Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-17 00:00:00

[PERSON] звернулась до Валківського районного суду Харківської області з позовом до [PERSON] , [PERSON] , у якому просить: - скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 51653597 від 17.03.2020 року, прийняте державним реєстратором Печенізької РДА Харківської області Гаспарян Г.А. та припинити право власності [PERSON] на земельну ділянку кадастровий номер 6321280300:03:000:0307, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Олександрівської сільської ради Валківського району Харківської області; - визнати недійсним договір міни, укладений між [PERSON] та [PERSON] , серія та номер 1528, виданий 10.11.2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пірієвою О.С.; - скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 55055265 від 10.11.2020 року, прийняте приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пірієвою О.С. та припинити право власності [PERSON] на земельну ділянку кадастровий номер 6321280300:03:000:0307, цільове призначення: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Олександрівської сільської ради Валківського району Харківської області. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що [PERSON] є власником земельної ділянки з кадастровим номером 6321280300:03:000:0307, з цільовим призначенням: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Олександрівської сільської ради Валківського району Харківської області. 15.09.2017 року між [PERSON] та Фермерським господарством «Велес-В» укладено договір оренди земельної ділянки строком на 10 років. 23.03.2020 року позивачу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно стало відомо, що право власності на вказану земельну ділянку зареєстровано за [PERSON] , на підставі ухвали Валківського районного суду Харківської області від 15.05.2008 року по справі № 2-221/2008. Відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесені на підставі рішення державного реєстратора Печенізької районної державної адміністрації Харківської області Гаспаряна Г.А. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 51653597 від 17.03.2020 року. Як вказує позивач, рішенням Валківського районного суду Харківської області від 31.03.2008 року по справі № 2-221/2008 стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] суму боргу у розмірі шістдесят тисяч гривень. Ухвалою Валківського районного суду Харківської області від 15.05.2008 року по справі № 2-221/2008 змінено спосіб і порядок виконання рішення Валківського районного суду Харківської області від 31.03.2008 року про стягнення суми боргу, звернуто стягнення на майно відповідачки. Передано земельну ділянку (пай), яка належить на праві приватної власності [PERSON] ( [PERSON] ) згідно державного акту на право приватної власності на землю, серія IV-ХР № 068075 виданого 27.08.2002 року Олександрівською сільською радою Валківського району Харківської області, площею 5,66 гектарів, яка розташована на території Олександрівської сільської ради Валківського району Харківської області, в рахунок відшкодування суми боргу 60000 (шістдесят) тисяч гривень на користь [PERSON] , [INFO] , та суму судових витрат 600 грн, витрат на інформаційно-технічне забезпечення 30 грн, а всього 60630 гривень, по рішенню Валківського районного суду Харківської області від 31.03.2008 року - [PERSON] . Не погодившись із ухвалою Валківського районного суду Харківської області від 15.05.2008 року [PERSON] оскаржено її до Харківського апеляційного суду Харківської області. Постановою Харківського апеляційного суду від 16.02.2021 року скасовано ухвалу Валківського районного суду Харківської області від 15.05.2008 року. Разом з цим, 10.11.2020 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір міни, за яким останній набув право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 6321280300:03:000:0307, з цільовим призначенням: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Олександрівської сільської ради Валківського району Харківської області. Вказаний договір посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пірієвою О.С. та зареєстровано в реєстрі за № 1528. Відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за вказаним договором внесені приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пірієвою О.С. на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 55055265 від 10.11.2020 року. Позивач вказує, що оскільки постановою Харківського апеляційного суду від 16.02.2021 року скасовано ухвалу Валківського районного суду Харківської області від 15.05.2008 року, на підставі якої [PERSON] набув право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 6321280300:03:000:0307, з цільовим призначенням: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Олександрівської сільської ради Валківського району Харківської області, відповідно рішення про державну реєстрацію права власності на вказану земельну ділянку за ним підлягає скасуванню. Так само, з урахуванням зазначених вище обставин, підлягає визнанню недійсним договір міни, що укладений між [PERSON] та [PERSON] та предметом якого є вказана земельна ділянка, а також скасуванню рішення про державну реєстрацію даного договору. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала та пояснила, що [PERSON] є власником земельної ділянки 6321280300:03:000:0307. Так, у 2008 році на підставі ухвали Валківського районного суду Харківської області дана земельна ділянка була передана в рахунок заборгованості та відповідно право власності на неї набув [PERSON] . Проте, лише у 2020 році [PERSON] стало відомо про зміну способу виконання ухвали суду. У зв`язку з цим вона звернулась до Харківського апеляційного суду. Так, 16.02.2021 року Харківський апеляційний суд своєю постановою скасував зазначену ухвалу суду та встановив, що незаконно відбулась зміна способу виконання рішення. В період апеляційного оскарження ухвали суду, [PERSON] було укладено договір міни з [PERSON] , у зв`язку з чим, представник позивача прохала визнати такий договір недійсним та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. Представник відповідачів [PERSON] заперечив щодо задоволення позову та пояснив, що [PERSON] та [PERSON] на законних підставах набули право власності на земельну ділянку. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав та прохав відмовити в його задоволенні в повному обсязі. Відповідач [PERSON] належним чином повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явився. Згідно із ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та надані докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову з огляду на наступне. З матеріалів справи судом встановлено, що [PERSON] набула права власності на земельну ділянку № [NUMBER] площею 5,6605 га, з кадастровим номером 6321280300:03:000:0307, з цільовим призначенням: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Олександрівської сільської ради Валківського району Харківської області на підставі Державного акту на право приватної власності на землю, серія та номер: ІV-ХР № 068075, виданий 27.08.2002 року, видавник Олександрівська сільська рада, Валківський район, Харківської області, відомості про що були внесені до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на підставі рішення державного реєстратора Валківської міської ради Харківської області Ляшик О.А. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 36939983 від 06.09.2017 року, що підтверджується копією витягу з Державного реєстру оечових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 96498965 від 06.09.2017 року (а.с. 11-12). Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта № 277834492 від 02.10.2021 року, у реєстрі наявна інформація про державну реєстрацію договору оренди серія та номер б/н від 05.09.2017 року земельної ділянки кадастровий номер 6321280300:03:000:0307, площею 5,6605 га, з цільовим призначенням: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована за адресою: Харківська область, Валківський район, Олександрівська сільська рада, земельна ділянка № [NUMBER] , між орендарем ФГ «Велес-В» та орендодавцем [PERSON] (а.с. 218-221). Також, судовим розглядом встановлено, що у провадженні Валківського районного суду Харківської області перебувала цивільна справа № 2-221/2008 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення суми позики. Рішенням Валківського районного суду Харківської області від 31.03.2008 року позовну заяву [PERSON] задоволено в повному об`ємі. Стягнуто з [PERSON] , [INFO] , уродженки село Рокошино, Мукачівського району Закарпатської області на користь [PERSON] суму боргу шістдесят тисяч гривень. Стягнуто з [PERSON] судовий збір у розмірі шістсот гривень і витрати на інформаційно-технічне забезпечення у розмірі 30 гривень, а всього 60630 (шістдесят тисяч шістсот тридцять) гривень. Накладено арешт на майно, яке належить на праві особистої власності [PERSON] в порядку забезпечення позову і виконання рішення суду (а.с. 15). Ухвалою Валківського районного суду Харківської області від 15.05.2008 року клопотання про зміну способу виконання рішення Валківського районного суду Харківської області від 31.03.2008 року про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] боргу задоволено. Змінено спосіб і порядок виконання рішення Валківського районного суду Харківської області від 31.03.2008 року про стягнення суми боргу, звернуто стягнення на майно відповідачки. Передано земельну ділянку (пай), яка належить на праві приватної власності [PERSON] ( [PERSON] ) згідно державного акту на право приватної власності на землю, серія IV-ХР № 068075 виданого 27.08.2002 року Олександрівською сільською радою Валківського району Харківської області, площею 5,66 гектарів, яка розташована на території Олександрівської сільської ради Валківського району Харківської області, в рахунок відшкодування суми боргу 60000 (шістдесят) тисяч гривень на користь [PERSON] , [INFO] , та суму судових витрат 600 грн, витрат на інформаційно-технічне забезпечення 30 грн, а всього 60630 гривень, по рішенню Валківського районного суду Харківської області від 31.03.2008 року - [PERSON] (а.с. 14). Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 23.03.2020 року, на підставі ухвали Валківського районного суду Харківської області від 15.05.2008 року по справі № 2-221/2008 зареєстровано за [PERSON] право власності на земельну ділянку № [NUMBER] площею 5,6605 га, з кадастровим номером 6321280300:03:000:0307, з цільовим призначенням: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Олександрівської сільської ради Валківського району Харківської області. Відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесені на підставі рішення державного реєстратора Печенізької районної державної адміністрації Харківської області Гаспаряна Гамлета Аветіковича про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 51653597 від 17.03.2020 року (а.с. 13). 10.11.2020 року між [PERSON] та [PERSON] укладений договір міни, який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пірієвою О.С. та зареєстровано у реєстрі за № 1582 (а.с. 146-147). За умовами договору міни, [PERSON] передав [PERSON] земельну ділянку номер [ADDRESS] , кадастровий номер: 6321280300:03:000:0025, загальною площею 5,4265 га, з цільовим призначенням: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. [PERSON] передав [PERSON] земельну ділянку [ADDRESS] , кадастровий номер: 6321280300:03:000:0307, загальною площею 5,6605 га, з цільовим призначенням: для ведення товарного сільскогосподарського виробництва, яка належить [PERSON] на підставі ухвали Валківського районного суду Харківської області № 2-221/2008 від 15.05.2008 року, право власності на яку зареєстровано в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державним реєстратором Печенізької районної державної адміністрації Харківської області 12.03.2020 року, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 1344510663212, номер запису про право власності - 35970292. Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 234430838 від 27.11.2020 року, [PERSON] набув право приватної власності на земельну ділянку № [NUMBER] площею 5,6605 га, з кадастровим номером 6321280300:03:000:0307, з цільовим призначенням: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Олександрівської сільської ради Валківського району Харківської області на підставі договору міни, серія та номер: 1528, виданий 10.11.2020 року, видавник: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Пірієва О.С. Запис про право власності до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесений на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 55055265 від 10.11.2020 року, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Пірієва О.С. (а.с. 18). У подальшому, [PERSON] оскаржено ухвалу Валківського районного суду Харківської області від 5.05.2008 року до Харківського апеляційного суду Харківської області. Постановою Харківського апеляційного суду від 16 лютого 2021 року апеляційну скаргу представника [PERSON] - адвоката Прокопченка Сергія Валерійовича задоволено. Ухвалу Валківського районного суду Харківської області від 15 травня 2008 року скасовано та ухвалено нове судове рішення про відмову в задоволенні заяви відділу державної виконавчої служби Валківського районного управління юстиції Харківської області про заміну способу виконання рішення Валківського районного суду Харківської області від 31 березня 2008 року у справі № 2-221/2008 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення суми боргу (а.с. 16-17). За змістом статей 15 і 16 ЦК України кожна особа має право на захист її особистого немайнового або майнового права чи інтересу у суді. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Зазначений захист має бути ефективним, тобто повинен здійснюватися з використанням такого способу захисту, який може відновити, наскільки це можливо, відповідні права, свободи й інтереси позивача. Статтею 14 Конституції України визначено, що право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Згідно із частинами першою та другою статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону Відповідно до частини другої статті 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнається право людини на доступ до правосуддя, а статтею 13 Конвенції - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом захисту певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою. Захист цивільних прав - це застосування компетентним органом передбачених законом способів захисту цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Як способи захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Особа, якій належить порушене право, може скористатися не будь-яким на свій розсуд, а певним способом захисту свого права, який прямо визначається спеціальним законом, що регламентує конкретні цивільні правовідносини, або договором. Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17, від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16, від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц та від 4 червня 2019 року у справі № 916/3156/17. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 грудня 2019 року у справі № 917/1739/17 (провадження № 12-161гс19) зазначено, що «суди, з`ясувавши при розгляді справи, що сторона або інший учасник судового процесу на обґрунтування своїх вимог або заперечень послався не на ті норми права, що фактично регулюють спірні правовідносини, самостійно здійснює правильну правову кваліфікацію останніх та застосовує для прийняття рішення ті норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини (аналогічну правову позицію викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 червня 2019 року у справі № 924/1473/15 (провадження № 12-15гс19)). Зазначення позивачем конкретної правової норми на обґрунтування позову не є визначальним при вирішенні судом питання про те, яким законом слід керуватися при вирішенні спору. Велика Палата Верховного Суду зазначає, що саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. Самостійне застосування судом для прийняття рішення саме тих норм матеріального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, не призводить до зміни предмета позову та/або обраного позивачем способу захисту». Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У статті 41 Конституції України закріплено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Частиною першою статті 316 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном (стаття 317 ЦК України). Статтею 319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів, і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК України). Статтею 14 Конституції України передбачено, що право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Як вбачається з матеріалів справи відповідач [PERSON] набув права власності на земельну ділянку № [NUMBER] площею 5,6605 га, з кадастровим номером 6321280300:03:000:0307, з цільовим призначенням: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Олександрівської сільської ради Валківського району Харківської області, на підставі ухвали Валківського районного суду Харківської області від 15.05.2008 року, яка постановою Харківського апеляційного суду від 16.02.2021 року була скасована. 10.11.2020 року відповідач [PERSON] відчужив вказану земельну ділянку [PERSON] на підставі договору міни, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пірієвою О.С. та зареєстрованого в реєстрі за № 1582. Таким чином, з урахуванням обставин справи, до даних відносин речово-правового характеру з метою захисту цивільних прав і інтересів застосуванню підлягає віндикація. Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема, якщо між власником і володільцем майна відсутні договірні відносини і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача, з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК України (правовий висновок, сформульований у постанові Верховного Суду України від 17 лютого 2016 року у справі № 6-2407цс15). Відповідно до частини першої статті 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише в разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. З аналізу змісту наведеного правила випливає, що право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі частини першої статті 388 ЦК України залежить від того, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Ця норма передбачає вичерпний перелік підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача (аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 16 серпня 2017 року у справі № 6-54цс17). За змістом статті 388 ЦК України випадки витребування майна власником від добросовісного набувача обмежені й можливі за умови, що майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, поза їх волею. Наявність у діях власника волі на передачу майна іншій особі унеможливлює витребування майна від добросовісного набувача. Згідно статті 388 ЦК України майно, яке вибуло з володіння власника на підставі рішення суду, ухваленого щодо цього майна, але надалі скасованого, вважається таким, що вибуло з володіння власника поза його волею. Саме такий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 24 червня 2015 року (провадження № 6-251цс15). Цей висновок також був неодноразово підтриманий і Великою Палатою Верховного Суду, зокрема у постановах від 05 грудня 2018 року у справах № 522/2110/15-ц та № 522/2201/15-ц (провадження № 14-247цс18 та № 14-179цс18 відповідно), Верховним судом у постанові від 11 листопада 2020 року у справі № 206/6702/17 (провадження № 61-4890св19). Положення статті 388 ЦК України застосовується як правова підстава позову про повернення майна від добросовісного набувача, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом, яке було відчужене третій особі, якщо між власником та володільцем майна не існує жодних юридичних відносин (правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду України від 21 листопада 2016 року у справі № 1522/25684/12). У пункті 89 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 653/1096/16-ц (провадження № 14-181цс18) зазначено, що особа, яка зареєструвала право власності на об`єкт нерухомості, набуває щодо нього всі правомочності власника. Факт володіння нерухомим майном (possessio) може підтверджуватися, зокрема державною реєстрацією права власності на це майно у встановленому законом порядку (принцип реєстраційного підтвердження володіння). Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду від 19 листопада 2019 року у справі № 911/3680/17 (провадження № 12-104гс19) власник з дотриманням вимог статті 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування оспорювання рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, усіх договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника. Подібні за змістом правові висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (провадження № 14-208цс18), від 21 серпня 2019 року у справі № 911/3681/17 (провадження № 12-97гс19), від 01 жовтня 2019 року у справі № 911/2034/16 (провадження № 12-303гс18). Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Позивач звернувся до суду з позовом, у якому просить: - скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 51653597 від 17.03.2020 року, прийняте державним реєстратором Печенізької РДА Харківської області Гаспарян Г.А. та припинити право власності [PERSON] на земельну ділянку кадастровий номер 6321280300:03:000:0307, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Олександрівської сільської ради Валківського району Харківської області; - визнати недійсним договір міни, укладений між [PERSON] та [PERSON] , серія та номер 1528, виданий 10.11.2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пірієвою О.С.; - скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 55055265 від 10.11.2020 року, прийняте приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пірієвою О.С. та припинити право власності [PERSON] на земельну ділянку кадастровий номер 6321280300:03:000:0307, цільове призначення: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Олександрівської сільської ради Валківського району Харківської області. Як вже зазначалось, Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (провадження № 12-187гс18), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц (провадження № 14-338цс18), від 2 липня 2019 року у справі № 48/340 (провадження № 12-14звг19) та багатьох інших. При цьому відповідно до усталеної практики Великої Палати Верховного Суду якщо позивач вважає, що його право порушене тим, що право власності зареєстроване за відповідачем, то належним способом захисту є віндикаційний позов, оскільки його задоволення, тобто рішення суду про витребування нерухомого майна із чужого незаконного володіння, є підставою для внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Натомість вимоги про скасування рішень, записів про державну реєстрацію права власності на це майно за незаконним володільцем не є необхідним для ефективного відновлення його права (див., зокрема, пункт 100 постанови Великої Палати Верховного Суду від 7 листопада 2018 року у справі № 488/5027/14-ц (провадження № 14-256цс18)). Як зазначено вище, задоволення віндикаційного позову є підставою для внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Водночас такий запис вноситься виключно в разі, якщо право власності на нерухоме майно зареєстроване саме за відповідачем, а не за іншою особою. Такі висновки сформульовані, зокрема, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (провадження № 14-208цс18), у пункті 98 постанови Великої Палати Верховного Суду від 7 листопада 2018 року у справі № 488/5027/14-ц (провадження № 14-256цс18). Отже, ефективність віндикаційного позову забезпечується саме наявністю державної реєстрації права власності за відповідачем, оскільки за відсутності такої реєстрації судове рішення про задоволення віндикаційного позову не є підставою для державної реєстрації права власності за позивачем. Тому позовна вимога про скасування державної реєстрації права власності відповідача суперечить позовній вимозі про витребування нерухомого майна. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 09.11.2021 року по справі № 466/8649/16-ц зроблено висновок, що відповідно до пункту 1 частини першої статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» право власності підлягає державній реєстрації. Задоволення позовної вимоги про скасування державної реєстрації права власності суперечить зазначеній імперативній вимозі закону, оскільки виконання судового рішення призведе до прогалини в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно в частині належності права власності на спірне майно. Отже, замість скасування неналежного запису про державну реєстрацію до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно має бути внесений належний запис про державну реєстрацію права власності позивача. Такий запис, як зазначено вище, вноситься на підставі судового рішення про задоволення віндикаційного позову. Крім того, у п.п. 146, 148 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23.11.2021 року у справі № 359/3373/16-ц (провадження 14-2цс21) зазначено, що набуття особою володіння нерухомим майном полягає у внесенні запису про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно за цією особою. Якщо право власності на спірне нерухоме майно зареєстроване за іншою особою, то належному способу захисту права відповідає вимога про витребування від (стягнення з) цієї особи нерухомого майна. Метою віндикаційного позову є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був позбавлений. У випадку позбавлення власника володіння нерухомим майном означене введення полягає у внесенні запису про державну реєстрацію за власником права власності на нерухоме майно, а функцією державної реєстрації права власності є оголошення належності нерухомого майна певній особі (особам). Рішення суду про витребування з володіння відповідача нерухомого майна саме по собі є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно; такий запис вноситься у разі, якщо право власності на нерухоме майно зареєстроване саме за відповідачем, а не за іншою особою. Близькі за змістом висновки наведені, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 7 листопада 2018 року у справі № 488/5027/14-ц (провадження № 14-256 цс 18, пункти 95-98), від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (провадження № 14-208цс18, пункти 85, 86, 115), від 19 травня 2020 року у справі № 916/1608/18 (провадження № 12-135гс19, пункт 80), від 30 червня 2020 року у справі № 19/028-10/13 (провадження № 12-158гс19, пункт 10.29), від 22 червня 2021 року у справі № 200/606/18 (провадження № 14-125цс20, пункти 63, 74) та інших. Для витребування нерухомого майна оспорювання наступних рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування не є ефективним способом захисту права власника (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (провадження № 14-208цс18, пункт 86)). Вимога про визнання рішень органів державної влади чи органів місцевого самоврядування недійсними (незаконними) та їх скасування не є ефективним способом захисту, адже задоволення такої вимоги не призвело б до відновлення володіння відповідною земельною ділянкою (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 21 серпня 2019 року у справі № 911/3681/17 (провадження № 12-97гс19, пункт 39), від 11 лютого 2020 року у справі № 922/614/19 (провадження № 12-157гс19)). Обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови у позові. Такий висновок сформульований, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19 (провадження № 12-80гс20, пункт 6.21), від 2 лютого 2021 року у справі № 925/642/19 (провадження № 12-52гс20, пункт 52), від 22 червня 2021 року у справі № 200/606/18 (провадження № 14-125цс20, пункт 76). Таким чином, з вищевикладеного вбачається, що рішення суду про витребування з володіння відповідача нерухомого майна саме по собі є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно, а тому позовні вимоги про скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень не є необхідним для ефективного відновлення прав позивача. Так само, з урахуванням вищевикладеного, позовні вимоги про визнання недійсним договору міни не відповідають належному способу захисту. На підставі викладеного, позов [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про скасування рішення про державну реєстрацію, визнання недійсним договору міни задоволенню не підлягає. Ухвалою Валківського районного суду Харківської області від 07.07.2021 року накладено арешт на земельні ділянки: з кадастровим номером 6321280300:03:000:0307, площею 5,6605 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Олександрівської сільської ради, Валківського району, Харківської області; з кадастровим номером 6321280300:03:000:0025, площею 5,4265 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Олександрівської сільської ради, Валківського району, Харківської області. Заборонено відчуження, зміну цільового призначення земельних ділянок з кадастровими номерами 6321280300:03:000:0307, 6321280300:03:000:0025, здійснювати їх перетворення, поділ, об`єднання з іншими земельними ділянками. Відповідно до ч. 9 ст. 158 ЦПК України у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову. З огляду на те, що у задоволенні позову [PERSON] відмовлено, відповідно вжиті ухвалою Валківського районного суду Харківської області від 07.07.2021 року заходи забезпечення позову підлягають скасуванню після набрання рішенням по даній справі законної сили. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: dismissed