Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-19 00:00:00

15.11.2021 р. позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , третя особа: Куп`янська міська рада Харківської області, про визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням у квартирі [ADDRESS] , зі зняттям їх з реєстраційного обліку, посилаючись на те, що вона є наймачем вказаної квартири згідно Ордеру на жиле приміщення № 31 від 14.02.2011 р., в якому відповідачі вказані як члени її сім`ї, а саме: [PERSON] - донька, [PERSON] - онук, які зареєстровані у цій квартирі, але не проживають без поважних причин з 2014 року, вибули з квартири та на даний час не є членами її сім`ї, сумісне господарство не ведеться, спільного з відповідачами бюджету у неї немає, вони не утримують квартиру, не оплачують комунальні послуги, не приймають участі у ремонті квартири. Через те, що відповідачі зареєстровані у вказаній квартирі, але тривалий час фактично не проживають, однак на них нараховуються квартплата й інші комунальні послуги, позивачка не може скористатися пільгами по оплаті комунальних послуг - оформити субсидію, що й змусило звернутися до суду з даним позовом. Ухвалою Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 25.11.2021 р. провадження по справі було відкрито та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження. Позивачка [PERSON] подала до суду письмову заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує та просить суд їх задовольнити. Не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Представник третьої особи по довіреності Гуськова А.О. подала до суду письмове клопотання про розгляд справи без її участі, при вирішенні спору покладається на розсуду суду. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце судового засідання повідомлялися належним чином, відповідно до ст.ст. 128, 130 ЦПК України, поштове повідомлення повернуте до суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». У відповідності до п.4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження. Відповідно до ч.10 ст.130 ЦПК України, якщо місцеперебування відповідача невідомо, суд розглядає справу після надходження до суду відомостей щодо його виклику до суду в порядку, визначеному цим Кодексом. Згідно положень ч. 1 ст. 131 ЦПК України, судова повістка надсилається учасникам справи на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цієї адресою більше не проживає або не знаходиться. З вищенаведених обставин вбачається, що суд належним чином повідомляв відповідача про дату, час та місце проведення судових засідань, чим надавав можливість приймати участь у змагальному процесі, із реалізацію всіх прав учасника процесу, передбачених цивільним процесуальним законодавством. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 223 ЦПК України у разі неявки учасника справи, який належним чином повідомлений про судове засідання, без поважних причин або без повідомлення причин неявки, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи. При цьому, суд враховує позицію Верховного Суду у справі № 911/3142/12 від 18.03.2021, відповідно до якої направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу учасника справи є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, тобто суду. Також суд зазначає, що оскільки ухвалою суду від 25.11.2021 р. відповідачам роз`яснювалося право подати відзив, у якому вони мають викласти заперечення проти позову у визначений судом строк, а також наслідки неподання такого відзиву, однак відзив до суду за весь час перебування в провадження суду цієї справи подано не було, на підставі ч. 8 ст. 178 ЦПК України суд вирішує справу за наявними матеріалами. Суд також враховує, щов силу вимог ч. 1ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України"). При цьому, вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини. Відповідно до вимог ч.1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи вищевикладене та наявність одночасного існування умов, передбачених ч.1 ст. 280 ЦПК України, суд вважає можливим провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксуваннясудового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Вивчивши матеріали справи, дослідивши надані до суду докази у їх сукупності, суд встановив наступні факти та відповідні правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. 14.02.2011 року виконавчим комітетом Куп`янської міської ради Харківської області на підставі рішення № 6 від 10.01.2011 р. виданий Ордер на жиле приміщення № 31 на ім`я [PERSON] з сім`єю з чотирьох осіб на право зайняття жилого приміщення у квартирі за адресою: [ADDRESS] , та членами сім`ї наймача вказані, зокрема, [PERSON] - донька, [PERSON] - онук (а.с.4). Позивачка проживає та зареєстрована у квартирі за вище вказаною адресою. Відповідачі зареєстровані у квартирі [ADDRESS] (а.с.5, 14,15). 21.09.2021 року складено Акт за участю представників виконавчого комітету Куп`янської міської ради про те, що [PERSON] та [PERSON] у квартирі за адресою: [ADDRESS] , дійсно не проживають з 2014 року (а.с.7). Відповідно до ст.47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону та за рішенням суду. Згідно зі ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом 6 місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад 6 місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. За правилами ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 10 постанови від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК України), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Згідно ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, у якому фізична особа проживає постійно або тимчасово. Згідно ст. 6 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов`язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. Оцінивши достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги позивача є обґрунтованим та такими, що підлягають задоволенню. Приходячи до такого висновку, суд враховує, що відповідачі тривалий час без поважної причини, а саме з 2014 року за місцем реєстрації в квартирі за адресою: [ADDRESS] не проживають без поважних причини, самостійно покинули це житло, при цьому матеріали справи не містять доказів щодо будь-яких перешкод в користуванні житлом відповідачам, не виявляють інтересу до квартири за вищевказаною адресою. Підстав, які б були визначені законом щодо збереження за ними житла не встановлено. При таких обставинах суд приходить до висновку, про те, що позов є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Згідно ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права власності або права користування житловим приміщенням здійснюється зняття з реєстрації місця проживання.

Outcome: approved