Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-12 00:00:00

позивач звернувся в суд із позовом до відповідача у якому просить скасувати акт проведення спеціального розслідування нещасного випадку за формою Н-5 та акт про нещасний випадок пов`язаний з виробництвом за форою Н-1, затверджені 18 травня 2017 року, що стався 18 травня 2017 року з [PERSON] . В обґрунтування позову покликається на те, що третя особа прибув для проходження професійного навчання до відповідача, відповідно до договору укладеного між останнім та Хмельницьким центром зайнятості. На підприємстві третя особа отримала виробничу травму, про що складено оспорювані акти. Позивач не згоден із такими актами, оскільки третя особа не є учасником навчально-виховного процесу навчальних закладів, а тому відповідний випадок не регулюється Порядками № 616 та № 1232 про проведення розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві». Просить позов задовольнити. Відповідачем подано до суду відзив, який містить заперечення на позов. Наводить аргументи про те, що 11 травня 2017 року між відповідачем та Хмельницьким центром зайнятості укладено договір про професійне навчання безробітного у роботодавця. Таким безробітним був [PERSON] , який зарахований на професійне навчання за відповідною професією. На виробництві отримав тяжку травму, що підтверджено відповідними доказами. Третя особа була застрахованою особою від нещасного випадку у відповідності до Закону України «Про обов`язкове державне соціальне страхування», оскільки виконував роботу на підприємстві на підставі іншої правової підстави, а саме договору від 11 травня 2017 року. Просить у позові відмовити. Позивачем подано до суду відповідь на відзив, яка містить наступні пояснення. Наводить доводи про те, що Закон України «Про обов`язкове державне соціальне страхування» на момент настання нещасного випадку не містив положення про «інші правові підстави». Трудові відносини між відповідачем та третьою особою були відсутні. Третя особа не була направлена на роботу після закінчення навчання у навчальному закладі. Просить позов задовольнити. 16 листопада 2017 року ухвалою судді відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду. 25 травня 2021 року у справі проведено повторний автоматизований розподіл справи між суддями та головуючим суддею визначено Якимець О. І. 31 травня 2021 року ухвалою суду прийнято позовну заяву до розгляду за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. 19 жовтня 2021 року ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті за правилами загального позовного провадження. 13 січня 2022 року представникам сторін подано до суду заяви про розгляд справи у їх відсутності. Представник позивача позов підтримує повністю та просить такий задовольнити. Представник відповідача заперечив проти позову та просить у такому відмовити. У судове засідання учасники справи не з`явились, хоча належним чином повідомлялись про дату, час та місце цього засідання, а тому з урахування поданих заяв представників сторін, суд вважає за можливе розглядати справу у відсутності осіб, що не з`явились. Згідно з ч.2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши дійсні обставини справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до наступного. 11 травня 2017 року між Хмельницьким міським центром зайнятості та [PERSON] (безробітний), Товариством з обмеженої відповідальності «Завод гідроарматури» (роботодавець) укладено договір № 2223/253-17/і про професійне навчання зареєстрованого безробітного у роботодавця. Період навчання безробітного з 16 травня 2017 року по 01 серпня 2017 року / арк. спр. 72-74/. 18 травня 2017 року о 09 год 59 хв. [PERSON] поступив в Хмельницьку обласну лікарню з важкою травмою, що підтверджено медичним висновком про важкість виробничої травми /арк. спр. 79/. 19 червня 2017 року складено акт про проведення розслідування (спеціального розслідування) нещасного випадку що стався 18 травня 017 року о 08 год. 40 хв. в ТОВ «Завод гідроарматури» з одним потерпілим [PERSON] . Висновок комісії - даний нещасний випадок вважається пов`язаним із виробництвом і на нього складається акт за формаю Н-1 / арк. спр. 5-9/. 19 червня 2017 року товариством складено акт № 1 за формою Н-1 про нещасний випадок пов`язаний з виробництвом щодо потерпілого [PERSON] / арк. спр. 10-14/. Однак, з такими актами не погоджувався член комісії представник позивача, який виклав окрему думку з цього питання. Наводить аргументи про те, що нещадний випадок не пов`язаний із виробництвом, оскільки [PERSON] не проходив професійне навчання, як учень, студент навчального закладу, а тому відсутні підстави для застосування до такого положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» /арк. спр. 15/. Згідно з ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Згідно з ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо. Тлумачення вказаних норм свідчить, що завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту. Згідно з п. 15 Положення про порядок розслідування нещасних випадків, що сталися під час навчально-виховного процесу в навчальних закладах, затвердженого наказом Міністерства освіти і науки України від 31 серпня 2001 року № 616, який діяв на момент виникнення спірних правовідносин, нещасні випадки, що сталися з учасниками навчально-виховного процесу навчальних закладів під час проходження ними виробничого навчання, практики або виконання робіт на підприємстві під керівництвом його посадових осіб, розслідуються і беруться на облік підприємством згідно з Порядком розслідування нещасних випадків на виробництві. Відповідно до п. 34 Порядку проведення розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві» затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 листопада 2012 року № 1232 (далі Порядок), що діяв на час складання оспорюваних актів, посадова особа органу Держпраці в разі відмови роботодавця скласти або затвердити акт за формою Н-5 або Н-1 чи незгоди потерпілого або уповноваженої ним особи, яка представляє його інтереси, із змістом зазначеного акта, надходження скарги або незгоди з висновками про обставини і причини настання нещасного випадку чи приховування факту настання нещасного випадку має право видавати обов`язкові для виконання роботодавцем або робочим органом виконавчої дирекції Фонду (у разі, коли нещасний випадок стався з фізичною особою-підприємцем чи особою, що забезпечує себе роботою самостійно) приписи за формою Н-9 згідно з додатком 10 щодо необхідності проведення розслідування (повторного розслідування) нещасного випадку, затвердження чи перегляду затвердженого акта за формою Н-5 або Н-1, визнання чи невизнання нещасного випадку таким, що пов`язаний з виробництвом, складення акта за формою Н-5 або Н-1. Рішення посадової особи органу Держпраці може бути оскаржено у судовому порядку. Згідно з п. 54 Порядку в разі надходження від роботодавця, робочого органу Фонду, представника профспілки, потерпілого або члена його сім`ї чи уповноваженої ним особи, яка представляє його інтереси, скарги або їх незгоди з висновками спеціальної комісії щодо обставин і причин настання нещасного випадку керівник Державної служби України з питань праці або його територіального органу з метою забезпечення об`єктивності проведення спеціального розслідування має право призначити повторне (додаткове) розслідування нещасного випадку спеціальною комісією в іншому складі, за результатами її роботи скасувати акти за формою Н-5 і Н-1, притягти до відповідальності посадових осіб підприємства та органів Держпраці, які порушили вимоги Порядку. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанову від 31 травня 2017 року у справі № 6-1767цс16 зазначено, що перелік осіб, яким надано право на оскарження рішення спеціальної комісії, є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає. Фонд та його робочі органи не належать до переліку осіб, яким надано право оспорювати зміст актів форми Н-5, форми Н-1 (або форми НПВ), оскільки складання акта та підтвердження фактичних обставин нещасного випадку на виробництві не зачіпає і не порушує прав та інтересів Фонду. Виходячи з вищезазначеного Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у місті Києві не відноситься до осіб, яким надано право оспорювати зміст вищезазначених актів, оскільки оспорювані акти не зачіпають і не порушують прав та інтересів позивача. Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 08 квітня 2020 року у справі № 582/481/18 (провадження № 61-8565св19), від 05 червня 2020 року у справі № 522/7777/15-ц (провадження № 61-3615св18), від 22 липня 2020 року у справі № 758/11685/16-ц (провадження № 61-13634св19), від 30 вересня 2020 року у справі № 686/19538/18 (провадження № 61-9333св19), від 22 квітня 2021 року у справі № 212/1636/17-ц (провадження № 61-1366св19). Враховуючи наведене вище, суд прийшов до переконання про те, що оскільки позивач не відноситься до осіб, яким надано право оспорювати акти форми Н-5, форми Н-1, а відтак не встановлено порушення прав позивача, а відтак суд прийшов до висновку про те, що у позові необхідно відмовити за необґрунтованістю. У відповідності до ст. 141 ЦПК України судові витрати необхідно компенсувати за рахунок держави.

Outcome: dismissed