Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-20 00:00:00

10 серпня 2021 року [PERSON] звернулася до суду із позовом [PERSON] про стягнення аліментів. Позовні вимоги [PERSON] обгрунтовані тим, що рішенням Козівського районного суду Тернопільської області від 01.03.2021 шлюб між нею та відповідачем [PERSON] розірвано. Від шлюбу в них народився син, [PERSON] , [INFO] , який проживає разом із нею та перебуває повністю на її утриманні. Зазначила, що з 2019 року із відповідачем проживають окремо та з цього часу відповідач будь яких коштів на матеріальне забезпечення дитини не виділяє. Не проявляє інтересу до спілкування та відвідування дитини. За увесь час окремого проживання із дитиною, жодного разу не намагався отримати інформацію щодо стану здоров`я дитини. Вказала, що відповідач інших дітей чи осіб на утриманні не має. В той час як змушена сама утримувати та виховувати сина, отримує лише заробітню плату в розмірі близько 5500 грн., якої недостатньо для належного та необхідного забезпечення дитини та її особисто. Посилаючись на викладені обставини позивач просила суд стягнути аліменти з [PERSON] на її користь аліменти на утримання малолітнього [PERSON] в твердій грошовій сумі у розмірі 5000 (п`ять тисяч) гривень щомісячно з моменту звернення до суду з цим позовом до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою Козівського районного суду Тернопільської області від 19.11.2021 відкрито провадження у вказаній справі та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася. Представник позивача - адвокат Борова Л. В. у судовому засіданні позовні вимоги підтримала з підстав викладених в позовній заяві, просила такі задовольнити. Відповідач [PERSON] будучи належним чином повідомленим про день, час і місце розгляду справи, шляхом надсилання повісток про виклик в суд за офіційно зареєстрованим місцем проживання та розміщенням оголошення про дату, час та місце проведення судового засідання на офіційному сайті Судової влади, у судове засідання не з`явився, про причини неявки суду не повідомив, заяв та клопотань про відкладення розгляду справи не подав. Відзив на позов до суду відповідачем не подано. Заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що рішенням Козівського районного суду Тернопільської області від 01.03.2021 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] шлюб розірвано, що підтверджується копією рішення суду. Від шлюбу сторони мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого Бишківською сільською радою Козівського району Тернопільської області 10.02.2017 року. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що відповідач [PERSON] є батьком малолітнього [PERSON] . Згідно довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб виданої виконавчим комітетом Козівської селищної ради Тернопільської області №02/01-129 від 07.06.2021 року [PERSON] зареєстрований разом із матір`ю за адресою: [ADDRESS] . Як вбачається із довідки №28 виданої 07.06.2021 року Тернопільським дошкільним навчальним закладом №14, [PERSON] , [INFO] виховується та навчається у дошкільному закладі №14 з 01.06.2021 року. Довідкою №ФЗ000000013 від 08.07.2021 року виданою Товариством з обмеженою відповідальністю «Фарма-Захід» підтверджуються доводи позивача з приводу отримання нею заробітньої плати. Так, [PERSON] з 10.02.2020 року обіймає посаду завідувача аптеки у Товаристві з обмеженою відповідальністю «Фарма-Захід». Сукупний дохід її за період з 01.01.2021 по 30.06.2021 року складає 40 454, 11 грн. Згідно із положеннями ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Положеннями ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно із вимогами ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. В силу вимог ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Дитина фактично на даний час перебуває на утриманні позивача. Відповідач не виконує обов`язків по утриманню своєї дитини, які встановлені ст. 180 Сімейного кодексу України, маючи можливість належним чином їх виконувати, так як він знаходиться у працездатному віці, має можливість працювати та отримувати відповідну заробітну плату. Відповідно до вимог статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. У статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» встановлено прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років: дітей віком до 6 років: з 1 січня - 2100 гривень, з 1 липня - 2201 гривня, з 1 грудня - 2272 гривні. Аналіз наведених норм закону дає підстави для висновку, що за загальним правилом спосіб виконання батьками своїх обов`язків по утриманню неповнолітніх дітей, зокрема, сплаті аліментів, залежить від домовленості між ними, однак, у разі відсутності такої домовленості той з батьків, з ким проживають діти, має право звернутися до суду з відповідним позовом і в цьому разі аліменти на дітей можуть бути присуджені в частці від заробітку (доходу) їх матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відтак, відповідач не позбавлений обов`язку утримувати своїх малолітніх дітей. Разом з тим, факт відсутності у батька або матері можливості надавати дітям відповідного розміру утримання не є у переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дітей, проте, безумовно, враховується судом при визначенні розміру аліментів. Відповідно до вимог ст. ст.13,81 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до вимог цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб які беруть участь у справі. При цьому кожна із сторін зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Частиною 9 ст. 7 СК України визначено, що сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Визначаючи розмір стягуваних аліментів, суд враховує матеріальне становище сторін та неповнолітньої дитини, та те що сторони не змогли добровільно досягнути згоди про розмір сплачуваних аліментів, а також, що обов`язок утримувати дітей покладається рівною мірою на матір і батька. Відповідно до ч. 1 ст. 184 Сімейного кодексу України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Відповідачем не представлено суду жодних доказів про те, що він за своїм матеріальним становищем, чи станом здоров`я не може надавати матеріальну допомогу малолітньому сину, у розмірах визначених судом. Жодних доказів, які б спростовували доводи позивача, відповідачем суду не надано. Враховуючи вищевикладене, та зважаючи на те, що дитина потребують матеріальної допомоги і відповідач зобов`язаний їй надавати таку допомогу, враховуючи потреби дитини, прожитковий мінімум для дитини відповідного віку, рівність обов`язку батьків щодо утримання дитини, матеріальне становище сторін, суд вважає, що позовні вимоги слід задовольнити та стягнути з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання малолітнього [PERSON] в твердій грошовій сумі у розмірі 5000 (п`ять тисяч) гривень щомісячно, починаючи стягнення з моменту звернення до суду, тобто з 10.08.2021 і до досягнення дитиною повноліття, тобто [INFO] включно. Згідно із частиною шостою статті 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. У зв`язку з тим, що позивач звільнена від сплати судового збору на підставі пункту 3 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», тому судовий збір в сумі 992 грн. 4 0 коп. слід стягнути з відповідача на користь держави. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved