Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-09 00:00:00

2 лютого 2021 року позивач звернулася до суду з позовною заявою у якій, просить суд визнати недійсним розпорядження №133 від 16 травня 1994 року у частині приватизації 1/3 частки квартири [ADDRESS] на ім`я [PERSON] та визнати недійсним свідоцтво про право власності на житло, видане згідно розпорядження №133 від 16 травня 1994 року у частині приватизації 1/3 частки квартири на ім`я [PERSON] . Ухвалою суду від 8 лютого 2021 року позовну заяву [PERSON] залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви зазначених в ухвалі суду. 12 березня 2021 року на виконання вимог ухвали суду від 8 лютого 2021 року позивачем до суду подано уточнену позовну заяву, у якій просить визнати недійсним розпорядження №133 від 16 травня 1994 року у частині приватизації 1/3 частки квартири [ADDRESS] на ім`я [PERSON] та визнати недійсним свідоцтво про право власності на житло, видане згідно розпорядження №133 від 16 травня 1994 року у частині приватизації 1/3 частки квартири на ім`я [PERSON] . В обґрунтування заявлених вимог, позивач вказує, що 8 червня 1994 року її мата - [PERSON] приватизувала квартиру за адресою: [ADDRESS] в рівних долях на себе, як власника та членів своєї сім`ї - [PERSON] (позивач) та сестру позивача - [PERSON] . Вказана квартира була приватизована згідно із Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду» та посвідчено Радгоспом «Димерський» як органом приватизації, згідно розпорядження від 16 травня 1991 року № 133. З метою отримання інформації (та можливо отримання копії цього розпорядження) вона зверталася до архіву Вишгородської РДА, проте отримала відповідь згідно якої накази радгоспу за 1994 рік до архівного відділу не надходили. Станом на сьогодні органом приватизації являється Виконавчий комітет Димерської селищної ради. Позивач вважає, що розпорядження № 133 та свідоцтво видане на його підставі в частині приватизації 1/3 частини квартири на її ім`я було видане органом приватизації із порушенням вимог Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», Положення про порядок передачі квартир (будинків) у власність громадян (яке було чинне на час виникнення спірних правовідносин), затвердженого наказом Держжитлокомунгоспу України від 15 вересня 1992 року №56, оскільки на момент приватизації у 1994 році позивач була неповнолітньою та проживала разом із батьком - [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] , а отже права на приватизацію житла у якому не проживала, вона не мала. Також, відповідно до Положення про порядок передачі квартир (будинків) у власність громадян, затвердженого наказом Держжитлокомунгоспу України від 15 вересня 1992 року № 56, при видачі власнику квартири (будинку) свідоцтва про право власності на житло у паспортах усіх повнолітніх членів сім`ї власника і у свідоцтвах про народження неповнолітніх осіб робиться така відповідна помітка, проте вказаної відмітки зроблено не було і позивач до останнього часу не знала про те, що її мати реалізувала її право на приватизацію державного житлового фонду, навіть без її відома. Звертаючись до суду із позовом, позивач вказує, що діями відповідачів порушено її право на отримання безоплатно (приватизацію) іншого житла за її вибором, оскільки на момент приватизації вона не проживала у вказаній квартирі, була неповнолітньою, відповідно жодної згоди не давала та їй не було відомо про приватизацію. У вказаній квартирі вона не проживала та не проживає, не бере участі у її утриманні та догляді та лише нещодавно дізналась про належність їй в квартирі 1/3 частки, а тому звернулася до суду за захистом порушеного права. Після виконань вимог частини шостої статті 187 ЦПК України, ухвалою суду від 29 березня 2021 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено до розгляду у підготовче засідання на 27 квітня 2021 року, про що сторін повідомлено у встановленому законом порядку. 6 травня 2021 року Димерською селищною радою Вишгородського району Київської області, за підписом селищного голови Підкурганного В., до суду подано клопотання про розгляд справи без участі представників Димерської селищної ради, на підставі наявних в матеріалах справи доказів. Відзиву на позовну заяву не подану, будь-яких заперечень щодо позовних вимог не висловлено. У підготовче засідання, призначене на 15 червня 2021 року сторони не з`явились, повідомлялись у встановлений законом спосіб. У зв`язку з неявкою учасників провадження підготовче засідання було відкладено. Наступне підготовче засідання призначене 15 червня 2021 року. З метою повного та всебічного розгляду справи, судом здійснено запит до відповідних органів з метою отримання інформації про місце знаходження приватизаційної справи квартири [ADDRESS] . 13 травня 2021 року на адресу суду від відповідачів [PERSON] та [PERSON] надійшли заяви від 11 травня, у яких зазначили, що користуючись своїм правом, передбаченим пунктом 1 частини другої статті 49 ЦПК України та частиною першою статті 206 ЦПК України, повністю визнать заявлені вимоги та просять суд задовольнити позов, розгляд справи проводити без її участі чи участі її представника. Крім цього, 13 травня 2021 року до суду надійшла заява позивача [PERSON] від 10 травня 2021 року про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити. 3 червня 2021 року до суду надійшли відповіді щодо витребуваної судом інформацію. У підготовче засідання, призначене на 15 червня 2021 року сторони не з`явилися. У зв`язку з неявкою учасників справи, а також враховуючи відповіді, які надійшли на запит суду, підготовче засідання було відкладено на 2 серпня 2021 року, про що повідомлено учасників справи у встановленому законом порядку. У підтовче засідання, призначене на 2 серпня 2021 року учасники провадження не з`явились, при цьому, враховуючи заяви учасників провадження, які надійшли до суду раніше, а також відсутність клопотання позивача про відкладення підготовчого засідання, ухвалою Вишгородського районного суду Київської від 2 серпня 2021 року закрито підготовче засідання та справу призначено до судового розгляду на 15 вересня 2021 року. У судове засідання, призначене на 15 вересня 2021 року сторони не з`явились. Про розгляд справи повідомлені належним чином. У зв`язку з неявкою сторін у судове засідання, розгляд справи було відкладено на 11 листопада 2021 року. 10 листопада 2021 року від позивача на електрону адресу суду надійшли копії документів для доручення до матеріалів справи, а 11 листопада 2021 року - клопотання про відкладення розгляду справи, у зв`язку з наданням часу для подання до суду доказу. У судове засідання, призначене 11 листопада 2021 року сторони не з`явилися, з урахуванням клопотання позивача, судове засідання було відкладено на 10 грудня 2021 року. У судове засідання, призначене на 10 грудня 2021 року сторони не з`явились. У зв`язку з неявкою сторін, судове засідання було відкладено на 10 січня 2022 року. 13 грудня 2021 року до суду надійшло клопотання позивача від 11 грудня 2021 року про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити. У судове засідання, призначене на 10 січня 2022 року учасники провадження не з`явились, при цьому, суд враховує раніше подані заяви про розгляд справи у їх відсутності. У відповідності до частини другої статті 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про задоволення позову з таких підстав. Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно із частиною першою статті 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло, виданого Радгоспом «Димерський» 8 червня 1994 року квартира [ADDRESS] , належить на праві часткової власності [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] в рівних долях. Квартира приватизована згідно з Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду». Свідоцтво видане згідно з розпорядженням від 16 травня 1994 року № 133. Зазначене підтверджується довідкою з інвентаризаційної справи, наданої Вишгородським бюро технічної інвентаризації. Як убачається із свідоцтва про народження позивача - [PERSON] , [INFO] , її батьками є: [PERSON] та [PERSON] . Звертаючись до суду із позовною заявою, позивач зазначає, що на момент приватизації у 1994 році вона була неповнолітньою та проживала разом із батьком - [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] , та вона не знала про те, що її мати реалізувала її право на приватизацію державного житлового фонду, тим самим, порушено її право на отримання безоплатно (приватизацію) іншого житла за її вибором. Відповідно до статті 1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація державного житлового фонду (далі - приватизація) - це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України. До