Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-10 00:00:00

\~ \~ \~ \~29 січня 2020 року позивач звернувся до Жовтневого районного суду м. Запоріжжя з позовом про стягнення з відповідачки як спадкоємиці [PERSON] , смерть якої сталася [INFO] , грошових коштів, витрачених на утримання, лікування та поховання спадкодавці. В позові зазначив, що є спадкоємцем першої черги за законом [PERSON] . Іншої спадкоємицею першої черги за законом є донька померлого відповідач по справі. Обидва спадкоємці є такими, що прийняли спадщину, оскільки у встановлений законом строк звернулися до нотаріальної контори із відповідними заявами. Позивач отримав свідоцтво про право на спадщину. Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 13.02.2020 року, яке набрало законної сили, за відповідачкою визнано право власності в порядку спадкування після смерті матері на Ѕ частину квартири [ADDRESS] . Смерть матері сторін сталася 13 вересня 2018 року від інфаркту внаслідок стенозу церебральних артерій в стаціонарі медичного закладу, куди вона була поміщена за кілька днів до смерті. Протягом перебування матері в лікарні позивач витратив на набуття медичних препаратів 4174 грн. 67 коп. У зв`язку із похованням спадкодавці позивач поніс витрати у сумі 9057 грн. 67 коп. У видатках, зумовлених лікуванням та похованням спадкодавці відповідач жодної участі не брала. Повернути позивачу Ѕ частину цих витрат вона в позасудовому порядку відмовляється, що і зумовило подання ним цього позову. Окрім наведених витрат, позивач оплатив 14363 грн. у погашення заборгованості матері з житлово-комунальних послуг, що утворилася станом на день її смерті та відноситься до витрат на утримання спадкодавця. Загальний розмір витрат на лікування, утримання та поховання матері обчислюється сумою в 27595 грн. 34 коп., 13797 грн. 67 коп. з яких, що становлять половину цих видатків, належить до сплати відповідачкою як спадкоємцем матері сторін. У зв`язку з викладеним просить про стягнення означеної суми з відповідачки на його користь у відшкодування витрат на лікування, утримання та поховання спадкодавця. Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 04.03.2020 року справу передано за підсудністю до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя. На підставі ухвали судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 02.04.2020 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в справі за правилами загального позовного провадження. Заходи забезпечення позову, доказів в справі не застосовувались. 3 серпня 2020 року в справі закрито підготовче провадження і справу призначено до судового розгляду. 4 січня 2021 року судом задоволено клопотання відповідача про витребування доказів з управління Пенсійного фонду України в Олександрівському районі м. Запоріжжя та з управління соціального захисту населення по Олександрівському району м. Запоріжжя. В судовому засіданні позивач підтримав вимоги позову в частині стягнення витрат з лікування та поховання спадкодавці. Заявив про відмову від вимог про стягнення витрат зі сплати комунальних послуг, яка прийнята судом. Відповідач позов не визнала. ЇЇ представник пояснила таке. У відповідності до ст. 1232 ЦК України, на яку як на підставу своїх вимог посилається позивач, витрати одного із спадкоємців, що він зробив у зв`язку з утриманням, лікуванням та похованням спадкодавця, повинні бути розумними. З наданих позивачем квитанцій про сплату ритуальних послуг № 355095 від 13.09.2018 року на суму 5915 грн. та № 5962 від 17.09.2018 року на суму 3142 грн. 67 коп. неможливо побачити, які саме послуги отримані [PERSON] , та зробити висновок про розумність цих витрат. Квитанція до прибуткового ордеру № 355095 від 13.09.2018 року до того ж виписана через чотири дні після поховання матері сторін, тому вказані витрати не можна вважати такими, що пов`язані з похованням [PERSON] . У відповідності до Закону України «Про пенсійне забезпечення» суми пенсії, що належали пенсіонерові та залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, передаються членам його сім`ї, а в разі їх відсутності входять до складу спадщини, а у разі смерті пенсіонера його сім`ї або особі, що здійснила поховання, виплачується допомога на поховання в розмірі двомісячної пенсії. Положення про виплату допомоги на поховання встановлені і в Законі України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування». Між тим [PERSON] не надав суду інформації щодо отримання ним допомоги на поховання матері у розмірі її двомісячної пенсії. Що стосується витрат на лікування, позивач, надаючи як докази копії фіскальних чеків за період з 5 по 13 вересня 2018 року, не надав доказів того, що набуті ним препарати призначалися хворій матері під час її перебування в стаціонарі комунального некомерційного підприємства «Міська лікарня № 6», тобто не довів того, що витрати з набуття ліків пов`язані з лікуванням спадкодавці. Витрати зі сплати комунальних послуг за житло матері сторін також не є належними до витрат з утримання спадкодавця, оскільки у матері, яка мала статус дитини війни, а також особи з інвалідністю, була ветераном праці, у зв`язку з чим отримувала в управлінні соціального захисту населення адресну допомогу, не було заборгованості зі сплати комунальних послуг. Заборгованість утворилася під час проживання у вказаному житлі сина [PERSON] з родиною, який оселився в житлі одразу після смерті бабки і проживав до червня 2020 року. У зв`язку з викладеним відповідач та її представник просять про повну відмову в задоволенні позову. Вислухавши пояснення учасників справи, з`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд знаходить позов таким, що підлягає задоволенню, з наступних міркувань. Поняття спадкування внормовано статтею 1216 ЦК України, згідно з якою спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Судом встановлено, що сторони є дітьми та спадкоємцями першої черги за законом [PERSON] , смерть якої сталася [INFO] (а. с. 9). Відповідно до ст. 1269 ЦК України вони вважаються такими, що здійснили право на спадкування, оскільки після смерті матері звернулися до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини. Кожен з них 2 липня 2019 року отримав свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] (а. с. 95). Обов`язок спадкоємців відшкодувати витрати на утримання, догляд, лікування та поховання спадкодавця встановлений статтею 1232 ЦК України, відповідно до якої спадкоємці зобов`язані відшкодувати розумні витрати, які були зроблені одним із них або іншою особою на утримання, догляд, лікування та поховання спадкодавця. З наведених положень закону випливає, що відшкодування витрат на утримання, догляд, лікування та поховання спадкодавця є обов`язком спадкоємців. Зазначена норма містить особливість при покладенні на спадкоємців обов`язку щодо покриття означених витрат, а саме: такі витрати повинні бути розумними, що стосується їхнього розміру та необхідності здійснення. Вирішуючи питання про розумність розміру витрат на лікування, суд виходить з такого. Судом встановлено, що 5 вересня 2018 року [PERSON] перенесла інфаркт мозку внаслідок стенозу церебральних артерій, у зв`язку з чим була поміщена в стаціонар комунального некомерційного підприємства «Міська лікарня № 6» (а. с. 10). З протоколу дослідження головного мозку від 06.09.2018 року випливає, що внаслідок томографічного дослідження головного мозку [PERSON] їйт поставлений діагноз: ішемічний інсульт мосту мозку, внутрішньої симетричної неоклюзіонної гідроцефалії; полі фокальна ішемічна лейкоенцефалопатія, атрофічний процес великого мозку та мозжечка (а. с. 25). В період з 5 по 13 вересня 2018 року позивач витратив на набуття медичних препаратів 4174 грн. 67 коп., що підтверджується наданими ним копіями фіскальних чеків, отриманих у вказаний період в одній тій самій аптеці, а саме: аптеці № 16 приватного підприємства «Експресс-Аптека», за адресою: м. Запоріжжя, вул. Сталеварів, 32 (а. с. 22-24). Купівля ліків в одному й тому самому місці, максимально наближеному до закладу охорони здоров`я, де перебувала [PERSON] (аптека розташована в будинку [ADDRESS] ), не залишає сумнівів в тому, що придбані у вказаний період ліки були призначені для лікування матері сторін. У зв`язку з викладеним суд відкидає твердження відповідачки про неналежність наданих позивачем фіскальних чеків до доказів на підтвердження витрат на лікування спадкодавці. Наведене переконання суду підкріплюють пояснення позивача, які не лише не спростовує, а навіть підтверджує відповідачка, про те, що, вказані препарати набувались відповідачем на підставі призначень, які щодня робив власноручно лікар стаціонару, що спостерігав за матір`ю, на папірцях, які часто отримувала відповідачка, так як переважно відвідувала мати вдень, та передавала їх позивачу, який переважно з`являвся до лікарні у другій половині дня. Доказами отримання призначень у вказаній формі є копії записів про необхідні для пацієнта [PERSON] медичні препарати та предмети побуту (а. с. 21). Стаття 2 Закону України "Про поховання та похоронну справу" містить поняття поховання померлого, відповідно до якого це комплекс заходів та обрядових дій, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом або урни з прахом у могилу або колумбарну нішу, облаштування та утримання місця поховання відповідно до звичаїв та традицій, що не суперечить законодавству. Під комплексом заходів та обрядових дій розуміється, зокрема, організація поховання померлого і проведення у зв`язку з цим ритуальних послуг відповідно до місцевих умов. Що стосується витрат на поховання, суду надано дві квитанції: № 355095 від 13.09.2018 року на суму 5915 грн. від суб`єкта господарювання «Соціальна ритуальна допомога» за отримання ритуальних послуг та № 5962 від 17.09.2018 року на суму 3142 грн. 67 коп. від спеціалізованого комунального підприємства «Запорізька ритуальна служба» (а. с. 16, 17). Суд приймає як допустимі та належні докази витрат на поховання померлої [PERSON] вказані документи, оскільки вони узгоджуються із встановленими судом фактичними обставинами про те, що [INFO] сталася смерть матері сторін, та про те, що витрати на її поховання та поминування здійснював виключно позивач, проти чого, зокрема, не заперечує відповідач. За вказаних обставин суд знаходить її твердження про недопустимість квитанції № 355095 від 13.09.2018 року на суму 5915 грн. від суб`єкта господарювання «Соціальна ритуальна допомога» через відсутність в ній певних реквізитів такими, що наповнені лише формальним змістом та підпорядковані меті заперечення проти задоволення позовних вимог, що носить характер самоцілі. З тих самих міркувань виходить суд, оцінюючи доводи відповідача про неналежність до витрат з поховання матері сторін квитанції до прибуткового ордеру № 5962 від 17.09.2018 року на суму 3142 грн. 67 коп., виданої спеціалізованим комунальним підприємством «Запорізька ритуальна служба», про що, на думку відповідачки, свідчить отримання вказаної квитанції за спливом чотирьох діб після поховання спадкодавці. При цьому суд враховує, що пояснення позивача про те, що вказана сума була присвячена сплаті послуг з копання могили, логічними, а сплату цих послуг через два дні після похорон - такою, що жодним чином не може вплинути на умовиводи про належність, допустимість та достовірність вказаної квитанції як процесуального джерела доказів. Доказів того, що в період, який відноситься до отримання [PERSON] вказаної квитанції, він здійснював поховання іншої особи, відповідачем суду не надано. У зв`язку з викладеним суд приймає означені докази на користь висновку про те, що витрати з поховання фактично здійснені позивачем; з огляду на їх розмір вони є такими, які можна кваліфікувати як розумні та такі, що відповідають змісту прийнятих звичаїв та традицій. Твердження про те, що позивач у відповідності до вимог ст. 91 Закону України «Про пенсійне забезпечення» отримав допомогу на поховання в розмірі двомісячної пенсії матері, яка за законом виплачується у разі смерті пенсіонера, та не врахував її при обчисленні витрат, які поніс у зв`язку з похованням матері, спростовуються інформацією начальника відділу представництва інтересів в судах та інших органах № 1 юридичного управління Головного управління пенсійного фонду України у Запорізькій області про те, що належну до поховання [PERSON] допомогу у розмірі двох пенсій отримав агент ритуальної служби [PERSON] (а. с. 133). Однією з засад цивільного судочинства у відповідності до ст. ст. 2, 12 є змагальність сторін, відповідно до якої кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд вважає, що позивач, застосувавши знаряддя захисту свого права, що передбачене статтею 1232 ЦК України, довів обґрунтованість своїх вимог, зміст яких відповідає обраному ним способу захисту, оскільки обов`язок спадкоємця відшкодувати витрати з лікування та поховання спадкодавця прямо встановлений вказаною нормою цивільного законодавства за умови, що такі витрати є розумними. Міркування з приводу розумності та виваженості вказаних витрат наведені судом, виключення з правила про обов`язок відшкодувати ці витрати законом не передбачені; підстави для звільнення від їх несення через тяжкий майновий стан або з будь-яких інших причин також не встановлені законом. Таким чином, встановлена судом розумність витрат на лікування та поховання спадкодавця на тлі встановленого законом обов`язку спадкоємця відшкодувати ці витрати не залишає можливості ухвалення іншого рішення, окрім як рішення про покладення на спадкоємця, який реалізував своє право на прийняття спадщини, однієї другої частини витрат, понесених іншим спадкоємцем, в сумі 6614 грн. 67 коп. Відповідно до правил цивільного процесуального законодавства і законодавства про судовий збір стягненню з відповідачів на користь позивачки підлягає і судовий збір в розмірі, пропорційному розміру позовних вимог. \~ \~ \~ \~

Outcome: approved