Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-04 00:00:00

Стислий виклад позицій сторін. Позивачка [PERSON] просить стягувати з відповідача [PERSON] аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , щомісячно у розмірі 1/4 частки з усіх виді його заробітку (доходу), починаючи стягнення від дня пред`явлення до суду і до закінчення нею навчання, поклавши судові витрати на відповідача. В обґрунтування позовних вимог позивачка покликалася на те, що 08.05.1996 вона уклала шлюб з відповідачем [PERSON] , який зареєстрований у Дашавській селищній раді народних депутатів Стрийського району Львівської області, актовий запис № 6. За час шлюбу у них народились діти: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , які перебувають на її утримані. Відповідач протягом тривалого часу ухилявся від утримання неповнолітніх дітей і вона була змушена звернутись до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів на неповнолітнього сина. На даний час [PERSON] , [INFO] , досягнула повноліття, проте з 01.09.2018 року навчається у Львівському національному університеті імені Івана Франка на денній формі навчання. Відповідач працездатний, працює, а тому має можливість надавати матеріальну допомогу на утримання повнолітньої доньки, яка продовжує навчання. Відповідач [PERSON] подав до суду письмові пояснення по справі, в яких просить відмовити у задоволенні позову, оскільки відповідно до судового наказу, виданого 22.09.2021 Стрийським міськрайонним судом Львівської області з нього стягуються аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 15.09.2021 і до досягнення дитиною повноліття. Окрім цього, на його утриманні перебуває мати [PERSON] , 1948 року народження, яка потребує постійної допомоги через свій похилий вік та стан здоров`я, тому проживає разом з ним в с. Сихів Стрийського району Львівської області. Зазначає, що донька [PERSON] , [INFO] , офіційно працевлаштована в Дошкільному навчальному закладі № 114 в м. Львові на посаді вихователя. Загальна сума її доходу за період з 01.01.2021 по 31.10.2021 становить 54558,69 грн. Таким чином, доводи позивачки про необхідність стягувати з нього аліменти на повнолітню доньку, яка продовжує навчання та самостійно працює, не заслуговують на увагу, оскільки позивачкою не надано жодного доказу на підтвердження потреби доньки в наданні їй такої допомоги, оскільки вона має самостійний дохід на рівні мінімальної заробітної платні, а витрати, пов`язані з її навчанням і проживанням, він несе як батько. Вважає, що в такий спосіб позивачка має намір вирішити свої фінансові труднощі, а позов подано необґрунтовано, як і необґрунтованим є розмір аліментів, які просить стягувати з нього позивачка. Третя особа на стороні позивачки [PERSON] правом подачі пояснень щодо позову не скористалася. Інших заяв по суті справи, виключно в яких у силу вимог ч. 1 ст. 174 ЦПК України викладаються вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору, не надходило. Заяви та клопотання сторін, узагальнення їх доводів та інші процесуальні дії у справі. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи від 20 вересня 2021 року головуючим у справі визначено суддю Гулу Л.В. /а.с. 11/ На запит суду щодо доступу до персональних даних відповідача 11 жовтня 2021 року на адресу суду надійшла відповідь /а.с. 12/. Ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 18.10.2021 позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на повнолітню дочку на час навчання прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи постановлено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 03.11.2021. Роз`яснено сторонам їх процесуальні права щодо подачі відзиву та доказів у справі /а.с. 13/. В судовому засіданні 03.11.2021 судом залучено до участі в розгляді справи в якості третьої особи на стороні позивачки [PERSON] , [INFO] /а.с. 22-23/. Розгляд справи по суті відбувся 05.01.2022 за участі позивачки [PERSON] , її представника адвоката Горзова О.О., відповідача [PERSON] , його представника адвоката Івануса М.І. Позивачка [PERSON] та її представник адвокат Горзов О.О. у судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити з підстав, наведених у позові. Відповідач [PERSON] та його представник адвокат Іванус М.І. в судовому засіданні позов заперечили, просили відмовити в його задоволенні. Третя особа на стороні позивачки [PERSON] подала до суду клопотання про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Суд, заслухавши пояснення сторін, їх представників, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, враховуючи вимоги ст. 6 Європейської конвенції з прав людини, відповідно до якої кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків, вважає, що справу слід вирішити в межах тих доказів, які були отримані в ході судового розгляду, а також на підставі наявних письмових доказів, які містяться у матеріалах справи. Дотримуючись принципів змагальності та диспозитивності судового процесу, оцінивши докази з точки зору належності, допустимості та достатності, суд дійшов висновку, що в матеріалах справи достатньо доказів про права та взаємовідносини сторін і позов слід задовольнити частково. Фактичні обставини справи, встановлені судом, та відповідні їм правовідносини. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 08.05.1996 в Дашавській селищній раді народних депутатів Стрийського району, запис за № 6 /а.с. 4/. Також судом встановлено, що сторони є батьками [PERSON] , [INFO] , про що свідчить свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 28.05.2001 /а.с. 5/. Відповідно до довідки № 1213 від 13.09.2021, виданої Стрийською міською радою Стрийського району Львівської області, [PERSON] є жителькою [ADDRESS] та склад її сім`ї такий: мати - [PERSON] , 1949 року народження, донька - [PERSON] , 2001 року народження, син - [PERSON] , 2005 року народження /а.с. 6/. Згідно з довідкою Львівського національного університету імені Івана Франка № 443 від 13.09.2021 [PERSON] дійсно є студенткою четвертого курсу, денної платної форми навчання, факультету педагогічної освіти, спеціальності спеціальна освіта. Закінчує навчання 30.06.2022 /а.с. 7/. Відповідно до договору про надання освітніх послуг № 3099а18 загальна вартість освітньої послуги за весь строк навчання [PERSON] становить 48072 грн /а.с. 8/. Судом встановлено, що судовим наказом Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 22.09.2021 з [PERSON] стягуються аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 15.09.2021 і до досягнення дитиною повноліття /а.с. 33/. Відповідно до довідки про доходи № 458 від 04.11.2021 загальна сума доходу [PERSON] за період з 01.01.2021 по 31.10.2021 становить 54558,69 грн /а.с. 34/. Згідно з індивідуальними відомостями про застраховану особу з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування Пенсійного фонду України сума заробітку [PERSON] за 2020 рік становила 39090,91 грн /а.с. 35-38/. З довідки про доходи відповідача [PERSON] № 92 від 17.11.2021 судом встановлено, що він працює водієм автотранспортних засобів Філії Управління будівельно-монтажних робіт «Укргазспецбудмонтаж» Акціонерного товариства «Укргазвидобування» та загальна сума його доходу з 01.05.2021 по 31.10.2021 за винятком утримань становить 84016,15 грн /а.с. 49/. Спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з необхідністю отримання повнолітньою донькою [PERSON] , яка продовжує навчання, матеріальної допомоги (аліментів) на своє утримання та ненаданням такої допомоги відповідачем у необхідному розмірі в добровільному порядку. Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є невід`ємною частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд. У пункті 35 рішення від 12 березня 2009 року в справі «Плахтєєва та Плахтєєв проти України» (заява № 20347/03; рішення від 12 березня 2009 року) Європейський суд з прав людини вкотре наголосив на гарантованому кожній особі праві на звернення до суду з позовом щодо її прав та обов`язків цивільного характеру. Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За змістом статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до частини першої статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються главою 16 Сімейного кодексу України, яка, зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, шляхом сплати аліментів (ст. 199, 200, 201 Сімейного кодексу України). Статтею 180 СК України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а у випадках, передбачених статтями 198, 199 цього Кодексу, - і своїх повнолітніх дочку, сина. Батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати (стаття 198 СК України). Відповідно до частин першої, другої статті 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Таким чином, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Згідно зі ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 цього Кодексу. Відповідно до частини 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Отже, обов`язковою умовою стягнення аліментів на утримання повнолітніх дочки, сина є продовження ними навчання, право на утримання припиняється у разі припинення навчання. У ст. 201 Сімейного кодексу України зазначено, що до відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187, 189-192 і 194-197 цього Кодексу. В законі не встановлено межі визначення судом розміру аліментів на повнолітніх дочку, сина. Суд визначає розмір аліментів у кожному конкретному випадку, виходячи з фактичних обставин справи. Стягнення аліментів на утримання повнолітніх дочки, сина, які продовжують навчання, є одним із способів захисту їх інтересів, забезпечення одержання ними коштів, необхідних для їх життєдіяльності, оскільки на період навчання вони не мають самостійного заробітку та потребують матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дочку, сина, що продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років. Аліменти, спрямовані на утримання повнолітніх дочки, сина, які продовжують навчання, повинні бути достатніми і, разом із тим, співрозмірними з урахуванням мети аліментного зобов`язання. Наведена правова позиція відображена в Постанові Верховного Суду від 04.08.2020 у справі № 489/100/18. Оцінка доказів судом та висновки суду за результатами розгляду справи. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч. 1 ст. 12 ЦПК України). Даний принцип полягає у прояві в змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Сторони зобов`язані визначити коло фактів, на які вони можуть посилатися як на підставу своїх вимог і заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення (ч. 1 ст. 81 ЦПК України), крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам у цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Пленум Верховного Суду України у пункті 11 постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18.12.2009 № 11 роз`яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, котрі мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку усіх доказів. Таким чином, дослідженими в судовому засіданні обставинами справи встановлено, що відповідач є батьком [PERSON] , [INFO] , яка навчається на 4 курсі денної платної форми навчання, факультету педагогічної освіти, спеціальності спеціальна освіта. Закінчує навчання 30.06.2022, тобто до досягнення нею 23-х років. З позовом про стягнення аліментів на період навчання звернулась її матір [PERSON] , визначивши необхідний щомісячний платіж у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу) відповідача. На підтвердження зазначеного розміру та можливості його сплати відповідачем позивачка покликається на наявність у відповідача постійної роботи та отримувані ним доходи. Відповідач у судовому засіданні зазначив, що доводи позивачки про необхідність стягувати аліменти на повнолітню доньку, яка продовжує навчання та самостійно працює, не заслуговують на увагу, оскільки позивачкою не надано жодного доказу на підтвердження потреб доньки в отриманні матеріальної допомоги на час навчання, оскільки вона має самостійний дохід на рівні мінімальної заробітної плати, а витрати, пов`язані з її навчанням і проживанням, він несе самостійно як батько. Вважає, що в такий спосіб позивачка має намір вирішити свої фінансові труднощі, а позов подано необґрунтовано, як і необґрунтованим є визначений позивачкою розмір аліментів. У зв`язку з вищенаведеним суд вважає за необхідне звернути увагу, що в законі не встановлено межі визначення судом розміру аліментів на повнолітніх дочку, сина, тобто відсутня мінімальна чи максимальна їх величина. При цьому суд визначає розмір аліментів у кожному конкретному випадку, виходячи з фактичних обставин справи. Так, в даному конкретному випадку суд враховує, що відповідач [PERSON] має на утриманні маму [PERSON] , 1949 року народження, яка потребує постійної допомоги через свій похилий вік та стан здоров`я, тому проживає разом з ним в с. Сихів Стрийського району Львівської області. Окрім того, відповідач сплачує аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини всіх видів свого заробітку (доходу). Зазначені вище обставини у своїй сукупності спростовують твердження позивачки про спроможність відповідача сплачувати аліменти на утримання повнолітньої дочки, яка продовжує навчання, в розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, оскільки покладення на відповідача обов`язку сплати аліментів саме в такому розмірі призведе до істотного порушення його майнового стану та поставить платника аліментів у вкрай скрутне матеріальне становище. Окрім цього, суд звертає увагу, що повнолітня [PERSON] , [INFO] , офіційно працевлаштована в Дошкільному навчальному заклад № 114 в м. Львові на посаді вихователя та отримує дохід, що здатен частково покрити її витрати на час навчання. Висновки суду за результатами розгляду позовної заяви. Таким чином, враховуючи обов`язок щодо утримання повнолітньої доньки, яка продовжує навчання та у зв`язку з цим потребує матеріальної допомоги, як матері, так і батька, беручи до уваги зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що позовні вимоги слід задовольнити частково та стягувати з [PERSON] на користь доньки [PERSON] , [INFO] , аліменти на її утримання в розмірі 1/8 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 20 вересня 2021 року і до закінчення [PERSON] , [INFO] , навчання 30.06.2022, але не довше, як до досягнення нею двадцяти трьох років, оскільки саме такий розмір аліментів відповідатиме можливостям платника та потребам повнолітньої доньки, яка продовжує навчання, у зв`язку з чим потребує матеріальної допомоги. Щодо судових витрат. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів, а тому згідно з вимогами ст. 141 ЦПК України та ст. 4 Закону України «Про судовий збір» з відповідача слід стягнути в дохід держави судовий збір у сумі 908,00 грн. Щодо стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 1500 грн, суд дійшов наступного висновку. За змістом ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Види робіт або послуг адвоката, витрат, про відшкодування яких у справі заявлено вимогу, мають відповідати умовам договору про надання правової допомоги, положенням Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» і процесуального закону (постанова ВС від 20.11.2018 у справі № 910/23210/17). Види судових витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають компенсації: гонорар адвоката за представництво в суді; послуги з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; витрати на збір доказів; вартість послуг помічника адвоката; витрати на прибуття до суду та очікування судового засідання; інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором (ст. 137 ЦПК України та ст. 19, 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Разом з тим, порядок розподілу судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, врегульовано статтями 141, 142 ЦПК України. Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі, чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. При цьому, суд має оцінювати щодо відповідності зазначеним критеріям поведінку/дії/бездіяльність обох сторін. За змістом пункту 1 частини другої статті 137 ЦПК України здійснені стороною у справі судові витрати на правничу допомогу визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом установленого строку така заява залишається без розгляду. При цьому, розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги у разі надання відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. Аналогічних висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц, ОП КГС ВС від 03.10.2019 у справі № 922/445/19. Оглядом матеріалів справи встановлено, що між [PERSON] та адвокатом Горзовим О.О. 02.11.2021 було укладено Договір № 29/21 про надання правової допомоги. Згідно з п. 1.1, 2.1 витягу з вказаного Договору Клієнт, серед іншого, уповноважує, а Адвокат приймає на себе зобов`язання протягом терміну дії цього Договору надавати Клієнту правову допомогу по захисту інтересів Клієнта при розгляді Стрийським міськрайонним судом Львівської області як судом першої інстанції, а також відповідними судами апеляційної та касаційної інстанцій даної цивільної справи. Відповідно до акту виконаних робіт від 05.01.2022 адвокат Горзов О.О. надав [PERSON] наступну правову допомогу (юридичні послуги з розрахунку 600 грн/год): підготовка та скерування адвокатських запитів, клопотань (0,5 год.), надання консультацій з правових питань, участь у судових засіданнях (2 год.) За надані адвокатом послуги [PERSON] сплатила 1500 грн, що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордера № 01 від 05.01.2022. Разом з тим, частиною четвертою статті 137 ЦПК України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, однак, повинен ґрунтуватися на більш чітких критеріях, визначених у частині четвертій статті 137 ЦПК України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка зазначає про неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності цим критеріям заявлених витрат. Для визначення суми відшкодування необхідно послуговуватися критеріями реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та необхідності) та розумності їхнього розміру, зважаючи на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін (постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц). При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Наведена правова позиція викладена в Додатковій Постанові Верховного Суду від 24.01.2019 у справі №910/15944/17. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява N 19336/04). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. У розумінні положень частини п`ятої статті 141 ЦПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, є можливим лише на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим адвокатом на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи (постанова ОП КГС ВС від 03.10.2019 у справі № 922/445/19). Якщо суд під час розгляду клопотання про зменшення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу (заперечень щодо розміру стягнення витрат на професійну правничу допомогу) визначить, що заявлені витрати є неспівмірними зі складністю справи, наданим адвокатом обсягом послуг, витраченим ним часом на надання таких послуг, не відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їх розміру та їх стягнення становить надмірний тягар для іншої сторони, що суперечить принципу розподілу таких витрат, суд має дійти висновку про зменшення заявлених до стягнення з іншої сторони судових витрат на професійну правничу допомогу (постанови Верховного Суду від 24.01.2019 у справі №910/15944/17, від 19.02.2019 у справі № 917/1071/18). Суд погоджується з доводами представника позивачки адвоката Горзова О.О. про те, що долучені до матеріалів заяви документи підтверджують надання адвокатом правничої допомоги позивачці [PERSON] при розгляді справи № 456/4771/21, однак враховуючи обставини, наведені представником відповідача, у зв`язку з чим останній заперечив проти стягнення витрат на правничу допомогу в заявленому розмірі, суд дійшов висновку про недотримання у повному обсязі представником позивачки вимог ч. 4 ст. 137 ЦПК України, у зв`язку з чим критично оцінює розмір таких витрат, що є наслідком застосування положень ч. 5 ст. 137 цього Кодексу для зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу. Відтак суд вважає, що витрати в сумі 1500 грн є неспівмірними із складністю справи, наданим адвокатом обсягом послуг. Предмет спору у даній справі не є складним, містить один епізод спірних правовідносин, не потребує вивчення великого обсягу фактичних даних та діючого законодавства і судової практики, а обсяг і складність складених процесуальних документів не є значними. Таким чином, суд, виходячи з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, зважаючи на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін, дійшов переконання, що заявлені представником позивачки до відшкодування витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 1500 грн є значно завищеними та неспівмірними зі складністю справи та обсягом наданих адвокатом послуг позивачці, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (послуг), а тому обґрунтованими є витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 500 грн. На підставі вищенаведеного, відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України з [PERSON] слід стягнути на користь [PERSON] понесені витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 500 грн.

Outcome: partial