановлення судом обставини щодо місця проживання неповнолітньої дитини, а саме «де» та «з ким», має фундаментальне значення для ефективного захисту прав та інтересів неповнолітньої та об`єктивного, всебічного розгляду справи. За змістом ст. 18 Конвенції про захист прав дитини, суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Як регламентує ч. 2 ст.27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, схваленої резолюцією Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27.02.1991батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За правилами ч.1-2, ст.8 Закону України „Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. На підставі викладених сторонами аргументів і оцінки наданих доказів, з урахуванням принципу рівності обов`язків батьків щодо утримання дитини і таких загальних засад цивільного законодавства як розумність та справедливість, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позову щодо припинення стягнення аліментів. З аналізу вказаних статей вбачається, що припинення стягнення аліментів є можливим у тому випадку, коли одержувач аліментів не витрачає отримувані нею аліменти на дитину, або ж у випадку, коли дитина з певного часу перебуває на утриманні іншого з батьків, з якого вже стягуються аліменти. У такому випадку відбувається припинення стягнення аліментів на ім`я одержувача аліментів, при цьому обов`язок платника аліментів утримувати дитину не припиняється. Правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 4 вересня 2019 року (справа № 711/8561/16), відповідно до якого за своєю суттю аліменти - це кошти покликані забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того, хто проживає із дитиною та бере більш активну участь у її вихованні. Відповідно до ч.2 ст.188 СК України батьки можуть бути звільнені від обов`язку утримувати дитину тільки за рішенням суду. Оскільки судом встановлено, що неповнолітня проживає разом з бабусею, при цьому Розпорядженням Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації надано неповнолітній [PERSON] статус дитини, позбавленої батьківського піклування та призначено бабусю [PERSON] піклувальником над неповнолітньою дитиною, яка є відповідачем по справі, вимоги позову не підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позивачу відмовлено в задоволенні позовних вимог, тому судовий збір покладається на позивача.

Outcome: dismissed