Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-19 00:00:00

[PERSON] у березні 2021 року звернувся до суду з вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначив, що він перебував у нормальних відносинах із подружжям [PERSON] та [PERSON] , були контакти по роботі, ділові взаємовідносини. 23.03.2017 року [PERSON] та [PERSON] звернулися до нього з проханням позичити грошові кошти для розвитку сімейного бізнесу з виробництва соняшникової олії. Відповідачі обіцяли повернути вказані кошти 01.03.2019 року та увійшовши до нього в довіру отримали від нього 10900 доларів США, про що [PERSON] власноручно написав розписку. В подальшому відповідачі почали переносити термін повернення грошей та до теперішнього часу їх не повернули. Відповідно встановленого Національним банком України курсом на 02.03.2021 року сума боргу 10900 доларів США становить - 305208 грн. 00 коп. Зобов`язання зі своєчасного повернення грошових коштів відповідачами не виконано. Даний правочин був укладений [PERSON] в період знаходження в шлюбі з [PERSON] , тому позовні вимоги суттєво стосуються прав та інтересів [PERSON] . Просив стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] на його користь борг в розмірі 305208 грн. 00 коп., судові витрати покласти на відповідачів. Позивач під час судового розгляду позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити, стягнути солідарно з відповідачів борг у розмірі 305208 грн. 00 коп. та суму сплаченого судового збору, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві. Вказав, що гроші передавав як [PERSON] , так і його дружині [PERSON] , однак розписку написав лише [PERSON] , оскільки він їм довіряв. Вважає, що надані гроші були використані для сімейного бізнесу відповідачів. Відповідачі та представник відповідача [PERSON] в судове засідання не з`явились, повідомлялись про часта місце його проведення завчасно та належним чином, про поважність причин неявки суд не повідомили. Суд, вислухавши пояснення позивача та дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Згідно ст. ст. 4, 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду по захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Судом встановлено, що згідно даних розписки від 23.03.2017 року [PERSON] , який мешкає за адресою: [ADDRESS] отримав від [PERSON] грошові кошти в сумі 10900 доларів США за винагороду у 300 доларів США щомісяця, на розвиток сімейного бізнесу щодо виробництва масла. [PERSON] взяв зобов`язання повернути [PERSON] вказану суму 01.03.2019 року (а.с. 51). Частиною 1 ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. У ч. 1 ст. 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. За ч. 2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до правового висновку, викладеного в постанові Верховного Суду України від 18.09.2013 року у справі № 6-63цс13, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Таким чином, суд приходить до висновку, що між [PERSON] та [PERSON] за розпискою від 23.03.2017 року укладений договір позики, сторони дійшли згоди щодо його істотних умов, а форма договору відповідає вимогам закону. Наявність оригіналу розписки у кредитора свідчить про існування не виконаного зобов`язання (постанова Верховного Суду України від 25.04.2012 року у справі N 6-24цс12). Позивач надав суду оригінал розписки, а тому суд приходить до висновку, що зобов`язання за вказаним договором [PERSON] не виконанні, заборгованість становить 10900 доларів США. Згідно з п. п. 1 та 2 ст. 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. У постанові Верховного Суду України від 02.07.2014 року у справі № 6-79цс14 суд зазначив, що «незалежно від валюти боргу (тобто грошової одиниці, в якій обчислена сума зобов`язання), валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобов`язання і фактичного його виконання є національна валюта України - гривня. Розглядаючи спір в межах позовних вимог, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог в частині стягнення суми боргу у розмірі 10900 доларів США (за договором позики від 23.03.2017 року) в національній валюті за курсом НБУ на день, визначений позивачем, тобто на 02.03.2021 року. Отже, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення суми боргу у розмірі 10900 доларів США (за договором позики від 23.03.2017 року) що за офіційним курсом НБУ 28.0007 грн. станом на 02.03.2021 року складає 305208 грн. 00 коп., є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Разом з тим, суд відкидає вимогу позивача щодо стягнення суми боргу солідарно з [PERSON] та [PERSON] , виходячи з наступного. Обґрунтовуючи дану вимогу, [PERSON] посилався на ту обставину, що [PERSON] є дружиною [PERSON] , а також те, що позика була взята [PERSON] та [PERSON] у період шлюбу та в інтересах їхньої сім`ї. Позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що [PERSON] отримав гроші за договором позики від 23.03.2017 року з відома та згоди [PERSON] , вказані гроші були витрачені саме на потреби та в інтересах сім`ї. Окрім цього, норми Сімейного кодексу України, на які посилається позивач у позовній заяві, а саме ст. ст. 7, 6, 61 СК України стосуються правовідносин між подружжям у разі виникнення спору саме між ними, а не між сторонами договору позики. Таким чином, суд приходить до висновку, що позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, що [PERSON] витрачав гроші, отримані від [PERSON] на потреби та в інтересах сім`ї, [PERSON] не є стороною договору позики, а тому суд вважав, що відсутні підстави для солідарного стягнення заборгованості. Відповідно до ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п. п. 1 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», за подання позовної заяви майнового характеру справляється судовий збір в розмірі 1 % ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду. Судові витрати, понесені позивачем в розмірі 3052 грн. 08 коп., документально підтверджуються (а.с. 9) та підлягають стягненню з відповідача [PERSON] на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: partial