Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , в якому просила визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме будинком за адресою [ADDRESS] В обгрунтування своїх вимог позивач зазначила, що вона є власником будинку за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] разом з позивачем зареєстрований у будинку, але з квітня 2019 року не проживає за місцем реєстрації, добровільно знятися з реєстрації не бажає. Позивач просить суд визнати [PERSON] особою, що втратила право користування житловим приміщенням - будинком, що розташований в [ADDRESS] . Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] підтримала та просила їх задовольнити. Не заперечує проти винесення заочного рішення по справі. Відповідач в судове засідання не прибув, про час та місце розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином. Зі згоди представника позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Заслухавши пояснення, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини: позивач [PERSON] , є власником будинку за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією договору купівлі-продажу земельної ділянки та житлового будинку від 21.11.2020 року . Згідно довідки Красноградської міської ради № 645 від 11.10.2021 року, за адресою [ADDRESS] , зареєстровані [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Відповідно до довідки депутата Красноградської міської ради від 13.10.2021 р. [PERSON] за адресою [ADDRESS] , зареєстрований [PERSON] , але фактично не проживає . Відповідно до положень ч.1 ст.383 ЦК України власник квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім"ї, інших осіб. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Частиною 2 ст.405 ЦК України передбачено, що член власника сім"ї втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім"ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. В правових позиціях, які містяться в п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від.12.04.1985 року з наступними змінами "Про деякі питання,що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України", у справах про визнання наймача або членів його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням, необхідно з`ясувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, тощо) суд може продовжити пропущений строк. Таким чином, обов`язковою умовою для визнання особи такою, що втратила право користування житлом, є її відсутність в житловому приміщенні протягом року без поважних причин . Із змісту позову вбачається, що [PERSON] не проживає в спірному приміщенні з власної волі тривалий час, його речі за місцем проживання відсутні, а позов пред`явлено до суду у листопаді 2021 року. Відповідач не проживає у будинку позивача з квітня 2019 року, а своєю реєстрацією у житлі порушує права позивача як власника на користування та розпорядження майном, захист, якого передбачений ст. 391 ЦК України. Таким чином суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] в частині визнання [PERSON] особою, яка втратила право користування житловим приміщенням, є обгрунтованими та підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved