Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-16 00:00:00

У травні 2021 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення з останньої коштів у розмірі 22 235 грн та судового збору. В обґрунтування позовних вимог, позивач зазначив, що 19 травня 2017 року о 05:50 год. у м.Перещепине вул. Кайдацька, 21\~ сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля ГАЗ, яким керував водій [PERSON] , який перебуваючи у стані алкогольного оп`яніння здійснив наїзд на пішохода [PERSON] , яка здійснювала рух по узбіччю дороги. Внаслідок ДТП пішохід [PERSON] отримала тяжкі тілесні ушкодження, що спричинили смерть. Вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 січня 2018 року, постанови Верховного Суду від 24 грудня 2019 року та ухвали Дніпровського апеляційного суду від 12 листопада 2020 року ДТП сталося внаслідок порушення водієм [PERSON] п.2.9 а ПДР України. Цивільно-правова відповідальність водія [PERSON] на момент вчинення ДТП застрахована не була.\~ Мати загиблої [PERSON] звернулася із заявою до позивача про відшкодування шкоди, яка була їй відшкодована 14 вересня 2018 року у розмірі 22 235 грн. З метою досудового врегулювання спору позивачем 24 серпня 2020 року було направлено на адресу [PERSON] претензію про регресні вимоги. У відповідь на регресну вимогу [PERSON] направив\~ до МТСБУ заяву про те, що матеріальні збитки на поховання загиблої [PERSON] були ним виплачені у повному обсязі матері загиблої [PERSON] , про що надав розписку про отримання [PERSON] грошових котів у розмірі 25\~ 000 грн. та про те, що остання претензій не має до [PERSON] . Оскільки, відповідач отримала подвійне відшкодування, до позивача перейшло право вимоги на повернення матеріальної шкоди в розмірі 22 235 грн., які вже було отримано нею від [PERSON] . Тому просить, стягнути з відповідача зазначену суму. Ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 травня 2021 року відкрито провадження по справі, справу призначено до розгляду у порядку спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Ухвалою суду від 02 вересня 2021 року залучено до участі у справі у якості третьої особи [PERSON] . У судове засідання представник позивача не з`явився, через канцелярію суду надіслав заяву про розгляд справи за відсутності представника позивача, позовні вимоги підтримує. Не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач у судове засідання повторно не з`явилася, про день та час розгляду справи була повідомлена своєчасно. Причини неявки суду не відомі. Будь -яких заяв та клопотань від відповідача не надходило. Третя особа, у судове засідання повторно не з`явився, про день та час розгляду справи був повідомлений своєчасно. Причини неявки суду не відомі. Враховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. У зв`язку з повторною неявкою в судове засідання належним чином повідомленого про дату, час та місце судового засідання відповідача, який не повідомив про причини неявки та не подав відзив відповідно до статті 280 ЦПК України, суд вважає за можливе проводити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. З урахуванням положень ч. 6 ст. 259, ч. 4, ч. 5, ч. 7 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення цього рішення суду є дата складання повного судового рішення 17 січня 2022 року. Суд, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини, що виникли між сторонами. Судом встановлено, що 19 травня 2017 року о 05:50 год. у м.Перещепине по вул. Кайдацька, 21 сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля ГАЗ, яким керував водій [PERSON] , який перебуваючи у стані алкогольного оп`яніння здійснив наїзд на пішохода [PERSON] , яка здійснювала рух по узбіччю дороги. Внаслідок ДТП пішохід [PERSON] отримала тяжкі тілесні ушкодження, що спричинили смерть. Вказані обставини підтверджуються копією довідки № 3017080630018953 від 19 березня 2017 року, вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 січня 2018 року яким визнано [PERSON] винним у скоєнні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.286 КК України, постановою Верховного Суду від 24 грудня 2019 року та ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 12 листопада 2020 року (а.с.8,9-15,16-17,18-19,20-21). 14 червня 2018 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Юридична компанія «Відшкодування»\~ в особі керівника Тарасова В.Г. в інтересах [PERSON] звернулося до Моторного (транспортного) страхового бюро України із заявою про виплату страхового відшкодування у розмірі 22 235 грн., який складається з\~ витрат на поховання 4 825 грн. та витрат на спорудження надгробного пам`ятника\~ - 17 410 грн. (а.с.22) Наказом Моторного (транспортного) страхового бюро України № 8604 від 11 вересня 2018 року вирішено сплатити на рахунок [PERSON] шкоду заподіяну в результаті ДТП у розмірі 22 235 грн.(а.с.31). Згідно розрахунку розміру шкоди від 11 вересня 2018 року, вказана сума складається з витрат на поховання та витрат на спорудження надгробного пам`ятника (а.с.27). 14 вересня 2018 року платіжним дорученням № 993281 Моторним (транспортним) страховим бюро України перераховано [PERSON] \~ грошові кошти у розмірі 22 235 грн. (а.с.33). 24 серпня 2020 року Моторним (транспортним) страховим бюро України направлена на адресу [PERSON] \~ претензія про регресні вимоги, в яких просять протягом семи днів з моменту отримання претензії\~ в добровільному порядку сплатити суму боргу у розмірі 22 235 грн.(а.с.34). 12 січня 2019 року [PERSON] на адресу Моторно (транспортного) страхового бюро України направлена заява в якій він зазначає, що матеріальні та моральні збитки, в тому числі витрати на поховання потерпілій було виплачено у повному обсязі (а.с.35). З копії розписки від 27 березня\~ 2017 року складеною [PERSON] вбачається, що [PERSON] отримала від [PERSON] 25 000 грн. в рахунок відшкодування понесених нею матеріальних затрат на поховання доньки [PERSON] , матеріальних претензій не має (а.с.36). Таким чином, із представлених документів слідує, що на момент отримання страхової виплати збитки, завдані відповідачу страховим випадком, було відшкодовано винною особою [PERSON] в сумі 25 000 грн., крім того, відповідач відмовилась від прав вимоги та претензій майнового характеру до вказаної особи у зв`язку з цією подією (а.с.36). Як передбачено ст.991 ЦК України та статтею 26 Закону України «Про страхування», страховик має право відмовитися від здійснення страхової виплати у разі одержання страхувальником повного відшкодування збитків за договором майнового страхування від особи, яка їх завдала. Страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник. ( ст. 9 Закону України «Про страхування»). Аналіз вказаних норм чинного законодавства вказує на те, що метою виплати страхового відшкодування є саме покриття збитків страхувальника та/або вигодонабувача, страхова виплата не може створювати доходу зазначеним особам, а страхова виплата здійснена після покриття збитків особою, винною в їх заподіянні, або після відмови страхувальника та/або вигодо набувача від права вимоги до потерпілої особи (прощення боргу, ст.605 ЦК України), є отриманою без достатньої правової підстави. Відповідно до ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. З матеріалів справи вбачається, що після отримання від [PERSON] коштів в рахунок витрат на поховання,відповідач звернулася з заявою про виплату страхового відшкодування, яке складається з витрат на поховання. Наведене свідчить, що відповідач набула грошові кошти у сумі 22235 грн. безпідставно за рахунок позивача. На даний час відповідачем отримані кошти добровільно не повернуто, позаяк в матеріалах справи відсутні будь-які підтвердження протилежного. Таким чином, позовні вимоги Моторного транспортного страхового бюро обґрутовані та підлягають задоволенню. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, відповідно до якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно наданої суду квитанції при пред`явленні позову до суду позивачем були понесені витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 270 грн. Оскільки суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 270 грн. На підставі викладеного і

Outcome: approved