Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-19 00:00:00

До Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яке не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - Орган опіки та піклування в особі виконавчого комітету Корсунь-Шевченківської міської ради Черкаської району Черкаської області, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. Позовні вимоги мотивовані тим, що [PERSON] , будучи матір`ю неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , взагалі не виконує батьківські обов`язки щодо сина, не піклується про його фізичний та духовний розвиток, навчання, підготовку до самостійного життя. Батько [PERSON] [PERSON] помер [INFO] . До вересня 2020 року малолітній [PERSON] проживав зі своєю матір`ю за адресою: [ADDRESS] та навчався з 1 по 4 клас в загальноосвітній школі № 5 м. Корсунь-Шевченківський. Упродовж останніх трьох років [PERSON] їздила на заробітки до Польщі, дитина залишалася під наглядом бабусі та дідуся. Проте вони, маючи похилий вік, належного догляду та виховання малолітньому [PERSON] забезпечити не могли. Тому з жовтня 2020 року позивач, будучи рідним братом малолітнього [PERSON] , забрав його проживати до себе в м. Кривий Ріг Дніпропетровської області, повністю його утримує, піклується про його здоров`я, навчання, розвиток. Оскільки [PERSON] свідомо та злісно ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню сина [PERSON] позивач просить позбавити [PERSON] батьківських прав відносно її малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , та стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання малолітнього [PERSON] в розмірі ј від заробітку (доходу) відповідача щомісячно до досягнення дитиною повноліття, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку з дня пред`явлення позову. Позивач та його представник - адвокат Дударенко Є.А. у підготовчому засіданні підтримали позовні вимоги, а також вказали, що [PERSON] не піклується про свого сина, не забезпечує йому нормальних умов проживання, самоусунулася від виконання батьківських обов`язків, тому для забезпечення кращих умов проживання та зростання дитини просили позбавити відповідача батьківських прав, стягнувши з неї аліменти на утримання малолітнього сина. Відповідач у підготовчому засіданні позовні вимоги визнала та не заперечувала проти позбавлення її батьківських прав відносно її малолітнього сина [PERSON] , а також не заперечувала щодо стягнення з неї аліментів на його утримання. Сформулювати, що заважає їй належним чином забезпечити матеріальні потреби, моральний та фізичний розвиток сина, не змогла. Також підтвердила, що син хоча і входить до складу її сім`ї, але фактично з нею вже тривалий час не проживає. Підтвердила, що з жовтня 2020 року її син [PERSON] постійно проживає у м. Кривий Ріг Дніпропетровської області на повному утриманні її старшого сина - позивача у справі. Жодного разу відповідач до синів не навідувалася. Також підтвердила, що раніше вона була позбавлена батьківських прав щодо її старшого сина (позивача у справі), а також щодо іншої дитини - дочки. Представник третьої особи Задніпряна Т.В. у підготовчому засіданні позов підтримала та вказала, що відповідач не займається вихованням дитини, не піклується про нього, не цікавиться ні його матеріальним становищем, ні внутрішнім світоглядом, а тому наявні підстави для позбавлення її батьківських прав. Також зазначила, що на засіданні комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Корсунь-Шевченківської міської ради [PERSON] не заперечувала щодо позбавлення її батьківських прав відносно сина [PERSON] . При цьому бабусі [PERSON] 89 років, дідусю 91 рік, тому вони не можуть забезпечити малолітньому [PERSON] належного догляду та виховання. На даний час [PERSON] проживає та повністю перебуває на утриманні брата (позивача). Положеннями ч. 3 ст. 200, ч. 4 ст. 206 ЦПК України передбачено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав за результатами підготовчого провадження ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, ураховуючи наступне. Судом установлено, що відповідно до свідоцтва про народження від 01.04.2010 серія [NUMBER] матір`ю [PERSON] , [INFO] , вказано [PERSON] , батьком - [PERSON] (а.с. 15). [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] від 18.06.2013 (а.с. 17). [PERSON] також є матір`ю позивача [PERSON] , що встановлено рішенням Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 18.04.2006 по справі № 2-137 та яким [PERSON] позбавлено батьківських прав відносно її дітей - сина [PERSON] та дочки [PERSON] , залишивши дітей на опікуванні [PERSON] . Місце проживання малолітнього [PERSON] зареєстроване за адресою: [ADDRESS] (а.с. 16), однак з жовтня 2020 року він разом з братом [PERSON] проживав за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується актом обстеження умов проживання від 02.06.2021, затвердженим начальником Служби у справах дітей виконавчого комітету Інгулецької районної у місті Кривий Ріг ради (а.с. 22). Відповідно до змісту вказаного акта для дитини облаштоване окреме спальне місце, робоче місце для занять, в наявності одяг, книжки та інші речі, необхідні для розвитку дитини. З червня 2021 року [PERSON] разом з позивачем фактично проживає за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується актом ОСББ «Каткова-57» про фактичне проживання від 29.10.2021 (а.с. 24). Відповідно до змісту акта обстеження умов проживання від 07.10.2021, затвердженого начальником Служби у справах дітей виконавчого комітету Інгулецької районної у місті Кривий Ріг ради, для дитини в наявності окрема кімната, місце для підготовки уроків, дитина забезпечена одягом та іншими речами, необхідними для її виховання та розвитку (а.с. 23). [PERSON] з жовтня 2020 року навчається у Криворізькій гімназії № 127 та відповідно до характеристики має середній рівень знань, нестійку концентрацію уваги, буває доброзичливим, співчутливим, має обмежене коло товаришів. Його вихованням займається брат [PERSON] , який відвідує батьківські збори, контролює навчання, підтримує зв`язок із класним керівником. Мати [PERSON] [PERSON] не бере участі в освітньому процесі сина (а.с. 25, 26) Відповідно до положень ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, у якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Таким чином, [PERSON] , будучи особою, в сім`ї якої проживає дитина, є належним позивачем у даній справі. Відповідно до акта обстеження житлово-побутових умов проживання [PERSON] за адресою [ADDRESS] від 23.06.2021, затвердженого начальником Служби у справах дітей виконавчого комітету Корсунь-Шевченківської міської ради, будинок складається з 5 кімнат, дві з яких жилі, приміщення знаходиться в задовільному стані, присутня побутова техніка, необхідні меблі. Водночас, кімнати не прибрані, присутній запах алкоголю. Біля будинку є присадибна ділянка. В будинку пічне опалення, газ не проведений, ванна та туалет в будинку відсутні, кухні як кімнати немає. Для проживання дитини належних умов не створено (а.с. 30). Рішенням виконавчого комітету Корсунь-Шевченківської міської ради від 27.07.2021 № 229 затверджено висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно її малолітнього сина [PERSON] . За змістом вказаного висновку [PERSON] самоусунулася від виконання своїх батьківських обов`язків щодо малолітнього сина, оскільки не допомагає матеріально, не цікавиться життям та здоров`ям дитини, нехтує своїми батьківськими обов`язками, не турбується про його фізичний і духовний розвиток, не дбає про підготовку до самостійного життя, не виявляє інтересу до його внутрішнього світу, не дає доступу до культурних та інших цінностей, не забезпечує необхідним харчуванням (а.с. 27-29). [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 29.06.2021 серія НРЕ 269360 (а.с. 18-20) та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 263503847 від 29.06.2021 (а.с. 21). Згідно з довідкою ТОВ «Криворіжпромтехсервіс» від 06.10.2021 № ЦБ000000007 [PERSON] працює в товаристві з 15.01.2021, на даний час займає посаду токар (а.с. 31), позитивно себе зарекомендував (а.с. 32). Його нарахована заробітна плата за період з 01.04.2021 до 30.09.2021 склала 60000 грн. (а.с. 33). Положеннями ч. 1 ст. 32, ч. 3 ст. 52 Конституції України передбачено, що ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до частин 7-9 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Згідно з ч. 1 ст. 3, ч. 1 ст. 9 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Одним із принципів Декларації прав дитини проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона має, якщо це можливо, зростати в піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, у будь-якому разі - в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості; малолітня дитина, крім випадків, коли є виняткові обставини, не має розлучатися зі своєю матір`ю. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно з частинами 1, 2 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. За змістом частин 1, 3 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Положеннями ч. 1 ст. 164 СК України передбачено, що батьки можуть позбавлятися батьківських прав, якщо: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Згідно з положеннями пунктів 15, 16 роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Згідно з положеннями ст.ст. 1, 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику як джерело права. Відповідно до позиції Європейського суду з прав людини, викладеної у рішенні по справі «Хант проти України» від 07.12.2006 «між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини». Ураховуючи вказане та встановлені обставини, які свідчать про свідоме ухилення [PERSON] від виконання своїх обов`язків по вихованню малолітнього сина та забезпеченні його потреб як побутового характеру, так і щодо фізичного та духовного розвитку, оскільки навіть після тривалого не проживання сина з нею, вона не переосмислила своє відношення до нього та взагалі не намагалася вжити заходів до повернення сина у її сім`ю, суд вважає, що наявні підстави для задоволення позовних вимог в частині позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно її сина [PERSON] . Задовольняючи вказану позовну вимогу, суд також враховує визнання відповідачем позовних вимог, що свідчить про