Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-09 00:00:00

В провадженні Шевченківського районного суду м.Києва перебуває цивільна справа за позовом [PERSON] до Tовариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії. Позивач просить суд: Визнати протиправною бездіяльність TOB «Споживчий центр» щодо не звільнення позивача від сплати відсотків, штрафних санкцій та пені та ненадання позивачу довідки про відсутність заборгованості TOB «Споживчий центр» відповідно до Законів України. Зобов`язати TOB «Споживчий центр» звільнити позивача від сплати відсотків, штрафних санкцій та пені за користування кредитом та надати довідку про відсутність заборгованості перед TOB «Споживчий центр». Стягнути з TOB «Споживчий центр» на його користь моральну шкоду у розмірі 15000,00 грн. Ухвалою Шевченківського районного суду м.Києва від 07.06.2021 року відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Позивач обґрунтовує позов тим, що 20.01.2021 року між ним та відповідачем було укладено кредитний договір на суму 9000,00 грн. строком до 14 днів. Позивач прострочив зобов`язання та йому нараховано проценти, штрафи та пеню. Після сплати тіла кредиту, надіслав відповідачу документи на підтвердження звільнення його від сплати штрафних санкцій, пені та нарахування процентів, як військовозобов`язаного. Однак, відповідач не погодився із даною позицією та просив надати довідку про проходження військової служби в період дії кредитного договору. На теперішній час відповідач не звільнив його від штрафних санкцій, пені та нарахованих процентів та вимагає позивача їх сплатити. У зв`язку із вищевикладеним, позивач вимушений звернутись до суду із даним позовом. Позивач, в судовому засідання, яке відбулось 10.01.2022 року, заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити з підстав викладених у позові. Представник відповідача, в судове засідання, яке відбулось 10.01.2022 року, не з`явився з невідомих суду причин. Подав до суду відзив в якому просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі посилаючись на те, що позивачем обрано неналежний спосіб захисту. Позивачем не підтверджено військову службу протягом строку дії договору. Вказав, що неустойка за кредитним договором не нараховувалась, відсутній факт протиправної поведінки відповідача та порушення прав позивача. Відповідно до ч.1 ст.223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши наявні матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази у їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що 20.01.2021 року між позивачем та відповідачем було укладено електронний кредитний договір №20.01.2021-100005017, відповідно до умов якого відповідач надав позивачу кредит в сумі 9000,00 грн., а позивач зобов`язався повернути відповідачу надані кредитні кошти та проценти у розмірі 2520,00 грн., до 02.02.2021 року, сплативши проценти за користування кредитом в розмірі 2% в день від суми кредиту протягом первинного та пролонгованого періоду (далі по тексту - кредитний договір). Відповідно до пропозиції про укладення кредитного договору (оферти) цей договір укладається в електронній формі в особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-телекомунікаційній системі Товариства та доступний зокрема через сайт Товариства та/або відповідний мобільний додаток чи інші засоби. У Паспорті споживчого кредиту вказано прізвище, ім`я та по-батькові, адреса реєстрації позивача та його контактний номер телефонів, а також зазначено, що договір підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором V657, 20.01.2021 16:41:33. Відповідно до ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється порядку іншого судочинства. Згідно положення частини 1, 3 статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правам та обов`язками наділені обидві сторони договору. Принцип свободи договору як один із загальних засад цивільного законодавства декларується в ст. 3 Цивільного кодексу України. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. (ст. 627 Цивільного кодексу України) Згідно з ч. 3 ст. 6 Цивільного кодексу України, сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їхнього змісту або із суті відносин між сторонами. Перш за все, необхідно зазначити, що свобода договору означає право громадян або юридичних осіб, та інших суб`єктів цивільного права вступати чи утримуватися від вступу у будь-які договірні відносини. Свобода договору проявляється також у можливості наданій сторонам визначати умови такого договору. Однак під час укладання договору, визначаючи його умови, сторони повинні дотримуватись нормативно-правових актів. Свобода договору передбачає можливість укладати не лише ті договори, які передбачені нормами чинного цивільного законодавства, а й ті, які законом не передбачені, але в такому разі такий договір не повинен суперечити законодавству. Також принцип свободи договору полягає в можливості особи вільно обирати контрагента. У відповідності до ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є ті умови, без погодження яких договір взагалі не вважається укладеним. Істотні умови договору визначаються в законі, разом з тим ними можуть стати будь-які умови, на погодженні яких наполягає та чи інша сторона. Істотні умови договору відображають природу договору, відсутність будь-якої з них не дає змоги сторонам виконати їх обов`язки, які покладаються на них за договором. Відповідно до ст. 11 ЦК України, крім договорів, цивільні права та обов`язки виникають також з актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 14 ЦК України, цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї. Виконання цивільних обов`язків забезпечується засобами заохочення та відповідальністю, які встановлені договором або актом цивільного законодавства. Особа може бути звільнена від цивільного обов`язку або його виконання у випадках, встановлених договором або актами цивільного законодавства. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. При аналізі вищевказаного законодавства, суд дійшов висновку, що не є ефективним способом захисту позивача, про визнання неправомірними дії в частині не зарахування сплати, зобов`язання зарахування перераховані щомісячні платежі, скасування та списання безнадійної заборгованості, зобов`язання скасувати суму пені, заборона здійснювати подальше нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитним договором, зобов`язання вчинити певні дії із скасування нарахування відсотків за користування кредитом та штрафних санкцій, зобов`язання скасувати незаконно нараховані штрафні санкції за несвоєчасну здійснену оплату, оскільки не передбачають відповідного обов`язку іншого суб`єкта цивільного правовідношення та не забезпечують відновлення прав особи, що заявляє такі вимоги. Відповідно до п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні. Щодо позовної вимоги про відшкодування моральної шкоди, суд вважає, що дана вимога є похідною, а тому в її задоволенні слід теж відмовити. Суд, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, системний аналіз положень чинного законодавства України, вважає, що з огляду на безпідставність та необґрунтованість, позовна заява не підлягає задоволенню. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: dismissed