Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-18 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду із позовом до відповідача про стягнення суми боргу за кредитним договором, посилаючись на те, що КБ «Приватбанк» уклав із відповідачем кредитний договір 14 липня 2014 року, за яким відповідач отримав кредит у розмірі 104430 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на прийняття Умов надання банківських послуг, Правил користування платіжною карткою та Тарифів банку, відповідно до яких кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, який може у будь-який момент змінити його, на що погоджується клієнт банку. Відповідно до вказаних Умов Порядок нарахування та умови погашення кредиту, відсотків та відповідальність за порушення кредитного договору передбачена положеннями такого договору. При цьому за п. 2.1.1.12.2.1 Умов позичальник сплачує банку проценти у подвійному розмірі від зазначених у Тарифах банку. Однак відповідач не виконав своїх зобов`язань, на підставі чого заборгував банку суми з повернення кредиту та відсотків на загальний розмір 182987,62 грн. Враховуючи, що добровільно сплатити суму боргу відповідач не бажає, представник позивача просив стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 182987,62 грн. разом із судовими витратами на користь банку в сумі 2744,81 грн. Представник позивача, який діє на підставі довіреності, Гребенюк О. С., у судове засідання не з`явився, надавши суду заяву з проханням вирішити спір за його відсутності, наполягаючи при цьому на задоволені позову та не заперечуючи проти ухвалення заочного рішення по справі. Відповідач у судове засідання не з`явився за невідомих суду причин повторно, будучи повідомленим про час та місце слухання справи належним чином, не надавши суду заяву з проханням вирішити спір у його відсутність. За ч. 4 ст. 223 ЦПК суд ухвалив заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає поданий позов таким, що підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних міркувань. Згідно із ст. 526 Цивільного кодексу України (далі за текстом рішення - ЦК) зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). За змістом ст. 634 ЦК договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. На підставі ст. 1054 ЦК за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За ст. 1048 ЦК позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Згідно із ст. 1049 ЦК позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику в строк та в порядку, що встановлені договором. На підставі ст. 610 ЦК порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Відповідно до ст. 625 ЦК боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Факт укладення договору кредитування 14 липня 2014 року між сторонами по справі підтверджується копією анкети-заяви позичальника від 14 липня 2014 року про надання [PERSON] в КБ «Приватбанк» кредиту у вигляді кредитного ліміту зі сплатою відсотків за використання грошових коштів у розмірі 0,01% річних (у пільговий період) та в розмірі 3,1% на місяць (37,2% річних після закінчення пільгового періоду) на залишок боргу за кредитом, що передбачено Тарифами банку. При цьому своїм підписом відповідач підтвердив своє ознайомлення та згоду на Умови надання банківських послуг, Правила користування платіжною карткою, Тарифи банку та Пам`ятку клієнта, що є разом із заявою позичальника договором кредитування, з якими зобов`язався ознайомлюватися (а. с. 62, 63-64). Факт встановлення 1 лютого 2019 року банком відповідачу кредитного ліміту в розмірі 104430 грн. підтверджується наданими представниками ПАТ «КБ «Приватбанк» відомостями (а. с. 61). Видача позичальнику кредитних карток, зокрема, строком дії до лютого 2020 року також підтверджується інформацією банку (а. с. 60). Згідно із п. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Умов та правил надання банківських послуг, оглянутих за клопотанням представника позивача на веб-сайті АТ «КБ «Приватбанк», вбачається, що підписання кредитного договору позичальником підтверджує його згоду на визначення банком кредитного ліміту, який може бути в будь-який момент змінений банком (а. с. 82). За п. 1.1.7.12 вказаних Умов договір діє протягом 12 місяців з часу його підписання, та якщо протягом вказаного строку не було договір припинено за заявою сторони такого договору, то він автоматично вважається пролонгованим на такий самий термін (а. с. 77). Суд зауважує, що за п. 1.1.3.1.9 та п. 1.1.3.2.3 Умов та правил надання банківських послуг банк зобов`язаний не менше ніж 1 раз на місяць надавати позичальнику виписку про стан картрахунку та про проведені протягом місяця операції, або через «Інтернет-банкінг» або «Мобайл-банкінг». При цьому банк має право на зміну Тарифів банку та інших умов обслуговування рахунків через виписку про стан картрахунку (а. с. 72). Зміна назви юридичної особи позивача на Акціонерне товариство «Комерційний банк «Приватбанк» підтверджується випискою з державного реєстру юридичних осіб та статутом АТ «КБ «Приватбанк» (а. с. 96, 97-98). За ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином, тому, враховуючи умови договору від 14 липня 2014 року, суд дійшов висновку, що угода між сторонами про надання кредиту є чинною, тому повинна виконуватись згідно діючого законодавства та умов укладеного між сторонами договору. За довідкою-розрахунком позивача вбачається, що у відповідача станом на 5 листопада 2021 року мається заборгованості перед КБ «Приватбанк» за кредитним договором від 14 липня 2014 року в загальному розмірі 182987,62 грн., з яких заборгованість по кредиту 98714,26 грн., заборгованість по відсотках 84273,36 грн., що також підтверджується випискою банку по картковому рахунку [PERSON] (а. с. 11-20, 21-59). Суд зауважує, що в постанові Верховного Суду України від 14 грудня 2016 року у справі № 752/16018/15-ц зроблено висновок, що «у разі підвищення банком процентної ставки з`ясуванню підлягають визначена договором процедура підвищення процентної ставки (лише повідомлення позичальника чи підписання додаткової угоди); дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора тощо. Боржник вважається належно повідомленим про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, якщо банк не лише відправив на адресу такого боржника лист про зміну умов кредитного договору, а й довів факт його вручення адресатові під розписку». Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 19 вересня 2018 року по справі № 664/2784/15-ц. Натомість, суд зазначає, що банком не було доведено факту повідомлення позичальника про зміну відсоткової ставки за укладеним із ним кредитним договором 14 липня 2014 року з розміру 37,2% річних до подвійного розміру 74,4% річних, ані шляхом надання відповідачу виписки про стан його картрахунку, ані наданням відомостей про підключення позичальника до «Інтернет-банкінг» чи «Мобайл-банкінг». Крім цього суд зауважує, що оглянуті судом на веб-сайті АТ «КБ «Приватбанк» та долучені до справи Умови та правила надання банківських послуг не містять положень (п. 2.1.1.12.2.1 Умов) щодо обов`язку позичальника сплачувати банку проценти у подвійному розмірі від зазначених у Тарифах банку (а. с. 87). Внаслідок наведеного мотивування, суд вважає, що представники позивача не довели законність підвищення відсоткової ставки відповідачу за договором кредитування від 14 липня 2014 року до 74,4% річних з 3 лютого 2019 року, як це вбачаться з наданого представниками банку розрахунку (колонки 7 та 10), що підтверджується випискою банку по картковому рахунку [PERSON] відповідно (а. с. 19-20, 21). Таким чином суд дійшов висновку про недоведеність відповідно законності нарахування представниками банку подвійних відсотків позичальнику в розмірі 74,4% річних, починаючи з 3 лютого 2014 року по 31 березня 2020 року (а. с. 21). Враховуючи наведене обґрунтування, суд вважає, що за вказаний період сума нарахованих банком відсотків відповідачу підлягає перерахунку, тому, зважаючи, що представниками банку було нараховано позичальнику за відсотковою ставкою 74,4% річних за вказаний період загалом 84583,36 грн. (5447,74 + 5946,74 + 6561,92 + 6342,16 + 5712,26 + 6732,32 + 6120,28 + 6324,29 + 6324,30 + 5916,27 + 6528,30 + 6324,30 + 5712,26 + 4590,22 = 84583,36), то при доведеній банком відсотковій ставці 37,2% річних така сума повинна зменшитись вдвічі, відповідно до 42291,68 грн. (84583,36 / 2 = 42291,68), тобто на 42291,68 грн. Відповідно до наведеного судом розрахунку сума заборгованості з відсотків у позичальника перед банком повинна зменшитись за договором кредиту від 14 липня 2014 року з 84273,36 грн., нарахованих банком, до 41981,68 грн. (84273,36 42291,68 = 41981,68). Таким чином факт наявності заборгованості у позичальника у встановленому судом розмірі з відсотків, а також у наведеному представниками банку розмірі з кредиту було підтверджено в судовому засіданні умовами договору кредитування від 14 липня 2014 року. Підсумовуючи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги АТ «КБ «Приватбанк», заявлені до відповідача, підлягають частковому задоволенню шляхом стягнення на користь банку з позичальника боргу за кредитним договором від 14 липня 2014 року в загальному розмірі 140695,94 грн. (98714,26 + 41981,68 = 140695,94). На підставі п. 36 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» вимога пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позову застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачено судовий збір (навіть, якщо його було сплачено за мінімальною ставкою, визначеною Законом України «Про судовий збір»). Отже, за ст. 141 ЦПК на користь позивача з відповідача також підлягають стягненню витрати банку по сплаті судового збору відповідно до частки задоволених судом позовних вимог, що дорівнює 2110,44 грн. (140695,94 / 182987,62 х 2744,81 = 2110,44).

Outcome: partial