Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-03 00:00:00

Заявник генеральний директор комунального некомерційного підприємства «Тернопільська обласна клінічна психоневрологічна лікарня» Тернопільської обласної ради (далі за текстом - КНП «Тернопільська обласна клінічна психоневрологічна лікарня» ТОР) Шкробот В.В. звернувся до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області з заявою про госпіталізацію [PERSON] до закладу з надання психіатричної допомоги у примусовому порядку. Заява мотивована тим, що 31.12.2021 за заявою [PERSON] , яка є матір`ю та опікуном [PERSON] , останній був доставлений до приймального відділення КНП «Тернопільська обласна клінічна психоневрологічна лікарня» ТОР та оглянутий лікарем-психіатром. За наслідком цього огляду лікар зробив висновок про необхідність госпіталізації [PERSON] до закладу з надання психіатричної допомоги. У подальшому 04.01.2022 [PERSON] був оглянутий комісією лікарів-психіатрів, яка підтвердила попередній висновок лікаря про необхідність госпіталізації [PERSON] , який страждає на тяжкий психічний розлад та вчиняє і виявляє реальні наміри у подальшому вчинити дії, що становлять небезпеку для оточуючих. При цьому, враховуючи, що [PERSON] рішенням суду визнаний недієздатним, висловити свою усвідомлену згоду на поміщення до психіатричного закладу [PERSON] не може. За таких підстав відповідно до ст. 339, 340 ЦПК України та Закону України «Про психіатричну допомогу» заявник просить надати дозвіл на госпіталізацію [PERSON] , [INFO] , до КНП «Тернопільська обласна клінічна психоневрологічна лікарня» ТОР у примусовому порядку. Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 04.01.2022 відкрито провадження у справі та призначено судове засідання на 04.01.2022. У судовому засіданні представник КНП «Тернопільська обласна клінічна психоневрологічна лікарня» ТОР та одночасно лікар-психіатр Баранюк Наталія Михайлівна заяву підтримала з викладених у ній підстав та просила заяву задовольнити повністю. Пояснила, що [PERSON] вже неодноразово проходив лікування у медичному психіатричному закладі з підстав наявності тяжкої психічної хвороби. Востаннє таке лікування мало місце у період з 19.09.2021 до 18.10.2021. Після завершення лікування у медичному закладі [PERSON] було рекомендовано продовжувати лікування в домашніх умовах, однак останній вказівок лікаря не виконував та назначені ліки не приймав. Вказане призвело до погіршення психічного стану [PERSON] та необхідності повторної його госпіталізації у примусовому порядку до психіатричного закладу. У судовому засіданні законний представник [PERSON] - його мати [PERSON] висловила думку щодо необхідності задоволення заяви та госпіталізації [PERSON] до психіатричного закладу. Пояснила, що після завершення попереднього лікування син не приймав назначені ліки та вживав алкогольні напої, що призвело до погіршення його психічного стану. При цьому поведінка сина стала агресивною. Так, 31.12.2021 він побив цеглу на коридорі, гупав до сусідів, висловлювався до усіх нецензурною лайкою, розмовляв сам із собою. Відтак вона викликала працівників поліції та карету «Швидкої допомоги» і син був доставлений до лікарні, де його оглянув лікар-психіатр, а потім і комісія лікарів-психіатрів. У судовому засіданні [PERSON] зазначив про відсутність підстав для госпіталізації його до психіатричного закладу. У судовому засіданні прокурор Тернопільської окружної прокуратури Житовецька О.А. висловила думку про наявність підстав для задоволення заяви та надання дозволу на госпіталізацію [PERSON] до КНП «Тернопільська обласна клінічна психоневрологічна лікарня» ТОР у примусовому порядку. Заслухавши учасників справи, дослідивши зміст заяви та додані до неї документи, суд дійшов висновку, що заява підлягає задоволенню з таких підстав. Правові та організаційні засади забезпечення громадян психіатричною допомогою, виходячи із пріоритету прав і свобод людини і громадянина, обов`язки органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування з організації надання психіатричної допомоги та правового і соціального захисту осіб, які страждають на психічні розлади, визначаються Законом України «Про психіатричну допомогу» (далі за текстом - Закон). Так, відповідно до ст. 4 Закону психіатрична допомога надається на основі принципів законності, гуманності, додержання прав людини і громадянина, добровільності, доступності та відповідно до сучасного рівня наукових знань, необхідності й достатності заходів лікування, медичної, психологічної та соціальної реабілітації, надання освітніх, соціальних послуг. Стаття 1 Закону визначає, що стаціонарна психіатрична допомога - психіатрична допомога, що включає в себе обстеження стану психічного здоров`я осіб на підставах та в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами, діагностику психічних розладів, лікування, нагляд, догляд, медико-соціальну реабілітацію осіб, які страждають на психічні розлади, і надається в стаціонарних умовах понад 24 години підряд. Частина 1 ст. 339 ЦПК України визначає, що за умов, визначених Законом України «Про психіатричну допомогу», представник закладу з надання психіатричної допомоги може подати заяву про госпіталізацію особи до закладу з надання психіатричної допомоги у примусовому порядку до суду за місцезнаходженням зазначеного закладу. Відповідно до ст. 14 Закону особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до закладу з надання психіатричної допомоги без її усвідомленої письмової згоди або без письмової згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: 1). вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або 2). неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Також згідно зі ст. 1 Закону тяжкий психічний розлад - розлад психічної діяльності (затьмарення свідомості, порушення сприйняття, мислення, волі, емоцій, інтелекту чи пам`яті), який позбавляє особу здатності адекватно усвідомлювати оточуючу дійсність, свій психічний стан і поведінку. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини щодо застосування підпункту «е» пункту 1 статті 5 Конвенції про захист прав і основоположних свобод особа може бути позбавлена свободи як «психічно хвора», якщо дотримано трьох мінімальних умов: по-перше, має бути достовірно доведено, що особа є психічно хворою; по-друге, психічний розлад повинен бути такого виду або ступеня, що слугує підставою для примусового тримання у психіатричній лікарні; і по-третє, обґрунтованість тривалого тримання у психіатричній лікарні залежить від стійкості відповідного захворювання. Перед тим як визначати, чи було достовірно доведено, що особа страждає на психічний розлад, вид і ступені якого можуть бути підставою для примусового тримання цієї особи у психіатричній лікарні, суди повинні встановити, чи було таке тримання законним у розумінні підпункту «е» пункту 1 статті 5 Конвенції про захист прав і основоположних свобод, зокрема, чи була дотримана процедура, передбачена чинним законодавством України. Недотримання вимог норм матеріального чи процесуального права при вирішенні питання про надання особі психіатричної допомоги в примусовому порядку призводить до порушення підпункту «е» пункту 1 статті 5 Конвенції про захист прав і основоположних свобод. Відповідність такого позбавлення особи свободи національному законодавству є недостатньою умовою; воно також має бути необхідним за конкретних обставин, які повинен встановити суд, розглядаючи справу. Суд встановив, що рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21.09.2012 [PERSON] , [INFO] , визнаний недієздатним та його опікуном призначена [PERSON] . Також згідно з копією довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією [PERSON] довічно встановлено другу групу інвалідності з причин загального психіатричного захворювання. Частина 1 ст. 82 ЦПК України встановлює, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Так, в обґрунтування заявлених вимог заявник вказав, що 31.12.2021 о 17 год. 02 хв. [PERSON] за заявою [PERSON] був доставлений до приймального відділення КНП «Тернопільська обласна клінічна психоневрологічна лікарня» ТОР, де був оглянутий лікарем-психіатром Било О.М. За наслідками цього огляду лікар зробив висновок про необхідність госпіталізації [PERSON] до психіатричного закладу. Підставою для виклику бригади швидкої допомоги та працівників поліції стало те, що [PERSON] був неспокійним, напруженим, агресивно налаштованим до матері, некоректно висловлювався до неї та сусідів, бив молотком цеглу на коридорі, стукав в двері до сусідів, вночі перестав спати, сам із собою розмовляв, когось виганяв з кімнати, хоча там нікого не було, на зауваження матері не реагував. У судовому засіданні учасники справи добровільно визнавали такі обставини, а відтак суд, не маючи обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин, доходить висновку, що такі обставини мали місце та не підлягають доказуванню. У подальшому 04.01.2022 [PERSON] був оглянутий комісією лікарів-психіатрів, яка встановила у пацієнта наявність тяжкої психічної хвороби з діагнозом «Параноїдна шизофренія, безперервний перебіг, галюцинаторио-параноїдний синдром, стабільний дефект психіки по змішаному типу». Також комісія дійшла висновку, що внаслідок наявної хвороби [PERSON] вчиняє і виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою небезпеку для оточуючих, а також хвороба призводить до його безпорадності і неможливості самостійно задовольняти основні життєві потреби (визнаний судом недієздатним). При цьому лікарі вважають, що якщо [PERSON] не буде надана психіатрична допомога, це завдасть суттєвої шкоди його здоров`ю внаслідок погіршення психічного стану. За таких підстав комісія дійшла висновку про необхідність госпіталізації [PERSON] до психіатричного закладу відповідно до ст. 14 Закону у примусовому порядку без його усвідомлений згоди, оскільки висловити таку згоду внаслідок своєї хвороби [PERSON] не може. Вказане підтверджується висновком комісії лікарів-психіатрів у складі голови комісії Бондаренко О., завідувача відділення Баранюк Н. та лікаря-психіатра Шевчук Т. Відтак, виходячи з діагнозу, встановленого [PERSON] , амнестичних відомостей, що відображені в наданому суду висновку комісії, пояснень законного представника, лікаря-психіатра, суд приходить до переконання, що госпіталізація [PERSON] до КНП «Тернопільська обласна клінічна психоневрологічна лікарня» ТОР без його згоди є доцільною та відповідає його інтересам, оскільки підтверджено, що він хворіє тяжким психічним розладом, який обумовлює його небезпеку для себе та оточуючих, а також його безпорадність і неможливість самостійно задовольняти основні життєві потреби. За таких підстав, дослідивши наявні у справі докази, оцінивши їх кожний окремо та взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд доходить висновку, що заява генерального директора КНП «Тернопільська обласна клінічна психоневрологічна лікарня» ТОР Шкробота В.В. про госпіталізацію [PERSON] до закладу з надання психіатричної допомоги у примусовому порядку є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Outcome: approved