Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-17 00:00:00

09.12.2021 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В позові позивач зазначив, що 19.06.2010 року він зареєстрував шлюб з [PERSON] , [INFO] . Реєстрація шлюбу відбулася в Запорізькому міському відділі РАЦС Головного управління юстиції у Запорізькій області, за актовим записом №377. [INFO] у подружжя народилась дитина [PERSON] . Протягом подружнього життя між позивачем та відповідачкою було відсутнє взаєморозуміння, виникали сварки і скандали. Зазначені причини призвели до того, що позивач втратив до відповідачки почуття любові та прийшов до твердого переконання, що сім`я розпалася остаточно і подальше спільне життя з відповідачкою суперечить їх інтересам. Спору про майно між сторонами на теперішній час немає. З приводу місця проживання дитини сторони згоди не дійшли. Посилаючись на вказані обставини, позивач просить розірвати шлюб між ним, [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстрований 19.06.2010 року в Запорізькому міському відділі РАЦС Головного управління юстиції у Запорізькій області за актовим записом №377. 10.12.2021 року ухвалою судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя позовну заяву прийнято до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, призначено розгляд справи у судовому засіданні. У судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги, на розірванні шлюбу наполягав. Відповідач у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову, не бажала розривати шлюб, просила відмовити в задоволенні позову. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про шлюб Серії [NUMBER] , виданого Запорізьким міським відділом реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Запорізькій області 19.06.2010 року, сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 19.06.2010 року, про що складено відповідний актовий запис за №377. Від шлюбу подружжя має доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження Серії [NUMBER] , виданим Орджонікідзевським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції 08.01.2011 року. Судом встановлено, що сторони у справі фактично припинили шлюбні відносини, спільне господарство не ведуть, не примирилися, позивач в судовому засіданні наполягав на розірванні шлюбу, тому суд приходить до висновку, що зберегти сім`ю неможливо, ніхто не може бути примушений перебувати в шлюбі, і вважає за необхідне шлюб розірвати. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 55 СК України, дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини і примушення до припинення шлюбних відносин, примушення до їх збереження не може мати місце, як це передбачене ч. 4 вказаної статті. Відповідно до ст.ст. 110, 112 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дитини, що має істотне значення. Відповідно до ст. 109 СК України, шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей. Згідно зі ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10.12.1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то, відповідно, відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. При цьому, заперечення відповідача щодо позовних вимог суд знаходить непереконливими, оскільки нею не було наведено суду відповідні обґрунтування та не заявлено про надання строку на примирення, право щодо чого їй було роз`яснено. Питання щодо визначення місця проживання дитини судом не вирішувалося, оскільки не є предметом спору та відповідна вимога як позовна позивачем не заявлялась. Відповідного зустрічного позову з цього приводу до суду також не надходило. Питання розподілу судових витрат позивачем не заявлялось, а тому судом не вирішувалося. Згідно з ч. 3 ст. 115 СК України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Відповідно до ч. 2 ст. 114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. На підставі викладеного,

Outcome: approved