Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-10 00:00:00

27.10.2021 року позивач звернувся в суд з позовом до ТзОВ "Вердикт капітал", треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Євген Михайлович, приватний виконавець виконавчого округу Волинської області Пирога Сергій Степанович про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначає, що згідно із виконавчим написом № 207173 від 22.06.2021 року, що вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М., з нього на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Вердикт капітал" стягнуто кошти в розмірі 52438,05 грн. 21.10.2021 року йому стало відомо про відкриття приватним виконавцем виконавчого округу Волинської області Пирогою С.С. виконавчого провадження № 67123480 з виконання вищевказаного виконавчого напису. Вважає виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню, позаяк на момент його вчинення кредитний договір № 0070/028177-ZP від 01.10.2012 року не був тим документом, за яким стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса. Просить суд визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис за №207173 від 22.06.2021 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Євгеном Михайловичем, щодо стягнення з [PERSON] 52458,05 грн, а також просить стягнути з відповідача на користь позивача понесені останнім судові витрати у справі. Ухвалою судді від 29.10.2021 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження, а ухвалою суду від 29.10.2021 року задоволено заяву позивача про забезпечення позову у справі та зупинено стягнення у виконавчому провадженні № 67123480, відкритому на підставі оспорюваного виконавчого напису. 22.11.2021 року представником відповідача подано відзив на позов, згідно із яким ТзОВ "Вердикт капітал" просить відмовити у задоволенні позову, посилаючись на безспірність заборгованості відповідача, що підтверджується документами, поданими нотаріусу. 23.11.2021 року представник позивача подав заяву про стягнення з ТзОВ "Вердикт капітал" 5000 грн витрат на професійну правничу допомогу, а представник відповідача - клопотання про зменшення таких витрат. 03.12.2021 року представником позивача подано відповідь на відзив, в якій, зокрема, викладено заперечення щодо клопотання відповідача про зменшення витрат на професійну правничу допомогу та вказано, що твердження відповідача про те, що дана справа є справою незначної складності є хибним, оскільки при відкритті провадження у справі судом вирішено її розгляд здійснювати в порядку загального позовного провадження. При виконанні своїх договірних обов`язків адвокатом було проведено таку роботу: ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження №67123480 (оскільки жодних документів позивач від відповідача не отримував); надання консультації; підготовка (подання) позову та позовних матеріалів; підготовка (подання) заяви про забезпечення позову; представництво інтересів позивача в суді. Наголошує, що адвокат не повинен підтверджувати розмір гонорару, якщо гонорар встановлений сторонами договору у фіксованому розмірі відповідно до правової позиції, що міститься у постанові КАС ВС від 28 грудня 2020 року по справі №640/18402/19. Вважає, що розмір витрат на професійну правничу допомогу в сумі 5000 грн є співмірним з обсягом та часом, об`єктивно необхідним для надання правової допомоги в межах цієї справи. Ухвалою суду від 13.12.2021 року закрито підготовче провадження у справі та призначено її до судового розгляду на 11:30 11.01.2022 року. Представник позивача 11.01.2022 року надіслав до суду письмову заяву про розгляд справи без участі позивача та його представника. Позовні вимоги підтримує повністю, просить їх задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про місце, дату та час розгляду справи за допомогою засобів електронного зв`язку. Повторно надіслав до суду клопотання про зменшення витрат на правову допомогу. Треті особи у судове засідання не з`явились, хоча були належним чином повідомлені про місце, дату та час розгляду справи. Про причини неявки суд не повідомили, будь-яких клопотань, заяв від них не надійшло. Згідно із ч.1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши та оцінивши представлені у справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог повністю, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 22.06.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М. вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 207173, відповідно до якого із [PERSON] , боржника за кредитним договором № 0070/028177-ZP від 01.10.2012 року, укладеним із АТ "Укрсоцбанк", правонаступником усіх прав і обов`язків якого на підставі договорів відступлення прав вимоги є товариство з обмеженою відповідальністю "Вердикт капітал", стягнуто на користь ТзОВ "Вердикт капітал" заборгованість за період з 21.12.2020 року по 28.05.2021 року в розмірі 52438,05 грн, в т.ч.: 22332,94 грн - прострочена заборгованість за тілом кредиту, 29605,11 грн - прострочена заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками та комісією, плата за вчинення виконавчого напису нотаріусом, яка стягнута зі стягувача (а.с.5). Із позовної заяви вбачається, що 21.10.2021 року позивачу стало відомо про те, що приватний виконавець виконавчого Волинської області Пирога С.С. виніс постанову про відкриття виконавчого провадження № 67123480 з виконання вищевказаного виконавчого напису. Статями 15, 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. При цьому, відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України "Про нотаріат" та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону "Про нотаріат"). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 (далі - Порядок № 296/5). Згідно зі статтею 87 Закону України "Про нотаріат" нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до підпункту 3.1 пункту 3 глави 16 розділу II Порядку № 296/5 нотаріус вчиняє виконавчі написи: - якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; - за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29.06.1999 (підпункт 3.2 пункту 3 глави 16 розділу II Порядку № 296/5). Строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюється з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу (підпункт 3.4 пункту 3 глави 16 розділу II Порядку № 296/5). Підпунктом 3.5 пункту 3 глави 16 цього ж Порядку визначено, що при вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29.06.1999 (далі - постанова КМУ № 1172 від 29.06.1999). Стаття 50 Закону України "Про нотаріат" передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України "Про нотаріат" у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року № 6-887цс17 та постанові Верховного Суду у справі № 207/1587/16 від 19 вересня 2018 року (провадження № 14-12559св18). У оспорюваному виконавчому написі вказано, що підставою його вчинення є, зокрема, постанова КМУ № 1172 від 29.06.1999 р., в яку постановою КМУ № 662 від 26.11.2014 р. були внесені зміни до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, зокрема, доповнено перелік після розділу "Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами" новим розділом такого змісту: "Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин. п. 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості". Однак, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у справі № 826/20084/14 було визнано незаконною та нечинною з моменту прийняття постанову КМУ №662 від 26.11.2014 в цій частині. Вказану постанову залишено без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 1 листопада 2017 року. Оскаржений виконавчий напис вчинений нотаріусом 22.06.2021 року, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14. Таким чином, Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29 червня 1999 року (у редакції станом на час вчинення оспорюваного виконавчого напису приватного нотаріуса) стосувався лише нотаріально посвідчених договорів і не міг застосовуватись до кредитного договору № 0070/028177-ZP від 01.10.2012 року. Доказів нотаріального посвідчення кредитного договору № 0070/028177-ZP від 01.10.2012 року приватним нотаріусом, а також відповідачем не подано, до матеріалів позову долучено копію даного договору, що не є посвідченим нотаріально. Укладення договору № 0070/028177-ZP від 01.10.2012 року не оспорюється позивачем, однак матеріали справи не містять достовірних доказів безспірності заборгованості за цим договором. Зважаючи на вищевикладене, суд приходить до висновку про наявність підстав до задоволення позову та визнання виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Остапенка Є.М., вчиненого 22.06.2021 року, зареєстрованого в реєстрі за №207173, про стягнення з [PERSON] на користь ТзОВ "Вердикт капітал" заборгованості за кредитним договором № 0070/028177-ZP від 01.10.2012 року, а також плати за вчинення виконавчого напису нотаріусом на загальну суму 52438,05 грн, таким, що не підлягає виконанню. Враховуючи те, що позов задоволено повністю, на підставі ст. 141 ЦПК України, з відповідача в користь позивача слід стягнути понесені ним витрати по сплаті судового збору на загальну суму 1362 (908+454) грн. Щодо вирішення питання про стягнення з відповідача в користь позивача витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає наступне. Згідно із ч.1, п.1 ч.3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Пунктом 1 ч.2 ст.141 ЦПК України передбачено, що судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно із ч.1, 2 ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. За змістом ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Представником позивача надано суду на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу договір про надання правової допомоги від 25.10.2021 року, укладений [PERSON] із адвокатським об`єднанням «МСМ і Партнери» в особі керуючого Місюка Р.П., із зазначенням суми гонорару в розмірі 5000 грн (а.с. 90, 91), квитанцію до прибуткового касового ордеру № 25 від 25.10.2021 року на суму 5000 грн (а.с. 92). Відповідно до ч.5, 6 ст. 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті щодо співмірності розміру витрат на оплату послуг адвоката, суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Представник відповідача подав клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, в якому зазначив, що дана справа є малозначною, у зв`язку з чим витрати на правову допомогу є завищеними, також до позовної заяви не додано доказів в підтвердження перерахунку коштів позивачем адвокату. Вказане клопотання представника відповідача суд до уваги не приймає, виходячи із того, що дана цивільна справа розглядається за правилами загального позовного провадження, оскільки, враховуючи вимоги ч.3 ст.274 ЦПК України, на думку суду не є малозначною. Крім того, з огляду на умови договору про надання правової допомоги, враховуючи складання і підписання адвокатом всіх процесуальних документів від імені і в інтересах позивача, суд дійшов висновку, що в даній конкретній справі витрати на правову допомогу в сумі 5000 грн є реальними, співмірними з виконаною адвокатом роботою та підтвердженими матеріалами справи. Щодо відсутності детального опису робіт на виконання положень частини третьої статті 137 ЦПК України, суд звертає увагу на зміст цієї норми, яка запроваджена "для визначення розміру витрат", в той час як в межах цієї справи розмір гонорару адвоката встановлений сторонами договору у фіксованому розмірі (п.3.1 договору), не залежить від обсягу послуг та часу витраченого представником позивача, а отже є визначеним. Аналогічна позиція викладена у Постанові КАС ВС від 28 грудня 2020 року у справі №640/18402/19. Сплата гонорару в сумі 5 000 грн позивачем адвокатському об`єднанню підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордеру № 25 від 25.10.2021 року. Таким чином, підсумовуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що розмір таких витрат є співмірним із складністю справи, а тому вимога представника позивача про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу є підставною та підлягає задоволенню, тому з відповідача на користь позивача необхідно стягнути документально підтверджені витрати на правничу допомогу в сумі 5000 грн. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved