Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-17 00:00:00

Позивач у грудні 2021 звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача моральну шкоду, заподіяну умовами виробництва внаслідок виявленого професійного захворювання, отриманого у зв`язку з ушкодженням здоров`я на виробництві. Свої вимоги позивач мотивує тим, що він знаходився у трудових відносинах з ВП «Шахта «Центральна» ДП «Торецьквугілля» з 25.11.2013, де працював в якості гірничого робітника з ремонту гірничих вироботок 5 р. підземного з повним робочим днем на підземній роботі. З 30.08.2021 звільнений за власним бажанням за ст. 38 КЗпП України та у зв`язку з виходом на пенсію за віком (наказ № 161 від 30.08.2021 р.). За час роботи на шахті він одержав профзахворювання - хронічну радикулопатію S1 праворуч в стадії неповної ремісії з помірними статико-динамічними порушеннями та больовим синдромом; вібраційну хворобу І ст. (вегето-сенсорна поліневропатія верхніх кінцівок початкова стадія); хронічну двобічну сенсоневральну приглухуватість з помірним ступенем зниження слуху ІІІ ст. за класифікацією [PERSON] та [PERSON] . Факт отримання зазначених захворювань підтверджений медичним висновком Клініки професійних захворювань «Інститутом медицини праці імені Ю.І. Кундієва Національної Академії медичних наук України» № 25/795 від 28.07.2021 р. Відповідно до довідки серії 12 ААА № 106046 від 22.09.2021р. Обласним центром медико-соціальної експертизи МСЕК м. Краматорськ йому встановлено 65 % втрати працездатності за сукупністю (30% хронічна радикулопатія; 20% хронічна приглухуватість; 15% вібраційна хвороба). Згідно витягу з акту огляду МСЕК він визнаний інвалідом 3-ї групи за профзахворюванням. У зв`язку з отриманням професійного захворювання він відчуває моральні страждання, фізичний біль, який призвів до порушень нормальних життєвих зв`язків. Це полягає у постійному фізичному болю, слабкості, втомленості, нервозності. Все це потребує від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Просить стягнути з відповідача на свою користь 33000,00 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди. Позивач у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, проти позову заперечує в повному обсязі, крім того надав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що заявлений розмір відшкодування моральної шкоди у 33000,00 грн. є необґрунтований. Аналізуючи практику стягнення моральної шкоди завданої умовами виробництва, виходячи із принципів розумності та справедливості, по ДП «Торецьквугілля» суми відшкодування моральної шкоди розраховувались виходячи з розміру 300 грн. за один відсоток втрати працездатності і застосовувалась дана практика до доведеної моральної шкоди, за умови стійкої втрати працездатності. На думку відповідача позовні вимоги [PERSON] до Державного підприємства «Торецьквугілля» про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я є недоведеними. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Суд, розглянув позовну заяву та додані матеріали, повно та всебічно з`ясував всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, і, об`єктивно оцінивши докази, доходить наступного висновку. Судом встановлено, що позивач з 25.11.2013 працював в ДП «Торецьквугілля» в якості гірничого робітника з ремонту гірничих вироботок 5 р. підземного з повним робочим днем на підземній роботі. 30.08.2021 [PERSON] був звільнений за власним бажанням за ст. 38 КЗПП України та у зв`язку з виходом на пенсію за віком (наказ № 161 від 30.08.2021 р.) (а.с. 6-11). Висновком МСЕК від 22.09.2021 йому була встановлена стійка втрата працездатності у розмірі 65 % з 20.09.2021, із встановленням 3-ої групи інвалідності, безстроково (а.с. 5). За час роботи позивач отримав професійні захворювання - хронічну радикулопатію S1 праворуч в стадії неповної ремісії з помірними статико-динамічними порушеннями та больовим синдромом ; вібраційну хворобу І ст. (вегето-сенсорна поліневропатія верхніх кінцівок початкова стадія); хронічну двобічну сенсоневральну приглухуватість з помірним ступенем зниження слуху ІІІ ст. за класифікацією [PERSON] та [PERSON] . Факт отримання зазначених захворювань підтверджений медичним висновком Клініки професійних захворювань «Інститутом медицини праці імені Ю.І. Кундієва Національної Академії медичних наук України» №25/795 від 28.07.2021. (а.с. 12) У відповідності до акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання №б/н від 26.08.2021 встановлено, що причиною та обставинами профзахворювання, яке виявлено у [PERSON] є робота протягом тривалого часу в умовах впливу шкідливих факторів. (а.с. 19-23) Правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються ст. 237-1 КЗпП України, згідно якої відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Зазначене випливає з рішення Конституційного суду України від 08 жовтня 2008 року у справі про страхові виплати, в пункті 5 якого зазначено, що статтею 1167 ЦК України та статтею 237-1 КЗпП України застрахованим громадянам, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Встановлений законодавцем розподіл обов`язків щодо відшкодування моральної шкоди потерпілим на виробництві від нещасного випадку та професійного захворювання не суперечить вимогам статті 22 Конституції України. Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці. Відповідно до частин 1 та 2 ст. 153 КЗпП України на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Згідно ст. 6 Закону України від 14 жовтня 1992 року № 2694-XII «Про охорону праці» (в редакції Закону України від 21 листопада 2002 року № 229-IV) умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам законодавства. Відповідно до ст. 13 Закону України «Про охорону праці» роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Враховуючи зазначені положення основного Закону України та КЗпП України підприємство мало створити потерпілому, як і іншим працівникам належні небезпечні умови праці, за яких факт настання професійних захворювань або іншого пошкодження здоров`я були неможливими. Відповідно до роз`яснень, що містяться в п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» відповідно до ст. 2371 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Сукупність проаналізованих та досліджених в судовому засіданні доказів дає можливість суду зробити висновок про те, що ушкодження здоров`я на виробництві спричинило позивачу моральну шкоду, яка полягає в фізичному болю та в моральних переживаннях, що призвело до змін звичайного образу життя та потребує від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Внаслідок порушення відповідачем права позивача на безпечні умови праці у останнього виникли професійні захворювання - хронічна радикулопатія S1 праворуч в стадії неповної ремісії з помірними статико-динамічними порушеннями та больовим синдромом; вібраційна хвороба І ст. (вегето-сенсорна поліневропатія верхніх кінцівок початкова стадія); хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість з помірним ступенем зниження слуху ІІІ ст. за класифікацією [PERSON] та [PERSON] . Отже, факт моральних страждань є очевидним і не потребує доказування іншими засобами доказування. Відповідно до частини 3 ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. При визначенні розміру грошової компенсації суд враховує, що моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як не має і не може бути точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. Отже, з врахуванням ступеня та глибини моральних страждань позивача,

Outcome: approved