Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-17 00:00:00

у травні 2021 р. позивач звернувся до суду із зазначеними позовними вимогами, просить суд стягнути з відповідача на користь позивача відшкодування шкоди у розмірі 13489 грн 00 коп. та судовий збір по справі у розмірі 2270 грн 00 коп. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 01.12.2017 ПІІ «ВІП-Рент» та ПрАТ «СК «Українська страхова група» укладено договір добровільного страхування наземних транспортних засобів №28-0199-2700/17-1433 предметом якого є транспортним засобом «Skoda» д.н.з. [NUMBER] , після чого 14.05.2018 у м. Києві відбулася порожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «Skoda» д.н.з. [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] та транспортного засобу «Mitsubishi»д.н.з. [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] , внаслідок чого останнього на підставі постанови Святошинського районного суду м. Києва від 07.06.2018 визнано винним, в результаті чого позивач виплатив страхувальнику страхове відшкодування у розмірі 13489 грн 00 коп. у зв`язку із чим до позивача перейшло право вимоги до відповідача з приводу страхового відшкодування. Ухвалою судді Святошинського районного суду м. Києва від 18.05.2021 позовну заяву визнано не поданою та повернуто позивачу (а.с. 8). Постановою Київського апеляційного суду від 29.10.2021 ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 18.05.2021скасовано, справу направлено на продовження розгляду до суду першої інстанції (а.с. 52-55). Ухвалою судді Святошинського районного суду м. Києва від 15.11.2021 позовну заяву залишено без руху та надано строк на усунення недоліків. 30.11.2021 ухвалою судді Святошинського районного суду м. Києва відкрито провадження в справі за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомленнясторін, яким роз`яснено процесуальні строки подачі заяв по суті справи. Копію вказаноїухвали з копією позовної заяви та доданими донеї документами відповідачем отримано 23.12.2021. Позивачемдо суду додаткових заяв, пояснень подано не було. Відповідно до ст. 274 Цивільногопроцесуального кодексу України (далі - ЦПК України) в порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи, справи, що виникають з трудових відносин, а також може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті. За змістом ст. 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленимицим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зісторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по сутісправи. Заявлена позивачем до стягнення сума складає 13489 грн 00 коп., що за своїм розміром не перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, визначених граничним за вимогами ч. 5 ст. 274 ЦПК України. Відзив на позов відповідачем у визначений термін не надано. Відповідно до положень ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. За таких обставин, у відповідності до вимог ч. 1 ст. 281 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити у справі заочне рішення. Суд, всебічно з`ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні, вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Європейський суд з прав людини вказав, щозгідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та іншіпроти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010). Прецедентна практика Європейського суду з прав людинивиходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Судом встановлено, що [PERSON] 14.05.2018, приблизно о 08 год. 15 хв., керуючи транспортним засобом - автомобілем марки «Mitsubishi» д.н.з. [NUMBER] , рухаючись в м. Києві по вул. Ак.Туполєва, 19/1 не врахувавдорожньої обстановки, не дотримався безпечного бокового інтервалу в результаті чого допустив зіткнення з транспортним засобом - автомобілем марки «Skoda» д.н.з. [NUMBER] , водій [PERSON] , щопризвело до пошкодження зазначених транспортних засобів. Згідно постанови Святошинського районного суду м. Києва від 07.06.2018 [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу. Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ціобставини, якщоінше не встановлено законом. Як вбачається із Довідки №3018136544638472 про дорожньо-транспортну пригоду від 03.08.2018 27204-5вх/41/11/5-2018 на момент ДТП в [PERSON] був відсутній поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів або страховий сертифікат «Зелена карта». 15.12.2016 між ПрАТ «СК «Українська страхова група» та ПІІ «ВІП-Рент» укладено Генеральний договір №28-0199-2700/17-AVIS згідно якого предметом договору є страхування транспортного засобу марки «Skoda» д.н.з. [NUMBER] , згідно Додатку №1 до Генерального договору. На підставі зазначених обставин, страхувальник ПІІ «ВІП-Рент» 15.05.2018 звернувся до ПАТ «СК «Українська страхова група» із заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування». Згідно ч. 1 ст. 990 ЦК України, страховик здійснюєстраховувиплату, відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальникаабоіншої особи, визначеної договором і страховим актом. Так, на підставі акту огляду пошкодженого транспортного засобу від 23.05.2018 транспортного засобу марки «Skoda» д.н.з. [NUMBER] та страхового акту №СТОКА-6000 від 25.06.2018 визначено, що розмір страхового відшкодування складає 13489 грн 00 коп. Згідно платіжного доручення №13051 від 26.06.2018 ПАТ «СК «УСГ» сплатила ПІІ «ВІП-Рент» сум страхового відшкодування у розмірі 13489 грн 00 коп. У відповідності до ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права має право на їх відшкодування. Відповідно до ст. 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Відповідно до ст. 993 ЦК України, до страховика, який виплатив страхове відшкодування договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Анатогічне положення міститься в ст. 27 Закону України «Про страхування». Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) абоіншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. На підставі ч. 2 ст. 999 ЦК України до відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільногозаконодавства. Статтею 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повномуобсязі особою, яка її завдала. Внаслідок чого, ПАТ «СК «Українська страхова група» звернулася до [PERSON] із претензією №СТОКА-6000 від 22.08.2019 в якому просила сплатити сум страхового відшкодування у розмірі 13489 грн 00 коп.

Outcome: approved