об`єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, житлові приміщення у гуртожитках (житлові кімнати, житлові блоки (секції), кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, які використовуються громадянами на умовах найму (частина перша статті 2 Закону). Приватизація здійснюється шляхом: безоплатної передачі громадянам квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках з розрахунку санітарної норми 21 квадратний метр загальної площі на наймача і кожного члена його сім`ї та додатково 10 квадратних метрів на сім`ю; продажу надлишків загальної площі квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках громадянам України, що меншають в них або перебувають в черзі потребуючих поліпшення житлових умов. Згідно із частиною першою статті 7 Закону за громадянами, які не виявили бажання приватизувати займане ними житло, зберігається чинний порядок одержання і користування житлом на умовах найму. Приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд. Передача займаних квартир (будинків) здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно мешкають в даній квартирі (будинку), в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов`язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку). Передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина. Підготовку та оформлення документів про передачу у власність громадян квартир (будинків) може бути покладено на спеціально створювані органи приватизації (агентства, бюро, інші підприємства). Передача квартир (будинків) у власність громадян з доплатою, безоплатно чи з компенсацією відповідно до статті 5 цього Закону оформляється свідоцтвом про право власності на квартиру (будинок), яке реєструється в органах приватизації і не потребує нотаріального посвідчення (частини перша-п`ята статті 8 Закону). З метою визначення порядку передачі квартир (будинків) у власність громадян відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» наказом Держжитлокомунгоспу України від 15 вересня 1992 року №56 затверджено Положення про порядок передачі квартир (будинків) у власність громадян (яке було чинне на час виникнення спірних правовідносин). Згідно з пунктами 6-10 вказаного Положення передача житла у власність громадян здійснюється безоплатно, виходячи з розрахунку санітарної норми (21 квадратний метр загальної площі на наймача і кожного члена сім`ї та додатково 10 квадратних метрів на сім`ю). 3агальна площа квартири (будинку) визначається як сума площ жилих і підсобних приміщень квартири (будинку), веранд, вбудованих шаф, а також площ лоджій, балконів і терас, які враховуються з використанням таких коефіцієнтів: для лоджій - 0,5, для балконів і терас - 0,3. Розмір загальної площі, що належить кожному наймачеві у квартирі, де мешкають два і більше наймачів, визначається як сума площ займаних жилих кімнат з урахуванням площі балконів, лоджій та терас і площі підсобних приміщень квартири, яка розподіляється між всіма наймачами пропорційно площі займаних ними жилих кімнат. Якщо загальна площа квартир (будинків), що підлягають приватизації, відповідає площі, передбаченій пунктом 6 цього Положення, зазначені квартири (будинки) передаються наймачеві та членам його сім`ї безоплатно. Якщо загальна площа квартири менше площі, яку має право отримати сім`я наймача безоплатно, наймачу та членам його сім`ї видаються житлові чеки, сума яких визначається виходячи з розміру недостатньої площі та відновної вартості одного квадратного метра. Якщо загальна площа квартири (будинку) перевищує площу, яку має право отримати сім`я наймача безоплатно, наймач здійснює доплату цінними паперами, одержаними для приватизації державних підприємств чи землі, а у разі їх відсутності - грошима. Сума доплат визначається добутком розміру надлишкової загальної площі на вартість одного квадратного метра. Громадянин, який виявив бажання приватизувати займану ним і членами його сім`ї на умовах найму квартиру (одноквартирний будинок), звертається в орган приватизації або до створеного ним підприємства по оформленню документів, де одержує бланк заяви (додатки 2, 3) та необхідну консультацію (п. 18 Положення). При оформленні заяви на приватизацію квартири (будинку) громадянин бере на підприємстві, що обслуговує жилий будинок, довідку про склад сім`ї та займані приміщення. У довідці вказуються члени сім`ї наймача, які прописані та мешкають разом з ним, а також тимчасово відсутні особи, за якими зберігається право на житло (п. 20, 21 Положення). У відповідності до статті 3 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація здійснюється шляхом: безоплатної передачі громадянам квартир (будинків) з розрахунку санітарної норми 21 квадратний метр загальної площі на наймача і кожного члена його сім`ї та додатково 10 квадратних метрів на сім`ю. Відповідно до Положення про порядок передачі квартир (будинків) у власність громадян, затвердженого наказом Держжитлокомунгоспу України від 15 вересня 1992 року № 56, при видачі власнику квартири (будинку) свідоцтва про право власності на житло у паспортах усіх повнолітніх членів сім`ї власника і у свідоцтвах про народження неповнолітніх осіб робиться така відповідна помітка. Як зазначає позивач, та це не заперечується відповідачами [PERSON] і [PERSON] , на момент приватизації у 1994 році вона, будучи неповнолітньою, проживала разом із батьком - [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Згідно із частиною третьою статті 9 ЖК УРСР громадяни мають право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду, житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад, або придбання їх у житлових кооперативах, на біржових торгах, шляхом індивідуального житлового будівництва чи одержання у власність на інших підставах, передбачених законом. Статтею 64 цього Кодексу передбачено, що члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Відповідно до статті 67 Кодексу законів про шлюб та сім`ю, якщо батьки не проживають разом, то від їх згоди залежить, при кому повинні проживати неповнолітні діти. Статтею 17 ЦК УРСР було передбачено, що місцем проживання визнається те місце, де громадянин постійно або переважно проживає. Місцем проживання неповнолітніх, що не досягли п`ятнадцяти років, або громадян, які перебувають під опікою, визнається місце проживання їх батьків (усиновителів) або опікунів. Згідно із статтею 14 цього Кодексу за неповнолітніх, які не досягли п`ятнадцяти років, угоди укладають від їх імені батьки (усиновителі) або опікун. Вони вправі учиняти лише дрібні побутові угоди. Відповідачами [PERSON] і [PERSON] не заперечується факт проживання неповнолітньої [PERSON] разом із батьком за іншою адресою, а мити позивача, на той час неповнолітньої, самостійно здійснила приватизацію житла. Як убачається із відповіді архівного відділу Вишгородської районної державної адміністрації від 26 лютого 2021 року на звернення [PERSON] щодо отримання копії наказу радгоспу «Димерський» від 16 травня 1994 року № 133, накази вказаного радгоспу за 1994 рік на державне зберігання до відділу не надходили. Під час розгляду справи місце знаходження оскаржуваного позивачем розпорядження № 133 від 16 травня 1994 року не встановлено, а у інвентаризаційній справі воно відсутнє. Наслідком порушення вимог частини другої статті 8 закону України «Про приватизацію житлового фонду» може бути визнання приватизації недійсною. З викладеного вбачається, що приватизація спірної квартири квартира [ADDRESS] , була проведена органом приватизації з порушенням норм чинного законодавства, адже приватизація здійснена відповідачем [PERSON] в порушення інтересів малолітньої доньки (позивача у справі), яка проживала окремо з батьком за іншою адресою та була позбавлена можливості висловити своє волевиявлення у вчиненні даного правочину, а внаслідок чого позивач позбавлена реалізувати право на приватизацію житла самостійно. Таким чином, рішення органу приватизації та видане на його підставі свідоцтва про право власності є незаконними та підлягають скасуванню у частині приватизації 1/3 частки квартири [ADDRESS] на ім`я [PERSON] . Відповідно до статті 3 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Оскільки положення Конституції України та Конвенції мають вищу юридичну силу (статті 8, 9 Конституції України), а обмеження матеріального права суперечать цим положенням, порушення цивільного права чи цивільного інтересу підлягають судовому захисту і у спосіб, не передбачений законом, зокрема статтею 16 ЦК України, але який є ефективним засобом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Аналізуючи зібрані у справі докази у їх сукупності, а також виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими, а тому такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved