Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-19 00:00:00

Заявник [PERSON] звернувся до суду з заявою, в якій просить встановити: -факт родинних відносин, а саме, що [PERSON] , [INFO] , уродженець міста Свердловськ Луганської області, є рідним сином [PERSON] , [INFO] , уродженки села Гулянка Коростенського району Житомирської області; -факт смерті громадянки України [PERSON] , [INFO] , уродженки села Гулянка Коростенського району Житомирської області, яка була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , днем смерті визначити [INFO] , місце смерті: м. Свердловськ, Луганської області, причиною смерті - церебральний атеросклероз, набряк, набухання речовини головного мозку, дисциркуляторна енцефалопатія. В обґрунтування своїх вимог заявник [PERSON] вказав, що він є рідним сином [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] у м. Свердловськ, Луганської області, причина смерті: церебральний атеросклероз, набряк, набухання речовини головного мозку, дисциркуляторна енцефалопатія. [PERSON] звернувся до Біловодського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерств юстиції (м. Харків) з заявою про проведення реєстрації смерті матері, але отримав усне роз`яснення, що йому потрібно з заявою про встановлення факту смерті звернутися до суду, оскільки смерть відбулася у м. Свердловськ, яке знаходиться на тимчасово окупованій території України. Для консультації з даного приводу заявник звернувся до безоплатної правової допомоги, де йому повідомили, що у свідоцтві про його народження невірно вказано по батькові матері, а саме: замість вірного « [PERSON] », зазначено « [PERSON] », що унеможливлює встановлення родинного зв`язку між заявником та його матір`ю. Та надали рекомендацію звернутися до суду з заявою про встановлення факту родинних відносин та факту смерті. Встановлення факту родинних відносин з [PERSON] необхідно для можливості встановлення факту смерті на тимчасово окупованій території України та для реалізації права на спадщину за законом. Сторони у судове засідання не з`явилися. Заявник [PERSON] надав суду заяву, в якій просить справу розглянути без його участі, заяву підтримує та просить задовольнити. Представник заінтересованої особи - Біловодського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Старобільському районі Луганської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) надав суду заяву, в якій просить справу розглянути без участі їх представника, згідно законодавства. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно дублікату Лікарського свідоцтва про смерть № 539 від 17 червня 2021 року та дублікату довідки про причину смерті №539 від 17 червня 2021 року смерть [PERSON] , [INFO] , настала [INFO] в м. Свердловськ, Луганської Народної Республіки. Причина смерті (мовою оригіналу): отек, набухание вещества головного мозга, дисциркуляторная энцефалопатия, церебральный атеросклероз (а.с.17). Відповідно до фотокарток, зроблених з місця поховання встановлено, що (мовою оригіналу) [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] (а.с.21-22). Згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого (мовою оригіналу) 03 июня 1963 года Свердловским гор бюро ЗАГС Луганской области встановлено, що (мовою оригіналу) 23 мая 1963 года родился [PERSON] , в графі батьки зазначено: батько (мовою оригіналу) - [PERSON] , мати (мовою оригіналу) - [PERSON] , відповідний запис №615 (а.с.8). Згідно копії паспорту серії [NUMBER] виданого 04 січня 2000 року Свердловським МВ УМВС України в Луганській області встановлено, що [PERSON] , [INFO] , уродженка села Гулянка Коростенського району Житомирської області, 04 жовтня 1957 року зареєструвала шлюб з [PERSON] , 1935 року народження (батько заявника [PERSON] як встановлено з свідоцтва про народження), шлюб зареєстровано Лооською с/р Лазаревського району Краснодарського краю (а.с.7). Таким чином встановлено, що [PERSON] , 1935 року народження, зареєстрував шлюб 04 жовтня 1957 року з [PERSON] , [INFO] , [INFO] у [PERSON] та [PERSON] народився син - [PERSON] . А отже зазначені в свідоцтві про народження [PERSON] дані матері, в написанні її по батькові як « [PERSON] », є помилкові. За вказаних обстави суд приходить до висновку, що [PERSON] , [INFO] , є рідною матір`ю [PERSON] , [INFO] . Як передбачено ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Заява фізичної особи про встановлення факту, що має юридичне значення, подається до суду за місцем її проживання - ч. 1 ст. 316 ЦПК України. Відповідно до ст.ст. 3, 8, 9 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Стосовно окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів». Європейський суд з прав людини послідовно розвиває цей принцип у своїй практиці. Так, якщо у справі «Лоізіду проти Туреччини» (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45) ЄСПЛ обмежився коротким посиланням на відповідний пункт названого висновку Міжнародного суду, то у справах «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016) він приділив значну увагу аналізу цього висновку та подальшої міжнародної практики. При цьому ЄСПЛ констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим [ЄСПЛ]. Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §96). При цьому, за логікою цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §92). Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ у справі «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони [тобто є окупованою]» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016, §142). Таким чином, суд вважає за можливе застосувати названі загальні принципи («Намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, в контексті оцінки документів про смерть особи, виданих закладами, що знаходяться на окупованій території, як доказів, оскільки суд розуміє, що можливості збору доказів смерті особи на окупованій території можуть бути істотно обмеженими, у той час як встановлення цього факту має істотне значення для реалізації цілої низки прав людини, включаючи право власності (спадкування), право на повагу до приватного та сімейного життя тощо. У відповідності до п.8 ч.1 ст.315 ЦПК України суд розглядає справи, зокрема, про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Відповідно до п. 13, 18 Постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд встановлює факт смерті особи за умови підтвердження доказами, що ця подія мала місце у певний час та за певних обставин. Рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не змінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання. Так, законодавством України визначено, що державній реєстрації підлягають народження фізичної особи та її походження, шлюб, розірвання шлюбу у випадках, встановлених законом, зміна імені, смерть відповідно до Сімейного кодексу України та Цивільного кодексу України, Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» та інших актів законодавства. Відомості про народження фізичної особи та її походження, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, шлюб, розірвання шлюбу, зміну імені, смерть підлягають обов`язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян відповідно до Порядку ведення Державного реєстру актів цивільного стану громадян, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 22.08.2007 № 1064. Згідно ч. 1 ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: 1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; 2) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Відповідно до п.1 Розділу 5 Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України №52/5 від 18 жовтня 2000 року, підставою для державної реєстрації смерті є: - лікарське свідоцтво про смерть (форма №106/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.08.2006 р. №545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 р. за №1150/13024 (далі - лікарське свідоцтво про смерть); - фельдшерська довідка про смерть (форма №106-1/о), форма якої затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.08.2006 р. №545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 р. за №1150/13024 (далі - фельдшерська довідка про смерть); - лікарське свідоцтво про перинатальну смерть; - рішення суду про оголошення особи померлою; - рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час; - повідомлення державного архіву або органів Служби безпеки України у разі реєстрації смерті осіб, репресованих за рішенням не судових та судових органів;- повідомлення установи виконання покарань або слідчого ізолятора, надіслане разом з лікарським свідоцтвом про смерть. Згідно наказу Міністерства юстиції України № 1847/5 від 05.11.2014 року «Про внесення змін до наказу Міністерства юстиції України від 17 червня 2014 року № 953/5 «Про невідкладні заходи щодо захисту прав громадян на території проведення антитерористичної операції» було тимчасово призупинено проведення державної реєстрації актів цивільного стану, внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, повторну видачу свідоцтв про державну реєстрацію актів цивільного стану та видачу витягів з Державного реєстру актів цивільного стану громадян відділами державної реєстрації актів цивільного стану, що знаходяться на території Луганської області (Антрацитівського, Краснодонського, Лутугинського, Перевальського, Слов`яносербського, Свердловського, Станично-Луганського районів, міст Алчевськ, Антрацит, Брянка, Кіровськ, Красний Луч, Краснодон, Луганськ, Первомайськ, Ровеньки, Свердловськ, Стаханов). Проведення зазначених дій здійснюється будь-яким відділом державної реєстрації актів цивільного стану, що знаходиться за межами вказаної території. Згідно зі ст. 18 ЦПК України, рішення про встановлення факту, що має юридичне значення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для органів, які реєструють такі факти або оформлюють права, що виникають у зв`язку із встановленим судом фактом. В разі встановлення у судовому порядку факту реєстрації акту громадянського стану орган державної реєстрації актів громадянського стану провадить відповідний запис на підставі рішення суду. Пунктом 1 частини 1 статті 315 ЦПК України, передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту: родинних відносин між фізичними особами. Таким чином судом було встановлено, що [PERSON] , [INFO] є рідним сином [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] у м. Довжанськ, Луганської області. За вказаних обставин, суд вважає що заява [PERSON] про встановлення факту родинних відносин та факту смерті підлягає задоволенню, та вважає за можливе встановити: - факт родинних відносин, а саме, що [PERSON] , [INFO] , уродженець міста Свердловськ Луганської області є рідним сином [PERSON] , [INFO] , уродженки села Гулянка Коростенського району Житомирської області, яка померла [INFO] у м. Довжанськ, Луганської області; - факт, що [PERSON] , [INFO] , уродженка села Гулянка Коростенського району Житомирської області, яка за життя була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , померла [INFO] в м. Довжанськ, Луганської області, причина смерті - набряк, набухання речовини головного мозку, дисциркуляторна енцефалопатія, церебральний атеросклероз.

Outcome: approved