Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-18 00:00:00

Позивач 14.05.2021 року звернувся до суду з вищезазначеним позовом, посилаючись на наступні обставини. 11.11.2013 року, відповідно до наказу № 111, [PERSON] було прийнято на роботу до ПАТ «Нікопольський завод феросплавів» на посаду охоронника вартової служби СЕБ ЗВВО. Відповідно до наказу № 542 від 29.11.2018 року [PERSON] було призначено на посаду заступника начальника команди вартової служби загону відомчої воєнізованої охорони служби економічної безпеки АТ НЗФ. Згідно графіку надання відпусток [PERSON] за період роботи з 11.11.2020 року по 11.11.2021 року була надана відпустка з 03.01.2021 року по 20.01.2021 року тривалістю 17 календарних днів. 28.12.2020 року на рахунок [PERSON] було проведено авансовий платіж відпускних в сумі 10 850, 00 грн., що підтверджується відомістю до платіжного доручення АТ «Банк Кредит Дніпро» № 33344 від 28.12.2020 року про перерахунок позачергових виплат на пластикові картки робітників АТ НЗФ за грудень 2020 року. У зв`язку з відсутністю [PERSON] на роботі без поважних причин 24.02.2021 року та 28.02.2021 року, його було звільнено з роботи з 24.02.2021 року на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України, згідно наказу № 106 від 15.03.2021 року. На адресу [PERSON] було направлено поштове повідомлення про отримання ним трудової книжки, проте станом на 30.04.2021 року відповідач трудову книжку не забрав. З 11.11.2020 року (початок робочого року) до дня звільнення відповідач відпрацював 3,5 місяці і фактично заробив 8 календарних днів щорічної відпустки, проте ним було використано 17 календарних днів щорічної відпустки, тобто надмірно використані дні відпустки становлять 9 календарних днів. При цьому, при проведенні остаточного розрахунку авансова виплата відпускних перевищила нараховану відповідачу заробітну плату. При кінцевому розрахунку борг по заробітній платі відповідача за надмірно використану відпустку у кількості 9 календарних днів становить 5591,30 грн. Враховуючи викладене позивач просить суд стягнути з [PERSON] на його користь грошові кошти у розмірі 5591,30 грн. та судові витрати у розмірі 2270,00 грн. Ухвалою про відкриття провадження від 13.08.2021 року позовна заява прийнята до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, що відповідає вимогам ст. 279 ЦПК України. Відповідачу був наданий строк 15 днів з дня отримання ним такої ухвали суду, на подачу відзиву на позовну заяву. Ухвала суду від 13.08.2021 року була направлена відповідачу за зареєстрованим його місцем проживання (а.с. 49) у встановленому порядку До суду повернувся конверт з копією зазначеної ухвали, як не вручений з причини відсутності відповідача за вказаною адресою (а.с. 56). Ухвала про відкриття провадження у відповідності до ч. 8 ст. 128, ч. 1 ст. 131 ЦПК України, вважається доставленою відповідачу Клопотань до суду не надійшло, відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву. Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити заочне рішення, у зв`язку з неподанням відповідачем відзиву, та відсутністю заперечень позивача щодо заочного розгляду справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється за відсутністю сторін, що відповідає положенням ч.2 ст.247 ЦПК України. Суд, вивчивши матеріали справи, приходить до наступного. Судом встановлено, що 11.11.2013 року, відповідно до наказу (розпорядження) Публічного акціонерного товариства «Нікопольський завод феросплавів» № 111 про прийом на роботу, [PERSON] прийнято на роботу з 11.11.2013 року зі строком випробування 2 місяці по 11.11.2013 року на посаду охоронника вартової служби СЕБ ЗВВО (а.с. 7). Відповідно до наказу № 542 від 29.11.2018 року [PERSON] було призначено на посаду заступника начальника команди вартової служби загону відомчої воєнізованої охорони служби економічної безпеки АТ НЗФ. Згідно графіку надання відпусток [PERSON] за період роботи з 11.11.2020 року по 11.11.2021 року була надана відпустка з 03.01.2021 року по 20.01.2021 року тривалістю 17 календарних днів (а.с. 8-9). 28.12.2020 року на рахунок [PERSON] було проведено авансовий платіж відпускних в сумі 10 850,00 грн., що підтверджується відомістю до платіжного доручення АТ «Банк Кредит Дніпро» № 33344 від 28.12.2020 року про перерахунок позачергових виплат на пластикові картки робітників АТ НЗФ за грудень 2020 року (а.с. 10). Наказом Акціонерного товариства «Нікопольський завод феросплавів» від 15.03.2021 року за № 106 про звільнення з роботи [PERSON] згідно з п. 4 ст. 40 КЗпП України, звільнено з роботи з 24.02.2021 року заступника начальника команди вартової служби загону відомчої воєнізованої охорони служби економічної безпеки [PERSON] згідно з п. 4 ст. 40 КЗпП України за відсутність на роботі без поважних причин 24.02.2021 та 28.02.2021 року (а.с. 11). Згідно довідки Акціонерного товариства «Нікопольський завод феросплавів» про використані відпустки [PERSON] , відпустка була використана за робочий рік з 11.11.2020 року пр. 11.11.2021 року - з 03.01.2021 року по 20.02.2021 року - 17 календарних дні. 24.02.2021 року [PERSON] було звільнено згідно з п. 4 ст. 40 КЗпП України за відсутність на роботі без поважних причин. З 11.11.2020 року (початок робочого року) до дня звільнення [PERSON] відпрацював 3,5 місяці і фактично заробив 8 календарних днів щорічної відпустки. Так як чергова відпустка була використана в кількості 17 календарних дні, то використана наперед відпустка складає 17-8 = 9 календарних днів (а.с. 13). Згідно довідки - розрахунку заборгованості по заробітній платі [PERSON] , та розрахункового листа за березень місяць 2021 року, борг по заробітній платі відповідача за надмірно використану відпустку у кількості 9 календарних днів становить 5591,30 грн (а.с. 14,20). На адресу [PERSON] було направлено поштове повідомлення про отримання ним трудової книжки (а.с. 17-20), проте станом на 30.04.2021 року відповідач трудову книжку не забрав. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно дост.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.1 ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. Відповідно до ст. 127 КЗпП України відрахування із заробітної плати можуть провадитись тільки у випадках, передбачених законодавством України. Відрахування із заробітної плати працівників для покриття їх заборгованості підприємству, установі і організації, де вони працюють, можуть провадитись за наказом (розпорядженням) власника або уповноваженого ним органу: 1) для повернення авансу, виданого в рахунок заробітної плати; для повернення сум, зайво виплачених внаслідок лічильних помилок; для погашення невитраченого і своєчасно не поверненого авансу, виданого на службове відрядження або переведення до іншої місцевості; на господарські потреби, якщо працівник не оспорює підстав і розміру відрахування. У цих випадках власник або уповноважений ним орган вправі видати наказ (розпорядження) про відрахування не пізніше одного місяця з дня закінчення строку, встановленого для повернення авансу, погашення заборгованості або з дня виплати неправильно обчисленої суми; 2) при звільненні працівника до закінчення того робочого року, в рахунок якого він вже одержав відпустку, за невідроблені дні відпустки. Відрахування за ці дні не провадиться, якщо працівник звільняється з роботи з підстав, зазначених в пунктах 3, 5, 6 статті 36 і пунктах 1, 2 і 5 статті 40 цього Кодексу, а також при направленні на навчання та в зв`язку з переходом на пенсію; 3) при відшкодуванні шкоди, завданої з вини працівника підприємству, установі, організації (стаття 136). Відповідно до роз`яснень, які містяться в п. 24 Пленуму Верховного Суду України №13 від 24.12.1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» при вирішенні спорів, пов`язаних із застосуванням ст. 127 КЗпП, суди мають враховувати, що: 1) вимоги про повернення працівником авансу, виданого в рахунок заробітної плати, і сум, зайво виплачених внаслідок лічильних помилок, а також погашення невитраченого і своєчасно не поверненого авансу, виданого на службове відрядження, переведення до іншої місцевості чи на господарські потреби, розглядаються судами в тому разі, коли роботодавець не має можливості провести відрахування із заробітної плати у зв`язку з тим, що працівник оспорює підстави і розмір останнього, або минув місячний строк для видання відповідного наказу (розпорядження), або з інших причин. До лічильних помилок належать неправильності в обчисленнях, дворазове нарахування заробітної плати за один і той самий період тощо. Не можуть вважатися ними не пов`язані з обчисленнями помилки в застосуванні закону та інших нормативно-правових актів, у тому числі колективного договору. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.01.2019 року по справі №753/15556/15-ц зазначила правовий висновок, що у статті 1215 ЦК України передбачені загальні випадки, за яких набуте особою без достатньої правової підстави майно за рахунок іншої особи не підлягає поверненню. Її тлумачення свідчить, що законодавцем передбачені два винятки із цього правила: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки особи, яка проводила таку виплату; по-друге, у разі недобросовісності набувача такої виплати. При цьому правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, і відповідно тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум. Відповідно до п.2.7 Положення про порядок розрахунку і виплати грошової винагороди при наданні щорічної відпустки (дане положення є додатком №4 до Колективного договору на 2013-2014 рік, яке діє на даний час), у всіх випадках звільнення, окрім випадків, зазначених у п.2.6 цього Положення, з виплат остаточного розрахунку працівника, який використав щорічну відпустку у поточному році, але на час звільнення не має права на щорічну відпустку повної тривалості, утримується сума грошової винагороди за невідпрацьований час. Тому, з у рахуванням вищевикладених вимог закону, а також тих обставин, що заборгованість відповідачем на даний час не погашена, суд вважає за необхідне позов задовольнити та стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість в сумі 5591,30 грн. в примусовому порядку. Також, на підставі ч.1 ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 2 270 грн. 00 коп., сплачений останнім при подачі позову до суду (а.с.1).

Outcome: approved