Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-17 00:00:00

[PERSON] 31 серпня 2021 року звернувся до суду з позовом до відповідача Головного управління ПФУ в Дніпропетровській області про фактично визнання права власності на майно і кошти: неотриману пенсію в порядку спадкування за законом, стягнення вказаної суми і витрат, внесення змін до свідоцтва про спадщину, позовні вимоги не змінювалися, але доповнювалися і уточнювалися. Позивач в своїх позовних вимогах посилається на те, що він є спадкоємцем першої черги після смерті його матері [PERSON] , що померла [INFO] , інших спадкоємців немає і позивач після смерті матері вчасно звернувся до нотаріальної контори з питанням видачі свідоцтва про прийняття спадщини на фактично недоотриману матір`ю пенсії за певний період, звернення до нотаріуса про видачу свідоцтво про право на спадщину позивачеві після смерті його матері на неотриману пенсію в сумі 92 025 грн. 90 коп. призвело до видачі відповідного свідоцтва, оскільки були надані необхідні для цього документи, але лише на суму 63 597 грн. 13 коп.. Позивач прийняв спадщину та вступив в права спадкування, фактично отримав право на спадкове майно після смерті матері, утримує це спадкове майно, звернулася до пенсійного фонду з питанням виплати йому вказаної суми недоотриманої мамою пенсії, але отримала відмову, через начебто пропуск строку, тому звернувся до суду за захистом своїх прав. Отже звернення до пенсійного фонду ні до чого не призвело, але документи на вказане спадкове майно (кошти з пенсійного фонду) оформити потрібно і він оформити вказане зараз бажає шляхом подання позову до суду про своє право власності в порядку спадкування по законом після смерті матері на вказану суму і стягнення її з відповідача, оскільки іншим чином поновити свої спадкові права неможливо. Йому завдано збитків. Виник спір, який в добровільному досудовому порядку вирішено не було, позивач вважає, що його права порушено і був вимушений звертатися з позовом до суду. Позивач вважає, що все ним зроблено правильно і згідно закону та просив внести зміни до свідоцтва, визнати за ним право на вказане майно (кошти) в порядку спадкування за законом та стягнути ці кошти на його користь, задовольнивши уточнений позов в повному обсязі. Представник відповідача ГУ ПФУ в Дніпропетровській області в судове засідання не з`явився, про день та час слухання справи повідомлявся належним чином; в письмовому зверненні до суду не погодилися з викладеними в позові обставинами, підтвердивши не правильність викладеного і свою не згоду, їх дії з цього питання відповідають закону, просили розглянути справу по закону за наявними матеріалами і просили слухати справу без їх участі. Суд вважає можливим розгляд справи за відсутності представника вказаного відповідача згідно ст. 223 ЦПК України. Представник Першої київської державної нотаріальної контори в засідання не з`явився, погодилися з викладеними в позові обставинами, фактично підтвердивши правильність викладеного, їх свідоцтво позивачу відповідає вимогам закону, не заперечували проти слухання справи без їх участі. З`ясувавши думку сторін, оцінивши надані і добуті докази, перевіривши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими і підлягаючими задоволенню. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] , [INFO] , є спадкоємцем першої черги за померлою матір`ю [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 24 березня 2021 року. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина (спадкова справа) на майно, яке складається з недоотриманої пенсії за період з березня 2016 року по 16 жовтня 2020 року у розмірі 92 025 грн. 90 коп., яка обліковується на особистому рахунку в відділу з питань виплати пенсій управління з питань виплати пенсій ГУ Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, що залишились після смерті матері позивача [PERSON] .. Позивач [PERSON] є спадкоємцем першої черги після смерті його матері [PERSON] , що померла [INFO] , інших спадкоємців немає і позивач після смерті матері вчасно звернувся до нотаріальної контори з питанням видачі свідоцтва про прийняття спадщини на фактично недоотриману матір`ю пенсії за певний період, звернення до нотаріуса про видачу свідоцтво про право на спадщину позивачеві після смерті його матері на неотриману пенсію в сумі 92 025 грн. 90 коп. призвело до видачі відповідного свідоцтва, оскільки були надані необхідні для цього документи, але лише на суму 63 597 грн. 13 коп.. Позивач прийняв спадщину та вступив в права спадкування, фактично отримав право на спадкове майно після смерті матері, утримує це спадкове майно, звернулася до пенсійного фонду з питанням виплати йому вказаної суми недоотриманої мамою пенсії, але отримала відмову, тому звернувся до суду за захистом своїх прав. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що після смерті матері позивач став спадкоємцем майна, до якого відноситься недоотримана пенсія. Якщо пенсіонер за життя не отримав пенсію, то недоотримана ним сума в повному обсязі по місяць смерті включно відповідно норм чинного законодавства є сумою пенсії, яка належала спадкодавцеві, але не була одержана за життя (сумою пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю), в тому числі за весь період починаючи від дати припинення видатків. Позивач звернувся з листом до ГУ Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області з приводу виплати йому недоотриманої пенсії його матері, але отримав відмову. Отже, після смерті матері позивача відкрилася спадщина, до складу якої на тепер входить нарахована та недоотримана пенсія за певний період. Оскільки позивач, який не був постійно зареєстрований та проживав із спадкодавцем, тому є таким, що прийняв спадщину шляхом вступу у володіння та управління спадковим майном, а також отримав свідоцтво про право на спадщину за законом. Зараз без визнання права власності на вказане майно (коштів недоотриманої пенсії - окремо) оформлення стягнення цієї спадщини не можливо. Звернення до відповідача ні до чого не призвело, але документи на вказане спадкове майно оформити потрібно і позивач оформити вказане зараз бажає шляхом подання позову до суду про стягнення вказаних сум спадщини за законом після смерті матері, оскільки іншим чином поновити свої спадкові права неможливо. В зв`язку з обставинами, що склалися, позивач звернувся до суду за захистом порушеного права відповідно до положень статті 16 ЦК України. Позивач вважає, що його права порушено, все ним зроблено правильно і згідно закону та просив визнати за ним право власності на вказану недоотриману пенсію матері в порядку спадкування за законом. Виник спір, який в добровільному досудовому порядку вирішено не було і позивач вимушений був звернутися до суду з цим позовом в порядку спадкування. Суд вважає позовні вимоги підлягаючими задоволенню, виходячи з наступного. Стаття 15 ЦК України передбачає право на захист цивільних прав та інтересів: «1. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання…». Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом з`ясовано, що дійсно [INFO] померла мати [PERSON] - [PERSON] , про що складено 24 березня 2021 року актовий запис № 128, що підтверджується відповідним свідоцтвом про смерть від 24 березня 2021 року серії [NUMBER] . Померла проживала в смт. Оленівка Донецької області, де з 2014 року органи державної влади Україна не здійснюють свої повноваження. Померла отримувала пенсію в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на підставі довідки про тимчасову реєстрацію тимчасово переміщеної особи № [NUMBER] , де з березня 2016 року по вересень 2017 року та з березня 2018 року по жовтень 2020 року (місяць смерті) виплата була зупинена, оскільки пенсіонерка не проживала в Дніпропетровської області. У статті 49 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» зазначені підстави припинення та поновлення виплати пенсії. У частині 1 цієї статті визначено, що виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється: 1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; 2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України; 3) у разі смерті пенсіонера; 4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; 5) в інших випадках, передбачених законом. Таким чином зміна місця проживання особи не є підставою для припинення виплати пенсії. Такого висновку дійшов Верховний Суд в постанові від 03 травня 2018 року у зразковій справі № 805/402/18. Отже дії відповідача з припинення виплати пенсії померлій є протиправними. Згідно листа відповідача № 26762-19662/К-01/8-0400/21 від 09 серпня 2021 року, наданого на заяву позивача від 30 червня 2021 року сума невиплаченої пенсії за період з 08 червня 2018 року по 31 жовтня 2020 року (по місяць смерті померлої) становить 60178.81 грн. В той же час, відповідач не надав своєчасно достовірну та повну інформацію щодо розміру невиплаченої пенсії померлої та її розміру за періоди з березня 2016 року по вересень 2017 року та з березня 2018 по 07 червня 2018 року. В той час (за повідомленням самої померлої) до смерті матері позивача її розмір пенсії складав 1314 гривень в 2016 році та 1773 гривні в 2018 році. За усним повідомленням представника відповідача на особистому прийомі позивачу розмір пенсії померлої неодноразово змінювався, а фактичний розмір заборгованості по виплаті пенсії за період з березня 2016 по жовтень 2020 (місяць смерті померлої) становить 92025.9 грн.. Позивач звернувся до державного нотаріуса Першої Київської нотаріальної контори Мотицького І. Л. з заявою про отримання спадщини після померлої матері. Статтею 4 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що нотаріус має право витребовувати від фізичних та юридичних осіб відомості та документи, необхідні для вчинення нотаріальних дій. Нотаріус зробив запит до відповідача про наявність та розмір недоотриманої спадкодавцем за життя пенсії, на що останній надав довідку № 00400-010503-8/65447 від 13 травня 2021 року, згідно якої розмір недоотриманої пенсії померлої за невідомий період складає 63597.13 грн. 08 червня 2021 року нотаріус видав свідоцтво про право на спадщину за законом на недоотриману пенсію померлої матері позивача в сумі 63597.13 грн. Зазначена сума також відрізняється від повідомленої листом позивачу. На звернення позивача відповідач повідомив в листі від 09 серпня 2021 року, що у разі неотримання пенсії померлим пенсіонером більше трьох років недоотримана пенсія у зв`язку зі смертю виплачується відповідно ч. 1 ст. 46 Закону, де датою звернення за отриманням пенсії є день звернення спадкоємця з усіма необхідними документами. Тобто відповідач повідомив про можливість виплати недоотриманої пенсії померлої матері позивача за період з 08 червня 2018 року по 31 жовтня 2020 року в розмірі 60178.81 грн., а за періоди з березня 2016 року по вересень 2017 року та з березня 2018 року по 07 червня 2018 року пенсію не виплатив і розмір заборгованості офіційно повідомляти відмовився. Таким чином, недоплачена пенсія померлої за період з березня 2016 року по вересень 2017 року та з березня 2018 року по 07 червня 2018 року складає 31847.09 грн. (92025.9-60178.81). При цьому надати повну та достовірну інформацію про розмір пенсії померлої та точний розмір заборгованості з її виплати відповідач офіційно відмовляється, посилаючись на те, що така інформація є охоронюваною законом таємницею. Проте підтвердження зазначеної інформації міститься в матеріалах пенсійної справи померлої. Відповідно до статті 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Виходячи зі змісту статті 392 ЦК України право власності встановлюється в судовому порядку, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Відповідно до вимог статті 1216 ТІК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ІЖ України). Згідно зі статтею 1217 ПК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Статтею 1227 ЦК України передбачено, що суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомог у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини. Відповідно до частини другої статті 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів. Згідно із частинами першою та другою статті 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, виплачується по місяць смерті включно членам його сім`ї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті, у тому числі непрацездатним членам сім`ї, зазначеним у частині другій статті 36 цього Закону, які знаходилися на його утриманні, незалежно від того, проживали вони разом з померлим пенсіонером чи не проживали. Члени сім`ї, зазначені в частині першій цієї статті, повинні звернутися за виплатою суми пенсії померлого пенсіонера протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. У разі відсутності членів сім`ї, зазначених у частині першій цієї статті, або у разі не звернення ними за виплатою вказаної суми в установлений частиною другою цієї статті строк сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, входить до складу спадщини. Положення частини третьої статті 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та статті 1227 ПК України узгоджуються з положенням Закону України «Про пенсійне забезпечення», де в частині першій статті 91 вказано, що суми пенсії, що належали пенсіонерові і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, передаються членам його сім`ї, а в разі їх відсутності входять до складу спадщини. Таким чином, позивач, у встановленому законом порядку, набув право власності на всю суму недоотриманої його матір`ю за життя пенсію. Частиною 1 статті 1296 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Частиною 2 статті 1300 ЦК України передбачено, що на вимогу одного із спадкоємців за рішенням суду можуть бути внесені зміни до свідоцтва про право на спадщину. У разі настання підстав для внесення змін до свідоцтва про право на спадщину законом не обумовлюється, що зміни до нього повинні вноситись внаслідок визнання попереднього свідоцтва недійсним. Верховний Суд в постанові від 24 липня 2019 року у справі № 304/1300/16-ц зазначив, що внесення змін до свідоцтва про право на спадщину в судовому порядку може мати місце тоді, коли відсутня згода спадкоємців на внесення таких змін до свідоцтва або існують інші обставини, що позбавляють можливості внести такі зміни в нотаріальному порядку. У даній справі в зв`язку з тим, що відповідач надав нотаріусу на його запит недостовірну інформацію про заборгованість зі сплати пенсії померлій у нотаріуса відсутня можливість внести відповідні зміни до свідоцтва про право на спадщину від 08 червня 2021 року, а отже існують обставини, що унеможливлюють вирішення справи у позасудовому порядку. В той же час такі дії відповідача вказують на невизнання права власності позивача на недоотриману пенсію його померлої матері в повному обсязі. Відповідно до ст. 316, 317 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно) яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Зміст цього права становлять можливості власника на володіння, користування та розпорядження своїм майном. При цьому на зміст права не впливає місце проживання власника та місце знаходження майна. Відповідно до п. 2.26.Постанови Правління Пенсійного Фонду України № 22-1 від 25 листопада 2005 року «Про затвердження Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку)пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» - для виплати недоотриманої пенсії, яка ввійшла до складу спадщини, у зв`язку з відсутністю членів сім`ї або вразі не звернення ними за виплатою вказаної суми протягом шести місяців з дня відкриття спадщини до органу, що призначає пенсію, в якому перебував на обліку померлий пенсіонер, надається документ, що посвідчує особу заявника, свідоцтво про смерть, свідоцтво про право на спадщину. Зазначені вище вимоги були виконані позивачем 09 червня 2021 року, що підтверджує відповідач в листі від 09 серпня 2021 року. Відповідно до абзацу 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Права і свободи людини та їх гарантії, відповідно до ст. З Конституції України, визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Позивач вважає порушеним його право на володіння, розпоряджання власним майном в зв`язку з наданням недостовірної інформації нотаріусу відповідачем щодо розміру заборгованості з виплати пенсії (не визнанням права), оскільки в такому випадку у нотаріуса відсутня сама підстава для видачі відповідного свідоцтва про право на спадщину на всю спадкову масу або для внесення змін у раніше видане свідоцтво. В той же час таке не визнання права призводить і до відмови у виплаті всієї належної позивачу суми заборгованості відповідачем. Факт помилкового обрахунку заборгованості відповідачем також підтверджується різницею у сумі наданій нотаріусу листом від 13 травня 2021 року та викладеній в листі позивачу від 09 серпня 2021 року. ПФ було порушено норми ст. 1227 ЦК України суми ...пенсії, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї. Згідно ч. 1 ст. 91 Закону України «Про пенсійне забезпечення» суми пенсії, що належали пенсіонерові і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, передаються членам його сім`ї. Також відповідно до ст. 52 Закону «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, виплачується - по місяць смерті виключно членам його сім`ї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті. У відповідності до рішення Конституційного суду України № 20-рп/2011 від 26 грудня 2011 року по справі № 1-42/20114, Кабінет Міністрів України, як вищий органу системі органів виконавчої влади наділений конституційними повноваженнями спрямовувати і координувати діяльність міністерств, інших органів виконавчої влади, до яких належать і Пенсійний фонд України. Відповідно до Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 липня 2014 року № 280, Пенсійний фонд України розробляє проект бюджету Пенсійного фонду України та подає його Міністрові соціальної політики для внесення в установленому порядку на розгляд Кабінетові Міністрів України, здійснює ефективний розподіл фінансових ресурсів для пенсійного забезпечення, складає звіт про виконання бюджету Пенсійного фонду України. До повноважень Пенсійного фонду України відноситься: здійснення контролю за держанням вимог законодавства про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, правильністю нарахування, обчислення, повнотою і своєчасністю сплати страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування (далі - страхові внески) та інших платежів, за достовірністю документів, поданих для призначення пенсії, та відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню, призначенням перерахунком) і виплатою пенсій, щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці та іншими виплатами, які згідно із законодавством здійснюються за рахунок коштів Пенсійного Фонду України, інших джерел, визначених законодавством; забезпечення своєчасного і в повному обсязі фінансування та виплати пенсій, допомоги на поховання та інших виплат, які згідно із законодавством здійснюються за рахунок коштів Пенсійного фонду України та інших джерел, визначених законодавством; обліку коштів Пенсійного фонду України, ведення статистичної та бухгалтерської звітності. Пенсійний фонд України розпоряджається у межах повноважень коштами Пенсійного Фонду України. Пенсійний фонд України здійснює свої повноваження безпосередньо та через створені в установленому порядку територіальні органи. Таким чином, Пенсійний фонд України є органом, який реалізує політику пенсійного забезпечення, в тому числі за рахунок коштів Державного бюджету України, а тому саме від цього органу залежить право позивача на отримання належної йому виплати за рахунок коштів пенсійного фонду. В даному випадку предметом спору є захист права громадянина України на одержання суми недоотриманої пенсії, яка належала спадкодавцю і яку спадкоємець, маючи законне сподівання може отримати від держави. Весь час позивач зі спадкодавцем фактично проживали разом в розумінні статті 3 сімейного кодексу України: «Сім`ю складають особи, і спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права обов`язки». Факт спільного проживання позивача з батьком в місті Дніпро копії паспортів, довідка з місця мешкання. Позивач є спадкоємцем за законом першої черги, який проживав спадкодавцем і у встановлений законом строк звернувся до нотаріуса із заяві про прийняття спадщини. З огляду на вищевикладені обставини і праві отримання у спадок недоотриманої пенсії, своєчасно звернувся до нотаріуса метою оформлення права на спадщину і отримання пенсії у порядку спадкування, не отримав свідоцтво про спадщину і має право на вказану спадщину. За правилами ст. 1216, 1217, 1218 ЦК України спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини. За правилами ч. З ст. 1296 ЦК України, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Крім того, п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмово заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду правилами позовного провадження. Згідно зі ст. 9-1 цього Закону у разі, якщо останнім місцем проживання спадкодавця є населений пункт, на території якого органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження, затверджений рішенням Кабінету Міністрів України, місцем відкриття спадщини є місце подання першої заяви, що свідчить про волевиявлення щодо спадкового майна, спадкоємців, виконавців заповіту, осіб, заінтересованих в охороні спадкового майна, або вимоги кредиторів. Якщо місце проживання спадкодавця невідоме, а нерухоме майно або основна його частина, у разі відсутності нерухомого майна - основна частина рухомого майна знаходиться на території, передбаченій частиною першою цієї статті, місцем відкриття спадщини є місце подання першої заяви, що свідчить про волевиявлення щодо спадкового майна, спадкоємців, виконавців заповіту, осіб, заінтересованих в охороні спадкового майна, або вимоги кредиторів. Спадкова справа підлягає реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до розділу 2 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5. спадкова справа заводиться нотаріусом за місцем відкриття спадщини на підставі поданої першої заяви про прийняття спадщини. Відповідно до ст. 91 Закону України «Про пенсійне забезпечення» № 1788-ХІІ від 05 листопада 1991 року суми пенсії, що належали пенсіонерові і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, передаються членам його сім`ї, а в разі їх відсутності входять до складу спадщини. Згідно з частинами 1, 3 ст. 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, виплачується - по місяць смерті включно членам його сім`ї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті, у тому числі непрацездатним членам сім`ї, зазначеним у частині другій статті 36 цього Закону, які знаходилися на його утриманні, незалежно від того, проживали вони разом з померлим пенсіонером чи не проживали. У разі відсутності членів сім`ї, зазначених у частині першій цієї статті, або у разі не звернення ними за виплатою вказаної суми в установлений частиною другою цієї статті строк сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, входить до складу спадщини. Правовий аналіз вказаних норм свідчить про те, що до складу спадщини входить сума пенсії, яка була нарахована, але не отримана спадкодавцем за життя. Відповідно до абзацу 2 пункту 1.5 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1 (зі змінами) та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за № 1566/11846, заява про виплату недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера подається особою до органу, що призначає пенсії, в якому померлий пенсіонер перебував на обліку як одержувач пенсії. Згідно з абзацом 4 п. 1.7 Порядку № 22-1 днем звернення за перерахунком пенсії, переведенням з одного виду пенсії на інший, поновленням виплати пенсії, виплатою недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, заяви з усіма необхідними документами. У вказаному Порядку № 22-1 не зазначено обов`язкового подання довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи (для осіб зареєстрованих на тимчасово непідконтрольній українській владі території). Відповідно до п. 2.26. Порядку № 22-1 для виплати недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера до органу, що призначає пенсію, в якому перебував на обліку померлий пенсіонер, надається свідоцтво про смерть, документи, які підтверджують родинні стосунки, документ, що посвідчує особу заявника. Для виплати недоотриманої пенсії, яка ввійшла до складу спадщини, у зв`язку з відсутністю членів сім`ї або в разі не звернення ними за виплатою вказаної суми протягом шести місяців з дня відкриття спадщини до органу, що призначає пенсію, в якому перебував на обліку померлий пенсіонер, надається документ, що посвідчує особу заявника, свідоцтво про смерть, свідоцтво про право на спадщину. З аналізу норми ч. 1, 3 ст. 52 Закону і п. 1.5., 1.7., 2.26 Порядку № 22-1 видно, що процедура отримання пенсії, що належала пенсіонерові й залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю передбачає звернення до органів пенсійного фонду у тому разі, якщо члени сім`ї померлого проживав разом із ним на момент смерті (що може підтверджуватися, наприклад, загальною реєстрацією місця проживання в паспорті). Тоді суми пенсії, які належали пенсіонерові й залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, можна отримати через територіальне управління пенсійного фонду (за місцем перебування пенсійної справи). Для цього необхідно звернутися з відповідною заявою в управління ПФУ, де померлий перебував на обліку. Такий порядок стосується тих, хто проживав на момент смерті з померлим. Разом із тим, якщо члени сім`ї померлого з ним не проживали, то необхідно звертатися до нотаріуса і отримувати пенсію в порядку спадкування, адже на підставі ст. 91 Закону України «Про пенсійне забезпечення» суми пенсії, які належали пенсіонерові і залишилися недоодержаними в зв`язку з його смертю, передаються членам його сім`ї, а в разі їх відсутності - входять до складу спадщини. При цьому, зазначені суми виплачуються, якщо звернення за ними надійшло не пізніше 6-ти місяців після смерті пенсіонера. За загальним правилом, місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Згідно із ч. З ст. 1221 ЦК України, в особливих випадках місце відкриття спадщини встановлюється законом. Такий особливий випадок встановлено статтею 91 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», якою передбачено, що в разі якщо останнім місцем проживання спадкодавця є населений пункт, на території якого органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження, затверджений рішенням Кабінету Міністрів України, місцем відкриття спадщини є місце подання першої заяви, що свідчить про волевиявлення щодо спадкового майна, спадкоємців, виконавців заповіту, людей, зацікавлених в охороні спадкового майна, або вимоги кредиторів. Тому спадкоємець може звернутися за власним бажанням до будь-якого нотаріуса на підконтрольній території України із заявою про прийняття спадщини, на підставі якої нотаріусом заводиться спадкова справа. Після вступу в спадщину на підставі отриманого свідоцтва про право на спадщину, виданого нотаріусом на підконтрольній території, спадкоємець має право отримати пенсію, яка належала пенсіонерові й залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю. На своєчасне звернення позивача до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, йому не відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом. За правилами ч. З ст. 1296 ЦК України, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до ч. 1 ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно зі ст. 1261 ЦК України, спадкоємцями за законом першої черги є діти спадкодавця та той з подружжя, хто його пережив, батьки. Таким чином, враховуючи те, що позивач прийнявши спадщину, подавши до нотаріальної контори відповідну заяву про прийняття спадщини, оформлено в установленому актами цивільного законодавства порядку спадщину та видано позивачу свідоцтво про право на спадщину на майно: недоотримана пенсію у розмірі 92 025.90 грн., яка обліковується в відповідному відділу з питань виплати пенсій управління з питань виплати пенсій Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, що залишились після смерті матері позивача [PERSON] . Конституцією України ст. 41 та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 1, діє принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. ЦК України не визначає строк, протягом якого члени сім`ї спадкодавця мають право на одержання соціальних платежів. Положення ч. 2 та 3 ст. 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», які є спеціальними стосовно правовідносин про спадкування сум пенсії, теж не обмежують право на отримання сум пенсії, що належала пенсіонерові і не була ним отримана у зв`язку з його смертю. Ці положення тільки визначають подію, умови, час, коло осіб і їх правове становище, предмет правовідносин, із настанням яких можлива виплата недоотриманої пенсії померлого пенсіонера. Аналіз наведених норм матеріального права дає можливість дійти висновку про те, що суми пенсії, які перейшли у спадщину, передаються спадкоємцям у повному обсязі, без будь-яких часових обмежень. Норми ч. 1 ст. 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», які регулюють виплату пенсіонеру певних сум пенсії не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії, не розповсюджуються на правовідносини з приводу отримання спадкоємцями померлого пенсіонера тих сум пенсії, які перейшли у спадщину. Таким чином, правовідносини з приводу нарахування та обліку недоотриманої пенсії померлого пенсіонера мають регулюватись спеціальною ст. 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» без урахування норм ст. 46. З огляду на викладене, та враховуючи, що у спірних правовідносинах відповідач незаконно перешкоджає реалізації прав позивача, як спадкоємця на отримання всього належного йому спадкового майна, яке увійшло до складу спадщини, вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. За приписами ст. 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Так, у рішенні ЄСПЛ «Федоренко проти України» суд нагадав, що відповідно до його прецедентної практики поняття «майно» може поширюватися на «наявне майно» або активи, включаючи претензії, щодо яких заявник може обґрунтовано стверджувати, що він принаймні має «законі сподівання» ефективно скористатися правом власності. Натомість сподівання на визнання права власності на майно, яким тривалий час неможливо було користуватися ефективно, не може вважатися «майном» у розумінні ст. Першого протоколу до Конвенції; це також стосується умовної вимоги, як втрачає силу внаслідок недотримання цієї вимоги. Відповідно до прецедентного права суду будь-яке втручання має підтримувати «справедливий баланс» між загальними інтересами суспільства та вимогами щодо дотримання основоположних прав окремої особи. Намагання забезпечити цей баланс відображене в структурі ст. 1 Першого протоколу до Конвенції. Тому мають бути витримані розумні пропорції між використаними засобами і досягнутим цілями. Більше того, так само, як і в інших сферах соціальної, фінансової і економічної політики, національні органи мають певну свободу розсуду під час прийняття і виконання законів, що регулюють питання власності та договірні відносини. Цю свободу розсуду все ж таки мають контролювати європейські структури. Тому Суд повинен був упевнитися, чи не були перевищені надані Урядові межі свободи розсуду, тобто чи застосовано в цій справі доктрина «ultra vires» (хоча й законну саму по собі) з урахуванням принци пропорційності. У справі «Вольф-Ульрих фон Мальтцан та інші проти …» ЄСПЛ зробив висновок про те, що певні законні очікувані заявників підлягають правовому захисту та формує позицію для інтерпретацій вимоги як такої що може вважатись активом: вона повинна мати обґрунтовану закону підставу, якою зокрема є чинна норма закону, тобто встановлю законом норма щодо виплат (зокрема пенсійних, допомоги) на момент дії щ норми є активом, на який може розраховувати громадянин як на свою власність. За змістом ст. 316, 317, 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, які він здійснює на власний розсуд. Згідно зі ст. 321 ЦК України, право власності непорушно, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений в його здійсненні, власник може бути позбавлений права власності або обмежений в його здійсненні тільки у випадках і в порядку, встановленому законом, примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване тільки як виняток по мотивах суспільної необхідності на підставах іф порядку, встановленому законом, і за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Відповідно до ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи. Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Частою 1 ст. 1233 ЦК України визначено, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Згідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1218, 1220 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини, тобто на момент смерті спадкодавця, і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Згідно ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Внаслідок смерті матері позивача, відкрилася спадщина, часом відкриття якої є її день смерті. До складу спадщини, у відповідності до ст. 1218 ЦК України, ввійшли всі права та обов`язки спадкодавця, що належали йому на момент відкриття спадщини і не припинилися слідок його смерті, а саме майнові права на особисте майно та пенсійні кошти. В силу ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно зі ст. 55 Конституції України, «Права і свободи людини і громадянина захищаються судом. … Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.». Виходячи з передбаченого ст. 8 Конституції України принципу верховенства права, наведені норми Конституції України надають людині можливість будь-якими незабороненими законом засобами самому захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Ст. 15 ЦК України також передбачає право кожної особи на захист своїх цивільних прав та інтересів у разі їх порушення, невизнання або оспорювання, а ст. 16 цього ж кодексу - право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, вказуючи в якості одного зі способів захисту цивільних прав та інтересів визнання права. Ст. 392 ЦК України також передбачено право власника майна на пред`явлення позову про визнання його права власності. Застосовуючи вищенаведені норми права до спірних правовідносин, оскільки іншим порядком, крім судового, неможливо захистити спадкові права та законні інтереси позивача, останній і вважав необхідним звернутися до суду з вказаними позовними вимогами про визнання права власності на майно в порядку спадкування після смерті матері, які він вважає законними та обґрунтованими. Згідно зі ст. 129 Конституції України, обов`язковість судового рішення є однією з основних засад судочинства. У ст. 129-1 Конституції України вказано, що судове рішення є обов`язковим до виконання. Отже, в даному випадку немає перешкод для набуття позивачем права приватної власності на вказане майно - кошти. Вимоги до доказів встановлені ст. 77 ЦПК України, якою встановлено, що письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. У відповідності до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Відповідно до ч. 3, 6 ст. 13 ЦК України «Межі здійснення цивільних прав»: не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. У разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені частинами другою - п`ятою цієї статті, суд може зобов`язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом. Відповідно до рішення «Проніна проти України» № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року, п. 1 статті 6 Конвенції (995_004) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), № 4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Відповідно до ст. 263 ЦПК України: рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно із ст. 129 Конституції України, одним з основних принципів судочинства, є законність. Принцип законності визначається тим, що суд у своїй діяльності при вирішенні справ повинен правильно застосовувати норми матеріального права до взаємовідносин сторін. Згідно ст. 82 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Вирішення даної цивільної справи та прийняття відповідного обґрунтованого по ній рішення неможливе без встановлення фактичних обставин, вибору норми права та висновку про права та обов`язки сторін. Всі ці складові могли бути з`ясовані лише в ході доказової діяльності, метою якої є, відповідно до ЦПК, всебічне і повне з`ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин. Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст. 81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст. 43, 49 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні (ст. 43 ЦПК України), так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу. Слід також зазначити, що відповідач в разі наявності труднощів щодо витребування доказів по справі, відповідно до статті 84 ЦПК України, міг би скористатися своїм процесуальним правом та звернутися до суду з відповідним клопотанням про витребування доказів. Але в даному разі цього зроблено не було. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв`язок доказів у їх сукупності. Всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, з урахуванням допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю між собою дають об`єктивні підстави вважати, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивач заперечує будь-які домовленості і зобов`язання стосовно відповідача по незаконним (з точки зору відповідача) діям відносно нього, предмета спору, а відповідач цього не довів, твердження відповідача про наявність будь-яких інших зобов`язань або неправомірності стосовно нього є припущенням. Тобто, відповідач або інші особи повинні довести, що їх дiями не було порушено їх права або права позивача. Однак, жодних доказiв зазначеними особами до суду не надано. Не може суд прийняти до уваги позицію відповідача стосовно не погодження з певними положеннями позовних вимог, оскільки вона спростовується вищенаведеним і нічим об`єктивно не підтверджується. При таких обставинах суд вважає можливим позовну заяву задовольнити та визнати за [PERSON] право власності в порядку спадкування за законом після смерті його матері [PERSON] , померлої [INFO] , на призначену їй і фактично недоотриману пенсію за період з березня 2016 року по жовтень 2020 року у розмірі 92 025 грн. 90 коп. та стягнути вказану суму 92 025 грн. 90 коп. з ГУ ПФ України в Дніпропетровській області на користь [PERSON] , внести зміни до свідоцтва про право на спадщину за законом на недоотриману пенсію від 08 червня 2021 року серії НРВ №095051 зазначивши, що спадщина, на яку видане це свідоцтво [PERSON] , складається з недоотриманої [PERSON] пенсії в сумі 92 025.9 грн. (дев`яносто дві тисячі двадцять п`ять гривень 90 копійок) (спадкова справа № 443/2021) та стягнути з ГУ ПФ України в Дніпропетровській області на користь держави судовий збір в сумі 920 грн. 26 коп.. Таким чином суд вважає, що позовні вимоги про право власності на недоотриману пенсію в порядку спадкування за законом і її стягнення та витрат, внесення змін до свідоцтва в такому вигляді ґрунтуються на вимогах закону та підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved