Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-10 00:00:00

У січні 2021 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , третя особа, приватний нотаріус Семенівського районного нотаріального округу Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Суми) Трембач Неля Володимирівна про визнання заповіту недійсним. Позов мотивовано тим, що [INFO] померла мати позивачки [PERSON] . До своєї смерті мати була зареєстрована та проживала одна за адресою: [ADDRESS] . Після смерті матері відкрилася спадщина за законом на належне їй майно, а саме на 2 земельні ділянки (паї), що знаходяться на території Товстівського старостинського округу Семенівської селищної ради. Крім позивачки спадкоємцем першої черги є брат останньої (син спадкодавця) [PERSON] . У серпні 2018 року позивачка звернулася до приватного нотаріуса Семенівського районного нотаріального округу Трембач Н.В. для подання заяви про прийняття спадщини померлої матері [PERSON] . На її заяву про прийняття спадщини приватний нотаріус Трембач Н.В. надала відповідь, якою повідомила останню про неможливість видати спадкове свідоцтво у зв`язку із прийняттям спадщини відповідачем та наявністю в матеріалах спадкової справи заповіту матері, яким все майно вона заповіла [PERSON] . Будучи раніше не ознайомленою із заповітом, який складений спадкодавцем за її життя, позивачка зверталася до Семенівського районного суду із позовною заявою про усунення [PERSON] від права спадкування. В процесі розгляду вказаної справи у суді витребувано та долучено до цивільної справи копію даного заповіту, з яким позивачка ознайомилася лише у приміщенні суду в грудні 2020 року під час ознайомлення із матеріалами цивільної справи про усунення [PERSON] від спадкування. При ознайомленні із вказаним вище заповітом, який складений 13 лютого 2017 року у Товстівській сільській раді Семенівського району та посвідчений секретарем цієї ж сільської ради, позивачкою зауважено, що напис і підпис на заповіті не є підписом спадкодавця, що свідчить про підробку підпису на заповіті. Почерк та підпис виконаний у вказаному заповіті відрізняється від почерку та підпису матері позивачки. Крім того зазначила, що померла з 2016 року перебувала у хворобливому стані, постійно була замкнена відповідачем у її будинку та обмежена у спілкуванні. Часто хворіла та мала похилий вік, ряд тяжких хвороб і перебувала фактично в безпорадному стані. У лютому 2016 році [PERSON] перенесла захворювання, за результатами якого була госпіталізована до Семенівської ЦРЛ, де під час стаціонарного лікування у неї виявлено ішемічну хворобу серця, атеросклероз, туберкульоз легень та рекомендовано лікування даних хвороб. В подальшому, через погіршення психічного та фізичного стану [PERSON] , відповідач, як зазначено вище, постійно тримав її зачиненою в будинку, не випускав на вулицю, не приймав заходів для лікування матері. Близько 2 років після виявлення вказаних хвороб, мати не отримувала належного догляду та медичної допомоги, що призвело її до смерті у 2018 році. Таким чином оспорюваний заповіт складено у час коли заповідач перебувала постійно у тяжкому стані і не могла самостійно прибути в інший населений пункт для складання вказаного заповіту, а у тексті заповіту інформація про складання його з виїздом до заповідача відсутня, що зумовлює додаткові сумніви законності його оформлення та посвідчення. Складення оспорюваного заповіту не відповідало внутрішній волі [PERSON] , оскільки напис і підпис на заповіті значно відрізняється від дійсного підпису спадкодавця, що свідчить про підробку підпису на заповіті. Крім того спадкодавець, як відомо позивачу, раніше у 2016 році склала інший заповіт, яким все своє майно заповіла не відповідачу, а його дітям, тобто онукам [PERSON] . Це додатково підтверджує невідповідність волі волевиявлення відповідача та підробку підпису на заповіті. Також неналежність напису та підпису на заповіті може бути підтверджено порівнянням із надписами в пенсійній справі заповідача [PERSON] , підписами і надписами на документах, написаних її рукою і власне почеркознавчою експертизою. Тож складення оспорюваного заповіту не відповідало дійсній волі спадкодавця, що є недодержанням в момент вчинення правочину сторонами вимог, які встановлені ч. 3 ст. 203 ЦК, а саме волевиявленням учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі та відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК; є підставою недійсності правочину. Ухвалою Семенівського районного суду Полтавської області від 01.02.2021 відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Семенівського районного суду Полтавської області від 13.05.2021 задоволено клопотання позивачки [PERSON] та призначено у справі судову почеркознавчу експертизу,проведення якої доручено Полтавському відділенню Національного наукового центру "Інститут судових експертиз імені заслуженого професора М.С.Бокаріуса", що знаходить за адресою: 36004, м. Полтава, вул. Чураївни, 1/1. Ухвалою Семенівського районного суду Полтавської області від 13.07.2021 поновлено провадження по справі у зв`язку з тим, що до суду 06.07.2021 року надійшло клопотання старшого судового експерта Полтавського відділення «Інституту судових експертиз ім. засл. проф. М.С. Бокаріуса» Мороза С.Г. про надання додаткових матеріалів, необхідних для проведення судово-почеркознавчої експертизи №989-990 по цивільній справі № 547/45/21. Позивачкою на виконання вимог експерта було надано до суду договори оренди земельних ділянок з додатками, акти прийому-передачі та акти встановлення меж, які містять підписи [PERSON] . За клопотанням позивачки судом було витребувано оригінали усіх наявних платіжних відомостей про отримання пенсійних виплат [PERSON] , оригінал пенсійної справи [PERSON] , оригінал заповіту, амбулаторну картку та відомості про стан здоров`я померлої [PERSON] в період складення заповіту. Крім того, ухвалою Семенівського районного суду Полтавської області від 28.08.2021 задоволено клопотання позивачки [PERSON] та витребувано у Центрального міжрегіонального управління ДМС у місті Києві та Київській області оригінал заяви про видачу паспорта громадянина України (ф-1) померлої [PERSON] , [INFO] . До судового засідання 13.09.2021 даний доказ не надійшов. У судовому засіданні 13.09.2021 позивачка [PERSON] просила направити справу на експертизу з доказами, наявними у справі, не чекаючи відповіді з Центрального міжрегіонального управління ДМС у місті Києві та Київській області. Позивачка зазначила, що на її думку, виконала усі дії, які, слід було вчинити щодо виконання вимог клопотання експерта. Ухвалою Семенівського районного суду Полтавської області від 13.09.2021 зупинено провадження у цивільній справі на час проведення експертизи та направлено експертній установі матеріали цивільної справи. 09.11.2021 до суду надійшло клопотання старшого судового експерта Полтавського відділення «Інституту судових експертиз ім. засл. проф. М.С. Бокаріуса» Мороза С.Г. про надання додаткових матеріалів, необхідних для проведення судово-почеркознавчої експертизи №1835-1836 по цивільній справі № 547/45/21 Ухвалою Семенівського районного суду Полтавської області від 11.11.2021 поновлено провадження по справі у зв`язку з розглядом зазначеного клопотання експерта та призначено розгляд даного клопотання у підготовчому судовому засіданні 29.11.2021. 29.11.2021 позивачка в судове засідання не з`явилась, телефонограмою від 29.11.2021 просила відкласти розгляд справи на іншу у зв`язку із зайнятістю на роботі (т. 2, а.с. 9). Належних доказів поважності причин неявки в судове засідання не надала. Ухвалою Семенівського районного суду Полтавської області від 29.11.2021 закінчено підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду.Клопотання експерта Мороз С.Г. про надання додаткових матеріалів, необхідних для проведення судової почеркознавчої експертизи від 03.11.2021 залишено без задоволення та повідомлено експерта про неможливість надання додаткових матеріалів для проведення судової почеркознавчої експертизи у даній справі. В судове засідання 11.01.2022 позивачка не з`явилась, заявою від 10.01.2022 просила розглянути справу без її участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі (т. 2, а.с. 22). Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, повідомлений про розгляд справи належним чином. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Антіховичпросив відмовити у задоволенні позовних вимог за безпідставністю. Відзивом від 25.02.2021 зазначив, що позивач при формуванні своєї позиції зазначила неправдиві відомості та грунтує доводи виключно на припущеннях, не підтверджуючи жодного вказаного факту доказами. Позивач навмисно заплутує суд та інших учасників справи посилаючись на докази та зазначаючи їх наявність. Ряд документів, на котрі посилається позивач, на думку відповідача навмисно не додано до позову. І навпаки замість вказаних у позові доказів, додатками додані документи, котрі не зазначені в позовній заяві. При дослідженні матеріалів справи, відповідачем виявлено, що позивачем не підтверджено родинного зв`язку зі спадкодавцем та не доведено яким чином оспорюваних заповіт впливає на її права. З огляду на вищевикладене, при вирішенні справи просить суд виходити з того, що обставини зазначені в позові не відповідають дійсності, позов є безпідставним, а відповідно не підлягає до задоволення (а.с. 63-65). Третя особа приватний нотаріус Семенівського районного нотаріального округу Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Суми) Трембач Неля Володимирівна в судове засідання не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила. Відповідно до положень ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, а кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом. Суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства й всебічно перевіривши обставини справи, розглянувши справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що померла [PERSON] була матір`ю позивачки (т.1, а.с. 12- 15) та відповідача [PERSON] (т.1, а.с. 96) згідно свідоцтва про смерть Семенівського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Полтавській області від 16.11.2018, актовий запис № 87 (а.с. 16). Відповідно до довідки виконавчого комітету Семенівської селищної ради Семенівського району Полтавської області Товстівського старостинського округу, померла [PERSON] , 1938 року народження до дня смерті [INFO] була зареєстрована та проживала у власному будинку за адресою: [ADDRESS] . Складала заповіт зареєстрований по Товстівській сільській раді за № 6 від 13.02.2017 ( т.1, а.с. 97). Після її смерті відкрилася спадщина на належне їй майно, а саме на 2 земельні ділянки (паї), що знаходяться на території Товстівського старостинського округу Семенівської селищної ради (т.1а.,с. 98, 99, 100-106). Крім позивачки, спадкоємцем першої черги є брат останньої (син спадкодавця) [PERSON] . Згідно зі спадкової справи № 159/2018 на майно померлої [INFO] [PERSON] , остання склала заповіт від 13.02.2017 року згідно якого "перебуваючи при здоровому розумі та ясній пам`яті, усвідомлюючи значення своїх дій, діючи добровільно та попередньо ознайомлена з вимогами чинного законодавства щодо недійсності правочинів, на випадок смерті зробила таке розпорядження: все своє майно, де б воно не було, і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що їй буде належати на день її смерті, і на що вона за законом матиме право заповіла [PERSON] , [INFO] . Заповіт складено о 15 годині 30 хвилин в приміщенні Товстівської сільської ради та підписано заповідачем у двох примірниках, що мають однакову юридичну силу, один з яких залишається на зберіганні в справах виконкому Товстівської сільської ради, а другий видається заповідачу. Вказано що текст заповіту прочитано вголос та підписано власноручно заповідачем [PERSON] (т.1, а.с. 113). У серпні 2018 року позивачка звернулася до приватного нотаріуса Семенівського районного нотаріального округу Трембач Н.В. для подання заяви про прийняття спадщини померлої матері [PERSON] . На заяву позивачки [PERSON] про прийняття спадщини від 12.11.2018 року № 01-16/171/02-14 приватний нотаріус Семенівського районного нотаріального округу Головного територіального управління юстиції в Полтавській області Трембач Н.В. надала відповідь, якою повідомила останню про неможливість видати спадкове свідоцтво у зв`язку із прийняттям спадщини відповідачем та наявністю в матеріалах спадкової справи заповіту матері, яким все майно вона заповіла [PERSON] (т.1, а.с. 107). Отже, позивачка, маючи сумніви щодо дійсної волі її матері на складання оспорюваного заповіту на ім`я [PERSON] зазначає, що [PERSON] в той час, коли був складений заповіт тяжко хворіла та не могла за станом свого здоров`я скласти даний заповіт в приміщенні Товстівської сільської ради, вважає, що заповіт підписаний не [PERSON] . Однак, позивачкою не доведено належними та допустимими доказами, те, що померла [PERSON] з 2016 року перебувала у хворобливому стані, постійно була замкнена відповідачем у її будинку та обмежена у спілкуванні. Часто хворіла та мала похилий вік, ряд тяжких хвороб і перебувала фактично в безпорадному стані та те, що під час посвідчення заповіту від 13.02.2017 перебувала у стані, який не дозволяв їй усвідомлювати значення її дій, що її волевиявлення не було вільним та не відповідало її волі, а також, що заповіт підписаний не [PERSON] . Відповідно до витребуваної судом інформації КП "Семенівська лікарня" Семенівської селищної ради та Оболонської сільської ради від 09.08.2021 за № 1551 громадянка [PERSON] , [INFO] , мешканка [ADDRESS] на стаціонарному лікуванні в КП "Семенівська лікарня" в лютому 2017 році не перебувала (т.1, а.с. 200). Без проведеної почеркознавчої експретизи встановити невідповідність підпису [PERSON] неможливо. Відповідно до ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на заповіт може бути реалізоване протягом всього життя особи і включає як право на складення заповіту або кількох заповітів, так і права на їх зміну, скасування.. Усі наведені правомочності заповідача у сукупності із засобами їх правової охорони та захисту є здійсненням свободи заповіту, яка є принципом спадкового права. Свобода заповіту передбачає особисте здійснення заповідачем права на заповіт шляхом вільного волевиявлення, яке, будучи належним чином вираженим, піддається правовій охороні і після смерті заповідача. Свобода заповіту як принцип спадкового права включає, серед інших елементів, також необхідність поваги до волі заповідача та обов`язковість її виконання. Згідно з положеннями статті 1247 ЦК України, заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251 - 1252 цього Кодексу. Згідно з положеннями статті 1248 ЦК України, нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним. За приписами ст. 1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Заповіт є одностороннім правочином, а тому він повинен відповідати загальним вимогам, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Згідно зі ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. У відповідності до ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. Пунктом 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.11.2009 року за № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійними» роз`яснено, що правила статті 225 ЦК поширюються на ті випадки коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння, тощо). Спеціальною нормою, яка передбачає підстави недійсності заповіту є ст. 1257 ЦК України, якою визначено лише дві підстави недійсності заповіту. Так, згідно ч. 2 ст. 1257 ЦК України передбачено, що за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 травня 2018 року в справі №756/14304/15-ц (провадження № 61-11896св18) зроблено висновок по застосуванню частини другої статті 1257 ЦК України та вказано, що "для дійсності заповіту волевиявлення заповідача має бути вільним та відповідати його внутрішній волі. Воля - це внутрішнє бажання заповідача визначити долю спадщини на випадок своєї смерті шляхом складання особистого розпорядження (заповіту). Волевиявлення - це зовнішній прояв внутрішньої волі, який знаходить своє втілення в заповіті, складеному та посвідченому відповідно до вимог, передбачених ЦК України. Як вбачається з тексту оспорюваного заповіту від 13.02.2017 року, він до підписання прочитаний уголос заповідачем [PERSON] та власноручно нею підписаний о 15 годині 30 хвилин в приміщенні Товстівської сільської ради, посвідчений секретарем Товстівської сільської ради Литовченко Т.В. Особу заповідача встановлено, дієздатність перевірено (т.1, а.с. 113, 144). Позивачкою не надано суду належних та допустимих доказів, які б засвідчували, що на момент складання заповіту від 13.02.2017 року спадкодавець не розуміла значення своїх дій та не могла ними керувати, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало її волі. Також судом не встановлено, що при складанні заповіту були порушені вимоги діючого законодавства. Аналізуючи спірний заповіт і його зміст на предмет відповідності вимогам законодавства, суд вважає, що він складений уповноваженою посадовою особою у письмовій формі, особисто підписаний заповідачем [PERSON] , протилежного під час судового розгляду не доведено, та зареєстрований у встановленому законом порядку. Статтею 81 ЦПК України покладено на кожну зі сторін обов`язок довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відтак враховуючи вищенаведене, суд не вбачає підстав для визнання заповіту від 13.02.2017 року, посвідченого секретарем Товстівської сільської ради Семенівського району Полтавської області, зареєстрованого за №6, недійсним, а тому приходить до висновку про відмову у задоволенні позову. Пунктом 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України встановлено, що судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові на позивача.

Outcome: dismissed