Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-17 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , третя особа: орган опіки та піклування в особі виконавчого комітету Курилівської сільської ради Харківської області, про позбавлення батьківських прав, встановлення опіки та призначення опікуна, стягнення аліментів на утримання дітей, посилаючись на те, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] є батьками її онуків - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Відповідачі [PERSON] та [PERSON] є батьками її онуки - [PERSON] , [INFO] . Мати дітей - відповідачка [PERSON] є донькою позивачки, та її місце перебування невідоме, діти проживають разом з нею - позивачкою у будинку за адресою: [ADDRESS] , та перебувають на її утриманні. Батьки своїми дітьми не опікуються, їх не утримують, та ведуть такий спосіб життя, що діти їм не потрібні, ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню своїх дітей. З метою захисту інтересів дітей позивачка звернулася до суду з даним позовом. Ухвалою Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 18.10.2021 року було відкрито провадження і справа призначена до розгляду за правилами загального позовного провадження. Ухвалою від 06.12.2021 р. закрито підготовче провадження та справу призначено до розгляду по суті. Позивачка [PERSON] та її представник - адвокат Пухтаєвич О.О. подали до суду письмові заяви про розгляд справи без їх участі, позов підтримують у повному обсязі та просять суд його задовольнити. Представник третьої особи по довіреності також подав до суду письмову заяву про розгляд справи без його участі. Відповідач [PERSON] на стадії підготовчого провадження, 10.11.2021 р. подав до суду письмову заяву, в якій зазначив, що позов визнає повністю та не заперечує проти його задоволення. У судове засіданні не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час і місце його проведення (а.с.62,81). Про причини неявки суду не повідомив. Відзив не подавав. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] у судове засіданні не з`явилися, належним чином повідомлялися про дату, час і місце його проведення, за зареєстрованою адресою місця проживання відсутні, поштове повідомлення про вручення поштового відправлення повернулося з такою відміткою (а.с.38,39,41,42,51,52,54,55,64,65,67,68). Пунктом 4 частини восьмої статті 128 ЦПК України встановлено, що днем вручення судової повістки є, зокрема день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Таким чином, відповідачі про дату, час та місце судового засідання були повідомлені належним чином відповідно до вимог пункту 4 частини восьмої, а також частини одинадцятої статті 128 ЦПК України шляхом оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Відповідачами в установлений судом в ухвалі суду про відкриття провадження строк не подано до суду відзив на позовну заяву, а тому суд вирішує справу за наявними матеріалами, що передбачено частиною восьмою статті 178 ЦПК України. Відповідно до вимог статті 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. З вищенаведених обставин вбачається, що суд належним чином повідомляв відповідача про дату, час та місце проведення судових засідань, чим надавав можливість приймати участь у змагальному процесі, із реалізацію всіх прав учасника процесу, передбачених цивільним процесуальним законодавством. Відповідно до вимог ч.3 ст. 223 ЦПК України у разі неявки учасника справи, який належним чином повідомлений про судове засідання, без поважних причин або без повідомлення причин неявки, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи. При цьому, суд враховує позицію Верховного Суду у справі № 911/3142/12 від 18.03.2021, відповідно до якої направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу учасника справи є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, тобто суду. Суд також враховує, щосилу вимог ч. 1ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України"). При цьому, вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини. За даних обставин, суд ухвалює рішення при заочному розгляді, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Згідно вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу технічними засобами не здійснюється. Суд, з`ясувавши думку позивача, представника позивача, третьої особи, дослідивши письмові докази, приходить до наступного. Частиною 1 ст.2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч.ч. 1-4 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Судом встановлено, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] (а.с.9). Відповідачі [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіями свідоцтв про їх народження (а.с.10,11). Згідно довідки про склад сім`ї, виданої виконавчим комітетом Курилівської сільської ради Куп`янського району Харківської області від 20.07.2021 № 824, уповноваженому власнику житлового приміщення (будинку) [PERSON] , яка проживає за адресою: [ADDRESS] , та до складу її сім`ї входять: [PERSON] , 2006 р.н. - онука, [PERSON] , 2012 р.н. - онука, [PERSON] , 2016 р.н. - онук, [PERSON] - син, [PERSON] - чоловік, [PERSON] - дочка, [PERSON] - онук, [PERSON] - зять, [PERSON] - дочка (а.с.14). Власником житлового будинку за вказаною адресою є [PERSON] - колишній чоловік позивачки [PERSON] (а.с.18-24). [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , але не проживає за місцем реєстрації з 2018 року та місце її перебування невідоме (а.