Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-11 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з даним позовом, в якому просить визначити їй додатковий строк терміном в три місяці для подання в нотаріальну контору заяви про прийняття за законом спадщини після померлої [INFO] її матері [PERSON] . Свої вимоги обґрунтовує тим, що передбачений чинним законодавством строк для прийняття спадщини вона пропустила з поважних причин, оскільки у 2008 році на підставі рішення Куликівського районного суду Чернігівської області успадкувала Ѕ частину житлового будинку, який належав її покійній матері, та вважала, що таким чином прийняла спадщину, а також не знала, що у матері залишилося майно, яке б позивач могла успадкувати. [PERSON] випадково дізналась, що її мати мала право на земельну частку (пай), яка знаходиться на території Комарівської сільської ради, яке вона успадкувала після смерті своєї матері [PERSON] , але не оформила своїх спадкових прав. Позивач в судове засідання не з`явилася, зазначивши в позовній заяві, що просить справу розглянути у її відсутність. Відповідач Комарівська сільська рада відзиву на позов не надала, в судове засідання представника не направила, подавши заяву, в якій просить розглядати справу без участі представника міської ради, позовні вимоги визнає повністю. Третя особа відзиву на позов не подала, в судове засідання не з`явилась, із заявами до суду не зверталась. За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін, які не з`явилися. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов такого висновку. Судом встановлено, що [INFO] померла мати позивача [PERSON] , яка була зареєстрована та проживала сама в [ADDRESS] . Заповіту за життя не складала. Рішенням Куликівського районного суду Чернігівської області від 12.02.2008 року визнано за [PERSON] право власності на Ѕ житлового будинку з надвірними будівлями, що належав за життя її матері [PERSON] . Зі змісту вказаного рішення убачається, що судом встановлено той факт, що позивач ( [PERSON] ) після смерті своє матері [PERSON] фактично прийняла спадщину, а тому визнав її спадкоємницею за законом після смерті матері. Частиною 4 ст. 82 ЦПК встановлено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. У даному випадку, суд зауважує, що рішенням Куликівського районного суду Чернігівської області від 12.02.2008 року вже констатовано та визнано той факт, що [PERSON] після смерті своє матері [PERSON] фактично прийняла спадщину. Вказане рішення набуло законної сили та ніким не оскаржувалося. А тому, доведення такого факту повторно виключається, оскільки таке не передбачено законом. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа лише в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. У даному випадку, суд переконаний, що права позивача не порушені, а факт фактичного прийняття спадщини позивачем після матері ніким не оспорюється. До позовної заяви, позивачем долучено відповідь нотаріуса від 25.11.2021 року, згідно якої приватний нотаріус Чернігівського районного нотаріального округу, Пономаренко Є.П., повідомляє, що на підставі свідоцтва про смерть виданого 10.12.2002 виконкомом Вересоцької сільської ради, Куликівського району Чернігівської області та довідки селищної ради про місце реєстрації на день смерті [INFO] [PERSON] , не може прийняти заяву про прийняття спадщини та зареєструвати спадкову справу, оскільки позивачем пропущений строк встановлений ст. 549 Цивільного кодексу Української PCP для прийняття спадщини, а тому рекомендовано звернутися до суду для встановлення додаткового строку для прийняття спадщини. З даної відповіді убачається, що позивач надала нотаріусу лише свідоцтво про смерть матері та довідку про місце реєстрації, однак не надала рішення суду, яким вже встановлювався факт прийняття спадщини позивачем після смерті її матері, що є основоположним у цій ситуації. Саме вказане рішення має бути оцінено нотаріусом при вирішення питання прийняття спадщини та заведенні спадкової справи. В разі нотаріальної відмови, з урахуванням рішення Куликівського районного суду Чернігівської області від 12.02.2008 року, позивач має право оскаржити рішення нотаріуса до суду, що й буде належним захистом прав позивача. Також, суд вважає за необхідне звернути увагу на таке: у своїй позовній заяві позивач при описі процедури спадкування керується положеннями ЦК України, в той час як її мати померла [INFO] , тобто, коли діяли норми ЦК УРСР, та які втратили чинність з 01.01.2004 року, а тому до даних правовідносин мають бути застосовні норми саме ЦК УРСР. Крім того, норми ЦК УРСР не оперують поняттям визначення додаткового строку для прийняття спадщини. З урахуванням наведеного у своїй сукупності, даний позов не підлягає задоволенню. При цьому, на виконання вимог ч.5 ст.12 ЦПК України суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, сприяв учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом. Визнання позову відповідачем суд у відповідності до ч.4 ст.206 ЦПК України не може прийняти до уваги, оскільки таке визнання суперечить закону. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed