Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить зобов`язати\~відповідача [PERSON] \~усунути самовільне\~перепланування коридору\~та привести\~його до\~попереднього стану,\~не чинити\~йому перешкод\~у користуванні\~майном,\~а саме\~-\~коридором кім.\~№230\~на [ADDRESS] та\~стягнути судові\~витрати.\~Позивач заявлені\~ним позовні\~вимоги обгрунтовує\~тим,\~що з\~23.04.2019\~він проживає\~у кімнаті\~ [ADDRESS] та\~належить ГУ\~НП у\~Львівській області.\~Відповідач по\~справі проживає\~у кімнаті\~№ 228\~цього ж\~гуртожитку та\~самовільно,\~без погодження\~із сусідами\~та адміністрацією\~власника гуртожитку,\~здійснив перепланування\~кімнат у\~гуртожитку,\~а саме\~забудував коридор\~кімнати №\~230,\~переобладнавши приміщення\~коридору на\~туалет та\~встановив самовільно\~двері,\~внаслідок чого\~коридор належної\~йому кімнати\~став меншим\~та прохідним,\~що створює\~позивачу значні\~перешкоди у\~користуванні коридором\~та є\~причиною постійних\~конфліктів із\~відповідачем.\~Вказує,\~що неодноразово\~звертався як\~до відповідача,\~так і\~до ГУ\~НП у\~Львівській області\~як власника\~майна щодо\~усунення перешкод\~у користуванні\~та розпорядженні\~майном -\~коридором кімнати\~ [ADDRESS] ,\~однак жодного\~результату це\~не дало,\~просить позов\~задоволити.\~ Ухвалою судді Залізничного районного суду м. Львова від 08.07.2020 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання для розгляду справи по суті, про що повідомлено учасників. 18.11.2020, у встановлений судом в ухвалі про відкриття провадження у справі строк, представником відповідача [PERSON] - адвокатом Савка Т.В. подано до суду відзив на позовну заяву, в якому заперечив проти заявлених позовних вимог та просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі, оскільки позивач не є ні власником, ні законним користувачем кімнтати № [NUMBER] у гуртожитку на [ADDRESS] та проживає в ній без відповідних правових підстав, зокрема за відсутності спеціального ордера на вселення. Вказаний гуртожиток належить ГУ НП у Львівській області та відповідно до ухвали ЛМР № 4954 від 25.09.2019 міська рада ухвалила рішення про надання згоди на передачу відомчого гуртожитка на [ADDRESS] у власність територіальної громади від Головного управління Національної поліції у Львівській області, однак станом на даний час гуртожиток так і не передано з балансу ГУ НП у Львівській області у власність територіальної громади м. Львова, при цьому ГУ НП у Львівській області не має жодних претензій до відповідача щодо проживання та користування ним житловим приміщенням гуртожитку, який перебуває на їхньому балансі та не вказує про порушення відповідачем будь яких своїх прав як балансоутримувача майна. Тобто, у даному випадку, навіть якщо допустити факт самовільного перепланування відповідачем приміщення, порушувались би права ГУ НП у Львівській області як законного балансоутримувача гуртожитка та зі згоди якого мали проводитись будь які перепланування і відповідно звертатись із негаторним позовом може власник або титульний володілець у якого знаходиться річ, щодо якої відповідач ускладнює здійснення повноважень користування або розпорядження, оскільки підставою для подання такого позову є вчинення третьою особою перешкод саме власнику в реалізації ним належних йому повноважень користування своїм майном. Крім того, звертає увагу на те, що позивач не надаючи жодних належних та допустимих доказів стверджує, що саме відповідачем самовільно здійснено перепланування коридору кім. № 230 у гуртожитку, однак такі твердження безпідставні та необгрунтовані, оскільки відповідач проживає у гуртожитку з 2006 року, позивач вселився у 2009 році, при цьому звертає увагу, що на момент поселення відповідача у вказаний гуртожиток коридор між кімнатами позивача та відповідача перебував у такому ж вигляді та стані, в якому перебуває і на даний час, відтак таке перепланування в принципі не могло бути здійснено відповідачем, крім того матеріали справи не містять підтвердження, що відповідач взагалі фактично проживав у гуртожитку. Також, позивач зазначаючи у позові про порушення його прав не вказує у чому саме полягає таке порушення його прав та яким чином відповідач вчиняє йому перешкоди у користуванні коридором, оскільки порушення права має бути реальним, встановити реальну наявність фактичного порушення прав позивача за наведеного неможливо. 12.01.2021 на адресу суду поштою надійшла відповідь на відзив представника позивача - адвоката Голубця Н. Й., в якому вказує, що твердження відповідача щодо того, що позивач не є ні власником, ні законним користувачем кім. № [NUMBER] у гуртожитку ГУ НП у Львівській області на [ADDRESS] є помилковим припущенням, оскільки працюючи в ГУ НП, позивач у 2009 році на законних підставах, отримав дозвіл на користування кімнатою у гуртожитку та документом, який підтверджує законність його проживання є, як у всіх інших мешканців цього гуртожитку, зокрема і відповідача, рапорт про надання жилої площі у гуртожитку, поданий у ГУ НП у Львівській області, який було надалі погоджено належним чином ГУ НП у Львівській області, відтак позивач вселився та користується кімнатою у гуртожитку з відома та на підставі рішення власника такого гуртожитку, який належить та на момент вселення належав ГУ НП у Львівській області. Окрім того, законність проживання у гуртожитку на [ADDRESS] позивача підтверджується також і фактом реєстрації місця проживання позивача за вказаною адресою, про що свідчить відповідна відмітка у паспорті позивача. Щодо відсутності доказів здійснення самовільного перепланування саме відповідачем зазначає, що окрім позивача та його дружини свідками здійснення незаконного перепланування відповідачем є велика кількість інших мешканців гуртожитку, до матеріалів позовної заяви на підтвердження проведеного перепланування надано план кімнат другого поверху гуртожитку до перепланування та після, при цьому дозвіл власника гуртожитку на проведення таких робіт відсутній. Облаштування відповідачем туалету в приміщенні коридору створює загрозу здоров`ю та життю людей, оскільки проведене без відповідного дозволу та врахування будівельних норм та дискомртні умови проживання, так як допущено порушення санітарних умов та відсутня звукоізоляція, крім того таке перепланування коридору не довзоляє у повній мірі позивачу користуватись власною кімнатою, оскільки переплановане приміщення стало прохідним. Просить позов задоволити. Позивач в судовому засіданні заявлені ним вимоги підтримав в повному обсязі, пояснення надав аналогічні викладеним у позові та просив такий задоволити. Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечив, просив відмовити в такому у зв`язку із безпідставністю та необгрунтованістю позовних вимог. Додатково пояснив, що справді наявне перепланування коридору кімнати [ADDRESS] , однак інформації про те, ким конкретно та коли саме було здійснено таке перепланування спірного коридору немає, тим більше відсутні будь які докази, які б вказували, що перепланування здійснено саме відповідачем. За весь час проживання відповідача у гуртожитку ГУ НП у Львівській області як балансоутримувач майна жодних зауважень чи претензій щодо порядку користування відповідачем виділеним йому житлом не пред`являв, акти реагування власника гуртожитку щодо здійснення відповідачем самовільного перепланування приміщення належного ГУ НП у Львівській області відсутні. Представник третьої особи - Львівської міської ради в судовому засіданні вказав, що підстави для задоволення позову відсутні, оскільки як вбачається і позивач, і відповідач заселились у відомчий гуртожиток на [ADDRESS] на підставі поданих ними ГУ НП у Львівській області рапортів, відомостей щодо того, ким проведено перепланування приміщення немає, як і встановленої інформації щодо періоду часу здійснення такого, в матеріалах наявна інформація лише щодо приблизного періоду починаючи з 2006 року. Представник третьої особи - Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради підтримала позицію позивача. Вважають, що факт самочинного будівництва підтверджений матеріалами справи. Дозволу на перепланування кімнати районна адміністрація не видавала. Позивач має право як законний користувач кімнати звернутися із таким позовом до суду. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, оглянувши матеріали інвентаризаційної справи № 128 на гуртожиток на [ADDRESS] , суд дійшов до наступного висновку. Відповідно до ч. 1\~ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. ч. 2, 3, 4\~ст. 77 ЦПК України\~предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 1\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до\~ст. 80 ЦПК України\~достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Судом встановлено, що гуртожиток, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] є відомчим гуртожитком та до 2017 року належав до сфери управління МВС, згідно акта від 20.02.2017 передано до сфери управління Національної поліції України в оперативне управління (на баланс) Головного управління Національної поліції у Львівській області. Відповідно до п. 14\~ст. 1-1 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків»\~проживання у гуртожитку на правових підставах - проживання у гуртожитку (використання жилої площі в гуртожитку в якості житла) відповідно до цього\~Закону, а саме: а) у відомчих гуртожитках державної та комунальної форми власності - виключно за договором найму жилого приміщення, укладеним на підставі спеціального ордера, виданого згідно із\~статтею 129 Житлового кодексу Української РСР; б) у гуртожитках колишніх державних і комунальних підприємств та організацій, що були включені до статутних капіталів господарських товариств, створених у процесі масової приватизації та корпоратизації: до включення таких гуртожитків до статутних капіталів зазначених товариств та після передачі таких гуртожитків у комунальну власність відповідно до цього\~Закону\~- виключно за договором найму жилого приміщення, укладеним на підставі спеціального ордера, виданого згідно із\~статтею 129 Житлового кодексу Української РСР; після включення таких гуртожитків до статутних капіталів зазначених товариств до передачі таких гуртожитків у комунальну власність відповідно до цього\~Закону\~- за договором найму жилого приміщення, укладеним на підставі спеціального ордера, виданого згідно із\~статтею 129 Житлового кодексу Української РСР, або на підставі договору оренди житла, укладеного згідно із статтями\~810,\~811-813 Цивільного кодексу України\~на вимогу власника гуртожитку (його представників), за умови, що мешканець гуртожитку або його сім`я були вселені у гуртожиток на підставі спеціального ордера та проживали у гуртожитку за договором найму жилого приміщення. Відповідно до ч. 2\~\~ст. 128 ЖК України\~жила площа в гуртожитку надається одиноким громадянам і сім`ям, які мають право проживати у гуртожитках, за рішенням адміністрації підприємства, установи, організації або органу місцевого самоврядування, у власності чи управлінні яких перебуває гуртожиток. Згідно зі\~ст. 129 ЖК України\~на підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації, орган місцевого самоврядування видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу в гуртожитку. Порядок користування жилою площею в гуртожитках визначається договором, що укладається перед вселенням на надану жилу площу в гуртожитку на підставі спеціального ордера відповідно до Примірного положення про користування жилою площею в гуртожитках, що затверджується Кабінетом Міністрів України (ч. 1\~ст. 130 ЖК України). Як вбачається із матеріалів справи позивач вселився у гуртожиток на [ADDRESS] на підставі рапорта від 09.02.2009 року поданого ним на ім`я заступника начальника ГУ МВСУ, начальника ЛМУ ГУ МВСУ та 23.04.2009 місце проживання позивача зареєстрвоано за адресою: [ADDRESS] , однак відомості про навність спеціального ордера, укладення договору найму житла між позивачем та балансоутримувачем гуртожитка в матеріалах справи відсутні. При цьому, згідно зі\~статтею 391 ЦК України\~право вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпоряджання своїм майном має власник майна. Визначальним критерієм для застосування статті 391 ЦК України є наявність або відсутність в особи права володіння майном на момент звернення з позовом до суду. Застосовуючи положення\~статті 391 ЦК України, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння, суд має виходити з того, що відповідно до положень статей\~391,\~396 ЦК України\~позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями (бездіяльністю) відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Тобто визначальним критерієм для застосування статті 391 ЦК України, на норми якої в обгрунтування заявлених вимог покликається позивач, є наявність або відсутність в особи права володіння майном на момент звернення з позовом до суду і цивільне законодавство розрізняє право володіння як складову повноважень власника (частина перша статті 317 ЦК України), як різновид речових прав на чуже майно (пункт 1 частини першої статті 395 ЦК України). Зокрема, й титульне володіння виникає на договірних засадах. Відтак, в ході судового розгляду справи судом не встановлено наявності на момент звернення з даним позовом належним чином підтвердженого права володіння позивачем майном щодо якого він просить усунути перешкоди у користуванні. Крім того, згідно ухвали 18-тої сесії 7-ого скликання Львівської міської ради від 25.04.2019 надано згоду на передачу у власність територіальної громади м. Львова відомчого гуртожитку на [ADDRESS] від Головного управління Національної поліції у Львівській області. Ухвалою 2-ої сесії 8-ого скликання Львівської міської ради від 25.02.2021 прийнято у власність Львівської міської територіальної громади від Головного управління Національної поліції у Львіській області відомчий гуртожиток на [ADDRESS] . Відтак, виходячи із контексту норм ст. 317, 391, 395 ЦК України, право звернення до суду із позовом про усунення будь яких\~перешкод у\~здійсненні права\~користування та\~розпорядженнямайном у даному випадку належить Львівській міській територіальній громаді у власність якої передано відомчий гуртожиток, мешканцем якого є позивач. Статтею 77 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків. Згідно ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до\~статті 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивач звертаючись до суду із позовом про усунення перешкод у користуванні коридором кімнати [ADDRESS] в обгрунтування позовних вимог стверджує, що відповідачем [PERSON] було здійснено незаконне самовільне перепланування коридору у санвузол, свдіками чого були як він із своєю дружиною, так і велика кількість інших мешканців будинку. В матеріалах справи міститься акт, складений комісією у складі начальника Центру забезпечення ГУНП у Львівській області, коменданта відділення комунально-експлуатаційного забезпечення ГУНП у Львівській області, провідого інженера відділу капітального будівництва, пожежної безпеки Управління логістики та матеріально-технічного забезпечення ГУ НП у Львівській області та спеціаліста відділу бухгалтерського обліку та звільнення Управління фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку ГУНП у Львівській області згідно якого встановлено, що мешканець кімнати № 228 [PERSON] у прохідному коридорі (приміщення коридору) до кімнат № 228 та № 230 облаштував санітарно-технічний вузол, загальною площею 1,42 кв.м. Разом з тим, суд критично оцінює наданий акт та звертає увагу на те, що такий було складено та затверджено лише 01.03.2021, при цьому станом на час складення працівниками ГУНП у Львівській області вказаного акта гуртожиток, згідно ухвали Львівської міської ради від 25.02.2021, прийнято від ГУНП у Львівській області у власність Львівської міської територіальної громади, крім того в ході складення акта передачі - приймання відомчого гуртожитку у власність територіальної громади м. Львова, комісією за участю в т.ч. і працівників ГУНП у Львівській області ще 03.02.2020 року проводилось також обстеження будівлі гуртожитку, однак жодного акта щодо наявності самовільного перепланування у випадку виявлення такого не складалось. Крім того, суд звертає увагу також і на те, що позивач вказує, що з 23.04.2009 проживає у кімнаті № 230 гуртожитку ГУНП у Львівській області, однак згідно візи-погодження зав. гурт. ЛМУ на рапорті про надання дозволу на поселення поданого позивачем: «є можливість поселити на вільне ліжко-місце в к. 424 та зареєструвати». Як вбачається із копії паспорта позивача [PERSON] зареєстрований 23.04.2009 року за адресою: [ADDRESS] , разом з тим належні докази, які б підтверджували з якого часу та чи постійно позивач проживав саме у кімнаті № [NUMBER] в гуртожитку на [ADDRESS] суду не надано, долучені до матеріалів справи копії будинкової книги містять лише відомості про здійснення реєстрації місця проживання осіб за адресою гуртожитку, однак без зазначення інформації в яку саме кімнату поселено особу, за якою зареєстровано таке місце проживання. Натомість відповідач згідно рапорта та візи-погодження зав. гуртожитком вселився у кімнату [ADDRESS] з 29.09.2006. Обгрунтовуючи позовні вимоги щодо наявності створених відповідачем перешкод у виді перепланування приміщення коридору позивач покликається на долучені ним поверхові плани до і після перепланування, однак з приводу оглянутих планів суд зазначає, що на таких відсутні будь які прив`язки до часу їх складення, відтак не можуть розцінюватись судом як належні докази у розумінні вимог ЦПК, оскільки суд позбавлений можливості встановити з них період проведення спірного перепланування приміщення. Водночас в матеріалах інвентаризаційної справи на гуртожиток на [ADDRESS] наявні поверхові плани за періоди 1986, 2006, 2009 та 2017 років, згідно яких перепланування приміщення коридору кімнат № 228 та № 230 на другому поверсі гуртожитку вперше зафіксовано на плані за період 2009, при цьому на одному із наявних в матеріалах інвентаризаційної справи плані містяться суперечності, оскільки мешканцем кімнати № [NUMBER] вказано прізвище « [PERSON] », однак мешканцем кімнати [ADDRESS] , в якій як вказує позивач з 2009 року постійно проживає він, зазначено прізвище « [PERSON] ». З оглянутих судом експлікацій внутрішніх площ до плану будівлі, наявних в матеріалах інвентаризаційної справи, встановлено, що відомості про будь-яке перепланування коридору кім. № 230 на другому поверсі до 2009 року теж відсутні, наявні акти біжучих змін містять лише відомості про встановлення в ході обстеження деяких перепланувань, зокрема у 2006 році 1-ого та 2-ого поверху, однак більш конкретної інформації щодо того, ким саме вчинялись перепланування та яких приміщень, вказані акти не містять. Відомості про пред`явлення будь-яких претензій ГУНП як балансоутримувача гуртожитка до [PERSON] щодо неналежного користування майном та здійснення ним самовільного перепланування чи притягнення його у зв`язку із цим до адміністративної відповідальності у суду відсутні, із вказаним позовом позивач, стверджуючи, що є сусідом відповідача з 2009 року, звернувся до суду лише у 2020 році. Згідно ст.\~89\~ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Враховуючи наведене, аналізуючи викладені обставини в їх сукупності, оцінивши зібрані у справі докази, беручи до уваги, що судом не встановлено закріпленого у передбаченому законом порядку права користування чужим майном, що надавало б йому право на звернення до суду із позовом про усунення перешкод у користуванні таким майном, а також недоведністю вчинення таких перешкод саме відповідачем у даній справі, суд приходить до переконання про відсутність підстав для задоволення позову.

Outcome: dismissed