її небажання вживати заходів до нормального забезпечення розвитку її сина, а також висновок органу опіки та піклування про доцільність її позбавлення батьківських прав. При цьому суд вважає, що позбавлення відповідача батьківських прав буде вчинене в інтересах [PERSON] , з метою захисту його прав та інтересів. Відповідно до частин 1-5 ст. 167 СК України, якщо дитина проживала з тим із батьків, хто позбавлений батьківських прав, суд вирішує питання про можливість їхнього подальшого проживання в одному житловому приміщенні. Суд може постановити рішення про виселення того з батьків, хто позбавлений батьківських прав, з житлового приміщення, у якому він проживає з дитиною, якщо буде встановлено, що він має інше житло, у яке може поселитися, або постановити рішення про примусовий поділ житла чи його примусовий обмін. Дитина за бажанням другого з батьків може бути передана йому. Якщо дитина не може бути передана другому з батьків, переважне право перед іншими особами на передання їм дитини мають, за їхньою заявою, баба та дід, повнолітні брати та сестри, інші родичі дитини, мачуха, вітчим, якщо дитина не може бути передана бабі, дідові, повнолітнім братам та сестрам, іншим родичам, мачусі, вітчиму, вона передається на опікування органу опіки та піклування. З урахуванням обставин справи, до встановлення опіки над неповнолітнім [PERSON] його слід передати повнолітньому брату - позивачу [PERSON] , який про це просив у судовому засіданні. Суд зазначає, що батько малолітнього [PERSON] помер, а мати позбавлена батьківських прав. За таких обставин суд наголошує на необхідності оформлення над малолітнім [PERSON] опіки у встановленому законом порядку, що потребує певного часу. З метою недопущення затягування строків оформлення опіки над дитиною, суд дійшов висновку про доцільність встановлення строку проживання дитини без оформлення опікунства. Ураховуючи приписи чинного законодавства вважається за достатнє встановити такий строк у 90 днів з дня набрання рішенням законної сили. Вже у подальшому, орган опіки та піклування має право вирішити, яким особам або установам слід передати дитину на виховання, та у встановленому законом порядку призначити опікуна (піклувальника) або, ураховуючи вік та стан здоров`я дитини, обрати інші форми влаштування дітини, зокрема: усиновлення, передача дитини до прийомної сім`ї, до дитячого будинку сімейного типу, патронатному вихователю, інших спеціальних закладів для дітей, позбавлених батьківського піклування. Щодо позовної вимоги про стягнення аліментів суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 3 ст. 166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Згідно з вимогами ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька або в твердій грошовій сумі і виплачуються щомісячно. При визначенні розміру аліментів на утримання неповнолітніх дітей, суд відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України враховує, стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Положеннями ч. 2 ст. 182 СК України встановлено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до ч. 3 ст. 77 СК України аліменти сплачуються щомісячно. Згідно з ч. 1 ст. 179 СК України, аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Ураховуючи те, що відповідач не надав доказів щодо такого стану здоров`я, який унеможливлює її працевлаштування, наявності у неї інших утриманців, водночас позовні вимоги визнала, суд вважає за необхідне присудити до стягнення з відповідача аліменти на утримання малолітнього [PERSON] в розмірі ј від заробітку (доходу) відповідача щомісячно до досягнення дитиною повноліття, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку з дня пред`явлення позову. До встановлення опікуна над неповнолітнім [PERSON] аліменти стягувати на користь позивача [PERSON] , який фактично утримує дитину з жовтня 2020 року та якому передано малолітнього [PERSON] , після встановлення опіки - аліменти стягувати на користь призначеного опікуна. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову до початку розгляду справи по суті, суд у рішенні, в порядку встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50% судового збору, сплаченого при поданні позову. Ураховуючи викладене, у зв`язку з визнанням відповідачем позовних вимог до початку розгляду справи по суті, суд уважає за необхідне повернути позивачу з державного бюджету 50% судового збору, сплаченого при поданні позову за позовну вимогу про позбавлення батьківських прав, що складає 454,00 грн. Вирішуючи питання щодо судових витрат, дійшовши висновку про задоволення позовних вимог та враховуючи повернення позивачу з державного бюджету 50% судового збору, суд на підставі ст. 141 ЦПК України вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 454,00 грн. При цьому, розмір судового збору за подання позову про стягнення аліментів станом на дату його подачі до суду складав 908,00 грн. Позивач звільнений від сплати судового збору у такій категорії справ, ураховуючи визнання відповідачем позову, з відповідача підлягає стягненню судовий бір на користь держави у розмірі 454,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved