Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-19 00:00:00

07 квітня 2021 року [PERSON] звернулася до Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області з позовом до [PERSON] , про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном. Позовна заява мотивована тим, що позивач є власником житлового будинку з господарчими та побутовими будівлями і спорудами, який знаходить за адресою: [ADDRESS] . У будинку зареєстрована колишня дружина її сина [PERSON] - [PERSON] , яка з травня 2019 року там не проживає. Реєстрація відповідача змушує нести додаткові комунальні витрати по оплаті за комунальні послуги та позбавляє права розпорядження майном. Посилаючись на вищевикладені обставини позивач просить суд задовольнити позовну заяву. Позивач та його представник у судове засідання не з`явилися, від представника позивача Голівера П.В. надійшла заява про розгляд справи без його участі та участі позивача, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не з`явилася, про час, день та місце слухання справи повідомлялася належним чином. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що в заочному порядку, позов підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено, що згідно договору купівлі-продажу житлового будинку з господарчими та побутовими будівлями і спорудами від 03.07.2009, посвідченого державним нотаріусом Четвертої криворізької державної нотаріальної контори Артеменко Л.М., позивачу на праві приватної власності належить житловий будинок розташований за адресою: [ADDRESS] (а.с.7-9). Відповідач зареєстрована за вищевказаною адресою, однак не проживає там з травня 2019 року, що підтверджується актом квартального комітету № 87 від 20.03.2021 року (а.с.18). Рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 30.10.2020, яке набрало законної сили 01.12.2020, розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] . Після розірвання шлюбу відновлено відповідачу дошлюбне прізвище [PERSON] (а.с.16-17). Відповідно до ч. 1ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ст. 317 ЦК України, власникові належить право володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Статтею 319 ЦК України визнано, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Всім власникам забезпечуються рівні умови для здійснення своїх прав. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Будь-яких обов`язків та обмежень у реалізації свого права власності, як власника домоволодіння, для позивача законом не встановлено, а тому обмеження, які встановлюються їй відповідачем є незаконними та такими, що підлягають усуненню. Окрім того, ст. 321 ЦК України встановлює, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. У відповідності до ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Враховуючи вищевикладене, та приймаючи до уваги той факт, що відповідач не проживає за місцем своєї реєстрації з 2019 року, ніяких домовленостей з приводу користування нею вказаним житловим приміщенням не має, житлом не користується, комунальні послуги не оплачує, ніякої участі в утриманні житла не приймає, будь яких особистих речей відповідача чи іншого майна, яке належало б їй не залишилось, тому суд вважає можливим визнати відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме: домоволодінням [ADDRESS] , що належить [PERSON] на праві приватної власності. Відповідно до ст. 141 ЦПК України стягнути з відповідача на користь позивача сплачений нею судовий збір в розмірі 908 грн. Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу, суд дійшов наступного висновку. Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. 6 ст. 137 ЦПК України обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, які підлягають розподілу між сторонами. Згідно ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Частинами 2, 3, 8 статті 141 ЦПК України визначено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Представництво у суді адвокат Голівер П.В. здійснював на підставі договору про надання правової допомоги від 20 березня 2021 року. На підтвердження понесених позивачем витрат на правову допомогу представником позивача надано: договір про надання правової допомоги від 20 березня 2021 року; додаток № 1 до Договору про надання правової допомоги від 20.03.2021 року від 20.03.2021 року; розрахунок вартості правової допомоги, що вже надана та буде надаватися позивачу у зв`язку з підготовчими діями та судовим розглядом позову, відповідно до якого на вивчення, аналіз обставин та визначення переліку необхідних для подання позову документів було адвокатом було витрачено 4 години; на надання попередньої консультації - 1 година; на підготовку позовної заяви - 10 годин; на безпосередній розгляд справи - 10 годин; квитанцію про сплату [PERSON] адвокату Голіверу П.В. 15000 грн. Склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу здійснений адвокатом на загальну суму 15000 грн, однак з таким розрахунком суд в повній мірі не може погодитись, оскільки вважає затрати часу на окремі дії вчиненні адвокатом неспівмірними, а саме: підготовка та збирання доказів пов`язаних із вчиненням процесуальних дій в кількості 4-х годин; написання позовної заяви, протягом 10 годин, оскільки така позовна заява за своїм характером не є справою особливої складності; участь в судовому засідання протягом 10 годин, зважаючи на те, що в судове засідання, призначене на 17 червня 2021 року представник позивача не з`явився, судове засідання, призначене на 21 вересня 2021 року не відбулося у зв`язку з неявкою відповідача, та в судове засідання, призначене на 04 листопада 2021 року представник позивача не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Пунктом 48 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних прав «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах № 10 від 17.10.2014 визначено, що витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Європейським судом з прав людини висловлена правова позиція, згідно з якою при розгляді питань компенсації витрат, понесених сторонами на отримання ними юридичної допомоги (в тому числі й під час розгляду їх справ в національних судах) задоволенню судом підлягають лише ті вимоги, по яким доведено, що витрати заявника були фактичними, неминучими, необхідними, а їх розмір розумним та обґрунтованим (остаточне рішення Європейського суду з прав людини від 10 січня 2010 року, №33210/07 і 41866/08) та «Гуриненко проти України» (рішення Європейського суду з прав людини від 18 лютого 2010 року, №37246/04). Враховуючи наведене, а також характер виконаної представником позивача роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, зі значення справи для сторони, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача в користь позивача 3000 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Outcome: partial