Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-09 00:00:00

Позивач 06 листопада 2018 року звернулась до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом, в якому просила визнати розірваним 07 березня 2018 року трудовий договір, укладений між нею і ТОВ «ЮК «Арта» на підставі ч. 1 ст. 38 КЗпП України; зобов`язати відповідача видати їй належним чином оформлену трудову книжку; стягнути з відповідача на її користь заборгованість по заробітній платі у сумі 3306,38 грн., заборгованість зі сплати лікарняного у розмірі 2429,92 грн., компенсацію за невикористану відпустку у розмірі 1544,00 грн.; середній заробіток за час затримки видачі трудової книжки у сумі 35749,64 грн., а також судовий збір. Позов мотивований тим, що 30 серпня 2017 року позивач була прийнята на посаду головного бухгалтера до ТОВ «ЮК «Арта». 16 січня 2018 року вона виявила бажання розірвати трудові відносини і тому подала керівництву заяву про звільнення її з роботи з 30 січня 2018 року згідно з ч. 1 ст. 38 КЗпП України. Заява не була зареєстрована у присутності позивача, оскільки на підприємстві відсутні журнали обліку вхідної та вихідної кореспонденції. З 24 січня 2018 року по 07 березня 2018 року [PERSON] хворіла, що підтверджується листами непрацездатності. Позивачем через засоби поштового зв`язку відповідачеві було направлено: 14 лютого 2018 року копію заяви про звільнення від 16 січня 2018 року, лист про розрахунок та супровідний лист; 20 лютого 2018 року - листок непрацездатності № 027148 та пояснювальну записку; 12 березня 2018 року - листок непрацездатності № 027378, копію заяви про звільнення від 16 січня 2018 року, заяву про направлення позивачеві трудової книжки поштою. ТОВ «ЮК «Арта» 07 березня 2018 року було отримано лише лист від 20 лютого 2018 року, інша кореспонденція повернулася відправникові без вручення адресату. Крім того, відповідачем не сплачено заробітну плату за січень 2018 року у розмірі 3306,38 грн., лікарняний за період з 20 лютого 2018 року по 07 березня 2018 року у розмірі 2429,92 грн., компенсацію за невикористану відпустку у розмірі 1544,00 грн. Також з урахуванням того, що відповідач проігнорував заяву про звільнення від 16 січня 2018 року, позивача не звільнив, трудову книжку не повернув, з ТОВ «ЮК «Арта» підлягає стягненню середній заробіток за час затримки видачі трудової книжки по день фактичного розрахунку, що станом на 31 жовтня 2018 року становить 35749,64 грн. Також зазначила, що після того як лист непрацездатності був закритий, вона не стала до роботи, оскільки визначені законом два тижні сплили наприкінці січня 2018 року, тому відповідач мав її звільнити, навіть якщо вона перебувала на лікарняному, оскільки сама виявила бажання розірвати трудові відносини. Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 06 березня 2019 року позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з ТОВ «Юридична компанія «Арта» на користь [PERSON] заборгованість по заробітній платі з 01 січня 2018 року по 23 січня 2018 року у розмірі 2 278 гривень 80 коп. - сума, з якої належать відрахуванню податки, заборгованість з виплати тимчасової втрати непрацездатності за період з 20 лютого 2018 року по 07 березня 2018 року у розмірі 1 956 гривень 96 коп., а також судовий збір у розмірі 69 гривень 38 коп., а всього 4 305 гривень 14 коп. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Постановою Дніпровського апеляційного суду від 05 лютого 2020 року рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 06 березня 2019 року залишено без змін. Постановою Верховного Суду від 14 липня 2021 року рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 06 березня 2019 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 05 березня 2020 року в частині вирішення вимог про визнання трудового договору розірваним, зобов`язання видати трудову книжку скасовано, ухвалено в цій частині нове рішення про часткове задоволення позову. Визнано розірваним з 07 березня 2018 року трудовий договір, укладений між [PERSON] та ТОВ «Юридична компанія «Арта», на підставі частини першої статті 38 КЗпП України. Зобов`язано ТОВ «Юридична компанія «Арта» видати [PERSON] належним чином оформлену трудову книжку. Рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 06 березня 2019 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 05 березня 2020 року в частині вирішення вимог про стягнення компенсації за невикористану відпустку, середнього заробітку за час затримки видачі трудової книжки скасувати, а справу в цій частині направлено на новий розгляд до суду першої інстанції. У решті рішення судів попередніх інстанцій залишено без змін. Стягнуто з ТОВ «Юридична компанія «Арта» на користь [PERSON] витрати зі сплати судового збору у розмірі 6343,20 грн. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19 серпня 2021 року справу розподілено судді Басовій Н.В. Ухвалою від 20 серпня 2021 року справу прийнято до провадження. У судовому засіданні 04 жовтня 2021 року ухвалою, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті. У судовому засіданні 14 грудня 2021 року позивач уточнила позовні вимоги в остаточній редакції та просила стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час затримки видачі трудової книжки у сумі 35749,64 грн. за період з 08 березня 2018 року по 31 жовтня 2018 року. 02 листопада 2021 року до суду надійшли додаткові пояснення представника відповідача, в яких він просив відмовити в задоволенні позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки видачі трудової книжки, посилаючись на те, що позивач не надала доказів того, що з вини відповідача їй не було видано трудову книжку. У судовому засіданні позивач уточнені позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Представник відповідача уточнені позовні вимоги не визнав та просив відмовити в їх задоволенні. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані та здобуті докази, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню за наступних підстав. Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. На підставі ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються нормами трудового законодавства, а саме: Кодексом законів про працю України. Судом встановлено, що наказом від 29 серпня 2017 року № 20-к [PERSON] прийнято на посаду головного бухгалтера ТОВ «ЮК «Арта» з 30 серпня 2017 року (а.с. 112 том 1). Згідно з листком непрацездатності серії АДК № 027148, виданим 24 січня 2018 року (а.с. 20 том 1), та листком непрацездатності серії АДК № 027378, виданим 20 лютого 2018 року (а.с. 21 том 1), [PERSON] перебувала на амбулаторному лікуванні з 24 січня 2018 року до 19 лютого 2018 року та з 20 лютого 2018 року до 07 березня 2018 року. Відповідно до опису поштового вкладення (а.с. 25 том 1) 14 лютого 2018 року позивач на юридичну адресу відповідача направила копію заяви про звільнення від 16 січня 2018 року (а.с. 19 том 1), реквізити карткового рахунку (а.с. 23 том 1) та супровідний лист від 14 лютого 2018 року (а.с. 22 том 1). Поштове відправлення не вручене адресатові і було повернуто відправникові 20 лютого 2018 року, причина повернення - за місцем обслуговування (а.с. 25 том 1). Згідно з описом поштового вкладення (а.с. 26 том 1) 20 лютого 2018 року позивач направила на юридичну адресу ТОВ «ЮК «Арта» листок непрацездатності серії АДК № 027148, виданий 24 січня 2018 року (а.с. 20 том 1), і пояснювальну записку, які відповідачем отримані 07 березня 2018 року (а.с. 26 том 1). Листом від 07 березня 2018 року № 07/03 ТОВ «ЮК «Арта» повідомило позивача про неможливість перерахування належних їй до виплати сум на повідомлені нею банківські реквізити через відсутність у відповідача «Зарплатного проекту» в банківських установах, а також запропоновано [PERSON] , з метою звільнення з роботи, з`явитися до відділу кадрів товариства і звільнитися у встановленому законом порядку (а.с. 51 том 1). Згідно з описом поштового вкладення (а.с. 28 том 1) 12 березня 2018 року [PERSON] направила відповідачу листок непрацездатності серії АДК № 027378, виданий 20 лютого 2018 року (а.с. 21 том 1), копію заяви про звільнення від 16 січня 2018 року та копію заяви про направлення трудової книжки на адресу позивача від 14 лютого 2018 року (а.с. 27 том 1). Поштове відправлення не було вручено адресатові та повернуто позивачу, причина повернення - за закінченням терміну зберігання (а.с. 29 том 1). Постановою Верховного Суду від 14 липня 2021 року рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 06 березня 2019 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 05 березня 2020 року в частині вирішення вимог про визнання трудового договору розірваним, зобов`язання видати трудову книжку скасовано, ухвалено в цій частині нове рішення про часткове задоволення позову. Визнано розірваним з 07 березня 2018 року трудовий договір, укладений між [PERSON] та ТОВ «Юридична компанія «Арта», на підставі частини першої статті 38 КЗпП України. Зобов`язано ТОВ «Юридична компанія «Арта» видати [PERSON] належним чином оформлену трудову книжку. Рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 06 березня 2019 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 05 березня 2020 року в частині вирішення вимог про стягнення компенсації за невикористану відпустку, середнього заробітку за час затримки видачі трудової книжки скасувати, а справу в цій частині направлено на новий розгляд до суду першої інстанції. У решті рішення судів попередніх інстанцій залишено без змін. Стягнуто з ТОВ «Юридична компанія «Арта» на користь [PERSON] витрати зі сплати судового збору у розмірі 6343,20 грн. Вказаною постановою також встановлено, що ТОВ «ЮК «Арта» необґрунтовано не вирішив заяви [PERSON] про припинення трудового договору, не звільнило її, а тому висновки судів в частині відмови у стягненні компенсації за невикористану відпустку та середнього заробітку за час затримки видачі трудової книжки є помилковими. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Згідно ч. 5 ст. 235 КЗпП України, у разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. Відповідно до частин першої та другої статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. У разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу він зобов`язаний також у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи. В інших випадках звільнення копія наказу видається на вимогу працівника. Згідно з пунктами 4.1, 4.2 Інструкції «Про порядок ведення трудових книжок працівників», затвердженої наказом № 58 від 29.07.1993 р. власник або уповноважений ним орган зобов`язаний видати працівнику його трудову книжку в день звільнення з внесеним до неї записом про звільнення. Якщо працівник відсутній на роботі в день звільнення, то власник або уповноважений ним орган в цей день надсилає йому поштове повідомлення із вказівкою про необхідність отримання трудової книжки. Пересилання трудової книжки поштою з доставкою на зазначену адресу допускається тільки за письмовою згодою працівника. З урахуванням викладеного, суд доходить висновку, що затримка видачі трудової книжки сталась з вини відповідача, тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час затримки видачі трудової книжки за період з 08 березня 2018 року по 31 жовтня 2018 року в розмірі 33617,50 грн. (238 днів х 141,25 грн. (середньоденна заробітна плата) = 33617,50 грн.). Вирішуючи питання про розподіл судових витрат відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд приймає до уваги, що позов підлягає частковому задоволенню, тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно до задоволеної частини вимог в розмірі 662,77 грн. (33617,50 грн. х 704,80 грн. / 35749,64 грн. = 662,77 грн.). Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення. На підставі викладеного та

Outcome: partial