Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-10 00:00:00

[PERSON] звернувся до Соснівського районного суду м. Черкаси з вказаною позовною заявою. В обгрунтування заявлених позовних вимог зазначає, що він працював на посаді завідувача відділення анестезіології та інтенсивної терапії, лікаря-анестезіолога дитячого КЗ «Черкаська міська дитяча лікарня ЧМР». Наказом № 134-кв від 16 листопада 2015 року головного лікаря КЗ «Черкаська міська дитяча лікарня ЧМР» [PERSON] до позивача застосоване дисциплінарне стягнення у вигляді оголошення догани за неналежне виконання функціональних обов`язків, порушення правил внутрішнього трудового розпорядку, а саме: роботу в понаднормовий час. Наказом № 4-кв від 11 січня 2016 року «Про внесення змін до наказу» наказ № 134-кв від 16 листопада 2015 року про дисциплінарне стягнення викладено в новій редакції. Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 22 березня 2016 року у справі № 712/305/16-ц, залишеним без змін постановою\~ Апеляційного суду Черкаської області від 20 квітня 2016 року в справі № 22ц/793/1080/2016 та Постановою Верховного суду від 06 березня 2018 року у справі № 712/305/16-ц, наказ Комунального закладу «Черкаська міська дитяча лікарня Черкаської міської ради» № 134-кв від 16 листопада 2015 року «Про дисциплінарне стягнення» та наказ Комунального закладу «Черкаська міська дитяча лікарня Черкаської міської ради» № 4-кв від 11 січня 2016 року «Про внесення змін до наказу» про оголошення догани завідувачу відділенням анестезіології та інтенсивної терапії, лікарю-анестезіологу дитячому [PERSON] », - визнано протиправними та скасовано. Враховуючи , що рішення суду позивачем не виконано і спірні накази до цього часу не скасовано, позивач зверунвсч до Соснівського райнного суду м. Черкаси з вказаною позовною заявою. Крім того, внаслідок протиправних дій відповідача позивачу завдано моральну шкоду, яку оцінено останнім в розмірі 100 000 гривень. Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси відкрито провадження у справі та призначено судове засідання. Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 04 серпня 2020 року, за заявою позивача, замінено неналежного відповідача - [PERSON] на Комунальне некомерційне підприємство «Черкаська міська дитяча лікарня». Відповідачем\~ надано відзив на позовну заяву, в якому останній просив\~ відмовити в задоволенні заявлених позовних вимог\~ в зв`язку з їх необґрунтованістю та безпідставністю; звернувся до суду з заявою про застосування строку позовної давності. Позивач [PERSON] та представник позивача адвокат Антонюк І.А. в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні заявлені позовні вимоги не визнав, проти їх задоволення заперечував. Просив застосувати\~ до спірних правовідносин строк позовної давності три місяці. На підтвердження заперечень проти доводів позивача про неналежне нарахування та виплату заробітної плати та прирівняних до неї виплат надав суду довідку КНП «Черкаська дитяча лікарня». Зазначив, що вимоги по стягнення матеріальної шкоди позивачем не заявлені. Заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, надані учасниками справи докази, дослідивши їх всебічно, повно, об`єктивно, безпосередньо в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши всі обставини справи, суд приходить до наступного. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має права на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.\~ Згідно ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч.1 ст.95 ЦПК України, письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Наказом № 134-кв від 16 листопада 2015 року головного лікаря КЗ «Черкаська міська дитяча лікарня ЧМР» Борисенко В.М. за неналежне виконання функціональних обов`язків, порушення правил внутрішнього трудового розпорядку, а саме: роботу в понаднормовий час завідувачу відділення анестезіології та інтенсивної терапії, лікаря-анестезіолога дитячого КЗ «Черкаська міська дитяча лікарня ЧМР» [PERSON] \~ оголошено догану. Наказом № 4-кв від 11 січня 2016 року «Про внесення змін до наказу» наказ № 134-кв від 16 листопада 2015 року про дисциплінарне стягнення викладено в новій редакції. Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 22 березня 2016 року у справі № 712/305/16-ц, залишеним без змін постановою\~ Апеляційного суду Черкаської області від 20 квітня 2016 року в справі № 22ц/793/1080/2016 та Постановою Верховного суду від 06 березня 2018 року у справі № 712/305/16-ц, наказ Комунального закладу «Черкаська міська дитяча лікарня Черкаської міської ради» № 134-кв від 16 листопада 2015 року «Про дисциплінарне стягнення» та наказ Комунального закладу «Черкаська міська дитяча лікарня Черкаської міської ради» № 4-кв від 11 січня 2016 року «Про внесення змін до наказу» про оголошення догани завідувачу відділенням анестезіології та інтенсивної терапії, лікарю-анестезіологу дитячому [PERSON] », - визнано протиправними та скасовано. Відповідно до ч.5 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»,\~ висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Згідно ч.6 ст. 13 Закону України « Про судоустрій і статус суддів»,\~ висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права. Відповідно до правового висновку Верховного Суду в постанові від 06 березня 2018 року у справі № 712/305/16-ц, «вирішуючи спір по суті, суди попередніх інстанцій на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (стаття 89 ЦПК України), з урахуванням встановлених обставин і вимог (статей 12, 81 ЦПК України), встановивши, що для притягнення до дисциплінарної відповідальності позивача не було достатніх підстав і доказів, які свідчили б про факт вчинення ним дисциплінарного проступку та з урахуванням результатів перевірок Черкаської обласної організації профспілки працівників охорони здоров`я України та комісії спеціалістів Департаменту охорони здоров`я та медичних послуг Черкаської міської ради, дійшли обґрунтованого висновку про те, що застосування дисциплінарного стягнення до позивача є порушенням його прав, які підлягають захисту у обраний ним спосіб.». Враховуючи, що Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 22 березня 2016 року у справі № 712/305/16-ц, залишеним без змін постановою\~ Апеляційного суду Черкаської області від 20 квітня 2016 року в справі № 22ц/793/1080/2016 та Постановою Верховного суду від 06 березня 2018 року у справі № 712/305/16-ц, наказ Комунального закладу «Черкаська міська дитяча лікарня Черкаської міської ради» № 134-кв від 16 листопада 2015 року «Про дисциплінарне стягнення» та наказ Комунального закладу «Черкаська міська дитяча лікарня Черкаської міської ради» № 4-кв від 11 січня 2016 року «Про внесення змін до наказу» про оголошення догани завідувачу відділенням анестезіології та інтенсивної терапії, лікарю-анестезіологу дитячому [PERSON] », скасовано, позовні вимоги в частині зобов`язання відповідача видати наказ про скасування наказу КЗ «Черкаська міська дитяча лікарня Черкаської міської ради» № 134-кв від 16.11 2015 року «Про дисциплінарне стягнення» задоволенню не підлягають. Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 22 березня 2016 року у справі № 712/305/16-ц, залишеним без змін постановою\~ Апеляційного суду Черкаської області від 20 квітня 2016 року в справі № 22ц/793/1080/2016 та Постановою Верховного суду від 06 березня 2018 року у справі № 712/305/16-ц, наказ Комунального закладу «Черкаська міська дитяча лікарня Черкаської міської ради» № 134-кв від 16 листопада 2015 року «Про дисциплінарне стягнення» та наказ Комунального закладу «Черкаська міська дитяча лікарня Черкаської міської ради» № 4-кв від 11 січня 2016 року «Про внесення змін до наказу» про оголошення догани завідувачу відділенням анестезіології та інтенсивної терапії, лікарю-анестезіологу дитячому [PERSON] », визнано протиправними. Згідно ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до частини першої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Протиправність оскаржених позивачем наказу Комунального закладу «Черкаська міська дитяча лікарня Черкаської міської ради» № 134-кв від 16 листопада 2015 року «Про дисциплінарне стягнення» та наказу Комунального закладу «Черкаська міська дитяча лікарня Черкаської міської ради» № 4-кв від 11 січня 2016 року «Про внесення змін до наказу» про оголошення догани завідувачу відділенням анестезіології та інтенсивної терапії, лікарю-анестезіологу дитячому [PERSON] » визнано рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 22 березня 2016 року у справі № 712/305/16-ц, залишеним без змін постановою\~ Апеляційного суду Черкаської області від 20 квітня 2016 року в справі № 22ц/793/1080/2016 та Постановою Верховного суду від 06 березня 2018 року у справі № 712/305/16-ц. Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Згідно правового висновку Верховного Суду в постанові від 10 квітня 2019 року у справі №464/3789/17, «адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту. Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання. Порушення прав людини чи погане поводження з нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого». Згідно ч.4 ст. 263 ЦПК України,\~ при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Відповідно до правового висновку Верховного Суду в постанові від\~ 31 жовтня 2018 року у справі № 751/306/17, «згідно з частинами першою і другою статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю і стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Статтею 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Відповідно до частини першої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Під моральною шкодою необхідно розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини завдавача шкоди. Якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності і диспозитивності цивільного процесу, положень ЦК України з відшкодування шкоди, то саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди.» Позивачем доведений належними достатніми достовірними доказами факт завдання останньому моральної шкоди внаслідок протиправних дій відповідача. Відповідачем не доведено достатніми достовірними доказами відсутність вини відповідача у завданні шкоди позивачу. Згідно п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній або юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», позивачем має бути зазначено в чому полягає моральна шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її завдано позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Згідно п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Згідно\~ п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (зокрема невиплати належних йому грошових сум тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 05 квітня 2021 року, за клопотанням позивача,\~ у справі було призначено судово - психологічну експертизу, проведення якої\~ доручено\~ експертам Черкаського науково- дослідного\~ експертно криміналістичного центру МВС України. В зв`язку з неоплатою рахунку за проведення судової психологічної експертизи, ненеданням позивачем витребуваних експертом доказів та неявкою позивача до експерта, матеріали справи було повернуто Соснівському районному суду. В судовому засіданні представник позивача пояснила, що у позивача відсутні витребувані експертом матеріали (покази свідків, медичні документи тощо), необхідні\~ для визначення розміру моральної шкоди. Згідно\~ правового висновку Верховного Суду від 05 вересня 2019 року у справі № 754/9059/16-ц, «порядок відшкодування моральної шкоди у сфері трудових відносин регулюється статтею 237-1 КЗпП України, яка передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування шкоди визначається законодавством. Зазначена норма закону містить перелік юридичних фактів, що складають підставу виникнення правовідносин щодо відшкодування власником або уповноваженим ним органом завданої працівнику моральної шкоди. Підставою для відшкодування моральної шкоди згідно із статтею 237-1 КЗпП України є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Таким чином, захист порушеного права у сфері трудових відносин забезпечується як відновленням становища, яке існувало до порушення цього права (наприклад, поновлення на роботі), так і механізмом компенсації моральної шкоди, як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких особа зазнала у зв`язку з посяганням на її трудові права та інтереси. Конкретний спосіб, на підставі якого здійснюється відшкодування моральної шкоди, обирається потерпілою особою, з урахуванням характеру правопорушення, його наслідків та інших обставин. Отже, компенсація завданої моральної шкоди не поглинається самим фактом відновлення становища, яке існувало до порушення трудових правовідносин, шляхом поновлення на роботі, а має самостійне юридичне значення. Тобто за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум тощо) відшкодування моральної шкоди на підставі статті 237-1 КЗпП України здійснюється в обраний працівником спосіб, зокрема у вигляді одноразової грошової виплати. Висновки за результатами розгляду касаційної скарги: Задовольняючи частково позов у частині вимог [PERSON] про відшкодування моральної шкоди у розмірі 10 000,00 гривень, суди з дотриманням вимог ЦПК України повно та всебічно з`ясували обставини справи, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, встановили, що порушення законних інтересів [PERSON] призвели до моральних страждань та переживань, втрати нормальних життєвих зв`язків, дійшли обґрунтованих висновків про те, що для організації свого життя, вона змушена докладати додаткових зусиль. При визначенні розміру моральної шкоди, суди попередніх інстанцій врахували подані сторонами докази, ступінь моральних страждань та переживань, та встановили розмір відшкодування, виходячи з принципів виваженості, розумності та справедливості, що на думку Верховного Суду узгоджується із положенням статті 237-1 КЗпП України. Тому не заслуговують на увагу доводи касаційної скарги про те, що суди недооцінили моральних страждань заявника. З огляду на природу інституту відшкодування моральної шкоди, цілком адекватними і самодостатніми критеріями визначення розміру належної потерпілому компенсації є морально-правові імперативи справедливості, розумності та добросовісності. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд першої інстанції, з яким погодився й суд апеляційної інстанції, врахував конкретні обставини справи, характер та обсяг страждань, яких зазнала позивач, цілком обґрунтовано визначив розмір моральної шкоди, оскільки доводи та надані докази у справі свідчать про те, що порушення законних прав позивача, яке полягало в незаконному звільненні з роботи, призвело до моральних страждань, втрати нею нормальних життєвих зв`язків і вимагало від неї додаткових зусиль для організації свого життя. Доводи скарги позивача про те, що стягнута судом сума не є справедливою компенсацією завданої їй моральної шкоди, спростовуються встановленими судом обставинами справи.» Згідно\~ пенсійного посвідчення № [NUMBER] від 03 лютого 2015 року, позивач є інвалідом ІІ групи. Оскаржені накази видано позивачем 16 листопада 2016 року та 11 січня 2016 року. Доводи позивача про\~ погіршення стану здоров`я останнього внаслідок протиправних дій відповідача не підтверджені належними доказами. Позивачем не доведено достатніми достовірними доказами наявність\~ причинно наслідкового зв`язку між погіршенням стану здоров`я позивача та протиправними діями відповідача. Згідно правового висновку Верховного Суду в постанові від 22 квітня 2019 року у справі № 761/14285/16-ц, «моральна шкода - це втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Приписами статті 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.» Враховуючи характер та тривалість правопорушення, вину особи, яка завдала моральної шкоди, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути\~ моральну шкоду в сумі 10 000 гривень. В судовому засіданні позивач та його представник зазначили, що внаслідок протиправних дій відповідача позивачу завдано матеріальну шкоду. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Позивачем не заявлено позовних вимог про стягнення майнової (матеріальної) шкоди\~ з відповідача. Відповідачем заявлено про застосування строку позовної давності до вимог позивача про відшкодування моральної шкоди внаслідок особистих немайнових прав останнього. Відповідно до ч.4 ст. 263 ЦПК України,\~ при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Згідно правового висновку Верховного Суду в постанові від\~ 31 жовтня 2018 року у справі № 751/306/17, «відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. У частині першій статті 260 ЦК України передбачено, що позовна давність обчислюється за загальними правилами обчислення цивільно-правових строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу. Позовна давність установлюється в законі з метою упорядкування цивільного обороту за допомогою стимулювання суб`єктів, права чи законні інтереси яких порушені, до реалізації права на їх позовний захист протягом установленого строку. Згідно з частиною першою статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. У частині першій статті 268 ЦК України визначено, що позовна давність не поширюється, зокрема, на вимогу, що випливає із порушення особистих немайнових прав, крім випадків, встановлених законом. Відповідно до статті 275 ЦК України. фізична особа має право на захист свого особистого немайнового права від протиправних посягань інших осіб. Захист особистого немайнового права здійснюється способами, встановленими главою 3 цього Кодексу. Захист особистого немайнового права може здійснюватися також іншим способом відповідно до змісту цього права, способу його порушення та наслідків, що їх спричинило це порушення. Якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано майнової та (або) моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню (статті 280 ЦК України). Статтею 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування моральної (немайнової) шкоди. У пункті 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що до вимог про відшкодування моральної шкоди, як вимог, що випливають з порушення особистих немайнових прав, строки позовної давності не застосовуються. Таким чином, суди не врахували, що до вимог про відшкодування моральної шкоди позовна давність не поширюється, оскільки вони випливають із порушення особистих немайнових прав, а пропуск позовної давності за вимогами про відшкодування майнової шкоди не свідчить про відсутність моральної шкоди.». Враховуючи викладене, вимоги відповідача по застосування строку позовної давності до спірних правовідносин задоволенню не підлягають. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно\~ пенсійного посвідчення № [NUMBER] від 03 лютого 2015 року, позивач є інвалідом ІІ групи. Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю I та II груп. Враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору, з відповідача на користь держави необхідно стягнути судовий збір в сумі 768 (сімсот шістдесят вісім) гривень 40 (сорок) копійок. На підставі вищевикладеного, відповідно до ст.55 Конституції України, згідно ст. 23, 1166, 1167 ЦК України та

Outcome: partial