Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-19 00:00:00

Стислий виклад позицій сторін: [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб між нею та відповідачем, який зареєстрований виконкомом Княжолуцької сільської ради Долинського району Івано-Франківської області, про що 22.07.2016 складено відповідний актовий запис № 1, неповнолітню дочку [PERSON] , [INFO] , залишити проживати з нею, після розірвання шлюбу прізвище їй не змінювати та залишити за нею понесені судові витрати у вигляді сплати судового збору. Свої вимоги мотивує тим, що 22 липня 2016 між нею та [PERSON] було укладено шлюб, який зареєстрований виконкомом Княжолуцької сільської ради Долинського району Івано-Франківської області, актовий запис № 1. У шлюбі в них народилася [PERSON] , [INFO] . Після народження дочки з січня 2018 року відповідач покинув їх та самоусунувся від утримання сім`ї, догляду та виховання спільної дитини. Їхнє подружнє життя припинилось. Зараз кожен з них живе окремим життям. Надання строку на примирення не виправить стан їхніх шлюбних відносин, оскільки фактично їхня сім`я припинила своє існування з 2018 року. Подальше спільне проживання є неможливим. У судове засідання позивачка не з`явилася, подала заяву, в якій просила проводити розгляд справи за її відсутності. Позов підтримала та просила задовольнити у повному обсязі. Не заперечила проти заочного розгляду справи. Належним чином повідомлений про розгляд справи відповідач в судове засідання не з`явився, причин неявки не повідомив, відзиву на позов не подавав. Спір між сторонами не вирішений. Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії у справі: ухвалою суду від 12.11.2021 відкрито провадження у даній справі та призначено підготовче судове засідання. 30 листопада 2021 року від позивачки поступила заява про проведення підготовчого судового засідання в її відсутності. Позов підтримала, підготовче провадження просила закрити, справу призначити до судового розгляду. Ухвалою суду від 30 листопада 2021 року підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду. 24 грудня 2021 року та 13 січня 2022 року від позивачки поступили клопотання про розгляд справи у її відсутності, в яких вона позов підтримала, просила його задовольнити та не заперечила проти заочного розгляду справи. Відповідач відзиву, будь-яких заяв та клопотань щодо процесуальних питань, жодних доказів на спростування обґрунтувань позивачки суду не надав, хоча був повідомлений про розгляд даної справи. Згідно з ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Беручи до уваги ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод Ради Європи від 4 листопада 1950 року, що набрала чинності для України 11.09.1997 року, яка передбачає право кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, а також те, що відповідач клопотань про відкладення судового засідання на адресу суду не направляв, в силу положень ч. 1 ст. 223 ЦПК України, суд вважає за доцільне здійснити судовий розгляд за відсутності відповідача. Верховний Суд України, узагальнюючи судову практику, вказав, що інститут заочного провадження відповідає положенням та спрямований на реалізацію Рекомендації № R (84) 5 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно принципів цивільного судочинства, що направлені на вдосконалення судової системи. Для досягнення цієї мети необхідно забезпечити доступ сторін до спрощених і більш оперативних форм судочинства та захистити їх від зловживань та затримок, зокрема, надавши суду повноваження здійснювати судочинство більш ефективно. Враховуючи, що відповідач, хоча і був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`являвся, причин неявки не повідомив, відзиву на позов не подавав, позивачка не заперечила проти заочного розгляду справи, а тому ухвалою від 20.02.2022 суд постановив провести заочний розгляд даної справи та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин: сторони зареєстрували шлюб 22 липня 2016 року у виконкомі Княжолуцької сільської ради Долинського району Івано-Франківської області, актовий запис № 1 (а.с. 5). Як вбачається зі свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 29.11.2016, за час шлюбу у сторін народилася [PERSON] , [INFO] (а.с. 6). Остання зареєстрована у [ADDRESS] , про що свідчить довідка № 6232 про реєстрацію місця проживання особи від 02.08.2021 (а.с. 7). Сторони близько трьох років проживають окремо, не ведуть спільне господарство та не підтримують подружніх відносин. Між сторонами виник спір з приводу розірвання шлюбу, який вони, враховуючи наявність малолітньої дитини, не можуть розірвати в позасудовому порядку. Оцінка суду: проаналізувавши доводи сторони позивачки, викладені в позові, дослідивши письмові докази в їх сукупності, з`ясувавши таким чином фактичні обставини справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з такого. Згідно зі ст. 51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Аналогічне положення містить ч. 1 ст. 24 СК України, в якій також зазначено, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Статтею 5 Протоколу №7 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання. Частиною 3 статті 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Відповідно до ч. 1 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за спільною заявою подружжя відповідно до статті 106 або одного з них відповідно до статті 107 цього Кодексу. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Частина 2 статті 112 СК України передбачає, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як визначено ч. 2 ст. 114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Судом встановлено, що подружнє життя у сторін не складається, вони проживають окремо, не ведуть спільного господарства, позивачка не бажає зберігати сім`ю, відповідач заперечень з даного приводу чи будь-яких інших заяв та клопотань не заявляв, тому відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбних відносин, що є неприпустимим. Заперечень щодо визначення місця проживання малолітньої дитини разом з матір`ю не поступало. Також позивачка просить після розірвання шлюбу прізвище [PERSON] їй не змінювати, що відповідно до ст. 113 СК України є її правом після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Виходячи з цього, суд вважає за необхідне позов задовольнити, шлюб між сторонами розірвати, малолітню дочку залишити проживати з позивачкою, якій прізвище чоловіка залишити без змін. Розподіл судових витрат: питання судових витрат суд вирішує за правилами ст. 141 ЦПК України, при цьому враховує, що до судових витрат, які позивачка понесла у зв`язку з розглядом справи, остання відносить оплату судового збору у розмірі 908,00 грн, що підтверджується квитанцією (а.с. 4), однак просить залишити понесені судові витрати за нею та з відповідача не стягувати. На підставі викладеного, ст. 24, 56, 104, 105, 110, 112, 114, 160 СК України та

Outcome: approved