Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що перебуваючи на посаді підземного прохідника Рудоуправління ім. Кірова виробничого об`єднання «Кривбасруда», правонаступником зазначеного підприємства є Публічне акціонерне товариство «АрселорМіттал Кривий Ріг», 24 квітня 1986 року близько 14 години 30 хвилин з вини Відповідача стався нещасний випадок на виробництві, у результаті якого позивач травмував праву стопу ноги. Відповідно до пункту 14 Акту №7/4 від 25.04.1986 року про нещасний випадок на виробництві (далі по тексту - Акт): відповідно до наряду начальника дільниці № 13 [PERSON] виданого через гірничого майстра [PERSON] прохідники : [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] повинні були закріпити та привести до вибуху забій західного штреку. Коли роботи з закріплення забою були виконані, гірничий майстер дав вказівку [PERSON] та [PERSON] доставити склад порожніх вагонів в забій штреку. [PERSON] був за кермом електровозу та почав рухати склад по стрілці 79 осі, а [PERSON] йшов до стрілки 79 осі для її подальшого переводу та підсковзнувся, впав, при цьому права стопа потрапила під колеса останнього вагону, що рухався мимо складу. В Пункті 15 вище зазначеного Акту травмуючим фактором зазначено - транспортний засіб. Крім того, причинами нещасного випадку є : незадовільний стан поїздів, проходів по західному штреку, а також слабкий контроль за безпечним виробництвом робіт зі сторони змінного нагляду. У зв`язку з вище зазначеним нещасним випадком Позивач отримав здавлювання правої стопи з пошкодженням кісток. Внаслідок зазначеного вище нещасного випадку, пов`язаного з виробництвом, позивачу згідно Довідки ВТЕК №1503005 від 16 січня 1989 року, вперше було встановлено 25% втрати професійної працездатності ( з подальшим переоглядом ). У подальшому, позивач неодноразово лікувався, але стан здоров я не покращувався, а навпаки погіршувався, тому 02.10.2008 року Позивачу встановлено 25 % втрати професійної працездатності на безстроковий термін. Крім того, від вище зазначеної виробничої травми у Позивача виникла травматична деформація правої ступні та відсутність II -ї плюсневої кістки. Це свідчить, про те, що стан здоров`я Позивача вже ніколи не покращиться, а може лише погіршитись, що в свою чергу спричиняє йому додаткові моральні У зв`язку з вказаним нещасним випадком порушено та порушуються нормальні життєві зв`язки Позивача, останній позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання, він постійно відчуває болі, обмеження в руху правої ступні ноги, дискомфорт. Наявність даних негативних вимушених змін в житті Позивача свідчить про постійне перенесення Позивачем больових відчуттів, про необхідність проходження лікування, про необхідність нераціонально витрачати час, залучати додаткові зусилля для організації свого життя, а також вказує на відсутність у Позивача можливості в достатній мірі реалізовувати свої наміри в професійній сфері, повноцінно працювати. Реалізовувати свої звички та бажання, що в свою чергу, призводить до зниження якості життя Позивача та зменшення благ, які Позивач мав до моменту отримання трудового каліцтва та втрати професійної працездатності. Отже, тривалий процес лікування, позбавляє Позивача можливості вести повноцінний спосіб життя. З моменту отримання трудового каліцтва, Позивач постійно відчуває фізичні страждання та біль, обґрунтовані важкістю самопочуття та особливостями лікування. Позивач, внаслідок отриманого трудового каліцтва, що супроводжується значною втратою працездатності, постійно відчуває психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги, вираженої у почуттях розпачу, тривоги, дратівливості, у почуттях страху. Все це постійно і негативно позначалося і позначається сьогодні на душевному та фізичному станах Позивача, який в тому числі не має можливості приділяти належної уваги своїй родині. Перелічені негативні явища не можуть не викликати переживання, страждання та стрес. Отже, факт моральних страждань є очевидним і не потребує доказування іншими засобами доказування. У зв`язку з викладеним, позивач просив суд стягнути з відповідача в рахунок відшкодування моральної шкоди 150000,00 гривень. Сторони в судове засідання не викликались. Згідно ч. 5 ст. 279 ЦПК України, справа розглядається у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Так, у відзиві, поданому представником відповідача, зазначено, що останній заперечує проти задоволення позовних вимог у повному обсязі, оскільки позивачем не доведено обставини на які він посилається як на підставу своїх вимог та його позовні вимоги є безпідставними і необґрунтованими. Окрім того, ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» вважає, що позовна заява подана до неналежного відповідача, оскільки відповідач не є правонаступником ДП «РУ ім. Кірова», а отже відсутні підстави для стягнення моральної шкоди з відповідача. Дослідивши письмові матеріали справи, суд доходить висновку про необхідність часткового задоволення позову, виходячи з наступного. З письмових матеріалів справи судом встановлено, що позивач перебував в трудових відносинах з Рудоуправлінням ім. Кірова виробничого об`єднання «Кривбасруда» з 13.08.1979 року (а.с. 21-31). Щодо правонаступництва ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» прав та обов`язків Рудоуправління ім. Кірова суд погоджується з позицією позивача та зазначає наступне. У 1989 році Рудоуправління ім. Кірова вийшло зі складу ВО «Кривбасруда» та стало самостійною юридичною особою - Рудоуправління ім. Кірова ДВО «Південруда» ММ УРСР, яке в наступному підпорядковувалось Мінпромполітики України. Відповідно до спільного наказу Мінпромполітики України та Фонду держмайна №65/322 від 22.02.1999 року Рудоуправління ім. Кірова Мінпромполітики України перейменоване у Дочірнє підприємство «Державне рудоуправління ім. Кірова» ДАК Укрудпром. 28 грудня 2000 року на підставі спільного наказу Мінпромполітики України та Фонду держмайна Дочірнє підприємство «Державне рудоуправління ім. Кірова» ДАК Укрудпром реорганізоване у Державне рудоуправління імені Кірова. 30.03.2001 року Державним комітетом Промислової політики України було видано Наказ №135 від 30.03.2001 року «Про створення робочої групи з питань приєднання окремих виробничих потужностей РУ ім. Кірова до складу Криворізького державного гірничо-металургійного комбінату «Криворіжсталь», згідно якого на робочу комісію було покладено обов`язки щодо розгляду питань, пов`язаних з передачею основних фондів та виробничих потужностей державного підприємства «Рудоуправління імені Кірова» до Криворізького державного гірничо-металургійного комбінату «Криворіжсталь», в тому числі й питань дебіторської та кредиторської заборгованості, заборгованості рудоуправління з нарахованих регресних позовів, заробітної плати та інших виплат. Згідно з п.п. 1.1.-2.2 наказу Державного комітету Промислової політики України №165 від 19.04.2001 року «Про подальшу реструктуризацію РУ «ім. Кірова»» майно державного підприємства «Рудоуправління імені Кірова» передане на баланс Криворізького державного гірничо-металургійного комбінату «Криворіжсталь» для збільшення його статутного фонду та створення на його базі шахтоуправління з підземного видобутку руди на правах структурного підрозділу комбінату та проведена інвентаризація РУ ім. Кірова по всіх статтях балансу станом на 01.04.2001 року. П.п 3.1.-3.2 розділу 3 вказаного Наказу було передбачено створення комісії з прийому-передачі основних фондів та інших статей балансу РУ ім. Кірова на баланс Криворізького державного гірничо-металургійного комбінату «Криворіжсталь»; забезпечення прийому-передачі основних фондів та інших статей балансу РУ ім. Кірова станом на 01.05.2001 року, які передаються до Криворізького державного гірничо-металургійного комбінату «Криворіжсталь». Згідно ст.37 ЦК УРСР, в редакції 1963 року, при злитті і поділі юридичних осіб (права і обов`язки) переходять до нововиниклих юридичних осіб. При приєднанні юридичної особи до іншої юридичної особи її майно (права та обов`язки) переходять до останньої. Тобто, на момент передачі до складу Криворізького державного гірничо-металургійного комбінату «Криворіжсталь» майна державного підприємства «Рудоуправління імені Кірова» закон передбачав перехід прав та обов`язків від однієї юридичної особи до іншої з моменту переходу майна особи від однієї особи до іншої, а тому ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», як правонаступник Криворізького державного гірничо-металургійного комбінату «Криворіжсталь», являється також правонаступником Рудоуправління імені Кірова ВО «Кривбасруда». Вказана правова позиція вказана, зокрема, в ухвалі Верховного Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 212/8630/19 провадження № 61-5395ск20 від 13.04.2020 року. Зважаючи на вищевказану правову позицію, суд доходить до висновку, що позовна заява подана до належного відповідача. Згідно з Актом Форми Н-1 «Про нещасний випадок на виробництві» №7/4 (а.с. 10-12), 24 квітня 1986 року близько 14 год. 30 хв. стався нещасний випадок. Так, відповідно до п. 14 Акту обставинами нещасного випадку зазначено: по наряду начальника дільниці № 13 [PERSON] виданого через гірничого майстра [PERSON] прохідники в складі: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] повинні були закріпити та привести до вибуху забій західного штреку. Коли роботи з закріплення забою були виконані, гірничий майстер дав вказівку [PERSON] та [PERSON] доставити склад порожніх вагонів в забій штреку. [PERSON] був за кермом електровозу та почав рухати склад по стрілці 79 осі, а [PERSON] йшов до стрілки 79 осі для її подальшого переводу та підсковзнувся, впав, при цьому права стопа потрапила під колеса останнього вагону, що рухався мимо складу. Згідно п. 15 Акту травмуючим фактором являється транспортний засіб. Відповідно до п. 15.1 Акту причиною нещасного випадку зазначено: 1) незадовільний стан поїздів, проходів по західному штреку; 2) слабкий контроль за безпечним виробництвом робіт зі сторони змінного нагляду. Позивачу 16.01.1989 року вперше пройшов огляд ВТЕК, за результатами якого йому було визначено ступінь втрати професійної працездатності - 25% з подальшим переоглядом, що підтверджується виписками з акту огляду ВТЕК «Про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у додаткових видах допомоги». 19.12.1990 року позивач повторно пройшов огляд ВТЕК, за результатами якого йому було визначено ступінь втрати професійної працездатності - 25%. 10.09.1996 року позивач повторно пройшов огляд ВТЕК. 16.09.1998 року позивач повторно пройшов огляд ВТЕК. 06.09.2000 року позивач повторно пройшов огляд ВТЕК. 03.10.2001 року позивач повторно пройшов огляд ВТЕК. 16.09.2003 року позивач повторно пройшов огляд ВТЕК. 03.08.2005 року позивач повторно пройшов огляд ВТЕК. 26.09.2007 року позивач повторно пройшов огляд ВТЕК. 02.10.2008 року позивач повторно пройшов огляд ВТЕК, за результатами якого йому було визначено ступінь втрати професійної працездатності - 25% безстроково, що підтверджується виписками з акту огляду ВТЕК «Про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у додаткових видах допомоги». Відповідно до ст. 264 ЦПК України, суд під час ухвалення рішення, серед інших питань, вирішує які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Відповідно до вимог ст. 173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України, відповідно в п. 5 Постанови «Про судову практику в правах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року, оскільки питання про відшкодування моральної шкоди регулюються законодавчими актами, введеними у дію в різні строки, суду необхідно в кожній справі з`ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати, якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин, коли набрав чинності законодавчий акт, що визначає умови і порядок відшкодуванню моральної шкоди у цих випадках, та коли були вчинені дії, якими заподіяно цю шкоду. Згідно зі ст.ст. 440, 440-1 ЦК УРСР (в редакції 1963 року, що діяв на час виникнення спірних правовідносин), шкода, спричинена особі чи майну громадянина, підлягає відшкодуванню в повному об`ємі особою, яка завдала шкоди. Моральна шкода, заподіяна громадянину або організації діяннями іншої особи, яка порушила їх законні права, відшкодовується особою, яка заподіяла шкоду, якщо вона не доведе, що моральна шкода заподіяна не з її вини. При цьому, відповідно до ст. 441 ЦК УРСР, організація повинна відшкодувати шкоду, заподіяну з вини її працівників під час виконання ними своїх трудових (службових) обов`язків. Згідно зі ст.450 ЦК УРСР, організації, діяльність яких пов`язана з підвищеною небезпекою для оточуючих, зобов`язані відшкодувати шкоду, спричинену джерелом підвищеної небезпеки. Крім того, згідно до п. 1 «Правил відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням ним трудових обов`язків» (які були чинні на момент виникнення спірних правовідносин), власник підприємства, установи і організації або уповноважений ним орган несе матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну працівникові каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням ним трудових обов`язків, а також за моральну шкоду, заподіяну потерпілому власником фізичного чи психічного впливу небезпечних або шкідливих умов праці. Позивач зазначив, що, у зв`язку з вказаним нещасним випадком він позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання, він постійно відчуває біль, обмеження в русі правої ступні ноги, дискомфорт. Наявність даних негативних вимушених змін в житті позивача свідчить про постійне перенесення ним больових відчуттів, про необхідність проходження лікування, про необхідність нераціонально витрачати час, залучати додаткові зусилля для організації свого життя, а також вказує на відсутність у позивача можливості в достатній мірі реалізовувати свої наміри в професійній сфері, повноцінно працювати. Реалізовувати свої звички та бажання, що в свою чергу, призводить до зниження якості життя позивача та зменшення благ, які позивач мав до моменту отримання трудового каліцтва та втрати професійної працездатності. Позивач постійно відчуває психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги, вираженої у почуттях розпачу, тривоги, дратівливості, у почуттях страху. Все це постійно і негативно позначалося і позначається на душевному та фізичному стані позивача, який в тому числі не має можливості приділяти належної уваги своїй родині. Перелічені негативні явища в житті Позивача переконливо доводять факт завдання Позивачу немайнової (моральної) шкоди внаслідок отриманого трудового каліцтва та стійкої втрати професійної працездатності, що є наслідком порушення законодавства про охорону праці зі сторони Відповідача. Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди)» з наступними змінами, факт заподіяння моральної шкоди пов`язують не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих зв`язків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя. Як зазначено в п. 4.1. Рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року по справі № 1-9/2004 ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, спричинюють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності. З вказаних обставин вбачається, що позивачу була заподіяна моральна шкода, так як було порушено та порушуються нормальні життєві зв`язки, він позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання. Все це постійно і негативно позначалося і позначається сьогодні на душевному та фізичному стані. Обговорюючи розмір відшкодування позивачу моральної шкоди, суд, виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, приймає до уваги те, що йому були спричинені моральні страждання, отримання трудового каліцтва, безумовно, змінила його нормальний життєвий ритм. Приймаючи рішення стосовно розміру суми відшкодування, слід звернути увагу на роз`яснення, що містяться у пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (з відповідними змінами), де зазначено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховуються характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. Тому при вирішенні питання щодо розміру грошової компенсації, суд виходячи з міркувань розумності, виваженості та справедливості, приймаючи до уваги здійснення страхових виплат, вважає можливим стягнути на його користь 80000 гривень, що буде відповідати тим стражданням і переживанням, які позивач переживав протягом тривалого часу та які переносить на теперішній час. Відповідно до ст.141 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог та підлягає стягненню з відповідача на користь держави у розмірі 908 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial