Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-12 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , третя особа Шабівська сільська рада Білгород-Дністровського району Одеської області, в якому просить витребувати з незаконного володіння [PERSON] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] нерухоме майно, а саме: квартиру [ADDRESS] , загальною площею - 33,8 кв.м., житловою площею - 19,4 кв.м., яка складається з цілому з: 1-1 - коридор; 1-2 - житлова; 1-3 - шафа; 1-4 - кухня; 1-5 - санвузол. Стислий виклад позиції позивача та її представника [INFO] померла тітка позивача [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 11.08.2020 року, актовий запис за №872. Той факт, що померла [PERSON] була тіткою позивача, підтверджується свідоцтвом про її народження серії [NUMBER] , видане повторно 24.09.1980 року відділом реєстрації актів цивільного стану м.Одеса, актовий запис №1251 та свідоцтвом про народження матері позивача [PERSON] , серії [NUMBER] , видане повторно 09.09.1978 року відділом реєстрації актів цивільного стану м. Одеса, актовий запис за №2412. За життя спадкодавець [PERSON] залишила на ім`я позивача заповіт, посвідчений 02.03.2000 року державним нотаріусом Шостої одеської державної нотаріальної контори Щукіною Л.С., реєстровий №4-799. Даний заповіт за життя спадкодавця не був змінений і не скасований. На день смерті спадкодавцеві належала квартира [ADDRESS] , загальною площею - 33,8 кв.м., житловою площею - 19,4 кв.м., яка складається з цілому з: 1-1 - коридор; 1-2 - житлова; 1-3 - шафа; 1-4 - кухня; 1-5 - санвузол, на підставі рішення Білгород-Дністровської міської ради №554 від 30.07.1982 року про надання квартири [PERSON] та ордеру №218 від 01.08.1982 року. З 01.08.1982 року до дня смерті, спадкодавець проводила ремонт за свої кошти, сплачувала комунальні послуги, тобто з 1982 року вказана квартира належала [PERSON] .. 24.03.2021 року позивач звернувся до приватного нотаріуса Білгород-Дністровського міського нотаріального округу Одеської області з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після померлої [PERSON] , але йому було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, у зв`язку з тим, що квартира [ADDRESS] , загальною площею - 33,8 кв.м., житловою площею - 19,4 кв.м., яка складається з цілому з: 1-1 - коридор; 1-2 - житлова; 1-3 - шафа; 1-4 - кухня; 1-5 - санвузол, не зареєстрована та не має правовстановлюючих документів. 26.03.2021 року позивач звернувся до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області з позовною заявою по прийняття спадщини та визнання права власності. 15.06.2021 року у судовому засіданні по вказаній справі, було встановлено, що квартира [ADDRESS] , загальною площею - 33,8 кв.м., житловою площею - 19,4 кв.м., яка складається з цілому з: 1-1 - коридор; 1-2 - житлова; 1-3 - шафа; 1-4 - кухня; 1-5 - санвузол, 19 травня 2020 року була зареєстрована за [PERSON] на підставі рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області №2-5614/10 від 08.11.2010 року та довідки Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області №7/32075/2020 від 16.04.2020 року, згідно яких [PERSON] продала, а [PERSON] купила квартиру [ADDRESS] , загальною площею - 33,9 кв.м., житловою площею - 18,4 кв.м., яка складається з цілому з: 1 - коридор; 2 - ванна; 3 - кухня; 4 - житлова. 15.06.2021 року представник позивача - адвокат Холудєєв Б.Є. звернувся до суду з заявою про отримання копії рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської бласті від 08.11.2010 року справа №2-5614/10 та отримавши вказане рішення встановив, що позивачем по вказаній справі є [PERSON] , а не [PERSON] , а відповідачем [PERSON] , а не [PERSON] , тобто невідомими особами було підроблено рішення Білгород- Дністровського міськрайонного суду Одеської області №2-5614/10 від 08.11.2010 року. У підробленому рішенні Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області №2-5614/10, невірно вказана прізвище тітки позивача « [PERSON] », замість вірного « [PERSON] » та не вірно вказаний склад квартири, загальна і житлова площа. А у підробленій довідці №7/32075/2020 від 16.04.2020 року, зовсім вказано, що [PERSON] продала, а [PERSON] купила квартиру під [ADDRESS] . Таким чином, квартира [ADDRESS] , загальною площею - 33,8 кв.м., житловою площею - 19,4 кв.м., яка складається з цілому з: 1-1 - коридор; 1-2 - житлова; 1-3 - шафа; 1-4 - кухня; 1-5 - санвузол, вибула з володіння тітки позивача [PERSON] поза її волею. Вказаною квартирою незаконно заволоділи на підставі фіктивного рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області №2-5614/10 від 08.11.2010 року. 19.05.2020 року квартира [ADDRESS] , загальною площею - 33,9 кв.м., житловою площею - 18,4 кв.м., яка складається з цілому з: 1 - коридор; 2 - ванна; 3 - кухня; 4 - житлова, на підставі фіктивного рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області справа №2-5614/10 від 08.11.2010 року була незаконно зареєстрована державним реєстратором Шабівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області Мельниковою Катериною Володимирівною за [PERSON] , що підтверджується копією Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №36581190. Таким чином, нерухоме майно у вигляді квартири [ADDRESS] , загальною площею - 33,8 кв.м., житловою площею - 19,4 кв.м., яка складається з цілому з: 1-1 - коридор; 1-2 - житлова; 1-3 - шафа; 1-4 - кухня; 1-5 - санвузол, вибуло з володіння його померлої тітки поза її волею і перебуває у незаконному володінні відповідача [PERSON] , яке позивач і просить суд витребувати. На підставі вказаних обставин позивач звернувся до суду з даним позовом за захистом своїх прав. Рух справи у суді Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 23.06.2021 року відкрито провадження по справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 23.06.2021 року у задоволенні заяви [PERSON] про забезпечення позову по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа Шабівська сільська рада Білгород-Дністровського району Одеської області про витребування майна - відмовлено. Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 25.06.2021 року у задоволенні клопотання представника позивача - адвоката Холудєєва Бориса Єгоровича про витребування доказів по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа Шабівська сільська рада Білгород-Дністровського району Одеської області про витребування майна - відмовлено. Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 08.07.2021 року позов забезпечено, шляхом заборони відчудження нерухомого майна, а саме: квартири [ADDRESS] , загальною площею - 33,8 кв.м., житловою площею - 19,4 кв.м., в цілому складається з: 1-1 - коридор; 1-2 - житлова; 1-3 - шафа; 1-4 - кухня; 1-5 - санвузол, яка належить [PERSON] , ідентифікаційний номер [NUMBER] , місце мешкання: [ADDRESS] . Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 21.09.2021 року від приватного нотаріуса Білгород-Дністровського районного нотаріального округу Одеської області Холудєєвої С.М. витребувана належним чином завірена копія спадкової справи, яка відкрилась після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 09.11.2021 року підготовче провадження по справі закрито та справа призначена до судового розгляду по суті. В судовому засіданні представник позивача - адвокат Холудєєва Б.Є. позовні вимоги в частині витребування підтримав, посилаючись на обставини які зазначені в позові та просив задовольнити, від позовних вимог щодо стягнення з відповідача судового збору та витрат за надання правничої допомоги відмовився. В судовому засіданні відповідач - [PERSON] позовні вимоги визнала та не заперечувала проти їх задоволення. Представник Шабівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області в судове засідання не з`явився, повідомлявся, причини неявки суду не відомі. Частиною 1 статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Вимогами ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1,2 та 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Вислухваши доводи сторін, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного висновку. Фактичні обставини встановлені судом, позиція суду та нормативно-правове обґрунтування [INFO] померла тітка позивача [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 11.08.2020 року, актовий запис за №872. Факт споріднення між позивачем [PERSON] та померлою [PERSON] підтверджується свідоцтвом про народження [PERSON] серії [NUMBER] , видане повторно 24.09.1980 року відділом реєстрації актів цивільного стану м.Одеса, актовий запис №1251 та свідоцтвом про народження матері позивача [PERSON] , серії [NUMBER] , видане повторно 09.09.1978 року відділом реєстрації актів цивільного стану м.Одеса, актовий запис за №2412. За життя спадкодавець [PERSON] залишила на ім`я позивача [PERSON] заповіт, посвідчений 02.03.2000 року державним нотаріусом Шостої одеської державної нотаріальної контори Щукіною Л.С., реєстрований в реєстрі за №4-799, відповідно до якого нерухоме майно у вигляді квартири [ADDRESS] заповідала позивачу [PERSON] .. Вказаний заповіт за життя спадкодавця не був змінений або скасований. На день смерті спадкодавцю [PERSON] на підставі рішення Білгород-Дністровської міської ради №554 від 30.07.1982 року та ордеру №218 від 01.08.1982 року належала квартира [ADDRESS] , житловою площею - 19,4 кв.м.. З 01.08.1982 року до дня своєї смерті, спадкодавець [PERSON] за свої власні кошти проводила ремонт, сплачувала комунальні послуги, тобто з 1982 року вказана квартира належала [PERSON] .. 24.03.2021 року позивач [PERSON] звернувся до приватного нотаріуса Білгород- Дністровського міського нотаріального округу Одеської області з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом після померлої [PERSON] , проте позивачу у вчиненні нотаріальної дії було відмовлено, оскільки за спадкодавцем [PERSON] не зареєстроване право власності, а отже нотаріус не має законних підстав для видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом та рекомендовано звернутись до суду за захистом своїх прав. 26.03.2021 року позивач звернувся до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області з позовом про прийняття спадщини після смерті [PERSON] та визнання права власності на спадкове майно у вигляді квартири [ADDRESS] , загальною площею - 33,8 кв.м., житловою площею - 19,4 кв.м., яка складається з цілому з: 1-1 - коридор; 1-2 - житлова; 1-3 - шафа; 1-4 - кухня; 1-5 - санвузол. 15.06.2021 року у судовому засіданні було встановлено, що 19.05.2020 року державним реєстратором Шабівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області Мельниковою Катериною Володимирівною на підставі рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області справа №2-5614/10 від 08.11.2010 року за [PERSON] було зареєстровано право власності на квартиру [ADDRESS] , загальною площею - 33,9 кв.м., житловою площею - 18,4 кв.м., яка складається з цілому з: 1 - коридор; 2 - ванна; 3 - кухня; 4 - житлова, що підтверджується копією Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №36581190. Згідно рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області справа №2-5614/10 від 08.11.2010 року, [PERSON] продала, а [PERSON] купила квартиру [ADDRESS] , загальною площею - 33,9 кв.м., житловою площею - 18,4 кв.м., яка складається з цілому з: 1 - коридор; 2 - ванна; 3 - кухня; 4 - житлова. 15.06.2021 року представник позивача - адвокат Холудєєв Б.Є. звернувся до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області з заявою про видачу копії рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської бласті від 08.11.2010 року справа №2-5614/10 за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання угоди купівлі-продажу дійсною та визнання права власності. Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області було видано належним чином завірену копію рішення суду по справі №2-5614/10 від 08.11.2010 року та довідка від 16.04.2020 року. З вказаного рішення вбачається, що сторонами по вказаній справі є геть інші особи, а саме: позивач - [PERSON] , а не [PERSON] , а відповідач - [PERSON] , а не [PERSON] . Крім того, у рішенні Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 08.11.2010 року справа №2-5614/10 невірно вказано прізвище тітки позивача « [PERSON] », замість вірного « [PERSON] » та не вірно вказаний склад квартири та загальна і житлова площа. З наданої довідки від 16.04.2020 року вбачається, що в аріхі Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області знаходиться справа №2-5614/2010 за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу дійсною та визнання права власності. Заочним рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 08.11.2020 року позов [PERSON] до [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу дійсною та визнання права власності задоволено. Оригінал даного судового рішення міститься в матеріалах справи та надісланий до Єдиного державного реєстру судових рішень за №46505781. Також, в матеріалах справи наявна довідка Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області, надана на запит представника [PERSON] - адвоката Холудєєва Б.Є. в якій зазначено, що 08.11.2010 року по справі за №2-5614/2010 Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області було прийнято рішення у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання угоди купівлі-продажу дійсною та визнання права власності. Згідно обліково-статистичних даних Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області за 2010 рік справа №2-5614/2010 за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу дійсною та визнання права власності не розглядалась, рішення не приймалось. Крім того, Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області не видавалась довідка від 16.04.2020 року щодо збереження в архіві суду справи №2-5614/2010 за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання угоди купівлі-продажу дійсною та визнання права власності. Отже, вказане спростовує законність набуття 19.05.2020 року права власності на спірне нерухоме майно у вигляді квартири [ADDRESS] , загальною площею - 33,8 кв.м., житловою площею - 19,4 кв.м., яка складається з цілому з: 1-1 - коридор; 1-2 - житлова; 1-3 - шафа; 1-4 - кухня; 1-5 - санвузол [PERSON] .. Крім того, у судовому засіданні відповідач [PERSON] зазначила, що їй не було відомо про факт реєстрації на її імя права власності на спірну квартиру, тільки під час виклику до суду та розгляду справи стало відомо про вказане, жодних дій щодо укладання договору купівлі-продажу нерухомого майна у вигляді квартири [ADDRESS] нею не вчинялись. Згідно ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені ч.2 ст.16 ЦК України. У разі порушення (невизнання, оспорювання) суб`єктивного цивільного права чи інтересу у потерпілої особи виникає право на застосування конкретного способу захисту. Тобто спосіб захисту реалізується через суб`єктивне цивільне право, яке виникає та існує в рамках захисних правовідносин (зобов`язань). Ефективність захисту цивільного права залежить від характеру вимоги, що висувається до порушника та характеру правовідносин, які існують між позивачем та відповідачем. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. Статтею 387 ЦК України визначено, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Витребування власником свого майна з чужого незаконного володіння здійснюється шляхом подання віндикаційного позову. Віндикаційний позов - це позов власника про повернення йому майна, що вибуло з його володіння, який пред`являється до особи, у незаконному володінні якої знаходиться це майно. Предметом віндикаційного позову є не будь-яке майно. А лише те, яке визначене індивідуальними ознаками, і це випливає із сутності даного позову, спрямованого на повернення власнику того самого майна, що вибуло з його володіння. Об`єктом віндикаційного позову може бути індивідуально визначене майно, яке існує в натурі на момент подання позову. Таким чином, із чужого незаконного володіння може бути витребувано лише індивідуально визначена річ. Відповідно до положень ч.1 ст.184 ЦК України річ є визначеною індивідуальними ознаками, якщо вона наділена тільки їй властивими ознаками, що вирізняють її з поміж інших однорідних речей, індивідуалізуючи її. Речі, визначені індивідуальними ознаками, є незмінними. Позивачем у віндикаційному позові може бути власник майна (фізична особа), або особа, яка хоч і не є власником майна, але володіє ним на підставах, встановлених законом чи договором. Відповідачем за таким позовом є особа, яка незаконно володіє майном (незалежно від того, чи заволоділа вона майном незаконно сама, чи придбала його у особи, яка не мала права його відчужувати), тобто заволоділа ним без відповідної правової підстави. Незаконність володіння майном відповідачем повинна бути доведена позивачем у суді, оскільки законодавство презюмує добросовісне (правомірне) володіння чужим майном, якщо інше не випливає з закону або не встановлено за рішенням суду. Отже, за таким позовом позивач має підтвердити своє право власності на витребуване майно, факт вибуття майна з його володіння, наявність майна у незаконному володінні відповідача, відсутність у відповідача правових підстав для володіння майном. Пунктом 19 Постанови Пленуму ВССУ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» застосовуючи положеннястатті 387 ЦК, суди повинні виходити з того, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним і в якої майно фактично знаходиться та є індивідуально визначеним. У системному аналізі наведених вище норм чинного законодавства, особа, яка звернулася до суду з позовом про витребування майна із чужого незаконного володіння, повинна довести своє право власності на майно, що знаходиться у володінні відповідача. В ході розгляду справи достовірно встановлено та підтверджено відповідними доказами законність набуття [PERSON] , яка померла [INFO] спірного нерухомого майна, а саме: квартири [ADDRESS] , загальною площею - 33,8 кв.м., житловою площею - 19,4 кв.м., яка складається з цілому з: 1-1 - коридор; 1-2 - житлова; 1-3 - шафа; 1-4 - кухня; 1-5 - санвузол. Крім того, можливо з точністю стверджувати, що воно вибуло з її володіння поза її волею, іншим шляхом, а саме на підставі рішення суду, адже після отримання з суду дійсних документів виявилось незаконність набуття у власність відповідачем такого майна. Також судом враховується, що позивач [PERSON] має усі права власника на дану квартиру, оскільки є спадкоємицею за заповітом до майна [PERSON] .. Відповідно до частини першої статті 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі частини першої статті 388 ЦК України залежить від того, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Ця норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача. Однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом. Відповідно до висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 17 грудня 2014 року у справі № 6-140цс14, власник майна може витребувати належне йому майно від будь-якої особи, яка є останнім набувачем майна та яка набула майно з незаконних підстав, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене попередніми набувачами, та без визнання попередніх угод щодо спірного майна недійсними. Право власника згідно з частиною першою статті 388 ЦК України на витребування майна від добросовісного набувача пов`язане з тим, в який спосіб майно вибуло з його володіння. Перелік підстав, коли за власником зберігається право на витребування майна від добросовісного набувача, є вичерпним. Й однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом (пункт 3 частини першої статті 388). За змістом статті 388 ЦК України випадки витребування майна власником від добросовісного набувача обмежені й можливі за умови, що майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, поза їх волею. Положення статті 388 ЦК України застосовується як підстава позову про повернення майна від добросовісного набувача, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом, яке було відчужене третій особі, якщо між власником та володільцем майна не існує жодних юридичних відносин. Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч.1 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст.391ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Велика Палати Верховного Суду у пунктах 146, 147 постанови від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (провадження № 14-208цс18) зробила висновок, що задоволення вимоги про витребування майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, відповідає речово-правовому характеру віндикаційного позову та приводить до ефективного захисту прав власника. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними. Власник з дотриманням вимог статей 387 і 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування оспорювання наступних рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника. Оскільки під час розгляду справи, позивачем доведено, що спірна квартира вибула з володіння [PERSON] поза волею власника та встановивши відсутність волевиявлення [PERSON] на відчуження спірної квартири, виявивши незаконність набуття у власність [PERSON] у протиправний спосіб, а саме: на підставі судового рішення, яке не існує, суд дійшов до висновку про наявність підстав, передбачених статтею 388 ЦК України, для задоволення позову. Верховний суд у Постанові від 30.01.2018 року у справі № 756/5793/15-ц, не відступаючи від правових позицій Верховного суду України, викладених у постановах: № 6-107 цс 12 від 7 листопада 2012 року, № 6-348 цс 15 від 10 червня 2015 року, № 6-67 цс 15 від 13 травня 2015 року зазначив, що оскільки добросовісне набуття в розумінні статті 388ЦК України можливе лише тоді, коли майно придбано не безпосередньо у власника, а в особи, яка не мала права відчужувати це майно, наслідком угоди, укладеної з таким порушенням, є не двостороння реституція, а повернення майна з незаконного володіння. Спірна квартира вибула з власності [PERSON] поза її волею, тобто на підставі рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області справа №2-5614/10 від 08.11.2010 року. В той же час та обставина, що вказане рішення не існувало є беззаперечною підставою для витребування майна у набувача на підставі ч.1 ст.388 ЦК України. Таким чином, квартира [ADDRESS] , загальною площею - 33,8 кв.м., житловою площею - 19,4 кв.м., яка складається з цілому з: 1-1 - коридор; 1-2 - житлова; 1-3 - шафа; 1-4 - кухня; 1-5 - санвузол, підлягає витребуванню з чужого незаконного володіння від [PERSON] .. Отже, рішення суду про витребування майна з незаконного володіння є достатнім та ефективним способом захисту та забезпечить відновлення порушеного права. Висновки за результатами розгляду справи З огляду на викладене, позивачем доведено, що квартира [ADDRESS] , загальною площею - 33,8 кв.м., житловою площею - 19,4 кв.м., яка складається з цілому з: 1-1 - коридор; 1-2 - житлова; 1-3 - шафа; 1-4 - кухня; 1-5 - санвузол, вибула з власності померлої [PERSON] поза її волею, у протиправний спосіб на підставі судового рішення, яке не існує, враховуючи, що на даний час спірна квартира знаходиться у володінні відповідача [PERSON] , яка в свою чергу зазначила, що їй не було відомо, що на її імя було зареєстровано право власності на вказану спірну квартиру, що з її боку не вчинено жодних дій щодо укладення правочину, тому позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] , третя особа Шабівська сільська рада Білгород-Дністровського району Одеської області про витребування майна є законними, обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Outcome: approved