Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-17 00:00:00

І. Стислий виклад позицій сторін. 17 листопада 2021 року [PERSON] звернулася до Ладижинського міського суду Вінницької області із позовною заявою до [PERSON] , в якій просила стягувати з [PERSON] , [INFO] аліменти на її користь на утримання повнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , який продовжує навчання в розмірі ј відсотків від заробітку (доходу) боржника щомісячно, але не менше розміру одного прожиткового мінімуму, встановленого Законом України «Про державний бюджет України на відповідний рік для працездатних осіб, починаючи з дня подачі цієї заяви і до закінчення навчання, але не більш ніж до двадцяти трьох років. Обґрунтовуючи позов, зазначила, що [INFO] народився їх спільний з боржником син [PERSON] , якому [INFO] виповнилось 18 років, а тому сплата аліментів відповідно до попереднього виконавчого листа, припинилась. Відповідач не сплачує аліменти, має заборгованість по сплаті аліментів за період до досягнення їх сином віку 18 років, добровільно не надає жодної матеріальної допомоги на утримання сина. Повнолітній син продовжує навчання на денному відділенні ВСП «Ладижинський фаховий коледж Вінницького національного аграрного університету» 1-го рівня акредитації за спеціальністю «Електроенергетика, електротехніка та електромеханіка» - строк закінчення навчання до 30.06. 2022 у зв`язку з чим потребує матеріальної допомоги. Враховуючи зазначене вище просила позов задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] відзив на позов із викладенням своїх заперечень до суду не подав. ІІ. Пояснення сторін. У судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримала та просила задовольнити у повному обсязі. На обґрунтування своєї позиції зазначила, що вона працює прибиральницею у ВСП Шевченківська дирекція залізничних перевезень Подільська залізниця та отримує мінімальну заробітну плату, а тому їй не вистачає коштів на утримання повнолітнього сина, який у зв`язку із продовженням навчання потребує матеріальної допомоги з боку батьків. При цьому вказала на те, що син проживає разом із нею, не працює, має задовільний стан здоров`я. Вона самостійно несе витати на його одяг, харчування, проживання та навчання. Навчання на денній формі позбавляє сина можливості працевлаштуватися та одержувати певний дохід, у зв`язку з чим він потребує матеріальної допомоги. Відповідач [PERSON] не офіційно працює таксистом та має задовільний фінансовий стан. Відповідач [PERSON] позов визнав частково та погодився сплачувати аліменти на навчання дитини в розмірі 500 грн. При цьому пояснив, що у нього на утриманні перебуває малолітня дитина [PERSON] , [INFO] . Він офіційно не працює, проте не заперечував, що має підробіток у службі таксі і його середньомісячний заробіток складає 5 000 грн. Рухомого чи нерухомого майна немає. Стан здоров`я задовільний. Можливості сплачувати аліменти у розмірі більшому ніж 500 грн немає. Представник відповідача [PERSON] адвокат Бодачевська М.В. зазначила, що [PERSON] офіційно не працює, має на утриманні неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO] , мати дитини знаходиться у декретній відпустці по догляду за дитиною до досягнення трьох років. Позивач [PERSON] у своїх пояснення підтвердила, що їх спільний з відповідачем [PERSON] син [PERSON] навчається на денній формі навчання на бюджетній основі і всім необхідним для навчання його забезпечує держава. Має задовільний стан здоров`я, а тому може працювати. Враховуючи зазначене просила позов задовольнити частково у твердій грошовій сумі у розмірі 500 грн на місяць. III. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин. [INFO] народився [PERSON] , батьком записаний відповідач [PERSON] , мати - позивач [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження, видане Ладижинським відділом реєстрації актів цивільного стану Вінницької області від 25 червня 2003 року серія [NUMBER] (а.с. 6). [PERSON] , являється студентом 4 курсу денного відділення ВСП «Ладижинський фаховий коледж Вінницького національного аграрного університету» I-го рівня акредитації за спеціальністю «Електроенергетика», електроніка та електромеханіка». Термін навчання з 01.09.2018 по 30.06.2022. За рахунок державних коштів, що підтверджується копією довідки № 2196 від 11.11.2021 (а.с. 10). [PERSON] зареєстрований та проживає з матір`ю [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією довідки про реєстрацію місця проживання особи виданої відділом ведення реєстру Ладижинської територіальної громади № 1538 від 18.05.2018 (а.с. 7). Позивач [PERSON] , [INFO] , уродженка с. Оляниця Тростянецького району Вінницької області, зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією паспорта громадянина України серія та номер [NUMBER] (а.с. 4-5). У відповідача [PERSON] на утриманні є неповнолітня дитина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серія [NUMBER] видане Ладижинським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області (а.с. 32). IV. Мотиви, з яких виходить суд та застосовані норми права. Згідно з частиною другою статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до положень ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Статтею 199 Сімейного кодексу України (далі СК України) передбачено обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Згідно із ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. Статтею 182 СК України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. На відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах на дитину до досягнення нею повноліття (стаття 185 СК України), правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка передбачає, зокрема обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). При визначенні розміру аліментів необхідно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами. Як роз`яснено в п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 N 3 обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Зазначена правова позиція висловлена у постановах Верховного Суду від 24 січня 2019 року у справі № 225/1447/16-ц та від 17 квітня 2019 року у справі № 644/3610/16-ц. Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років. Сімейний кодекс України виходить із принципів рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону надавати матеріальну допомогу повнолітньому сину чи доньці, які продовжують навчання, зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає їх син (дочка). Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Разом з тим, судом при визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу та проживання за місцем його знаходження. Аналогічна правова позиція висвітлена в Постанові Верховного Суду від 17 червня 2020 року у справі № 761/10510/17. Відтак з системного аналізу вказаних норм слідує, що під час розгляду справ за позовом про стягнення аліментів на повнолітніх дітей, які продовжують навчання, підлягають доказуванню та встановленню обставини, зокрема, потреба повнолітньої дитини в матеріальній допомозі у зв`язку з продовженням навчання та наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. При цьому, подаючи до суду позовну заяву, особа має довести наявність вказаних вище фактів, які надають право стягувати аліменти на повнолітню дочку, сина, що продовжують навчання. Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Оцінивши в сукупності надані докази, суд встановив, що [PERSON] , який є сином відповідача [PERSON] на день звернення до суду не досяг 23 років, продовжує навчання, не працює. Навчання на денній формі позбавляє повнолітнього сина позивача можливості працевлаштуватися та одержувати певний дохід, у зв`язку з чим він потребує матеріальної допомоги. Щодо матеріального стану відповідача, як платника аліментів, судом встановлено, що він неофіційно працює у службі таксі та отримає дохід у розмірі 5 000 грн, що визнано самим відповідачем, має задовільний стан здоров`я, а також на утриманні малолітню дитину він іншого шлюбу, яку утримує. Таким чином, установивши, що син відповідача - [PERSON] продовжує навчатися та у зв`язку з цим потребує матеріальної допомоги, а відповідач, який є працездатною особою, зобов`язаний та має можливість утримувати повнолітнього сина, дійшов висновку про стягнення з відповідача аліментів на повнолітнього сина, який продовжує навчання до досягнення нем 23-річного віку. Разом з тим, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд вважає, що позивачем не було доведено належними та допустимими доказами обґрунтованість позовних вимог у заявленому розмірі 1/4 частки від заробітку (доходу) відповідача, оскільки, як встановлено, син сторін у справі [PERSON] навчається ВСП «Ладижинський фаховий коледж Вінницького національного аграрного університету» I-го рівня акредитації за спеціальністю «Електроенергетика», електроніка та електромеханіка» за рахунок державних коштів, що не заперечувалось сторонами, а про понесення витрат, пов`язаних з навчанням (вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження, тощо) будь-яких доказів позивачем надано не було, а тому суд вважає за необхідне частково задовольнити позовні вимоги [PERSON] , а саме у розмірі 1/6 частки від заробітку (доходу) відповідача, яка відповідатиме засадам розумності, виваженості та справедливості, з огляду на обставини вказаної справи. Вказаний розмір аліментів на період навчання сина сторін, відповідає принципам розумності і є співмірним з матеріальними можливостями відповідача, оскільки він є здоровою та працездатною особою та має утримувати свого повнолітнього сина, який продовжує навчання. Щодо вимоги позивача про встановлення мінімального розміру аліментів не менше розміру одного прожиткового мінімуму, встановленого Законом України «Про державний бюджет України на відповідний рік для працездатних осіб, починаючи з дня подачі цієї заяви і до закінчення навчання, але не більш ніж до двадцяти трьох років, суд зазначає, що [PERSON] вже досяг повноліття і відповідно до ст. 200 СК України аліменти на повнолітнього сина стягуються у частині від заробітку (доходу) платника аліментів, без урахування прожиткового мінімуму. Такий висновок суду узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 12.03.2018 по справі № 569/8960/17, який вказав на те, що мінімальний розмір аліментів на повнолітніх дочку чи сина законом не встановлений. Щодо клопотання відповідача про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі у розмірі 500 грн, виходячи з принципу диспозитивності цивільного судочинства (ст. 13 ЦПК України), суд не може взяти до уваги таке клопотання, оскільки позивачем заявлено вимогу про визначення аліментів у частці, а обрання способу захисту цивільних прав та формулювання позовних вимог є прерогативою саме позивача. V. Розподіл судових витрат. При зверненні до суду з означеним позовом [PERSON] не сплачено судовий збір, оскільки позивач звільнена від його сплати. Так, відповідно до п. 3. ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються, в тому числі позивачі - у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення. Таким чином, підлягає стягненню з відповідача [PERSON] на користь держави судовий збір в сумі 908 грн 00 коп., відповідно до вимог ст.141 ЦПК України. В силу ст. 430 ЦПК України рішення суду про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню.

Outcome: partial