Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-18 00:00:00

02 серпня 2021 року позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до ТзОВ «Волмак», третя особа, яка не заявляє самосійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Відділ реєстрації бізнесу Департаменту «Центр надання адміністративних послуг у місті Луцьку» Луцької міської ради, про визнання трудових відносин припиненими та зобов`язання вчинити дії. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 26 липня 2013 року його призначено на посаду директора ТзОВ «Волмак» відповідно до протоколу загальних зборів та рішення. 26 липня 2013 року між ТзОВ «Волмак» та [PERSON] укладено контракт зі строком дії по 30 грудня 2014 року. 30 грудня 2014 року у зв`язку з закінченням строку дії укладеного контракту припинились його повноваження як директора підприємства. Про вказані обставини було відомо кожному із учасників (засновників), відтак його повідомили що ТзОВ «Волмак» більше не потребує його послуг. Після фактичного припинення трудових відносин з відповідачем, він зайнявся і займається здійсненням підприємницької діяльності, та відповідно зареєстрований як ФОП. В ході здійснення своєї діяльності як ФОП у позивача виникли труднощі у оформленні кредитних договорів, оскільки в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань міститься інформація про нього як керівника ТзОВ «Волмак». 22 грудня 2020 року ним був скерований лист учасникам(засновникам) ТзОВ «Волмак» щодо вжиття заходів, спрямованих для виключення з реєстру відомостей про нього як керівника ТзОВ «Волмак», однак таке звернення було проігноровано, лист повернувся відправнику. 03 лютого 2021 року позивач звернувся до державного реєстратора відділу ЦНАП у місті Луцьку із заявою про виключення з ЄДР інформації щодо нього як керівника юридичної особи ТзОВ «Волмак», однак йому було відмовлено у зв`язку із відсутністю правових підстав у державного реєстратора для вчинення таких дій. Вказує, що за загальним правилом, припинення трудового договору після закінчення строку не вимагає заяви або іншого волевиявлення працівника. Свою волю щодо укладення строкового трудового договору він уже виявив, коли надав згоду на роботу за строковим трудовим договором. Одночасно він виразив волю на припинення такого трудового договору після закінчення строку, на який він був укладений. Позивач вважає, що використав всі можливі способи, визначені нормами чинного законодавства, а самостійно, ініціювати внесення змін до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань, не має змоги, оскільки це суперечить вимогам чинного законодавства. З врахуванням викладеного, просить визнати припиненими трудові відносини між ним, як керівником, та товариством з обмеженою відповідальністю «Волмак» на підставі п.2 ч.1 ст.36 Кодексу законів про працю України з 30 грудня 2014 року та зобов`язати Департамент «Центр надання адміністративних послуг у місті Луцьку» Луцької міської ради (відділ реєстрації бізнесу) внести зміни в Єдиний державний реєстр юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань шляхом вилучення державним реєстратором інформації відносно [PERSON] як директора(керівника) та підписанта ТзОВ «Волмак». Ухвалою судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 05 серпня 2021 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. Ухвалою від 31 серпня 2021 року залучено до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Позивач в судове засідання не з`явився, представник позивача до суду подав заяву про розгляд справи без участі позивача та його представника, заявлені позовні вимоги підтримує та просить задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, правом на подачу відзиву на позовну заяву не скористався. Від представника третьої особи відділу реєстрації бізнесу Департаменту «Центр надання адміністративних послуг у місті Луцьку» Луцької міської ради Романюк В. надійшли письмові пояснення, в яких вказують, що проти задоволення позову не заперечують. Треті особи - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в судове засідання не з`явились, хоча були повідомлені належним чином про час та місце розгляду справи. Відзиву на позов, заяв та будь-яких клопотань до суду від відповідача не надходило, у зв`язку з чим суд, відповідно до положень ч. 8 ст. 178 ЦПК України вирішує справу за наявними матеріалами. У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення, виходячи з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Із матеріалів справи вбачається, що 26 липня 2013 року [PERSON] призначено на посаду директора Товариства з обмеженою відповідальністю «Волмак», що підтверджується копією протоколу Загальних зборів Товариства з обмеженою відповідальністю «Волмак» №04 від 26 липня 2013 року (а.с.7). 26 липня 2013 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Волмак» та [PERSON] укладено контракт № 26-07/13 на виконання обов`язків керівника (директора) ТзОВ «Волмак» (далі - контракт) (а.с.8). Відповідно до п.5.1. контракту, термін дії визначений з 26 липня 2013 року по 30 грудня 2014 року. Відповідно до п.5.7. контракту - у випадку, якщо жодна із Сторін не повідомила про продовження дії контракту за два місяці до закінчення терміну його дії, він вважається припиненим з наступного дня після закінчення терміну, на який він укладений (а.с.10). Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, позивач [PERSON] значиться керівником товариства з обмеженою відповідальністю «Волмак». Згідно із ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ч. 2 ст. 8 Конституції України звернення до суду для захисту конституційних прав та свобод громадян, на підставі Конституції України гарантується. Відповідно до ч. 1 ст. 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Згідно ч. 3,4 ст. 65 ГК України, для керівництва господарською діяльністю підприємства власник (власники) безпосередньо або через уповноважені органи чи наглядова рада такого підприємства (у разі її утворення) призначає (обирає) керівника підприємства, який є підзвітним власнику, його уповноваженому органу чи наглядовій раді. Керівник підприємства, головний бухгалтер, члени наглядової ради (у разі її утворення), виконавчого органу та інших органів управління підприємства відповідно до статуту є посадовими особами цього підприємства. Статутом підприємства посадовими особами можуть бути визнані й інші особи. У разі найму керівника підприємства з ним укладається договір (контракт), у якому визначаються строк найму, права, обов`язки і відповідальність керівника, умови його матеріального забезпечення, звільнення його з посади, інші умови найму за погодженням сторін. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 36 КЗпП, підставами припинення трудового договору є закінчення строку (пункти 2 і 3 статті 23), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна з сторін не поставила вимогу про їх припинення. Разом з тим, особливість звільнення директора полягає в тому, що воно відбувається за рішенням загальних зборів учасників товариства. У випадку відсутності рішення загальних зборів учасників товариства про звільнення керівника, керівнику із метою захисту своїх прав надано можливість звернутися до суду із вимогою про визнання трудових відносин припиненими (правова позиція, викладена у постановах Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 520/11437/16-ц, від 24 грудня 2019 року, у справі № 758/1861/18). Згідно ст. 43 Конституції України держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Використання примусової праці забороняється. Конституційний Суд України у рішеннях від 07.07.2004 року N 14-рп/2004, від 16.10.2007 року N 8-рп/2007 та від 29.01.2008 року N 2-рп/2008 зазначав, що визначене статтею 43 Конституції України право на працю розглядає як природну потребу людини своїми фізичними і розумовими здібностями забезпечувати своє життя. Це право передбачає як можливість самостійно займатися трудовою діяльністю, так і можливість працювати за трудовим договором чи контрактом. Свобода праці передбачає можливість особи займатися чи не займатися працею, а якщо займатися, то вільно її обирати, забезпечення кожному без дискримінації вступати у трудові відносини для реалізації своїх здібностей. За своєю природою право на працю є невідчужуваним і по суті означає забезпечення саме рівних можливостей для його реалізації. Враховуючи порушення права позивача на визнання припиненими трудових відносин, обраний ним спосіб захисту направлений на відновлення його трудових прав, гарантованих Конституцією України. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] 22 грудня 2020 року засобами поштового зв`язку (рекомендованими листами) звернувся до учасників товариства - ТзОВ «Волмак» з заявами про вжиття заходів в порядку і спосіб, визначений Статутом Товариства з обмеженою відповідальністю «Волмак» та внесення відповідних змін про нього як керівника товариства шляхом подачі необхідних відомостей державному реєстратору, оскільки строковий трудовий договір,укладений між ним та товариством на підставі п.5.1. контракту припинив свою дію 30.12.2014 року. Однак на дані заяви залишились без відповідного реагування, будь-яких дій щодо звільнення позивача вчинено не було. Беручи до уваги вищевикладене, суд розцінює бездіяльність відповідача щодо припинення трудових відносин з [PERSON] , як таку, що порушує трудові права позивача як працівника, відповідач не виконав свій обов`язок щодо розірвання трудового договору з позивачем у зв`язку з закінченням строку його дії, а тому застосування судом такого способу захисту як припинення правовідносин, відповідає обставинам справи та вимогам чинного законодавства. Недосконалість національного законодавства та прогалини у правовому регулюванні певних правовідносин не можуть бути підставою для позбавлення особи права на захист його порушених прав у обраний ним спосіб. Згідно з ч. 1 ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (ч. 1 ст. 129 Конституції України). Аналогічний припис закріплений у ч. 1 ст. 10 ЦПК України. Елементом принципу верховенства права є принцип правової визначеності, який, зокрема, передбачає, що закон, як і будь-який інший акт держави, повинен характеризуватися якістю, щоб виключити ризик свавілля. На думку Європейського суду з прав людини, поняття «якість закону» означає, що національне законодавство повинно бути доступним і передбачуваним, тобто визначати достатньо чіткі положення, аби дати людям адекватну вказівку щодо обставин і умов, за яких державні органи мають вживати заходів, що вплинуть на конвенційні права цих людей (рішення Європейського суду з прав людини у справах «C.G. та інші проти Болгарії» («C. G. and Others v. Bulgaria», заява № 1365/07, § 39), «Олександр Волков проти України» («Oleksandr Volkov v. Ukraine», заява № 21722/11, § 170)). Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що формулювання законів не завжди чіткі. Тому їх тлумачення та застосування залежить від практики. І роль розгляду справ у судах полягає саме у тому, щоб позбутися таких інтерпретаційних сумнівів з урахуванням змін у повсякденній практиці (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справах «Кантоні проти Франції» («Cantoni v. France», заява № 17862/91, § 31-32), «Вєренцов проти України» («Vyerentsov v. Ukraine», заява «№ 20372/11, § 65)) Частиною другою статті 5 ЦПК України встановлено, що у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. У своїх рішеннях Європейський суд з прав людини постійно підкреслює цінність та важливість дотримання формалізованих норм цивільного процесу, за допомогою яких сторони забезпечують вирішення спору цивільного характеру, оскільки завдяки цьому може обмежуватися обсяг дискреції, забезпечуватися рівність сторін, запобігатися свавілля, забезпечуватися ефективне вирішення спору та розгляд справи судом упродовж розумного строку, а також забезпечуватися правова визначеність та повага до суду. В той же час «надмірний формалізм» може суперечити вимозі забезпечення практичного та ефективного права на доступ до суду відповідно до пункту першого статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Це зазвичай відбувається у випадку особливо вузького тлумачення процесуальної норми, що перешкоджає розгляду позову заявника по суті із супутнім ризиком порушення його чи її права на ефективний судовий захист (рішення Європейського суду з прав людини у справах «Белеш та інші проти Чеської Республіки» (Beles and Others v. the Czech Republic, заява № 47273/99, § 50-51, 69); «Волчі проти Франції» (Walchli v. France, заява № 35787/03, § 29). При проведенні оцінювання Європейський суд з прав людини часто наголошує на питаннях «правової визначеності» та «належного здійснення правосуддя» як на двох основних елементах для проведення розмежування між надмірним формалізмом та прийнятим застосуванням процесуальних формальностей. Зокрема, Європейський суд з прав людини виходить з того, що є порушенням права на доступ до суду, коли норми не переслідують цілі правової визначеності та належного здійснення правосуддя та утворюють свого роду перепону, яка перешкоджає вирішенню справи учасників судового процесу по суті компетентним судом (див., наприклад, рішення у справах «Карт проти Туреччини» (Kart v. Turkey [ВП], заява № 8917/05, § 79 (в кінці); «Ефстатіу та та інші проти Греції» (Efstathiou and Others v. Greece, заява № 36998/02, § 24 (в кінці); «Ешим проти Туреччини» (Esim v. Turkey, заява № 59601/09, § 21). Визначення запропонованим чином способу захисту прав позивача судом не призводить до порушення диспозитивних засад цивільного судочинства, оскільки справа розглядається у межах заявлених [PERSON] вимог і на підставі поданих доказів. При вирішенні даної справи судом відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України враховано правові висновки, викладені в постанові Верховного Суду від 03 липня 2019 року в справі № 520/11437/16-ц про звільнення з посади директора та зобов`язання вчинити певні дії. Беручи до уваги вищевикладене, встановлені обставини справи, а також те, що трудові відносини між сторонами фактично припинені з 30 грудня 2014 року, що передбачено контрактом, у такому випаду суд вважає, що вимога про визнання припиненими трудових відносин з 30 грудня 2014 року на підставі п.2 ч.1 ст.36 КЗпП, підлягає задоволенню. Відповідно до п. 13 ч. 2 ст. 9 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» в Єдиному державному реєстрі, зокрема, містяться відомості про керівника юридичної особи, а за бажанням юридичної особи - також про інших осіб, які можуть вчиняти дії від імені юридичної особи, у тому числі підписувати договори, подавати документи для державної реєстрації тощо. У частині 1 ст. 25 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» визначено, що державна реєстрація та інші реєстраційні дії проводяться на підставі документів, що подаються заявником для державної реєстрації та судових рішень, що набрали законної сили та тягнуть за собою зміну відомостей в Єдиному державному реєстрі. В указаній нормі закону визначено, що таким судовим рішенням може бути рішення про зобов`язання вчинення реєстраційних дій. Враховуючи те, що спірні правовідносини пов`язані із захистом трудового права позивача та з реєстраційними діями дозвільного органу, підставою яких є відповідне рішення про захист таких трудових прав, суд вважає, що право позивача підлягає захисту шляхом зобов`язання Департаменту «Центр надання адміністративних послуг у місті Луцьку» Луцької міської ради внести зміни до відомостей про юридичну особу - Товариства з обмеженою відповідальністю «Волмак» (код ЄДРПОУ 37751671), що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а саме - у рядку «Відомості про керівника юридичної особи, про інших осіб, які можуть вчиняти дії від імені юридичної особи, у тому числі підписувати договори,подавати документи для державної реєстрації тощо: прізвище, ім`я, по батькові (за наявності), дані про наявність обмежень щодо представництва юридичної особи», додати наступну інформацію - після « [PERSON] - керівник 26.07.2013, додати - «трудові відносини припинено за рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області». Означене не є виходом за межі позовних вимог у розумінні ч. 2 ст. 264 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: approved