Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-09 00:00:00

Позивачка звернулась до суду із вказаним позовом, посилаючись в його обґрунтування на те, що з 2 серпня 2008 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі із відповідачем, під час якого у них народився син, [PERSON] , [INFO] . Натомість, сімейні стосунки з відповідачем фактично припинились та за рішенням суду від 19 квітня 2010 р. шлюб між сторонами було розірвано. Вона проживає разом із сином по [ADDRESS] . За місцем проживання [PERSON] малолітньому [PERSON] створені всі необхідні умови для нормального життя та розвитку дитини. Вказувала, що починаючи з 2010 року, з моменту розлучення, відповідач бачив свого сина лише тричі, а вона на протязі останніх 11 років самостійно дбає про спільну для сторін дитину. Також за судовим рішенням з відповідача стягуються аліменти на утримання малолітнього [PERSON] . Натомість, відповідач має заборгованість по аліментам на утримання спільного сина. Стверджувала, що з 2010 року відповідач не проявляє батьківської турботи про свого сина, [PERSON] , оскільки протягом цього часу не бачиться та не спілкується із сином, не цікавиться його життям, здоров`ям та розвитком. Таким чином відповідач повністю відсторонився від виховання [PERSON] . На підставі викладеного з метою побудови для дитини повноцінної сім`ї та усунення негативного впливу зі сторони відповідача, який ухиляється від участі у вихованні сина просила суд позбавити батьківських прав [PERSON] відносно [PERSON] , [INFO] . У судовому засіданні позивачка, [PERSON] , заявлені позовні вимоги підтримала повністю, надавши суду пояснення аналогічні тим, що викладені у поданій нею позовній заяві. При цьому вказувала, що відповідач продовжує ухилятися від сплати аліментів на утримання сина та з моменту подачі позову до суду жодним чином не приймає участі у житті малолітнього [PERSON] , бо не спілкується із ним, який у свою чергу забув, як виглядає батько. Просила суд задовольнити позов. Представник позивача, адвокат Калініченко А. В., до судового засідання не з`явився за невідомих суду причин. Відповідач, [PERSON] , в судове засідання не з`явився з невідомих суду причин повторно, будучи повідомленим про час та місце слухання справи належним чином, не надавши суду заяву з проханням вирішити спір у його відсутність. Представники третьої особи, які діють на підставі довіреності, Мамаєва С. В. та Кибенко Т. Є. , у судове засідання не прибули, надавши суду заяви з проханням вирішити спір за їх відсутності, максимально врахувавши інтереси малолітньої дитини. За ч. 4 ст. 223 ЦПК суд ухвалив заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, вислухавши пояснення учасників процесу, які з`явились, допитавши свідків та дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що поданий позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. На підставі ч. 2, 3 ст. 150 Сімейного кодексу України (далі за текстом рішення - СК) батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. За ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно із ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці, а також несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону. Суд встановив, що згідно із свідоцтвом про народження, виданим 16 березня 2009 року Приморським відділом реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції Донецької області, актовий запис № 99, вбачається, що [PERSON] народився [INFO] , батьками якого вказані [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу, виданого 15 червня 2010 року Приморським відділом реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції Донецької області, актовий запис № 103, вбачається, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 2 серпня 2008 року, було розірвано, що також підтверджується копією рішення від 19 квітня 2010 року Приморського районного суду м. Маріуполя. Згідно із довідкою від 1 серпня 2020 року Приморського районного відділу державної виконавчої служби міста Маріуполя вбачається, що у [PERSON] мається заборгованість зі сплати аліментів на користь [PERSON] на утримання сина, [PERSON] , [INFO] , в розмірі 9027,15 грн. За інформацією КЗ «Маріупольська ЗОШ І-ІІІ ступенів № 33» Маріупольської міської ради від 22 липня 2020 року вбачається, що вихованням [PERSON] , [INFO] , займаються мати дитини та дідусь з бабусею. Натомість, батько дитини, [PERSON] , участі у навчальному процесі свого сина не приймав. Відповідно до акту від 5 серпня 2020 року, складеного КСН «Селище Моряків» за свідченнями сусідів по будинку, вбачається, що по [ADDRESS] [PERSON] мешкає разом зі своїм сином, [PERSON] , 2009 р. н. За характеристикою з місця роботи у ДП «Маріупольський морський торгівельний порт» вбачається, що [PERSON] характеризується виключно з позитивного боку. Свідок, [PERSON] , пояснила суду, що вона є матір`ю позивачки, з якою вони мешкають разом із онуком, [PERSON] , [INFO] , по [ADDRESS] , де створені всі необхідні умови для виховання та розвитку дитини. Зазначала при цьому, що малолітній [PERSON] не пам`ятає свого батька, [PERSON] , який повністю ухилився від виховання свого сина. Зазначала, що за останні 11 років відповідач відвідував свого сина лише двічі. При цьому [PERSON] аліменти не сплачує на утримання сина, з дитиною не спілкується, з моменту подачі позову до суду жодного разу не проявив ініціативу щодо спілкування із дитиною. Свідок, [PERSON] , зазначала в суді, що є давньою знайомою позивачки, бо вони зростали разом, тому постійно спілкується із [PERSON] . Стверджувала, що з часу розлучення позивачки із [PERSON] , останній жодним чином не цікавиться своїм сином, оскільки свідок востаннє бачила відповідача на 2-му дні народження [PERSON] , який в свою чергу забув вже про батька. Додавала, що відповідач не спілкується із сином, не придбаває йому жодних речей, а вихованням та забезпеченням дитини займаються [PERSON] та її батьки. На підставі висновку Органу опіки та піклування виконавчого комітету Маріупольської міської ради від 2 червня 2021 року вбачається, що за рішенням комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Маріупольської міської ради від 18 травня 2021 року вважається доцільним позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно сина, [PERSON] , [INFO] . При цьому з відтвореного у судовому засіданні запису телефонної розмови між [PERSON] та [PERSON] , що міститься на долученому до справи представником позивача цифровому диску, вбачається, що відповідач визнавав позовні вимоги, заявлені до нього щодо позбавлення його батьківських прав відносно сина, [PERSON] . Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Згідно із п. 16 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до ст. 3 «Конвенції про права дитини» від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. В судовому засіданні було встановлено, що відповідач свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, оскільки зі своїм сином, [PERSON] , не спілкується, не відвідує його, не приймає участі у його вихованні, не цікавиться здоров`я, життям, інтересами дитини, а також ухиляється від належного утримання малолітнього [PERSON] . Враховуючи наведені обставини, суд дійшов висновку, що [PERSON] не виконує своїх батьківських обов`язків відносно малолітнього [PERSON] , що свідчить про підтвердження підстав обґрунтування позову [PERSON] , які передбачені п. 2 ч. 1 ст. 164 СК, оскільки відповідач, будучи батьком [PERSON] , протягом тривалого проміжку часу (11 років) не піклується своїм сином, не займається його вихованням, не надаючи належної матеріальної допомоги на утримання дитини, чим фактично від участі у вихованні сина свідомо відмовився. Таким чином суд, приділяючи першочергову увагу якнайкращому забезпеченню інтересів малолітньої дитини, для реалізації її прав та дотримання її інтересів, дійшов висновку про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно [PERSON] , [INFO] . За ст. 141 ЦПК з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню понесені останньою судові витрати при зверненні до суду із вказаним позовом в сумі 840,80 грн.

Outcome: approved