Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-11 00:00:00

До Дніпровського районного суду міста Києва звернувся представник позивача [PERSON] - адвокат Бойко С.О. з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Згідно заявлених вимог, представник позивач просить суд усунути перешкоди у здійсненні [PERSON] права користування та розпорядження своїм майном, а саме квартирою [ADDRESS] та визнати [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою. Вимоги позову обґрунтовані тим, що квартира [ADDRESS] належить позивачу на підставі договору дарування квартири від 10 липня 2018 року. Відповідач [PERSON] є колишнім чоловіком позивача, з яким вона перебувала в шлюбі з 13 листопада 2008 року, який розірвано рішенням Дніпровського районного суду м.Києва від 19 квітня 2019 року. Відповідач не проживає в квартирі з грудня 2018 року. Зазначає, що відповідачу не чинились перешкоди в користуванні квартирою [ADDRESS] , замки до вхідних дверей в квартирі не змінювались, будь-яких речей відповідача в квартирі немає. Відповідач добровільно покинув спірну квартиру. Те що відповідач зареєстрований у належній позивачу квартирі у значній мірі перешкоджає розпоряджатися їй своїм майном. Позивач вважає, що реєстрація відповідача в квартирі позбавляє її права вільно розпоряджатися своїм майном, у зв`язку з чим вважає, що має право, як власник, вимагати усунення перешкод у здійсненні нею права користування та розпорядження своїм майном, шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 12 квітня 2021 року відкрито провадження в даній цивільній справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. 19 червня 2021 року позивачем отримано копію ухвали суду про відкриття провадження у справі, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення. Копію вказаної ухвали суду з копією позовної заяви та доданими до неї документами відповідачем отримано не було, конверт з надісланими документами повернувся до суду. 15 вересня 2021 року на адресу реєстрації відповідача повторно було направлено копію ухвали суду про відкриття провадження у справі з копією позовної заяви та доданими до неї документами, конверт разом з документами повернувся до суду із відміткою поштового відділення «адресат відсутній за вказаною адресою». Згідно вимог ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Положеннями ст.174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. У відповідності до ч.8 ст.279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Відповідач не скористався своїм правом та не направив до суду відзив на позовну заяву, із викладенням заперечень проти неї. Позивачем до суду додаткових заяв, пояснень також подано не було. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Таким чином, розглянувши подані позивачем документи, з`ясувавши фактичні обставини, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що надані позивачем докази та повідомлені нею обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, є достатніми для прийняття рішення у справі в порядку спрощеного позовного провадження, як це передбачено ст. 279 ЦПК України. Суд у порядку спрощеного позовного провадження без виклику у судове засідання сторін, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Відповідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Відповідно до ч.1 ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Згідно із ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно з ст.150 ЖК УРСР власники квартири користуються нею для особистого проживання і проживання членів їх сімей, мають право на розпорядження квартирою, що знаходиться в приватній власності. При цьому відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ч.2 ст.405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. У рішенні Конституційного суду України у справі за конституційними поданнями Служби безпеки України, Державного комітету нафтової, газової та нафтопереробної промисловості України, Міністерства фінансів України щодо офіційного тлумачення положень пункту 6 статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», частин четвертої і п`ятої статті 22 Закону України «Про міліцію» та частини шостої статті 22 Закону України «Про пожежну безпеку» (справа про офіційне тлумачення терміна «член сім`ї») від 03.06.1999 р. у справі №1-8/99 №5-рп/99, зазначено, що щодо поняття «член сім`ї» Конституційний Суд України виходить з об`єктивної відмінності його змісту від галузі законодавства, підкреслюючи при цьому, що навіть міжнародно-правовими актами не встановлено єдиних критеріїв чи поосібного переліку членів сім`ї. Згідно з ч.2 ст.3 Сімейного кодексу України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним господарством, мають взаємні права та обов`язки. Згідно частин 2 та 3 ст.64 ЖК УРСР, до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , що підтверджується договором дарування квартири від 10 липня 2018 року (а.с.7-8). За відомостями відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Дніпровської РДА, [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , з 20 липня 2006 року (а.с.22) Як убачається зі змісту позовної заяви, звертаючись з вимогою про усунути перешкоди у здійсненні [PERSON] права користування та розпорядження своїм майном, а саме квартирою [ADDRESS] , позивач стверджує, що реєстрація відповідача в квартирі позбавляє її права вільно розпоряджатися своїм майном, у зв`язку з чим вважає, що має право, як власник, вимагати усунення перешкод у здійсненні нею права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 5 ст. 177 ЦПК України, позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів). Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. (ч.3, 4 ст.12 ЦПК України) Згідно частин 1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод принципу справедливості розгляду справи судом. Проте позивачем не подано до суду жодного доказу в розумінні ст.ст. 76-80 ЦПК України на підтвердження викладених в позовній заяві тверджень про те, що відповідачем чиняться перешкоди позивачеві в користуванні та розпорядженні належною їй на праві власності квартири, зважаючи на те, що в позовній заяві стверджується, що відповідач з грудня 2018 року в квартирі не проживає. Отже дана вимога позову не підлягає задоволенню, у зв`язку з її недоведеністю. Разом з тим, заочним рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 19 квітня 2019 року розірвано шлюб укладений між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 08 листопада 2008 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у місті Києві, актовий запис №2137 (а.с.9-10). Виходячи з наведеного, суд приходить до висновку, що відповідач не є членом сім`ї позивачів в розумінні діючого законодавства України. Як убачається з Актів не проживання особи від 15 червня 2019 року, 20 серпня 2020 року, 07 лютого 2021 року, складених та підписаних власником квартири та свідками, цими актами останні підтверджують, що в квартирі [ADDRESS] не проживає [PERSON] (а.с.11, 12, 13). Виходячи з наведеного, суд дійшов висновку, що позивачем доведено факт не проживання відповідача [PERSON] в квартирі [ADDRESS] протягом строку, що перевищує один рік (на дату звернення з позовом до суду), що є підставою для визнання його таким, що втратив право користування зазначеним житлом, тим більше, що відповідач перестав бути членом сім`ї позивача в розумінні діючого законодавства. Таким чином, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог. При зверненні до суду з даним позовом позивачем сплачено судовий збір в сумі 908,00 грн. На підставі ст. 141 ЦК України, суд присуджує до стягнення з відповідача на користь позивача судовий збір у вищевказаному розмірі. Враховуючи наведене та

Outcome: partial