Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-04 00:00:00

09 грудня 2021 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому просить: визнати незаконним та скасувати наказ № 169-к від 12.11.2021 р. директора Опорного закладу загальної середньої освіти Приазовський ліцей Приазовської селищної ради Запорізької області Самофалової С.М. про відсторонення [PERSON] від роботи та негайно поновити на роботі з виконанням усіх посадових обов`язків; зобов`язати директора Опорного закладу загальної середньої освіти Приазовський ліцей Приазовської селищної ради Запорізької області Самофалову С.М. негайно вжити всіх необхідних заходів щодо виплати [PERSON] невиплаченої заробітної плати за час незаконного відсторонення від роботи, у розмірі відповідно до законодавства. Позов обґрунтований тим, що позивач працює вчителем англійської і німецької мови у ОЗЗСО Приазовський ліцей. 02.11.2021 р. позивачці було вручено повідомлення про обов`язкове профілактичне щеплення проти COVID-19, в якому повідомлялось про необхідність надання документу, який би підтверджував наявність щеплення від COVID-19, або довідку про протипоказання про проведення щеплень, а у випадку відсутності таких, повідомлялось про відсторонення позивачки від роботи з 08.11.2021 р. Позивачка стверджує, що таке повідомлення було вручено їй з порушенням ст. 32 КЗпП, тобто до спливу двомісячного строку. 12.11.2021 року відповідачем прийнято наказ № 169-К, яким позивачку відсторонено від роботи у зв`язку з відсутністю щеплення від респіраторної хвороби COVID-19, яке було вручене позивачці 15.11.2021 р. Між тим, в посадову інструкцію позивачки зміни не вносились. Також, позивачка вважає її відсторонення незаконним, оскільки не існує окремого порядку, встановленого саме законом про відсторонення працівників від роботи з таких підстав. Щеплення від COVID-19 не є обов`язковим, відповідно до ст. 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб». Позивачка вказує, що неї зроблені всі інші необхідні щеплення, які передбачені законом. Крім того, 15.11.2021 р. позивачка надала відповідачу заяву, у якій зазначила, що вона перехворіла на COVID-19 і тому просила допустити до роботи, але отримала відмову. Ухвалою судді від 10.12.2021 року відкрито спрощене позовне провадження, справа призначена до розгляду на 05.01.2022 року з повідомленням учасників справи. В судове засідання позивачка не прибула, надала заяву про розгляд справи без її участі, просила позов задовольнити, не заперечує проти заочного вирішення справи. Відповідач в судове засідання уповноваженого представника не направив, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином. 30.12.2021 р. до суду від директора Самофалової С.М. надійшла заява про відкладення розгляду справи у зв`язку з неможливістю прибути в засідання. Враховуючи, що відповідачем не повідомлено суду про причини, які перешкоджали уповноваженому представнику з`явитись в засідання і не надано доказів, які би це підтверджували, а також з урахуванням відсутності відзиву на позов, суд визнає причини неявки відповідача неповажними і на підставі статті 280 ЦПК України вважає можливим провести заочний розгляд справи за наявними матеріалами. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, з урахуванням заяви представника позивача про розгляд справи за його відсутності та відсутності позивача, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши зібрані у справі докази у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню виходячи з такого. Статтею 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлено, що наказом від 17.04.2020 року [PERSON] переведено на посаду вчителя німецької та англійської мови з 21 квітня 2020 року ОНЗ Приазовська СШ І-ІІІ ступенів «Азимут». 02.09.2021 року у трудовій книжці зроблено запис про перейменування ОНЗ Приазовська СШ І-ІІІ ступенів «Азимут» в Опорний заклад загальної середньої освіти Приазовський ліцей Приазовської селищної ради Запорізької області. 02.11.2021 року директором ліцею [PERSON] винесено письмове повідомлення, у якому зазначено, що на підставі наказу МОЗ від 04.10.2021 р. № 2153 «Про затвердження переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням», [PERSON] зобов`язано надати документ, який підтверджує наявність профілактичного щеплення від COVID-19 або довідку про абсолютні протипоказання у строк до 05.11.2021 року. У разі ненадання вказаних документів, повідомлено про її відсторонення від роботи без збереження заробітної плати з 08.11.2021 р. Наказом директора ліцею [PERSON] від 12.11.2021 р. № 169-К, [PERSON] з 15.11.2021 р. відсторонено від роботи як таку, що не пройшла обов`язкове профілактичне щеплення проти COVID-19, до усунення причин, що його зумовили, без збереження заробітної плати. Вказаний наказ мотивовано постановою КМУ від 20.10.2021 р. № 1096, ст. 46 КЗпП України, ч. 2 ст. 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» та повідомленням про обов`язкове профілактичне щеплення. 15.11.2021 р. [PERSON] звернулась до відповідача із заявою, у якій повідомила, що вона перехворіла на COVID-19, і у зв`язку з цим не може вакцинуватись, просила надати їй роботу. Відомості про надання відповіді на вказане звернення у матеріалах справи відсутні. Згідно з результатами лабораторних досліджень та сертифікату від 28.10.2021 р., [PERSON] має антитіла від COVID-19. Згідно з медичними документами, [PERSON] має обов`язкові профілактичні щеплення від інших захворювань. Суд керується такими нормами права. Відповідно до статті 46 Кодексу законів про працю України, відсторонення працівників від роботи власником або уповноваженим ним органом допускається у разі: появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння; відмови або ухилення від обов`язкових медичних оглядів, навчання, інструктажу і перевірки знань з охорони праці та протипожежної охорони; в інших випадках, передбачених законодавством. За змістом ч.1 ст.12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», профілактичні щеплення проти дифтерії, кашлюка, кору, поліомієліту, правця, туберкульозу є обов`язковими і включаються до календаря щеплень. Водночас, частиною другою статті 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» встановлено, що «працівники окремих професій, виробництв та організацій, діяльність яких може призвести до зараження цих працівників та (або) поширення ними інфекційних хвороб, підлягають обов`язковим профілактичним щепленням також проти інших відповідних інфекційних хвороб. У разі відмови або ухилення від обов`язкових профілактичних щеплень у порядку, встановленому законом, ці працівники відсторонюються від виконання зазначених видів робіт. Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням проти інших відповідних інфекційних хвороб, встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я. Пункт 3 Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України 04 жовтня 2021 року №2153 «Про затвердження Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням», зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 07 жовтня 2021 р. за №1306/36928, передбачає, що обов`язковим профілактичним щепленням проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (постанова Кабінету Міністрів України від 9 грудня 2020 р. № 1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (зі змінами)), підлягають працівники «закладів вищої, післядипломної, фахової передвищої, професійної (професійно-технічної), загальної середньої, у тому числі спеціальних, дошкільної, позашкільної освіти, закладів спеціалізованої освіти та наукових установ незалежно від типу та форми власності». Водночас, обов`язковим профілактичним щепленням проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 підлягають наведені вище працівники лише в разі відсутності у них абсолютних протипоказань до проведення профілактичних щеплень, відповідно до Переліку медичних протипоказань та застережень до проведення профілактичних щеплень, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 16 вересня 2011 року №595, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 10 жовтня 2011 року за №1161/19899 (у редакції наказу Міністерства охорони здоров`я України від 11 жовтня 2019 року №2070). Згідно з пунктом 4 наказу Міністерства охорони здоров`я України 04 жовтня 2021 року №2153 «Про затвердження Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням» цей наказ набрав чинності 8 листопада 2021 р. (через один місяць з дня його офіційного опублікування 8 жовтня 2021 р. в «Офіційному віснику України» №78). Поряд із цим, відповідно до пункту 41-6 постанови Кабінету Міністрів України від 9 грудня 2020 р. № 1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (зі змінами) керівників закладів освіти зобов`язано забезпечити: «1) контроль за проведенням обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19 працівниками та державними службовцями, обов`язковість профілактичних щеплень яких передбачена переліком професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням, затвердженим наказом Міністерства охорони здоров`я від 4 жовтня 2021 р. № 2153 (далі-перелік); 2) відсторонення від роботи (виконання робіт) працівників та державних службовців, обов`язковість профілактичних щеплень проти COVID-19 яких визначена переліком та які відмовляються або ухиляються від проведення таких обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19 відповідно до статті 46 Кодексу законів про працю України, частини другої статті 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» та частини третьої статті 5 Закону України «Про державну службу», крім тих, які мають абсолютні протипоказання до проведення таких профілактичних щеплень проти COVID-19 та надали медичний висновок про наявність протипоказань до вакцинації проти COVID-19, виданий закладом охорони здоров`я; 3) взяття до відома, що: на час такого відсторонення оплата праці працівників та державних службовців здійснюється з урахуванням частини першої статті 94 Кодексу законів про працю України, частини першої статті 1 Закону України «Про оплату праці» та частини третьої статті 5 Закону України «Про державну службу»». Відповідно до ст. 32 КЗпП України, у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою. Про зміну істотних умов праці - систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших - працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці. Надаючи оцінку зібраним у справі доказам, суд звертає увагу на те, що діючим законодавством доволі чітко і зрозуміло регламентовано запровадження обов`язкового профілактичного щеплення проти COVID-19, зокрема для працівників закладів освіти, та передбачені наслідки у виді відсторонення від роботи без збереження заробітної плати за невиконання таких вимог, за умови відсутності протипоказань до щеплення. Тому, суд не погоджується з доводами позивачки про те, що вакцинація проти COVID-19 не є її обов`язком. На переконання суду, запровадження додаткових вимог стосовно вакцинації до працівників у певних галузях не можна вважати порушенням права на працю, оскільки це зумовлено більш вагомим суспільним інтересом, а саме охорони здоров`я і захисту населення від гострої респіраторної хвороби COVID-19. Також, суд відхиляє доводи позивачки про наявність у неї антитіл до COVID-19, оскільки їх наявність не виключає можливість щеплення, а доказів, що позивачка має протипоказання до вакцинації, суду не надано. Водночас, суд звертає увагу на те, що пунктом 41-6 постанови Кабінету Міністрів України від 9 грудня 2020 р. №1236, передбачено відсторонення працівників за ухилення або відмову від вакцинації, які входять у Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням, затверджений наказом Міністерства охорони здоров`я від 4 жовтня 2021 р. № 2153. Наказ МОЗ України від 04.10.2021 р. № 2153 був опублікований 08 жовтня 2021 р. і набрав чинності лише 08 листопада 2021 р. Таким чином, обов`язок пройти обов`язкове профілактичне щеплення за професією у позивачки виник лише з 08 листопада 2021 року, коли нормативно-правовий акт, який висуває таку вимогу, набрав чинності. При цьому, суд зазначає, що повідомлення про обов`язкову вакцинацію було винесено відповідачем 02 листопада 2021 року, в якому зобов`язано позивачку вакцинуватись або надати довідку про протипоказання у строк до 05 листопада 2021 року. Отже, відповідачем фактично було висунуто вимогу до позивачки, яка на той час не була обов`язковою, і суду не зрозуміло, з яких підстав відповідач виконував наказ МОЗ, який ще не набрав чинності. Те, що рішення про відсторонення було прийнято 12.11.2021 року правового значення вже не має, оскільки таке рішення прийнято у зв`язку з невиконанням вимоги позивачкою, висунутої з порушенням закону. Також, суд звертає увагу на те, що пунктом 41-6 постанови КМУ № 1236, в першу чергу на керівників підприємств, установ і організацій покладено контроль за проведенням обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19 працівниками, а вже в другу чергу - відсторонення працівників, які ухиляються або відмовляються від щеплень. При цьому, вказані нормативні акти не містять вимог до негайного відсторонення працівників з моменту набрання чинності наказом МОЗ, а тому відповідач спочатку мав належним чином організувати виконання цих наказів, а вже потім приймати рішення про відсторонення. Отже, саме з 08.11.2021 року відповідач мав законні повноваження розпочати процедуру виконання наказу МОЗ № 2153 і постанови КМУ № 1236, із наданням достатнього часу працівникам на його виконання. В цьому контексті, суд зазначає, що стаття 32 КЗпП України вимагає попередження працівника про зміну істотних умов праці за два місяці. На переконання суду, висунення додаткової вимоги до працівника, який вже працює на певній посаді і яка впливає на можливість виконання ним трудової функції і на оплату його праці, необхідно розглядати в контексті зміни істотних умов праці, а тому в цьому випадку розповсюджуються гарантії статті 32 КЗпП України. Крім того, іншого строку чи порядку попередження працівників новоприйнятими нормативними актами не передбачено. Таким чином, суд погоджується з доводами позивачки, що про необхідність вакцинації або відсторонення без збереження заробітної плати, тобто про зміну істотних умов праці, її було попереджено з порушенням статті 32 КЗпП України, а саме за три дні, замість двох місяців, як передбачено законом. Тому, суд приходить до висновку, що наказ про відсторонення позивачки прийнятий з порушенням встановленого законом порядку, і тому підлягає скасуванню. Водночас, суд відхиляє позовні вимоги в частині поновлення на роботі, оскільки позивачку не було звільнено і трудові відносини з нею не припинялись. Крім того, за час незаконного відсторонення від роботи позивачка не мала професійної взаємодії та не отримувала заробітної плати, і тому суд визнає за необхідне зобов`язати відповідача виплатити позивачці середній заробіток за час відсторонення від роботи (вимушеного прогулу). При цьому, на підставі ч. 2 статті 5 ЦПК України, суд виходячи з ефективного способу захисту, зобов`язує не директора, а навчальний заклад виплатити позивачці середній заробіток за час вимушеного прогулу, який за період з 15.11.2021 року по 05.01.2022 року, відповідно до довідки про доходи, складає 29315,47 грн. з утриманням з цієї суми податків, зборів та інших обов`язкових платежів. Також, відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивачки суму судового збору в розмірі 908,00 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial