Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-16 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Суворовської державної нотаріальної контори у місті Одеса, [PERSON] про зняття заборони з нерухомого майна. Обґрунтовуючи вимоги даного позову вказує на те, що [PERSON] на праві власності у частці 1/2 належить житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , яке він набув на підставі Договору купівлі-продажу від 16.03.1973 року. Згідно п. 2 Договору купівлі-продажу від 16.03.1973 року частина вказаного вище домоволодіння становила 5000 крб., [PERSON] отримав від [PERSON] аванс 2000 крб. до підписання зазначеного договору, а 3000 крб. [PERSON] повинен був сплатити [PERSON] до 01.05.1973 року. Вказана сума була погашена у визначений договором строк та зобов`язання перед [PERSON] було виконано у повному обсязі. Позивач звернувся до приватного нотаріуса, маючи намір оформити договір дарування належного йому майна на своїх дітей, однак нотаріусом було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, у зв`язку з тим, що відносно 1/2 частини житлового будинку за адресою: [ADDRESS] наявний запис в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, а саме заборона відчуження. Зокрема, заборона була накладена Першою одеською державною нотаріальною конторою 20.03.1973 року за № 140, згідно повідомлення Четвертої одеської державної нотаріальної контори від 16.03.1973 року № 85. Оскільки, [PERSON] умови Договору купівлі-продажу від 16.03.1973 року було виконано та в повному обсязі сплачено суму вказаного вище домоволодіння у розмірі 5000 крб., на думку позивача, нотаріусом не було доведені нотаріальні дії до кінця, у зв`язку з чим останній позбавлений можливості розпоряджатись власним майном та вимушений звертатись до суду за захистом своїх прав та законних інтересів з даним позовом. У зв`язку з цим, просить суд задовольнити даний позов та ухвалити рішення, яким зняти обтяження у формі заборони на будинок за [ADDRESS] , який зареєстрований в Єдиному реєстрі заборон відчуження нерухомого майна за № 35199370 від 11.11.2008 року та виключити з Єдиного реєстру заборон відчуження нерухомого майна запис № 35199370 від 11.11.2008 року про заборону на частину будинку за [ADDRESS] . Суд констатує, що представником відповідача Суворовської державної нотаріальної контори у місті Одеса Дацковою Ф. було надано суду відзив на позовну заяву, в якому просить суд відмовити в задоволенні даного позову. Так, обґрунтовуючи свої заперечення проти позову представник відповідача вказує на те, що у випадку задоволення позовних вимог позивача, відповідні реєстраційні дії має проводити Одеська міська рада в особі Управління державної реєстрації юридичного департаменту орган в якому зберігається реєстраційна справа об`єкта нерухомого майна. Суворовська державна нотаріальна контора у м. Одеса є неналежним відповідачем у справі, що є самостійною підставою для відмови у позові. Ухвалою судді про прийняття цивільної справи до свого провадження та відкриття провадження по справі від 09.09.2021 року було постановлено проводити розгляд справи у в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 29.11.2021 року було постановлено закрити підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився. Однак, надав суду заяву, в якій позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд провести розгляд справи за його відсутності. Представник відповідача [PERSON] в судове засідання не з`явилась. Однак, надала суду заяву, в якій просить провести розгляд справи за відсутності представника відповідача. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась. Однак, надала суду заяву, в якій позов визнає та не заперечує проти розгляду справи за її відсутності. Окрім того, в матеріалах справи міститься розписка [PERSON] надана [PERSON] про відсутність матеріальних та майнових претензій, в якій зазначено, що продаж вчинено за 5000 крб., з яких 2000 крб. її дідусь [PERSON] одержав від [PERSON] до підписання договору купівлі-продажу, а залишок вартості 3000 крб. [PERSON] отримав у зазначені строки згідно договору, [PERSON] як єдиний спадкоємець свого діда [PERSON] не має будь-яких претензій в даний час та у майбутньому до [PERSON] по матеріальній шкоді, внаслідок помилкового не зняття державним нотаріусом заборони відчуження з проданого нерухомого майна її дідом, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Дослідивши матеріали справи, надавши оцінку наявним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу окремо шляхом їх всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 16.03.1973 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено Договір купівлі-продажу, відповідно до умов якого [PERSON] відчужив позивачу половину цілого житлового будинку з надвірними господарчими спорудами, що знаходиться в [ADDRESS] , що підтверджується наявним в матеріалах справи дублікатом Договору купівлі-продажу від 18.03.2003 року. Згідно п. 2 вказаного Договору продаж вчинено за 5000 крб., з яких 2000 крб. [PERSON] отримав від [PERSON] до підписання цього Договору, а 3000 крб. Чечеткін повинен заплатити [PERSON] до 01.05.1973 року. Своє зобов`язання з виконання договору купівлі продажу від 16.03.1973 року [PERSON] виконав в повному обсязі, що підтверджується наявною в матеріалах справи Розпискою про відсутність матеріальних та майнових претензій від 10.05.2021 року, здійсненою [PERSON] , яка є спадкоємицею померлого [INFO] [PERSON] . Вказані обставини підтверджуються також наявними в матеріалах справи копіями Свідоцтва про смерть Серії [NUMBER] від 16.06.2003 року та Заповіту від 18.10.1999 року. Відповідно до листа Комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації» Одеської міської ради від 13.08.2021 року № 5306, станом на 31.12.2012, згідно із записом в реєстровій книзі, право власності житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , зареєстровано 1/2 частин житлового будинку за « [PERSON] вказане російською мовою, згідно із записом в реєстровій книзі), на підставі дублікату договору купівлі-продажу, посвідченого Четвертою Одеською державною нотаріальною конторою від 16.03.1973 року за р№5199, дублікат від 21.02.2003 року за р№2-184, книга 147доп, стор. 1, р№535, дата реєстрації 18.03.2003 року. Згідно Технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок від 02.02.2012 року 1/2 частка власності за адресою: [ADDRESS] належить [PERSON] . В обґрунтування даного позову позивач зазначає про те, що він звернувся до нотаріуса, маючи намір оформити договір дарування належного йому майна на своїх дітей, однак нотаріусом було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, у зв`язку з тим, що відносно 1/2 частини належного позивачу житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , наявний запис в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, а саме заборона відчуження. Так, відповідно до Архівної довідки від 08.04.2021 року № 1138/ОН8, виданої завідувачем Одеського державного нотаріального архіву Марчишиною С., в матеріалах архівного фонду Першої Одеської державної нотаріальної контори міститься лист Четвертої одеської державної нотаріальної контори від 16.03.1973 за № 85 щодо накладення арешту на половину будинку [ADDRESS] . На підставі вказаного листа Першою одеською державною нотаріальною конторою накладено заборону відчуження від 20.03.1973 року, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією вказаною архівної довідки. В матеріалах справи також наявне Накладення заборони від 20.05.1973 року № 140 на будинок гр. [PERSON] , який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , підстава повідомлення Четвертої одеської нотаріальної контори від 16.03.1983 року за № 85. Окрім того, згідно довідки Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 250435743 від 30.03.2021 року, житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , наявні обтяження на майно, а саме за реєстраційним номером 35199370, тип обтяження: заборона на нерухоме майно, підстава обтяження: лист, серія та номер: 85, виданий 16.03.1973 року, видавник: Четверта одеська державна нотаріальна контора, підстава внесення запису: рішення про державну реєстрації прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 50824340 від 27.01.2020 13:03:03, приватний нотаріус Тихомирова Катерина Валеріївна, Одеський міський нотаріальний округ, Одеська обл., об`єкт обтяження: частина будинку. Таким чином, суд констатує, що позивач [PERSON] в інший спосіб, крім скасування заборони в судовому порядку захистити своє порушене право не може. Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд має застосовувати при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Згідно статті 1 Протоколу 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. За змістом ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном, а відповідно до ст. 319 цього Кодексу власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. У відповідності до ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод в здійсненні ним права користування і розпорядження своїм майном Пункт 33 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014р. № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» містить роз`яснення, що застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого. Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03.06.2016 року № 5 «Про судову практику у справах про зняття арешту з майна» позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору, або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідно до п. 11 Постанови Пленуму Верховного суду України №5 від 03.06.2016 року "Про судову практику в справах про зняття арешту з майна" при розгляді позову про визнання права власності на арештоване майно та/або зняття арешту з майна судам слід всебічно і повно з`ясовувати обставини, наведені позивачем на підтвердження своїх вимог, неухильно дотримуватись при цьому як правових норм, що гарантують права осіб, які беруть участь у справі, так і положень про належність та допустимість доказів. З огляду на те, що [PERSON] повністю погасив заборгованість перед [PERSON] , проте [PERSON] не надіслав нотаріусу повідомлення про виконання грошових зобов`язань для зняття заборони відчуження майна, на даний час [PERSON] помер, а його спадкоємець онука [PERSON] надала письмову розписку від 10.05.2021 року, в якій міститься інформація, що [PERSON] виконав грошові зобов`язання перед померлим [PERSON] та сім`я померлого не має претензій до [PERSON] , суд констатує, що у матеріалах справи відсутні докази про те, що на даний час існує потреба в продовженні дії заборони вищезазначеного майна. Пунктом 7 Порядку використання даних Реєстру прав власності на нерухоме майно, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, Державного реєстру іпотек та Державного реєстру обтяжень рухомого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 1844/5 від 14.12.2012 року передбачено, що у разі коли при розгляді заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відповідно до якої державній реєстрації підлягає припинення обтяження речового права на нерухоме майно, право власності на яке не зареєстроване в Державному реєстрі прав, встановлено наявність запису про таке обтяження в Реєстрах, державний реєстратор переносить відомості запису про таке обтяження до спеціального розділу Державного реєстру прав, після чого на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію припинення обтяження речового права на нерухоме майно вносить запис про припинення такого обтяження до Державного реєстру прав. Таким чином, накладення обтяження та внесення відповідного запису до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна обмежує права позивача як власника, щодо вільного розпорядження та користування своїм майном. У відповідності до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності Виходячи з викладеного вище, на час звернення з заявою до суду за наявності обтяження накладеного на майно позивача, порушується право позивача на вільне володіння та розпорядження своїм майном, внаслідок чого він позбавлений змоги відчужити своє майно на користь дітей шляхом укладення Договору дарування, підстав для продовження обтяження на майно суд не вбачає, а тому право позивача підлягає судовому захисту у заявлений ним спосіб шляхом зняття заборон з відчуження майна. На підставі та

Outcome: approved