Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-16 00:00:00

Позивач через свого представника адвоката Ганчееву М.А. звернулася до суду з позовом до АТ «Перший Український Міжнародний Банк», треті особи - приватний нотаріус Бучанського районного нотаріального округу Київської області Грисюк О.В., приватний виконавець виконавчого округу Львівської області Пиць А.А. про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. Позов мотивує тим, що 15 липня 2021 р. приватним нотаріусом Бучанського районного НОКО Грисюк Оленою Василівною було вчинено виконавчий напис №90889 про стягнення з позивачки на користь відповідача заборгованості в сумі 38431,55 гривень, а приватним виконавцем виконавчого округу Львівської області Пиць Андрієм Андрійовичем 20 серпня 2021 р. на підставі цього було відкрито виконавче провадження. 19 листопада 2021 р. представнику позивача поштою від приватного виконавця надіслана заява на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб від 15 жовтня 2020 р. Вказує, що позивачка з АТ «Перший Український Міжнародний Банк» не укладала кредитний договір, який засвідчений нотаріально, відсутній розрахунок заборгованості, а приватним нотаріусом було порушено процедуру видання виконавчого напису, вважаю, що він не підлягає виконанню. Вважає, що з надісланих позивачу документів неможливо встановити, чи мали місце між сторонами кредитні відносини, чи мала місце у позивача заборгованість перед відповідачем та інші важливі обставини, які підтверджують наявність та безспірність заборгованості. В судове засідання позивач та її представник не з`явилися. Представник позивача надала судові заяву про розгляд справи за її відсутності та підтримання позовних вимог у повному обсязі, зазначивши, що проти постановлення заочного рішення не заперечує. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, заяв не надав. Треті особи в судове засідання також не з`явилися, про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином. Причини неявки суду не повідомили, заяв не надали. Тому суд у відповідності до ст. 280 ЦПК України, вважає за можливе провести заочний розгляд справи. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, вважає позов таким, що підлягає задоволенню з огляду на таке Встановлено, що 15 липня 2021 р. приватним нотаріусом Бучанського районного НОКО Грисюк Оленою Василівною було вчинено виконавчий напис №90889 про стягнення з позивачки на користь відповідача заборгованості в сумі 38431,55 гривень, а приватним виконавцем виконавчого округу Львівської області Пиць Андрієм Андрійовичем 20 серпня 2021 р. на підставі цього було відкрито виконавче провадження. 19 листопада 2021 р. представнику позивача поштою від вказаного приватного виконавця надіслані документи, на підставі яких було вчинено спірний виконавчий напис, а саме - заява на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб від 15 жовтня 2020 р. Ані копії кредитного договору, ані розрахунку заборгованості до оскаржуваного виконавчого напису не додається, у зв`язку із чим є підстави вважати, що він був вчинений із грубим порушенням закону. На підставі яких документів нотаріус зазначив в оскаржуваному виконавчому написі саме таку суму заборгованості - 38431,55 гривень не відомо, із наданих приватним виконавцем документів це не вбачається. Встановлено, що [PERSON] жодних повідомлень про заборгованість від відповідача не отримувала, їй не надходила вимога про усунення порушень договору та виконання своїх зобов`язань у добровільному порядку. Боржника жодним чином не було повідомлено про направлення документів до приватного нотаріуса для вчинення виконавчого напису та про те, що при вчиненні виконавчого напису сума заборгованості може бути збільшена з урахуванням нарахування процентів та штрафних санкцій, що свідчить про спірність суми боргу. Отже, [PERSON] не була повідомлена про вчинення виконавчого напису нотаріуса, та була позбавлена можливості вирішення спору у позасудовому порядку та оскаржити суму заборгованості. Крім того, з надісланих позивачу документів неможливо встановити, чи мали місце між сторонами кредитні відносини, чи мала місце у позивача заборгованість перед відповідачем та інші важливі обставини, які підтверджують наявність та безспірність заборгованості. Враховуючи, що сторони не укладали кредитний договір, який засвідчений нотаріально, відсутній розрахунок заборгованості, а приватним нотаріусом було порушено процедуру видання виконавчого напису, вважаю, що він не підлягає виконанню. Згідно з ст. 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус учиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше ніж 3 роки, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше ніж рік. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом установлено інший строк давності, виконавчий напис видається в межах цього строку. Отже, відповідне право стягувача, про захист якого він звернувся до нотаріуса, повино існувати на момент звернення. Разом з тим, судом встановлено, що при вчиненні виконавчого напису нотаріус, не отримував від сторін первинні документи щодо видачі кредиту та здійснення його часткового погашення (платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо), тому у нотаріуса були відсутніми підстави вважати, що розмір заборгованості позивача перед відповідачем, а також суми процентів, зазначені у виконавчому написі, є безспірними. Таким чином, вчиняючи виконавчий напис, нотаріус не врахував та не перевірив факту наявності чи відсутності спору щодо заборгованості. Пунктом 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому Постановою КМУ від 29 червня 1999 року № 1172, передбачено вчинення виконавчого напису на нотаріально посвідченій угоді, що передбачає сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно. З`ясовано, що для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченої угоди; б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Таким чином, безспірною заборгованістю є заборгованість боржника, з якою останній погоджується, що, відповідно, виключає можливість спору щодо її розміру, строку, за який вона нарахована, а відтак, і документи, які підтверджують її безспірність, і на підставі яких нотаріусами здійснюються виконавчі написи, мають бути однозначними, беззаперечними та такими, що містять вираз волі стосовно наявності певної заборгованості не тільки кредитора, а й самого боржника, або ж стовідсотково підтверджують наявність у боржника перед кредитором заборгованості саме в такому розмірі. Підпунктом 3.5 пункту 3 глави 16 розділу II Порядку № 296/5 передбачено, що при вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обгрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку № 1172, а якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус має право витребувати їх у стягувача, а якщо для вчинення виконавчого напису, крім документа, що встановлює заборгованість, необхідно подати й інші документи, зазначені в цьому переліку, то вони до виконавчого напису не приєднуються, а залишаються у матеріалах нотаріальної справи. Разом з тим, відсутність в Законі України «Про нотаріат» та в Порядку № 296/5 вимоги до нотаріуса провести перевірку дотримання стягувачем норм спеціального Закону № 1255-IV щодо реєстрації в Реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження та спливу тридцятиденного строку з моменту реєстрації не свідчить про можливість невиконання нотаріусом цих вимог, оскільки в разі розбіжності між загальним і спеціальним нормативно-правовими актами перевага надається спеціальному, якщо його скасовано виданим пізніше загальним актом. При цьому неподання стягувачем на вимогу нотаріуса на стадії підготовки до вчинення нотаріального провадження доказів реєстрації у Реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет застави є підставою для відмови у вчиненні нотаріальної дії на підставі п.2 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про нотаріат», а невчинення нотаріусом дій щодо вжиття заходів про витребування від обтяжувача зазначеної інформації та документів на її підтвердження і, як наслідок, вчинення виконавчого напису без таких документів вказує на незаконність нотаріальної дії, як виконаної без усіх необхідних даних. Сам по собі факт подання стягувачем відповідних документів нотаріусу не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого (постанова Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі № 6-887цс17). Під час розгляду справ такої категорії суд перевіряє право стягувача на вчинення вказаної дії, повноваження щодо вчинення нотаріальних дій нотаріуса та встановлює той факт, чи дійсно розмір заборгованості, що підлягає стягненню, у тому числі розмір процентів, неустойки (штрафу, пені), якщо такі належать до стягнення, відповідає сумі, вказаній у виконавчому документі, та залежно від встановленого ухвалює рішення про відмову чи задоволення позову. Вказане свідчить про порушення законодавства приватним нотаріусом при вчиненні виконавчого напису, що призвели до порушення прав та законних інтересів [PERSON] . Таким чином, суд, оцінивши усі докази в їх сукупності, вважає позовні вимоги законними та обгрунтованими, та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ст.141ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно також стягнути судові витрати у вигляді судового збору, сплаченого позивачем у розмірі 908,00 грн., а також витрати на правову допомогу в розмірі 3843 грн. Крім того, ст.137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Згідно ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" судові витрати на правову допомогу - це фактично понесені стороною і документально підтверджені витрати, пов`язані з наданням цій стороні право допомоги адвокатом або іншим спеціалістом в галузі права при вирішенні цивільної справи в розумному розмірі з урахуванням витраченого адвокатом часу. Відповідно до Постанови Великої Палати Верховного Суду № 826/1216/16 від 27.06.2018 року до правової допомоги належать й консультації та роз`яснення з правових питань; складання заяв, скарг та інших документів правового характеру; представництво у судах тощо. Вимоги про стягнення витрат на правову допомогу є документально підтвердженими, а саме: договором про надання правової допомоги від 08.11.2021, ордером, а також актом виконаних робіт від 03.12.2021 та прибутковим касовим ордером №1/0312 від 03.12.2021, що також узгоджується з позицією викладеною у Постанові Великої Палати Верховного Суду № 826/1216/16 від 27.06.2018 року. Згідно роз`яснень у п. 48 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 р. № 10 "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах", витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а і у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Судом встановлено законні підстави для стягнення витрат на правову допомогу у розмірі 3843,00 гривень та судового збору в розмірі 908,00 грн., оскільки вони є документально підтвердженими. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved