Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-18 00:00:00

У березні 2021 року [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] та [PERSON] та просила усунути перешкоди у користуванні [PERSON] та [PERSON] квартирою [ADDRESS] та виселити відповідачів з квартири. Вимоги позову обґрунтовані тим, що позивач, являється власником квартири [ADDRESS] . У квартирі проживають колишня власниця [PERSON] та її син [PERSON] , які не виконали вимоги власника про звільнення житла, у зв`язку з чим позивач звернулась до суду з вимогою про усунення перешкод у користуванні відповідачами квартирою шляхом виселення. Ухвалою суду від 21.05.2021р. за позовною заявою [PERSON] про усунення перешкод у користуванні квартирою шляхом виселення було відкрито провадження. В судове засідання позивач не з`явилась, подала заяву, через канцелярію суду, про розгляд справи без її участі , позов підтримала в повному обсязі, та просила його задовільнити. Відповідачі в судове засідання не з`явились, були повідомлені належним чином про час та місце розгляду справи. Згідно ч.1 ст.174 ЦПК України при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. Відповідно до ч.8 ст.178 ЦПК України у разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Згідно ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних у ній доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи, що відповідачі належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явились, про причини неявки не повідомили, відзив на позов не подавали, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи суд враховує наступне. Відповідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Як свідчать матеріали справи, [PERSON] є власницею квартири [ADDRESS] , на підставі договору дарування частки квартири від 12.09.2017р., свідоцва про право на спадщину за заповітом від 12.09.2017р. та рішення Корольовського районного суду м.Житомира від 22.04.2020р. у справі №296/2784/18 відповідно до якого надані витяги з ДРРП на нерухоме майно про реєстрацію права власності. (а.с.5-7, 49-53). Відповідно до акту ОСББ «Вітрука 33» про дійсне проживання осіб за адресою: [ADDRESS] від 13.12.2021 року [PERSON] та [PERSON] проживають у квартирі власницею якої є позивач. Натомість, згідно з актом, [PERSON] зареєстрована за адресою [ADDRESS] (а.с.44). У позовній заяві, зазначено, що відповідачі не сплачують комунальні послуги, чим наносять матеріальні збитки власниці квартири. Листами від 04.11.2020р. позивач зверталась до відповідачів з вимогою про звільнення в 10-денний термін квартири [ADDRESS] , яка залишена без реагування (а.с.8-11). Підставою звернення [PERSON] з даним позовом до суду слугували перешкоди у користуванні квартирою [ADDRESS] , які чинили колишня власниця квартири [PERSON] та її син [PERSON] . Вирішуючи питання на предмет задоволення позову, суд враховує наступне. Згідно ст. 109 ЖК УРСР виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Частинами 1, 6 статі 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Матеріалами справи встановлено, що відповідачі [PERSON] та її син [PERSON] проживають у квартирі [ADDRESS] без згоди позивача, яка є власником квартири. Згідно зі ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенції) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини під майном також розуміються майнові права. Ст. 8 Конвенції визначено, що, кожен має право на повагу до свого приватного та сімейного життя, до свого житла та кореспонденції. Відповідачі проживають у квартирі [ADDRESS] , чим створють перешкоди позивачу в користуванні останньою. Доказів того, що відповідачі мають право користування квартирою [ADDRESS] суду не надано, а відтак, вимоги позивача про усунення перешкод у користуванні квартирою та виселення відповідачів є законними,обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Outcome: approved