Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-19 00:00:00

Позивач 16.07.2021 року звернулася до суду з позовом та просила визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: будинком, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Свої вимоги мотивувала тим, що вона є одноособовим власником будинку [ADDRESS] . Вказана квартира належить їй згідно договору дарування від 19.09.2018 року. У вказаному будинку на сьогодні зареєстровані її матір [PERSON] , догляд за якою здійснює позивач, та брат відповідач [PERSON] , 1974 року народження, хоча фактично він не проживає у будинку позивача близько п`ятнадцяти років без поважних причин. Він проживає за кордоном, зв`язок з рідними підтримує по телефону. У будинку відсутні його особисті речі. Вказане підтверджується актами обстеження, складеними сільським головою, показаннями свідків. В добровільному порядку відповідача зняти з реєстрації неможливо, оскільки у позивача відсутні відомості про його фактичне місце знаходження. На сьогоднішній час реєстрація в помешканні іншої особи перешкоджає позивачу у користуванні власним майном, позбавляє можливості відчужити своє майно, чим порушуються її права як власника будинку. В порядку усунення перешкод у здійснені нею, як власником, права користування та розпорядження своїм майном просить позбавити відповідача права користування житловим приміщенням за вказаною адресою. З метою захисту майнових прав позивач змушена звернутись до суду. Сторони в судові засідання не з`явилися. Про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. В заяві позивач просила справу розглянути без її участі, наполягала на задоволенні позову з підстав, зазначених у позовній заяві. Не заперечувала проти постановлення заочного рішення. У встановлений строк відповідач не подав відзив на позов, заперечень щодо розгляду справи в спрощеному провадженні. Оскільки відповідач не повідомив про поважність причин повторної неявки в судове засідання, не подав відзив на позов та позивач в заяві не заперечувала проти заочного розгляду справи, суд, відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України, постановив ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Так як усі учасники справи були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, суд згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України вважає за доцільне розглянути справу по суті за відсутності учасників справи на підставі наявних у справі матеріалів. Відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З`ясувавши обставини, на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, суд приходить до наступного. Відповідно до копії нотаріально посвідченого договору дарування житлового будинку від 19.09.2018 року позивач [PERSON] отримала у дар від [PERSON] житловий будинок [ADDRESS] , та є з вказаної дати одноособовим власником вказаного житлового будинку (а.с. 8-9). У вказаному житловому будинку згідно довідки Ярунської сільської ради проживає [PERSON] , 1951 року народження, а також разом з нею зареєстрований [PERSON] , 1974 року народження, який більше 15 років за вказаною адресою не проживає (а.с. 7). Згідно повідомлення відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС в Житомирській області від 02.09.2021 року за адресою: [ADDRESS] зареєстрований [PERSON] , [INFO] (а.с. 19). Одночасно згідно акту обстеження матеріально-побутових умов проживання від 09.07.2021 року, складеному сільським головою за участі депутата на підставі пояснень свідків [PERSON] , [PERSON] встановлено, що [PERSON] , 1974 року народження, більше 15 років не проживає за адресою: [ADDRESS] (а.с. 6-7). При вирішенні справи по суті суд застосовує наступні норми права. Стаття 317 ЦК України вказує, що право власності являє собою право користування, володіння та розпорядження майном. Згідно зі ст. 383 ЦК України, ст. 150 ЖК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї родини, розпоряджатися житлом на власний розсуд. Також відповідно до ст. 41 Конституції України, ст.ст. 321, 387 ЦК України власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд, а захист права власності забезпечується державою. Забезпечуючи гарант захисту права власності, законодавець надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, навіть якщо ці порушення поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені ст.ст. 16, 386, 391 ЦК України. Відповідно до положень ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Також ч. 2 ст. 405 ЦК України визначено, що член сім`ї\~власника житла\~втрачає право\~на користування\~цим житлом\~у разі\~відсутності члена\~сім`ї\~без поважних\~причин понад\~один рік,\~якщо інше\~не встановлено\~домовленістю між\~ним і\~власником житла\~або законом. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Об`єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (ст. ст. 379, 382 ЦК України). Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України\~та\~ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Аналіз змісту вказаних правових норм свідчить про те, що право осіб користуватися житлом існує лише за наявності на це волі власника. Із зазначеного слідує, що [PERSON] , як власник житлового будинку по [ADDRESS] вправі усунути порушення свого права власності, яке пов`язане із позбавленням можливості володіння житловим будинком, шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Даючи оцінку доводам позову про втрату права відповідача на користування житловим будинком, суд виходить з наступного. Зі змісту позовної заяви та доказів встановлено, що відповідач за адресою реєстрації по [ADDRESS] не проживає понад 15 років. Сторонами не представлено та судом не здобуто жодних доказів того, що відповідачеві чинилися перешкоди у проживанні у житловому будинку по [ADDRESS] та докази того, що відповідач протягом останнього року брав участь в утриманні житлового приміщення. За вказаних вище обставин, беручи до уваги те, що відповідач за зареєстрованим місцем свого проживання не проживає понад один рік; те, що відповідачеві перешкоди у проживанні за його зареєстрованим місцем проживання не чинилися, суд прийшов до висновку про підставність позовних вимог позивача. Також згідно з частиною 1 статті 18 Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні»№ 1871-IX від 05 листопада 2021 року, який набрав чинності 01 грудня 2021 року, зняття особи із задекларованого або зареєстрованого місця проживання (перебування) у разі звернення до органу реєстрації або через центр надання адміністративних послуг за місцем задекларованого або зареєстрованого місця проживання (перебування) здійснюється: 1) за заявою про зняття особи із задекларованого або зареєстрованого місця проживання (перебування), поданою у паперовій формі такою особою, її законним представником або представником; 2) за заявою власника житла приватної форми власності, поданої у паперовій формі, стосовно повнолітньої особи, місце проживання (перебування) якої зареєстровано або задекларовано в житлі, що належить власнику на підставі права власності. У пункті 4 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні»закріплено, що місце проживання (перебування) особи, зареєстроване до дня набрання чинності цим Законом, обліковується в реєстрі територіальної громади, знімається з реєстрації/скасовується у порядку, встановленому для зняття/скасування зняття з реєстрації місця проживання, визначеного цим Законом. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні»орган реєстрації вносить зміни до реєстру територіальної громади, зокрема, на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житло або права користування житлом, про виселення, визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Таким чином, наявність рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, є самостійною підставою для зняття такої особи з місця її реєстрації. Відтак встановлені підстави для задоволення позовних вимог у повному обсязі. Статтею 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved