Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-18 00:00:00

[PERSON] 08.07.2021 року звернулася до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовом до [PERSON] , третя особа: Державний нотаріус Сьомої Харківської міської державної нотаріальної контори Сімакова Ольга Геннадіївна про розірвання договору довічного утримання, а саме просить суд розірвати договір довічного утримання (догляду), укладений між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений Державним нотаріусом Сьомої Харківської міської державної нотаріальної контори Сімаковою О. Г., зареєстрований в реєстрі за №3-734. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що є одинокою людиною похилого віку, та її син [PERSON] помер [INFO] . За життя син зустрічався з [PERSON] , періодично вони мешкали у квартирі, тому з відповідачем склались досить близькі відносини. Після смерті сина позивач продовжила спілкування з відповідачем, зробила на її ім`я заповіт, а в подальшому 20.08.2020 року було укладено договір довічного утримання. Після укладення цього договору, [PERSON] приїжджала до позивача в гості, спілкувалась по телефону, купувала продукти харчування, супроводжувала до лікарів. На початку травня стан здоров`я позивача погіршився, вона потребувала додаткової уваги, однак [PERSON] відмовилася надавати допомогу та припинила з нею спілкування, тобто забезпечення припинилося. Вважає, що відповідач належним чином не здійснює догляду, не сплачує коштів, не утримує квартиру, що свідчить про невиконання умов укладеного договору. Просить суд позов задовольнити. Представник позивача [PERSON] адвокат Куляшова Г. С. в судове засідання не з`явилася, надала до суду заяву з проханням провести судовий розгляд за її відсутністю, позовні вимоги підтримує, просить суд їх задовольнити. Від відповідача [PERSON] до суду надійшла заява про визнання позову. Від третьої особи до суду надійшла заява з проханням проводити судовий розгляд за відсутністю представників нотаріальної контори. На підставі частини 3 статті 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Суд, дослідивши доводи позивача, викладені у позові, заяву відповідача про визнання позову та оцінивши докази, представлені в матеріалах справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Як встановлено матеріалами справи, 12.08.2020 року між [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , та [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , укладено договір довічного утримання (догляду), посвідчений державним нотаріусом Сьомої Харківської міської державної нотаріальної контори Сімаковою О. Г., зареєстрований в реєстрі за №3-734 (а. с. 7-8). Відповідно до пункту 1 договору, [PERSON] передає у власність, а [PERSON] приймає к власність квартиру [ADDRESS] . На підставі пункту 4 вказаного договору [PERSON] зобов`язалась довічно повністю утримувати [PERSON] , тобто щотижнево забезпечувати їй купівлю продуктів харчування за свій рахунок, забезпечувати проведення прибирання квартири не менше одного разу на тиждень, забезпечувати купівлю ліків та забезпечувати надання йому медичної допомоги у випадку захворювання за рахунок своїх коштів. Відповідно до пункту 7 договору, в разі невиконання [PERSON] взятих на себе обов`язків за цим договором, договір може бути розірваний згідно ст. 755 Цивільного кодексу України. Стаття 15 Цивільного кодексу України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Отже, указана норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорювань право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнані права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту. Особа, права якої порушено, може скористатись не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ст. 5 Цивільного процесуального кодексу України). Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 Цивільного процесуального кодексу України). За змістом частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до статті 744 ЦК України за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов`язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно. У статті 749 ЦК України закріплено обов`язки набувача за договором довічного утримання (догляду), якими можуть бути визначені всі види матеріального забезпечення, а також усі види догляду (опікування), якими набувач має забезпечувати відчужувача (частина перша цієї статті). За змістом пункту 1 частини першої статті 755 ЦК України договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов`язків, незалежно від його вини. Правовим наслідком розірвання договору довічного утримання у зв`язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов`язків за договором є повернення до відчужувача права власності на майно, яке було ним передане (частина перша статті 756 ЦК України). Частиною другою статті 651 ЦК України визначено, що договір може бути розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Відповідно до ч. 3 ст. 12 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 3 ст. 77 ЦПК України визначено, що сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. (ст. 76 Цивільного процесуального кодексу України). Відповідно до ч. 2 та 3 ст. 83 ЦПК України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви; відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи. Відповідно до положень ч. 2 ст. 749 ЦК України якщо обов`язки набувача не були конкретно визначені або у разі виникнення потреби забезпечити відчужувача іншими видами матеріального забезпечення та догляду спір має вирішуватися відповідно до засад справедливості та розумності. Правовим наслідком розірвання договору довічного утримання у зв`язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов`язків за договором є повернення до відчужувача права власності на майно, яке було ним передане (ч. 1 ст. 756 ЦК України). Надаючи оцінку наявним у справі доказам у їх сукупності, наведеними сторонами доводами по суті предмету позову, а також заявою відповідача про визнання позову, суд, з урахуванням правової природи укладеного договору та істотних умов договору, які узгоджені сторонами при його підписанні, вважає доведеним обставини, що після укладання договору довічного утримання відповідач не виконував взяті на себе зобов`язання за договором довічного утримання. При встановленні факту неналежного виконання відповідачем обов`язків за договором довічного утримання, суд враховує відсутність допустимих доказів, які мали підтвердити факт належного виконання зобов`язань по договору з боку відповідача. Правова природа договору довічного утримання має ознаки, які не притаманні для переважної більшості зобов`язальних правовідносин. Із змісту пред`явленого позову, наявних в матеріалах справи доказів, вбачається, що позивач не має наміру в подальшому отримувати від відповідача допомогу, протягом тривалого часу сторони не можуть знайти порозуміння, вищенаведене дає підстави вважати, що спір між сторонами залишиться невирішеним. З урахуванням підстав позову, саме відповідач зобов`язаний довести належне виконання умов договору довічного утримання, що ним не здійснено, зокрема, не подано жодного доказу на спростування доводів позивача. Враховуючи вищевикладені обставини справи, норми права, які регулюють спірні правовідносини, враховуючи відсутність належних доказів щодо спростування відповідачем доводів позивача, що відповідачем не виконувались умови договору довічного утримання, беручи до уваги умови договору довічного утримання, суд приходить висновку про задоволення позовних вимог . Так, згідно частини 1 статті 142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а в разі якщо домовленості про укладення мирової угоди, відмову позивача від позову або визнання позову відповідачем досягнуто сторонами за результатами проведення медіації - 60 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Як встановлено матеріалами справи, позивачем [PERSON] при зверненні до суду було сплачено судовий збір у розмірі 908 грн. на рахунок УДКСУ в Шевченківському районі, що підтверджує квитанція про сплату №33142811, тому, з огляду на приписи частини 1 статті 142 ЦПК України, суд повертає позивачу з державного бюджету 50 % суми сплаченого судового збору. На підставі викладеного і

Outcome: approved