Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-10 00:00:00

Представник Аціонерного товариства "Державний ощадний банк України" в особі філії - Вінницьке обласне управління АТ "Ощадбанк" звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за кредитним договором, мотивуючи позовні вимоги тим, що 24.01.2017 між ПАТ «Ощадбанк» та відповідачем було укладено заяву про приєднання 1004814 до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу (платіжної картки), за умовами якої відповідачу було відкрито поточний рахунок № [NUMBER] в гривні на умовах тарифного пакету «Зарплатний», тарифів за користування платіжною карткою, розміщених на сайті банку та на стендах, що знаходяться у приміщенні банку та надано платіжну картку MasterCard Debit Standart та ПІН-конверт до неї. Відповідач погодився на встановлення наступних максимальних параметрів кредитування: бажаний розмір кредиту 1000 грн, строк кредитування 36 міс. з можливим продовженням на той самий строк. 04.09.2017 між сторонами було укладено заяву на встановлення (збільшення) відновлювальної кредитної лінії (кредиту, за умовами якої відповідач погодився на встановлення наступних максимальних параметрів кредитування: бажаний розмір кредиту 10000 грн, строк кредитування 36 міс. з можливим продовженням на той самий строк. Процентна ставка є фіксованою та складає 30,00 % річних за користування кредитними коштами у всіх випадках, крім випадку користування кредитними коштами протягом Грейс-періоду. Банк свої зобов`язання перед відповідачем виконав повністю. Відповідач же не виконував належним чином умови договору. Останнє зарахування сум коштів на картрахунок та погашення відсотків і кредиту відбулося 17.08.2018. В зв`язку з затримкою сплати заборгованості по кредиту та процентів відповідачу надсилалась претензія від 14.09.2020 №101.20-11/1435 з вимогою дострокового погашення заборгованості за кредитом, проте заборгованість не була погашена. Станом на 08.10.2020 за відповідачем рахується заборгованість в розмірі 14758,13 грн, яка складається з: - 9999,36 грн - заборгованість за кредитом (основним боргом); - 3662,98 грн - проценти за користування кредитом; - 619,27 грн - пеня за несвоєчасне погашення процентів; - 276,15 грн - 3% річних за несвоєчасне погашення основного боргу; - 155,21 грн - 3% річних за несвоєчасне погашення процентів; - 45,16 грн - втрати інфляції за несвоєчасне погашення процентів. В зв`язку з даними обставинами банк змушений звернутися до суду з даним позовом. Просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за заявою про приєднання № 1004814 від 24.01.2017 в розмірі 14758,13 грн та понесені судові витрати. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, посилаючись на викладені в позовній заяві обставини та просить позов задовольнити. Згідно наявної в матеріалах справи відповіді на відзив представник позивача просить позовні вимоги задовольнити та вказав, що поповнивши 23.07.2018 картковий рахунок на суму 10000 грн відповідачу знову стало доступно 10000 грн кредитних коштів та 24.04.2018 відбулося використання ним коштів з відновленого залишку кредитного ліміту шляхом безготівкового перерахування коштів та розрахунками в торговосервісній мережі на загальну суму 2233,27 грн. В подальшому подібні безготівкові операції відбувались 30.07.2018, 07.08.2018 та 18.08.2018. Розмір процентів визначений у заяві про встановлення (збільшення) відновлювальної кредитної лінії (кредиту), а розмір пені - в паспорті споживчого кредиту. Представник відповідача позовні вимоги не визнала та вказала, що заява-анкета не може бути підставою для стягнення процентів та штрафних санкцій. Також зазначила, що відповідач сплатив 10000 грн позивачу, а після цього кошти не використовував. Просить відмовити в задоволенні позову. Згідно наявного в матеріалах справи відзиву представник відповідача просить відмовити в задоволенні позову та вказала, що відповідач 23.07.2018 повернув позивачу кошти в сумі 10000 грн, що спростовує ту обставину, що відповідач несвоєчасно сплатив борг. Після повернення даних коштів банк неправомірно нарахував відповідачу борг. Заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, вивчивши та оцінивши докази по справі та співставивши їх у відповідності до норм чинного законодавства, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що 24.01.2017 між ПАТ «Ощадбанк» Філія - Вінницьке обласне управління ПАТ «Ощадбанк» Установа банку №ТВБВ10001/03 філії- Вінницьке обласне управління АТ «Ощадбанк» та відповідачем було підписано заяву про приєднання № 1004814 до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу (платіжної картки), про що свідчить копія даної заяви (а.с.42-43). За умовами даної заяви відповідач просив надати йому кредит на споживчі потреби в національній валюті шляхом встановлення відновлюваної кредитної лінії (кредиту) на його картковий рахунок № [NUMBER] . Також він погодився на встановлення наступних максимальних параметрів кредитування: бажаний розмір кредиту 1000 грн, максимальний розмір кредиту 40000 грн, строк кредитування 36 міс. з можливим продовженням на той самий строк. Процентна ставка є фіксованою і складає 30,00 % річних за користування кредитними коштами у всіх випадках, крім випадку користування кредитними коштами протягом Грейс-періоду та 0,001% річних за користування кредитними коштами протягом Грейс-періоду у випадку безготівкового розрахунку за товари та послуги з використанням платіжної картки. Також відповідачем було підписано вид та предмет супутніх послуг та обгрунтування їх вартості (а.с.44). 04.09.2017 відповідач був ознайомлений з паспортом споживчого кредиту, про що свідчить копія даного паспорту (а.с.133) та того ж дня між ПАТ «Ощадбанк» Філія - Вінницьке обласне управління ПАТ «Ощадбанк» Установа банку №ТВБВ10001/03 філії- Вінницьке обласне управління АТ «Ощадбанк» та відповідачем було підписано заяву на встановлення (збільшення) відновлювальної кредитної лінії (кредиту) відповідно до умов Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, укладеного між банком та клієнтом, про що свідчать копії даної заяви (а.с.45). За умовами даної заяви відповідач просив встановити/збільшити наданий йому кредит на споживчі потреби в національній валюті шляхом встановлення відновлюваної кредитної лінії (кредиту) на її картковий рахунок № [NUMBER] . Також він погодився на встановлення наступних максимальних параметрів кредитування: бажаний розмір кредиту 10000 грн, максимальний розмір кредиту 40000 грн, строк кредитування 36 міс. з можливим продовженням на той самий строк. Процентна ставка є фіксованою і складає 30,00 % річних за користування кредитними коштами у всіх випадках, крім випадку користування кредитними коштами протягом Грейс-періоду та 0,001% річних за користування кредитними коштами протягом Грейс-періоду у випадку безготівкового розрахунку за товари та послуги з використанням платіжної картки. Також відповідачем підписано вид та предмет супутніх послуг та обгрунтування їх вартості (а.с.46). Банк свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених договором. В свою чергу, відповідач свої зобов`язання за користування кредитними коштами належним чином не виконував, а саме: не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, відповідно до умов договору. У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за кредитним договором утворилася заборгованість, яка згідно з наданим предстаником позивача розрахунком (а.с.48-50) станом на 08.10.2020 становить - 14758,13 грн та складається з наступного: - 9999,36 грн - заборгованість за кредитом (основним боргом); - 3662,98 грн - проценти за користування кредитом; - 619,27 грн - пеня за несвоєчасне погашення процентів; - 276,15 грн - 3% річних за несвоєчасне погашення основного боргу; - 155,21 грн - 3% річних за несвоєчасне погашення процентів; - 45,16 грн - втрати інфляції за несвоєчасне погашення процентів. Таким чином, ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, відповідач порушує взяті на себе зобов`язання за вищевказаним кредитним договором. З метою досудового врегулювання спору позивачем на адресу відповідача було направлено вимогу про повернення кредиту від 14.09.2020 №101.20-11/1435, де останньому було запропоновано протягом 30 календарних днів з дати одержання даної вимоги погасити заборгованість перед банком в розмірі 13665,34 грн, про що свідчить копія даної вимоги (а.с.47). Між тим, дана вимога відповідачем не була отримана, про що свідчить копія конверту, де міститься відмітка, що причиною повернення є відсутність адресата за вказаною адресою - не проживає (а.с.47). Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст.638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Частиною 2 ст.1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із ч. 1 ст.633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом ст.634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. За змістом ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. За змістом ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами 1, 2 ст.551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Згідно із ч.1 ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ст. 611 ЦК України при порушенні зобов`язання наступають правові наслідки установлені договором або законом. Згідно ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Якщо внаслідок прострочення боржника виконання зобов`язання втратило інтерес для кредитора, він може відмовитися від прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків. Згідно з ст. 625 ЦПК України боржник, не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Слід зазначити, що у заяві про приєднання № 1004814 до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу (платіжної картки) від 24.01.2017 та заяві про встановлення (збільшення) відновлювальної кредитної лінії (Кредиту) відповідно до умов Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, укладеного між банком та клієнтом від 04.09.2017, що підписані відповідачем, відсутні умови про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Між тим, банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім заборгованості за кредитом, стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за процентами за користування кредитом, а також пеню за несвоєчасне погашення процентів. Представник позивача, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором №1004814 від 24.01.2017, посилався на умови кредитного договору, зокрема на Договір комплексного банківського обслуговування фізичних осіб . Однак, наявна в матеріалах справи копія Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб разом з Додатками №1, №2, №3 до даного договору не містять підпису відповідача, а тому не можна його розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 24.01.2017 шляхом підписання заява про приєднання №1004814 до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу (платіжної картки). Будь-яких інших письмових доказів, що підписані відповідачем та містять узгодження між ним та позивачем відповідальності у виді пені за прострочення виконання зобов`язань за Договором, матеріали справи не містять. За таких обставин, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді відповідальність у вигляді неустойки ( пені) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. А тому, правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача пені немає. Наведене вище узгоджується із правовою позицією, викладеною у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі №342/180/17. Щодо посилання представником позивача на підписаний відповідачем паспорт споживчого кредиту, як на підставу обгрунтованості позовних вимог щодо нарахування пені, слід вказати наступне. Закон України «Про споживче кредитування» у редакції на час підписання кредитором та позичальником паспорту споживчого кредиту, визначає загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні відповідно до міжнародно-правових стандартів у цій сфері. Згідно із п.1 ч.1 Закон України «Про споживче кредитування», договір про споживчий кредит - вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором. Згідно із ч.2 ст.9 Закону України «Про споживче кредитування» до укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту. Зазначена інформація безоплатно надається кредитодавцем споживачу за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту), встановленою у Додатку 1 до цього Закону, у письмовій формі (у паперовому вигляді або в електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством) із зазначенням дати надання такої інформації та терміну її актуальності. У такому разі кредитодавець визнається таким, що виконав вимоги щодо надання споживачу інформації до укладення договору про споживчий кредит згідно з частиною третьою цієї статті. Статтею 12 Закону України «Про споживче кредитування» визначено умови договору про споживчий кредит. Зі змісту паспорту споживчого кредиту від 04.09.2017 (а.с.133) вбачається, що умови договору про споживчий кредит можуть відрізнятися від інформації, наведеної в ньому, та будуть залежати від проведеної кредитодавцем оцінки кредитоспроможності споживача з урахуванням, зокрема, наданої ним інформації про майновий та сімейний стан, розмір доходів тощо. Отже, підписання паспорта споживчого кредиту, який містить узагальнену інформацію про умови кредитування та орієнтовану загальну вартість кредиту є передумовою укладення кредитного договору з позичальником, оскільки передбачає проведення оцінки кредитодавцем кредитоспроможності споживача, а тому цей документ не може вважатися умовами кредитного договору чи його частиною. З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову в частині стягнення з відповідача заборгованості зі сплати пені в розмірі 619,27 грн слід відмовити у зв`язку з безпідставністю позовних вимог в цій частині через відсутність передбаченого обов`язку відповідача по їх сплаті позивачу. В свою чергу, розрахунок банку про наявність у відповідача заборгованості за основним боргом, процентами за користування кредитом, 3% за несвоєчасне погашення основного боргу та процентів, а також втрат від інфляції за несвоєчасне погашення процентів відповідач та його представник не спростували. Натомість, копією виписки по картковому рахунку [PERSON] за період 24.01.2017-08.10.2020 (а.с.51-53) підтверджується, що відповідач користувався грошовими коштами по рахунку № [NUMBER] , а також те, що після сплати ним 23.07.2018 коштів у розмірі 10000 грн (а.с.100) останній знову використав кошти з відновленого залишку кредитного ліміту, про що свідчать безготівкові операції, які були проведені ним 24.07.2018, 30.07.2018, 07.08.2018 та 17.08.2018. При цьому, представником відповідача не доведено, що списання у вищевказаний період коштів із карткового рахунку відповідача виникло не з його вини. Будь-яких доказів щодо того, що відповідач звертався до правоохоронних органів із відповідною заявою про несанкціоноване зняття коштів з його кредитної картки та банку з приводу даного питання матеріали спраи не містять. Відтак, твердження представника відповідача про те, що після сплати відповідачем позивачу 23.07.2018 коштів в розмірі 10000 грн останній сплатив борг та після цього кошти не використовував не заслуговують на увагу. Враховуючи викладене, суд вважає, що наявні правові підстави для стягнення в примусовому порядку з боржника заборгованості за заявою про приєднання №1004814 до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу (платіжної картки) від 24.01.2017 в розмірі 14138,86 грн, з яких: 9999,36 грн - заборгованість за кредитом (основним боргом); 3662,98 грн - проценти за користування кредитом; 276,15 грн - 3% річних за несвоєчасне погашення основного боргу; 155,21 грн - 3% річних за несвоєчасне погашення процентів; 45,16 грн - втрати інфляції за несвоєчасне погашення процентів. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог та на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч.1, 6 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ЦПК України. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, аналізуючи вищевикладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи із принципів розумності, виваженості, справедливості, суд дійшов висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог представника позивача в заявлених ним межах та про існування правових підстав для їх часткового задоволення. Враховуючи, що позовні вимоги задоволено частково, тому з врахуванням вимог ст.141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача сума судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме, 2013,80 грн (14138,86х 2102/14758,13 =2013,80 грн). На підставі викладеного,

Outcome: partial