Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-20 00:00:00

02 вересня 2021 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, посилаючись, що йому на праві власності належить житловий будинок [ADDRESS] , в якому зареєстрований [PERSON] , який з червня 2019 року у будинку не проживає, комунальні платежі не сплачує, добровільно знятись з реєстрації не бажає, чим перешкоджає йому повноцінно користуватись своєю власністю. Просив суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим будинком [ADDRESS] . Ухвалою судді від 22 вересня 2021 року справу призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Суд, дослідивши надані матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Кожна особа, як слідує зі змісту ч. 1 ст. 4 ЦПК України, має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. З огляду на викладене, суд розглянув справу в межах позовних вимог та за наявними в ній доказами, які надані сторонами. Відповідно до статті 41 Конституції України та статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого Протоколу та протоколів № № 2.4.7 та 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди відповідно до закону за своєю волею незалежно від волі інших осіб. Згідно із частиною першою статті 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст. 71 ЖК Української РСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до ст. 72 ЖК Української РС визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Аналіз статей 71, 72 ЖК Української РСР дає підстави для висновку, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщеннями за двох умов: не проживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин. Установлено, що позивачу [PERSON] належить житловий будинок [ADDRESS] , що підтверджується Свідоцтвом про право власності на нерухоме майно № 26482748 від 06.09.2014 та Витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень № 26482919 від 06.09.2014. Відповідно до довідки виконавчого комітету Піщанської сільської ради Кременчуцького району Полтавської області від 10.08.2021 за № 10-11/1955 за адресою: [ADDRESS] зареєстрований, але не проживає [PERSON] , [INFO] . Згідно акту про не проживання за місцем реєстрації від 10 серпня 2021 року № 10-11/1956, складеного зі слів свідків та підписаного депутатом виборчого округу Колотієвським О.П., заступником сільського голови Назаренко Р.В., відповідач [PERSON] за адресою [ADDRESS] зареєстрований, але не проживає з червня 2019 року. Отже, [PERSON] з червня 2019 року і по даний час не проживає в спірному жилому приміщенні та не користується ним без поважних причин. Поважності причин, з яких він в жилому приміщенні не проживає та не користується ним, в судовому засіданні не встановлено. Добровільно знятись з реєстраційного обліку не бажає, чим перешкоджає позивачу повноцінно користуватися своєю власністю, порушуючи його законні права та інтереси, які необхідно поновити. Вищенаведене є підставою для визнання відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Оскільки позивач відповідно до п.9 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору при зверненні до суду з позовом, який задоволено, то в відповідності до ст. 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути судовий збір в сумі 908 грн. на рахунок держави.

Outcome: approved