с.15,31). Згідно довідок директора ліцею від 06.07.2021 № 01-22/63, № 01-22/64, [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , навчаються у Комунальному закладі «Подолянський ліцей Курилівської сільської ради Куп`янського району Харківської області, батьки дівчат участі у їх вихованні не приймають, дітьми опікується бабуся [PERSON] , яка приймає активну участь у житті онуків та закладу освіти (а.с.16,17). Представником третьої особи у справі до суду надано копію рішення від 20.12.2021 р. № 96 «Про затвердження висновку про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] та [PERSON] відносно їх неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] і [PERSON] відносно їх двох малолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (а.с.72). Згідно Висновку про доцільність позбавлення батьківських прав встановлено, що мати трьох дітей - [PERSON] залишила їх на бабусю - [PERSON] та понад трьох років не з`являється до дітей, не повідомляє про своє місце перебування, іноді виходить на зв`язок по телефону, але постійно змінює номер і зв`язатися з нею неможливо. За весь час своєї відсутності жодного разу не поцікавилася життям своїх дітей, не допомагає їм матеріально та не проявляє материнської турботи. Батьки дітей - [PERSON] та [PERSON] , проживають окремо твід дітей та їх життям не цікавляться, не забезпечують матеріально, не займаються їх вихованням, ухиляються від виконання батьківських обов`язків, самоусунулися від виховання дітей з дня їх народження. Комісією з представників служби у справах дітей, фахівця із соціальної роботи 08.12.2021 р. було проведено обстеження умов проживання сім`ї позивачки і встановлено, що діти проживають разом з нею, яка забезпечила їх всім необхідним, у будинку чисто, охайно, діти мають кожен своє спальне місце, місця для навчання. В ході бесіди зі старшими дітьми - [PERSON] та [PERSON] , було встановлено, що діти давно не бачили свою матір, пам`ятають, що коли вона жила разом з ними, то часто залишала самих вдома, без їжі, у холодній хаті або залишала на ніч у сусідів. Поверталася додому у нетверезому стані. Під час бесіди з [PERSON] , було встановлено, що хлопчик зовсім не пам`ятає свою матір, мамою називає бабусю [PERSON] , дог якої він дуже прив`язаний. Утриманням та вихованням дітей повністю займається [PERSON] . Висновок відповідає інтересам дітей (а.с.73-75). Крім того, представником третьої особи у справі до суду надано копію рішення від 20.12.2021 р. № 97 «Про затвердження висновку про доцільність встановлення опуки/піклування та відповідність її інтересам дітей та реалізацію права дітей на виховання в сім`ї (а.с.76). Згідно Висновку, встановлено, що [PERSON] надала повний пакет документів, який передбачений пунктом 40 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженого Постановою КМУ від 24.09.2008 № 866. За станом здоров`я [PERSON] може бути опікуном/піклувальником, до кримінальної відповідальності не притягувалася, судимості не має, у розшуку не перебуває, працює та отримує постійний заробіток, позитивно характеризується за місцем проживання, має у господарстві земельну ділянку (пай) площею 4,6548 га, яку здає в оренду ФГ «Колос» та отримує щорічно орендну плату. Матеріально-побутові умови потенційного опікуна/піклувальника задовільні, як і умови для проживання дітей в її сім`ї. [PERSON] постійно, від народження дітей, проживає разом з ними, утримує та виховує дітей, дбає про їх розвиток та здоров`я, на даний час прагне, щоб діти залишилися у сімейному оточенні та виважено прийняла рішення щодо виховання дітей та їх опіки і піклування, усвідомлює свою відповідальність за прийняте рішення та прагне забезпечити дітям сімейне виховання. Старші діти - [PERSON] та Неоніла виявили бажання проживати з бабусею [PERSON] та заявили про це письмово. [PERSON] - дитина дошкільного віку, тому не усвідомлює факту встановлення опіки та її правових наслідків, він вважає свою бабусю мамою і під час відвідування сім`ї зафіксовано тісний емоційний контакт між бабусею [PERSON] та хлопчиком [PERSON] . Висновок відповідає інтересам дітей та реалізує їх право на виховання в сім`ї (а.с. 77-78). Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ст. 164 п. 2 Сімейного Кодексу України підставами для позбавлення батьківських прав є ухилення і не участь батьків у вихованні своїх дітей. Відповідно до ст. 165 Сімейного Кодексу України до суду з позовом про позбавлення батьківських прав може звернутися особа, в сім`ї якої мешкає дитина. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дітей, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини. Це означає, що позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо і лише при наявності вини в діях батьків. Виключний характер позбавлення батьківських прав пояснюється тим, що воно може бути здійснено тільки судом. З цієї ж причини встановлений вичерпний перелік підстав позбавлення батьківських прав, який охоплює всі можливі способи порушення батьками прав і інтересів дитини. Будь-яка з підстав для позбавлення батьківських прав, перелічена в ст. 164 СК України, є критерієм протиправної поведінки батьків по відношенню до своєї дитини. Пунктом 15 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 року, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Як вбачається із абз. 2 п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30.03.2007 року ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьками обов`язків по вихованню, а також встановити, що батьки ухиляються від їх виконання свідомо, тобто, що вони систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжують не виконувати свої батьківські обов`язки. З огляду на вищевикладене, суд вважає, що при розгляді справи знайшли підтвердження обставини, що відповідачі за власною ініціативою самоусунулися від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до своїх дітей, без поважних причин залишивши їх без материнської та батьківської уваги та турботи, при цьому має місце відсутність перешкод у спілкуванні з дітьми і позивачем доведено, що поведінка відповідачів по відношенню до дітей - [PERSON] , 2012 року народження, [PERSON] , 2016 року народження, [PERSON] , 2006 року народження, є свідомим нехтуванням батьківськими обов`язками, що свідчить про наявність підстав для позбавлення їх батьківських прав. Стосовно позовних вимог про передавання на виховання, встановлення опіки та призначення позивача опікуном над малолітніми та неповнолітньою дітьми, суд зазначає наступне. Статтею 167 Сімейного кодексу України визначені підстави влаштування дитини, батьки якої позбавлені батьківських прав. Згідно ч. 4 ст. 167 Сімейного кодексу України, якщо дитина не може бути передана другому з батьків, переважне право перед іншими особами на передання їм дитину мають, за їхньою згодою, баба, дід, повнолітні брати, сестри, інші родичі дитини. Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 60 ЦК України, суд встановлює опіку над малолітньою особою, піклування над неповнолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає опікуна/піклувальника за поданням органу опіки та піклування. Згідно ч. 2 ст. 6 СК України, малолітньою вважається дитина до досягнення нею чотирнадцяти років. Неповнолітньою вважається дитина у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років. Згідно з ч. 1 ст. 63 ЦК України визначено, що опікуна або піклувальника призначає орган опіки та піклування, крім випадків, встановлених ст. 60 ЦК України. Згідно ч. 4 ст. 63 ЦК України опікун або піклувальник призначаються переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічними, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обов`язки опікуна чи піклувальника. При призначенні опікуна для малолітньої особи та при призначенні піклувальника для неповнолітньої особи враховується бажання підопічного. Малолітні [PERSON] , 2016 року народження, [PERSON] , [INFO] , та неповнолітня [PERSON] , 2006 року народження, проживають у сім`ї позивачки, яка є їх бабусею та виявила бажання опікуватися, піклуватися онуками, забезпечує їх всім необхідним та належними умовами для розвитку, займається їх вихованням, піклується про стан здоров`я, навчання, створила необхідні умови для цього, діти шкільного віку виявляють бажання і надалі проживати разом з бабусею [PERSON] , дитина дошкільного віку має тісний емоційний контакт з бабусею [PERSON] та вважає її своєю матір`ю. Позивачка працює та отримує постійний дохід, позитивно характеризується за місцем проживання (а.с.12,13, 77,78). Відповідно до наявних у матеріалах справи доказів, обмежень для опікуна, піклувальника, які визначені ст. 64 ЦК України, у позивачки не виявлено, та призначення її опікуном, піклувальником над малолітніми та неповнолітньою онуками буде відповідати інтересам дітей. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, частини 7, 8 ст. 7 СК України, при вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен керуватися максимальним забезпеченням інтересів дітей. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у п. 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння, вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до ст.3 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року та ратифікованої постановою Верховної ради України від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Крім того, ч. 2 ст. 166 СК України передбачає, що особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Згідно ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У відповідності з ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України кошти на утримання дитини стягуються за рішенням суду у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно з ч. 1 ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатність чоловіка, дружини, батьків, дітей, а також інші обставини. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Як передбачено ч.2 ст. 182 Сімейного кодексу України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Статтею 183 СК України передбачено стягнення на двох дітей у єдиній частці від заробітку (доходу) батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Відповідно до ст. 191 ч.1 Сімейного кодексу України аліменти на утримання дитини присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Розмір аліментів - 1/4 частина з усіх видів доходу відповідачів кожного з них, заявлений в позовній заяві, суд вважає обґрунтованим та таким, що відповідає фактичним обставинам справи і вимогам законодавства. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, підтверджуються належними доказами, а тому підлягають задоволенню у повному обсязі. Задоволення позову та визнання позову відповідачем [PERSON] не порушує прав, свобод та інтересів відповідачів, та відповідає якнайкращим інтересам дітей. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Крім того, суд вважає за необхідне роз`яснити, сторонам ст. 192 СК України, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника аліментів або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них. Згідно ч. 1 ст. 169 Сімейного кодексу України, мати, позбавлена батьківських прав, має право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, ст. 4 Закону України «Про судовий збір», з відповідачів підлягає стягненню на користь держави судовий збір за позов майнового характеру (стягнення аліментів), а також на користь позивача понесені ним витрати по оплаті судового збору за подання позову немайнового характеру.

Outcome: approved