Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-18 00:00:00

1. Зміст доводів пред`явленого позову та ставлення сторін до позову. У червні 2021 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про зменшення розміру аліментів. Посилається на те, що рішенням Подільського районного суду м.Києва від 11 грудня 2018 року з нього на користь [PERSON] стягнуті аліменти на утримання сина [PERSON] в розмірі 1/4 частки від його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 08 серпня 2017 року до досягнення дитиною повноліття, до 25.11.2034 та 1/6 частки від його заробітку (доходу) на користь відповідачки. З виконання цього рішення відкрито виконавче провадження. 20 лютого 2020 року [PERSON] одружився та у нього народився син [PERSON] , [INFO] . Оскільки позивач немає власного житла, він вимушений винаймати квартиру вартістю 7000 гривень щомісячно. Нинішня дружина позивача перебуває у відпустці по догляду за дитиною, тому позивач несе весь тягар утримання нової родини. На тепер він вимушений сплачувати великий борг зі сплати аліментів за минулий час. Позивачу після сплати аліментів на утримання сина залишається невелика сума на утримання дружини та сина, тому він просить зменшити розмір аліментів з 1/4 частки від його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на 1197,50 грн щомісячно до досягнення дитини повноліття. 22.09.2021 на адресу суду надійшов відзив від представника відповідача [PERSON] , в якому він заперечував проти задоволення позову. Зазначив, що рішенням Подільського районного суду м.Києва від 11 грудня 2018 року було відмовлено у стягненні аліментів на утримання дитини за минулий час, однак протягом усього розгляду справи з 08.08.2017 по 11.12.2018 позивач не сплачував аліменти, та почав їх сплачувати лише у квітні 2019 року. Заборгованість зі сплати аліментів виникла внаслідок бездіяльності позивача та не може бути підставою для зміни розміру аліментів. Також не надано доказів дійсної сплати орендної плати у розмірі 7000,00 грн за договором оренди квартири. Крім того, спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, може бути змінений виключно за позовом одержувача аліментів. Також зміна сімейного стану позивача не є безумовною підставою для зміни розміру аліментів. В подальшому позивач разом з відповіддю на відзив надав розписки про отримання плати за оренду житла, а також додаткові докази на підтвердження витрат, що несе позивач. Зазначив, що у нього виріс обсяг витрат, які він несе у зв`язку з народженням ще однієї дитини. Крім того, у ст.184 СК України немає слова "Виключно", якою виключно за заявою одержувача суд визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. А тому не виключається можливість вільної зміни способу стягнення аліментів платником аліментів. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримує позов та наполягає на його задоволенні. Представник відповідача [PERSON] не визнає позов та просить суд відмовити у його задоволенні. 2. Процесуальні дії у цивільній справі. Ухвалою судді Бориспільського міськрайонного суду від 01.07.2021 було відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 03.09.2021 було закрито підготовче провадження у справі, справу призначено до судового розгляду. 3. Обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Рішенням Подільського районного суду м.Києва від 11 грудня 2018 року (а.с.10-14) з [PERSON] на користь [PERSON] були стягнуті аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частки від усіх видів заробітку (доходів) [PERSON] , але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 08 серпня 2017 року і до досягнення дитиною повноліття, тобто до [INFO] . Цим же рішенням стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на її утримання у розмірі 1/6 частини від усіх видів заробітку (доходів) [PERSON] , щомісячно, починаючи з 08 серпня 2017 року і до досягнення дитиною [PERSON] , [INFO] , трьох років, тобто до [INFO] . 20 лютого 2020 року [PERSON] одружився з [PERSON] (прізвище після укладення шлюбу - [PERSON] ), що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 20.02.2020 (а.с.15). Від шлюбу у [PERSON] та [PERSON] народився син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 29.09.2020 (а.с.16). Зі змісту розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 25.05.2021, складеної державним виконавцем Подільського РВ ДВС ГТУЮ у м.Києві ЦМУ МЮ (м.Київ) Гладищенко В.А. (а.с.42), вбачається, що на виконанні відділу перебуває виконавче провадження №59176995 (№758/1042317 від 26.04.2019) про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частки від усіх видів заробітку (доходів) [PERSON] , але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 08.08.2017 і до досягнення дитиною повноліття, тобто до [INFO] . Станом на 30 квітня 2021 року заборгованість позивача становить 108 510,63 грн. Сума стягувалась з заробітної плати позивача. Як вбачається з довідки про доходи позивача від 31.08.2021 (а.с.41) [PERSON] працює в ГУ СБУ у м.Києві та Київській області з 01.02.2020 та його сума доходу з 01.2021 по 08.2021 склала 170072,26 грн, з них було сплачено аліментів у розмірі 91275,16 грн. Відповідно до договору найму житлового приміщення від 01 квітня 2020 року (а.с.18-20) позивач є орендарем квартири по [ADDRESS] та сплачує орендну плату за користування приміщенням 7000,00 грн за місяць, що підтверджується розписками (а.с.75-92). Спірні правовідносини регулюються главою 15 «Обов`язок матері, батька утримувати дитину та його виконання» розділу ІІІ «Права та обов`язки матері, батька та дитини» СК України. 4. Норми права, якими керувався суд при вирішенні спору. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Також згідно з статтею 8 Закону України від 26 квітня 2001 року №2402-ІІІ "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до частини 3 статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька, або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Згідно з ч.1 ст.184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. 5. Мотиви, якими керується суд при вирішенні спору. Як вбачається з позовної заяви позивач просить зменшити розмір аліментів, фактично змінивши спосіб стягнення аліментів з 1/4 частини доходу на тверду грошову суму в розмірі 1197,50 грн. При цьому позивач [PERSON] - платник аліментів обґрунтував свої вимоги положеннями ч.1 ст.192 СК України, ст.ст.181, 184 СК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3. Частина 3 ст.181 СК України, якою суд керується при вирішенні спору по справі, у чинній редакції викладена в редакції Закону № 2037-VIII від 17.05.2017. За її змістом право вибору способу стягнення аліментів надано лише тому з батьків, з ким проживає дитина, а визначений рішенням суду спосіб стягнення аліментів може бути змінений лише за позовом одержувача аліментів. Стаття 192 СК України передбачає можливість зміни лише розміру аліментів, а не способу їх стягнення. Також позивач у позові посилається на неактуальну редакцію ч.1 ст.184 СК України, яка у редакції до Закону № 2037-VIII від 17.05.2017, була викладена наступним чином: «Якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі». Однак, ця норма у чинній редакції визначає, що «Суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі». Надалі позивач зазначив, що оскільки немає слова "Виключно", і речення не звучить «Суд виключно за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі», а отже таку заяву може подати і платник аліментів, тобто позивач. З таким твердженням суд категорично не погоджується. Вимогою верховенства права є дотримання принципу юридичної визначеності, що обумовлює однакове застосування норми права, недопущення можливостей для її довільного трактування. Юридична визначеність норми права є ключовою умовою забезпечення кожному ефективного судового захисту незалежним судом. Закон має бути достатньо доступним, чітко сформульованим і передбачуваним у своєму застосуванні для убезпечення від будь-якого ризику свавілля. Норма закону, що викладена у ч.3 ст.181 СК України передбачає, що спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Тобто, платник аліментів не наділений правом змінювати спосіб стягнення, таке право має одержувач аліментів. Так само норма закону, що викладена у ч.1 ст.184 СК України передбачає, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Тобто, правом подати заяву, якою визначити спосіб стягнення аліментів у твердій грошовій сумі, наділений одержувач аліментів, а не платник аліментів. На думку суду, ці норми статей Сімейного кодексу України чітко сформульовані і не передбачають довільного трактування так, як їх трактує позивач - платник аліментів. Оскільки позивач є платником аліментів, які присуджені у частці від його доходу, а не у твердій грошовій сумі, тому він не наділений правом вибору способу стягнення. Таке положення ч.3 ст.181 СК України повністю відповідає, перш за все, інтересам дитини, а також особи, з якою дитина проживає. У судовому засіданні представник відповідача [PERSON] зазначив, що [PERSON] як одержувач аліментів категорично не погоджується на зміну способу їх стягнення. Таким чином, суд прийшов до висновку, що посилання позивача на положення ст.192 СК України, як на підставу задоволення заявлених ним вимог, є безпідставним, адже позивач, як платник аліментів, має право звертатися з позовом про зміну розміру стягнутих рішенням суду аліментів, але в межах визначеного таким рішенням способу їх стягнення. Так само суд не може застосувати викладені у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 та Верховним Судом України та Верховним Судом позиції, які стосуються застосування ч.3 ст.181 СК України, ч.1 ст.184 СК України у редакціях до змін у цих нормах у 2017 році. Крім того, позивач фактично мав намір змінити розмір аліментів, посилаючись на зміну свого сімейного стану - народження ще однієї дитини, проте не довів обставин, на які він посилався як на обґрунтування своїх вимог, що слугувало б підставою для задоволення його позову. Так, як зазначив Верховний Суд у постановах від 28 травня 2021 року по справі № 715/2073/20, від 03 червня 2020 року у справі № 760/9783/18-ц, від 16 вересня 2020 року у справі № 565/2071/19 зміна сімейного стану - народження другої дитини від іншого шлюбу, не є безумовною підставою для зменшення розміру аліментів. Також варто зазначити, що наявність боргу зі сплати аліментів у позивача викликана тривалою несплатою платежів самим позивачем, і не може свідчити про погіршення його матеріального стану. Позивач припинив сплачувати на користь [PERSON] аліменти на утримання самої відповідачки, і продовжує сплачувати присуджені до сплати 1/4 частину заробітку на утримання сина [PERSON] та заборгованість, зі сплати аліментів, яка, як зазначена вище судом, пов`язана з несвоєчасною сплатою аліментів позивачем із затримкою у півтори роки (сукупний розмір заборгованості зі сплати аліментів за період з серпня 2017 року по березень 2019 року склав 124 986,06 грн). З огляду на це, суд дійшов до переконання про відсутність підстав для зменшення розміру аліментів, визначених рішенням Подільського районного суду м.Києва від 11 грудня 2018 року на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , оскільки позивач, як платник аліментів не має право розмір аліментів фактично змінюючи спосіб їх стягнення, а тому у задоволенні позову [PERSON] належить відмовити. 6. Розподіл судових витрат. При пред`явленні позову [PERSON] сплатив судовий збір в розмірі 908,00 гривень. Ця обставина підтверджується квитанцією (а.с.5). Однак у задоволенні позову відмовлено. Тому підстави для відшкодування позивачу судових витрат відсутні.

Outcome: dismissed