Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-18 00:00:00

Позивач АТ «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Придніпровська залізниця» звернувся до суду з вищезазначеним позовом, який було уточнено в процесі розгляду справи, про визнання незаконним та скасування рішення первинної профспілкової організації Запорізького моторовагонного депо Всеукраїнської професійної спілки «Спілка залізничників України» від 15-16.10.2020 р. протокол № 4. В обґрунтування позову зазначено про те, що 27.10.2020 р. до АТ «Укрзалізниця» надійшла вимога Первинної профспілкової організації Запорізького моторовагонного депо Всеукраїнської професійної спілки «Спілка залізничників України» від 21.10.2020 р. про розірвання трудового договору (контракту) з [PERSON] - начальником структурного підрозділу «Запорізьке моторовагонне депо» регіональної філії «Придніпровська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця». Зазначена вимога висунута у зв`язку з прийняттям рішення відповідачем від 15-16.10.2020 р. (протокол № 4) про розірвання трудового договору з [PERSON] з підстав, передачених ст. 45, п. 9 ч.1 ст. 247 КЗпП України та ст. 33 ЗУ «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності». Відповідне рішення від 15-16.10.2020 року та вимога від 21.10.2020 року були висунуті відповідачем через порушення [PERSON] положень Конституції України, законодавства про працю, про колективні договори та угоди, про професійні спілки, Конвенції про примусову чи обов`язкову працю № 29. Позивач вважає, що оскаржуване рішення є необґрунтованим та незаконним, прийнятим за відсутності належних повноважень у відповідача. Враховуючи вказане, позивач просив суд визнати незаконним та скасувати вказане рішення. Ухвалою від 17.11.2021 р. відкрито провадження у справі і призначено підготовче судове засідання на 23.12.2020 р. 23.12.2020 р. підготовче судове засідання було відкладено на 27.01.2021 р. за клопотанням представника позивача на підставі п.1 ч.2 ст.198, п.2 ч.2 ст.223 ЦПК України. 27.01.2021 р. підготовче судове засідання було відкладено на 01.03.2021 р. на підставі п.3 ч.2 ст.198 ЦПК України. 01.03.2021 р. підготовче судове засідання було відкладено на 07.04.2021 р. на підставі п.3 ч.2 ст.198 ЦПК України. 07.04.2021 р. підготовче судове засідання було відкладено на 13.05.2021 р., а 13.05.2021 р. на 04.08.2021 р. у зв`язку з перебуванням судді в нарадчій кімнаті. 04.08.2021 р. закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду на 15.09.2021 р. 15.09.2021 р. розгляд справи відкладено на 03.11.2021 р. через зайнятість судді в іншому провадженні. 03.11.2021 р. в судовому засіданні оголошено перерву до 13.12.2021 р. на підставі ч.2 ст.240 ЦПК України для виклику свідків. 13.12.2021 р. в судовому засіданні оголошено перерву до 19.01.2022 р. для виклику свідків. В судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги, просив позов задовольнити з підстав, викладених в позовній заяві. Представник відповідача просив відмовити в задоволенні позовних вимог з підстав, викладених у відзиві (а.с.52-57). Третя особа - [PERSON] до суду не з`явився, про розгляд даної справи повідомлявся у встановленому законом порядку, пояснень по суті спору не подавав. Суд розглянув справу за відсутності третьої особи на підставі ч.1 ст.223 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, допитавши свідків, суд вважає, що заявлений позов підлягає виходячи з наступного. Ст.4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ст.ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Як встановлено судом з наданих сторонами письмових доказів, згідно виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Первинна профспілкова організація Запорізьке моторовагонне депо Всеукраїнської професійної спілки «Спілка Залізничників України» зареєстрована 04.03.2020 року (а.с.68). 15-16.10.2020 року на засіданні Первинної профспілкової організації було прийнято рішення, оформлене протоколом № 4, про направлення голові правління АТ «Укрзалізниця» письмової вимоги про розірвання трудового договору з [PERSON] - керівником структурного підрозділу «Запорізьке моторовагонне депо» регіональної філії «Придніпровська залізниця» АТ «Українська залізниця» (а.с.87-88). В якості обґрунтування оскаржуваного рішення відповідач посилався на порушення керівником виробничого підрозділу «Запорізьке моторвагонне депо» Конституції України, законодавства про працю, про колективні договори та угоди, про професійні спілки, Конвенції про примусову чи обов`язкову працю № 29. Як вказує позивач, оскаржуване рішення було отримано АТ «Укрзалізниця» 27.10.2020 року. Позов було направлено до суду 10.11.2020, тобто в межах строку, передбаченого законодавством. З преамбули Протоколу № 4 від 15-16.10.2020 року вбачається, що відповідач має статус первинної профспілкової організації та об`єднує осіб, які працюють у структурному підрозділі «Запорізьке моторовагонне депо» Всеукраїнської професійної спілки «Спілка залізничників України», яка, в свою чергу, є відокремленим підрозділом АТ «Укрзалізниці». Однак, жодних відомостей про підписання колективного договору в оскаржуваному рішенні від 15-16.10.2020 року не зазначено. Як вбачається з відзиву на позовну заяву, відповідач не заперечує, що колективний договір між АТ «Укрзалізницею» та відповідачем не укладався. Судом встановлено, що між АТ «Укрзалізниця» та трудовим колективом структурним підрозділом «Запорізьке моторвагонне депо» Державного підприємства «Придніпровська залізниця» в 02.04.2015 року був укладений інший (первісний) колективний договір, який є чинним на теперішній час (дія вказаного колективного договору продовжена відповідно до спільної постанови від 21.01.2020, №Н-50; п-15) (а.с. 20). Чинність вказаного колективного договору підтверджується Постановою Ради профспілки залізничників і транспортних будівельників України та керівництва регіональної філії «Придніпровська залізниця» АТ «Укрзалізниця» і Президії Дорпрофсоржу від 08.01.2020, №Н-32/1, П-19-4г «Про продовження дії колективного договору», в якій зазначено, що колективні договори, укладені до створення Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», продовжують діяти до укладання нового колективного договору (а.с.19). Відповідно до ст. 7 Закону України «Про особливості утворення акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування» Товариство повністю відповідає за зобов`язаннями, які передбачені Галузевою угодою між Державною адміністрацією залізничного транспорту України та профспілками щодо підприємств залізничного транспорту, до укладення відповідної нової угоди. В Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань міститься інформація про юридичну особу - Акціонерне товариство «Українська залізниця» (код 40075815). Положення «Про структурний підрозділ «Запорізьке моторовагонне депо» регіональної філії «Придніпровська залізниця» АТ «Укрзалізниця» було затверджене наказом «Про затвердження Положень про структурні підрозділи Служби приміських пасажирських перевезень регіональної філії «Придніпровська залізниця» від 16.06.2016, №310/Н (а.с.12). Так, «Запорізьке моторовагонне депо» є структурним підрозділом регіональної філії «Придніпровська залізниця» публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», створеним відповідно до чинного законодавства України, статуту Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» та Положення про регіональну філію «Придніпровська залізниця» акціонерного товариства «Українська залізниця». Таке обумовлено тим, що у зв`язку з реформуванням галузі та створенням ПАТ «Українська залізниця», відповідно до п.1 Постанови «Про утворення публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» від 25.06.2014 р. № 200 КМУ постановив утворити публічне акціонерне товариство «Українська залізниця», 100 відсотків акцій якого закріплюються в державній власності, на базі Державної адміністрації залізничного транспорту загального користування, які реорганізовуються шляхом злиття, згідно з додатком №1. Додатком № 1 до вказаної Постанови КМУ «Перелік підприємств та установ залізничного транспорту загального користування, на базі яких утворюється публічне акціонерне товариство «Українська залізниця» містить, зокрема, Державне підприємтво «Придніпровська залізниця». На виконання п.4 Постанови КМУ від 02.09.2015 р. № 732 «Питання публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в установленому порядку 21.10.2015 р. проведено державну реєстрацію публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», яке згідно із п.6 ст.2 ЗУ «Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування» є правонаступником усіх прав і обов`язків Державної адміністрації залізничного транспорту України та підприємств залізничного транспорту. Відповідно, відокремлений структурний підрозділ «Запорізьке моторовагонне депо» припинив існування. Ст.15 ЦК України, передбачено право на захист цивільних прав та інтересів, в тому числі на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання…». Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ст.16 ЦК України). Ст.1 ЗУ «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» від 15.09.1999 р, визначає, що професійна спілка (профспілка) - це добровільна неприбуткова громадська організація, що об`єднує громадян, пов`язаних спільними інтересами за родом їх професійної (трудової) діяльності (навчання); первинна організація профспілки - добровільне об`єднання членів профспілки, які, як правило, працюють на одному підприємстві, в установі, організації незалежно від форми власності і виду господарювання або у фізичної особи, яка використовує найману працю, або забезпечують себе роботою самостійно, або навчаються в одному навчальному закладі. Ст.10 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», визначаючи статус професійних спілок, встановлює, що усі профспілки рівні перед законом і мають рівні права щодо здійснення представництва та захисту прав і інтересів членів профспілки. Ч.1 ст.11 згаданого Закону передбачено, що для представництва і здійснення захисту прав та інтересів членів профспілок на відповідному рівні договірного регулювання трудових і соціально-економічних відносин профспілки, організації профспілок можуть мати статус первинних, місцевих, обласних, регіональних, республіканських, всеукраїнських. З ч.2 ст.11 Закону вбачається, що: статус первинних мають профспілки чи організації профспілки, які діють на підприємстві, в установі, організації, навчальному закладі або об`єднують членів профспілки, які забезпечують себе роботою самостійно чи працюють на різних підприємствах, в установах, організаціях або у фізичних осіб. Згідно ст.19 ЗУ «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», профспілки, їх об`єднання здійснюють представництво і захист трудових, соціально-економічних прав та інтересів членів профспілок в державних органах та органах місцевого самоврядування, у відносинах з роботодавцями, а також з іншими об`єднаннями громадян. Представництво інтересів членів профспілки у взаємовідносинах з роботодавцями, державними органами та органами місцевого самоврядування здійснюється на основі системи колективних договорів та угод, а також відповідно до законодавства. Відповідно до ч.1 ст.20 Закону, профспілки, їх організації та об`єднання ведуть колективні переговори, укладають колективні договори, генеральну, галузеві (міжгалузеві), територіальні угоди від імені працівників у порядку, встановленому законом. Отже, відповідач під час захисту інтересів членів профспілки зобов`язаний одночасно керуватись положеннями статуту, законодавства та колективного договору. Ч.2 ст.7 ЗУ «Про колективні договори і угоди» передбачає, що саме у колективному договорі встановлюються взаємні зобов`язання сторін щодо регулювання виробничих, трудових, соціально- економічних відносин. Таким чином, діюче законодавство передбачає певні умови застосування статті 33 Закону про профспілки та ст.45 КЗпП України, які визначають наявність взаємозв`язку між діяльністю профспілкової організації та підприємством, керівнику якого може бути пред`явлено вимогу щодо розірвання трудового договору. Відповідно до п.14 Постанови Пленуму ВСУ № 9 від 06.11.1992 р. «Про практику розгляду судами трудових спорів» при розгляді справ, пов`язаних з вимогами профспілкового чи іншого уповноваженого на представництво трудовим колективом органу про розірвання трудового договору (контракту) з керівником або усунення його із займаної посади, слід виходити з того, що згідно зі ст.45 КЗпП України така вимога може бути заявлена профспілковим чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом, який за дорученням трудового колективу підписав колективний договір, і вона може бути оскаржена до суду працівником або власником чи уповноваженим ним органом у двотижневий строк. Правове становище професійних спілок, їх статус та повноваження регулюються КЗпП України, Законами України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», «Про колективні договори і угоди», Про порядок вирішення колективних трудових спорів (конфліктів) та іншими нормативно-правовими актами. Працівники мають право, зокрема, на об`єднання в професійні спілки та на вирішення колективних трудових конфліктів (спорів) у встановленому законом порядку. Первинні профспілкові організації на підприємствах, в установах, організаціях та їх структурних підрозділах представляють інтереси своїх членів і захищають їх трудові, соціально-економічні права та інтереси. Первинні профспілкові організації здійснюють свої повноваження через утворені відповідно до статуту (положення) виборні органи, а в організаціях, де виборні органи не утворюються, - через профспілкового представника, уповноваженого згідно із статутом на представництво інтересів членів професійної спілки, який діє в межах прав, наданих ЗУ «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» та статутом професійної спілки (стаття 2, частини перша, друга ст.246 КЗпП України). Права професійних спілок, їх об`єднань визначаються Конституцією України, ЗУ «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами (ст.244 КЗпП України). Відповідно до ст.10 КЗпП України колективний договір укладається на основі чинного законодавства, прийнятих сторонами зобов`язань з метою регулювання виробничих, трудових і соціально-економічних відносин і узгодження інтересів трудящих, власників та уповноважених ними органів. Згідно з ч.1 ст.15 ЗУ «Про колективні договори і угоди», контроль за виконанням колективного договору, угоди проводиться безпосередньо сторонами, що їх уклали, чи уповноваженими ними представниками. За положеннями ст.45 КЗпП України на вимогу виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір з керівником підприємства, установи, організації, якщо він порушує законодавство про працю, про колективні договори і угоди, ЗУ «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності». Якщо власник або уповноважений ним орган, або керівник, стосовно якого пред`явлено вимогу про розірвання трудового договору, не згоден з цією вимогою, він може оскаржити рішення виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) до суду у двотижневий строк з дня отримання рішення. У цьому разі виконання вимоги про розірвання трудового договору зупиняється до винесення судом рішення. Перелік повноважень виборного органу первинної профспілкової організації на підприємстві, в установі, організації передбачений ст.247 КЗпП України, згідно з пунктом 9 якої виборний орган первинної профспілкової організації приймає рішення про вимогу до власника або уповноваженого ним органу розірвати трудовий договір (контракт) з керівником підприємства, установи, організації, якщо він порушує ЗУ «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», законодавство про працю, не виконує зобов`язань за колективним договором, допускає інші порушення законодавства про колективні договори. Відповідно до ч.1 ст.33 ЗУ «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», профспілкові органи мають право вимагати розірвання трудового договору (контракту) з керівником підприємства, установи або організації, якщо він порушує цей Закон, законодавство про працю, про колективні договори та угоди. При розгляді справ, пов`язаних з вимогами профспілкового чи іншого, уповноваженого на представництво трудовим колективом органу, про розірвання трудового договору (контракту) з керівником або усунення його із займаної посади, слід виходити з того, що згідно зі ст.45 КЗпП України така вимога може бути заявлена профспілковим чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом, який за дорученням трудового колективу підписав колективний договір (п.14 постанови Пленуму ВСУ від 06.11.1992 р.). З урахуванням відсутності відповідного колективного договору, укладеного між АТ «Укрзалізниця» та відповідачем, на сьогодні відсутні правові підстави для розгляду оскаржуваного рішення та вимоги про розірвання трудового договору з [PERSON] відповідно до приписів ст. 33 Закону «Про профспілки». Відповідно до ч. 4 ст.263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права викладених в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду від 18 червня 2018 року у справі №804/2581/16 Верховний Суд зазначає, що «діюче законодавство передбачає певні умови застосування ст.33 Закону № 1045-ХІ та ст.45 КЗпП, які передбачають наявність взаємозв`язку між діяльністю профспілкової організації та підприємством, керівнику якого може бути пред`явлено вимогу щодо розірвання трудового договору. Так, зі змісту наведених норм вбачається право пред`явлення вимоги про розірвання трудового договору з керівником безпосередньо у органу профспілкової організації підприємства, установи, організації профспілки, створеної працівниками одного підприємства, установи, організації. Враховуючи викладене, при вирішенні даної справи обов`язковому застосуванню підлягає висновок Верховного Суду у справі №804/2581/16, який повністю узгоджуються з іншими актуальними правовими висновками, викладеними у постановах Верховного Суду від 11 грудня 2019 року у справі №266/4331/17, від 16 грудня 2020 року у справі №201/10081/19 щодо обов`язкової наявності колективного договору, як передумови для реалізації процедури, передбаченої в ст. 33 вказаного Закону та ст.45 КЗпП України. Отже, враховуючи відсутність колективного договору, укладеного між позивачем та відповідачем, та з урахуванням наявності іншої діючої профспілкової організації у позивача, оскаржуване рішення було прийняте відповідачем без наявності повноважень, а тому є незаконним та підлягає скасуванню. Показання допитаних судом свідків не спростовують висновків суду з підстав, що наведені вище. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, на підставі ст.141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача понесені ним витрати на судовий збір - 2102 гривен. На підставі викладеного,

Outcome: approved