Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-18 00:00:00

До Суворовського районного суду м. Одеси надійшов позов [PERSON] до Одеської міської ради про зняття арешту. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 06.05.2021 року набрало чинності рішення Суворовського районного суду м. Одеси по справі № 523/12708/20, яким знято арешти з належної йому 1/3 частини квартири [ADDRESS] , накладені постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 14.12.2007 р. АА № 034801, винесеною державним виконавцем Чеботарьовою О.М., а також постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 08.08.2008 р. АН № 339806, винесеною державним виконавцем Березиковою Н.О. Згідно письмової відповіді Другого суворовського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 18.02.2021 р., вих. № 10808, дві вищезазначені постанови про арешти майна стосувалися виконавчого провадження № 23947652 (стягувач [PERSON] ) та виконавчого провадження № 24509596 (стягувач ЗАТ «Український мобільний зв`язок»). Зазначені виконавчі провадження були завершені та у подальшому знищені. Після набрання чинності судового рішення по справі № 523/12708/20 про зняття арештів [PERSON] стало відомо про наявність ще одного обтяження : реєстраційний номер обтяження- 11431883, дата реєстрації 26.07.2011 р., підстава обтяження- постанова державного виконавця Другого Суворовського ВДВС Одеського МУЮ Рябоконь О.І. від 22.07.2011 р. про накладення арешту та оголошення заборони на відчуження майна боржника В-8/41, виконавче провадження № 23947652, об`єкт обтяження : невизначене майно, все нерухоме майно, яке належить боржнику. Таким чином, як зазначив позивач, обтяження, за реєстраційним номером 11431883, від 26.07.2011 р. було здійснено також в рамках виконавчого провадження № 23947652, за яким боржником є [PERSON] а стягувачем гр. [PERSON] . Обставини, які стосуються стягнення заборгованості за даним виконавчим провадженням вже були досліджені судом у справі № 523/12708/20. За клопотанням Другого Суворовського ВДВС у м. Одесі стягувач [PERSON] був злучений до справи у якості третьої особи. Під час розгляду справи № № 523/12708/20 суд дійшов висновку про відсутність підстав для накладання арешту та виніс рішення про зняття арештів. Однак, позивач був змушений повторно звернутися до суду для зняття ще одного обтяження, зареєстрованого за реєстраційним номером 11431883 від 26.07.2011 р. в рамках виконавчого провадження № 23947652, по якому обставини вже були досліджені Суворовським районним судом м. Одеси під час розгляду справи № № 523/12708/20. Позивач вказує, що наявність арешту на належне йому майно порушує його майнові права щодо розпорядження власністю. Ухвалою від 06.09.2021 року провадження у справі відкрито, справу вирішено розглянути в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Представник позивача адвокат Далбуз М.Г. надав заяву про розгляд справи без його участі через карантинні заходи, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити їх у повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, повідомлявся судом про час та місце слухання справи. Процесуальним правом щодо подачі відзиву на позовну заяву, не скористався. Суд розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до наступних висновків. Відповідно до ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ч. 1 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється порядку іншого судочинства. За змістом ч. 4 ст. 41 Конституції України, право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Приписами п. 4 ч. 1 ст. 3 Цивільного кодексу України визначено, що загальними засадами цивільного законодавства є неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. (ч.1 та 2 ст. 321 Цивільного кодексу України). Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. 06.05.2021 року набрало чинності рішення Суворовського районного суду м. Одеси по справі № 523/12708/20, яким знято арешти з належної йому 1/3 частини квартири [ADDRESS] , накладені постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 14.12.2007 р. АА № 034801, винесеною державним виконавцем Чеботарьовою О.М., а також постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 08.08.2008 р. АН № 339806, винесеною державним виконавцем Березиковою Н.О. Згідно письмової відповіді Другого суворовського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 18.02.2021 р., вих. № 10808, вищезазначені постанови стосувалися виконавчого провадження № 23947652 (стягувач [PERSON] ) та виконавчого провадження № 24509596 (стягувач ЗАТ «Український мобільний зв`язок»). Після набрання чинності судового рішення по справі № 523/12708/20 про зняття арештів [PERSON] сало відомо про наявність ще одного обтяження : реєстраційний номер обтяження- 11431883, дата реєстрації 26.07.2011 р., підстава обтяження- постанова державного виконавця Другого Суворовського ВДВС Одеського МУЮ Рябоконь О.І. від 22.07.2011 р. про накладення арешту та оголошення заборони на відчуження майна боржника В-8/41, виконавче провадження № 23947652, об`єкт обтяження : невизначене майно, все нерухоме майно, яке належить боржнику. Тобто обтяження, за реєстраційним номером 11431883, дата реєстрації 26.07.2011 р. було здійснено також в рамках виконавчого провадження № 23947652, за яким боржником є [PERSON] а стягувачем гр. [PERSON] . Обставини, які стосуються стягнення заборгованості за даним виконавчим провадженням вже були досліджені судом у справі № 523/12708/20. За клопотанням Другого Суворовського ВДВС у м. Одесі стягувач [PERSON] був злучений до справи у якості третьої особи. Під час розгляду справи № № 523/12708/20 суд дійшов висновку про відсутність підстав для накладання арешту та виніс рішення про зняття арештів. Однак, позивач був змушений повторно звернутися до суду для зняття ще одного обтяження, зареєстрованого за реєстраційним номером 11431883 від 26.07.2011 р. в рамках виконавчого провадження № 23947652, по якому обставини вже були досліджені Суворовським районним судом м. Одеси під час розгляду справи № № 523/12708/20. Судом встановлено, що виконавче провадження № № 23947652 , в рамках якого було зареєстроване обтяження за реєстраційним номером 11431883 від 26.07.2011 р. було знищено, у зв`язку із закінченням терміну зберігання, в зв`язку з чим отримати відповідні постанови та встановити підстави накладення арешту, не представляється можливим. Згідно матеріалів справи стягувач у виконавчому провадженню № 23947652 [PERSON] помер [INFO] . Відповідно до ч.4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Згідно до ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, кожна фізична та юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Приписами ст. 41 Конституції України та ч. 1 ст. 321 Цивільного кодексу України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. За змістом ч. 1 ст. 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Норми ст. 319 Цивільного кодексу України серед іншого закріплюють, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст. 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Як роз`яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в пункті 2 постанови № 5 від 03 червня 2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Згідно ч. 1 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Приписами ч. 2 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. За змістом ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову. Відповідно до ч. 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Нормою ч. 2 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що вразі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. У п. 1 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03.06.2016 № 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» роз`яснюється про те, що у порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби. Спори про право цивільне, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до статей 15, 16 Цивільного процесуального кодексу України розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства. Оцінивши в сукупності всі зібрані по справі докази, враховуючи те, що виконавче провадження на даний час знищено, однак державним виконавцем не вчинено дій щодо скасування даних заходів, що обмежує права позивача як власника даного майна на володіння, користування та розпорядження ним, суд вважає правильним здійснити захист прав позивача як власника майна шляхом звільнення його з-під арешту. З огляду на викладене, позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного та

Outcome: approved