Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-10 00:00:00

Представник позивача [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом та просить виселити [PERSON] з житлового приміщення за адресою: [ADDRESS] , без надання іншого жилого приміщення та стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 908,00 грн. Заявлені вимоги мотивує тим, що на праві приватної власності позивачу [PERSON] належить будинок [ADDRESS] . У вказаному будинку зареєстровані та постійно проживають позивачка разом з невісткою [PERSON] та її неповнолітніми синами [PERSON] , 2015 р.н. та [PERSON] , 2019 р.н. З липня 2019 року по теперішній час у будинку без реєстрації місця проживання також фактично проживає син позивачки - [PERSON] . Починаючи з травня 2020 року відносини позивача та відповідача суттєво погіршилися на фоні зловживання останнім спиртними напоями та систематичного влаштування сварок і дебошів. Зазначає, що відповідач постійно ображає і погрожує фізичною розправою позивачці та іншим членам сім`ї, тобто створив умови, які не можливі для спільного проживання. Так, 26.05.2020, 08.07.2020,29.12.2020, 30.06.2021, 09.08.2021 року відповідач притягувався Сумським районним судом Сумської області до адміністративної відповідальності за вчинення насильства в сім`ї відносно позивачки. Отже, відповідач створив несприятливі умови для проживання позивача і заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, оскільки він продовжує систематично порушувати правила співжиття і робити неможливим проживання з ним в одному будинку. Крім того, внаслідок неправомірних та аморальних дій відповідача, психологічний стан здоров`я позивача, яка є пенсіонером і має інвалідність 3 групи, суттєво погіршився. А тому просить суд виселити відповідача без надання іншого жилого приміщення та стягнути судові витрати. Позивачка в судове засідання не з`явилася, від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без його участі, позов підтримує та просить задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, в тому числі шляхом розміщення оголошення про виклик до суду на сайті «Судова влада України», про причини неявки суд не повідомив, відзиву на позов не подав. Згідно ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд вважає за можливе ухвалити рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивачу [PERSON] на праві приватної власності належить будинок [ADDRESS] , що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно №275162070 від 16.09.2021 року (а.с. 10). Згідно довідки, виданої відділом «Центр надання адміністративних послуг» виконавчого комітету Степанівської селищної ради Сумського району Сумської області № 712 від 06.08.2021 року, [PERSON] , 1957 р.н., дійсно зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS] та має слідуючий склад сім`ї: [PERSON] - невістка, 1988 р.н., [PERSON] - син, 1988 р.н., [PERSON] - донька, 1982 р.н., [PERSON] - зять, 1980 р.н., [PERSON] - онука, 2004 р.н., [PERSON] - онук, 2017 р.н., [PERSON] - онук, 2019 р.н., [PERSON] - інший родич, 2015 р.н. (а.с. 7). Відповідно до технічного паспорту житловий будинок [ADDRESS] має загальну площу 80,9 кв.м, житлову площу 52,6 кв.м. та складається з: житловий будинок літ. «А-1», погріб літ. «п/г», сараї літ. «Б,В», кухні літ. «Г», вбиральні літ. «Д», душ літ. «Е», огорожа літ. «№1-6» (а.с. 11-12). З матеріалів справи, вбачається, що позивач неодноразово зверталася до поліції із заявами щодо протиправної поведінки відповідача та Сумським районним судом Сумської області [PERSON] неодноразово протягом 2020-2021 рр. притягувався до адміністративної відповідальності за насильство в сім`ї відносно своєї матері [PERSON] (а.с. 13-18). Таким чином, відповідач створив несприятливі умови для проживання позивача і застосовані до нього заходи впливу виявились безрезультатними, оскільки він продовжує систематично порушувати правила співжиття і робити неможливим проживання з ним в одному будинку. Відповідно до положень ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до статті 317 ЦК власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ч. 1 ст. 319 ЦК України). Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч. 1 ст. 321 ЦК України). Положеннями статті 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Частиною 4 статті 9 ЖК УРСР передбачено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше, як з підстав і в порядку, передбачених законом. Згідно ст. 109 ЖК УРСР виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або у судовому порядку. Згідно ч. 1 ст. 116 ЖК України якщо наймач, члени його сім`ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Відповідно до ст. 157 ЖК України членів сім`ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених ч. 1 ст.116 цього Кодексу. Виселення проводиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення. Даючи оцінку встановленим обставинам та доказам в їх сукупності, суд приходить до переконання, що відповідач систематичним порушенням правил співжиття робить неможливим для позивача проживання в одному житловому приміщенні та вільно користуватись власністю, а заходи запобігання цьому виявились безрезультатними. Ст. 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Враховуючи наведене та те, що відповідач не подав суду відзиву на позов з належними, допустимими та переконливими доказами на спростування доводів позивача, суд приходить до висновку, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню у повному обсязі. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача належить стягнути витрати по сплаті судового збору.

Outcome: approved