Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-10 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що вона є власником житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Зазначила, що крім неї в будинку зареєстрований відповідач по справі, який не проживає у даному будинку, до будинку не навідується, витрат на утримання житла не несе. Реєстрація відповідача у її житловому будинку порушує її право на користування власністю, чинить перепони під час оформлення субсидії на житлово-комунальні послуги, у зв`язку з чим просила визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . Позивачка в судове засідання не з`явилась, представник позивача надала заяву про розгляд справи за її відсутності та за відсутності позивача, позов підтримала та просила його задовольнити, не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з`явився, про день та час слухання справи був повідомлений належним чином, відзив на позов не надав. Зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Статтями\~1,2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі статтями 15,16 ЦК України, ст.4 ЦПК України кожна особа має право на захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних цивільних прав, свобод чи інтересів, у тому числі й у судовому порядку. З копій договору купівлі-продажу житлового будинку від 14.08.2021, посвідченого приватним нотаріусом Лозівського районного нотаріального округу Харківської області Руденко Т.В., витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності вбачається, що позивачка є власником будинку за адресою: [ADDRESS] (а.с. 10-12). З витягу про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, виданого відділом з питань реєстрації місця проживання фізичних осіб та ведення реєстру громади Лозівської міської ради Харківської області та довідки про реєстрацію місця проживання особи вбачається, що [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с. 9, 16). Згідно акту про непроживання особи за місцем реєстрації відповідач у вказаному будинку не проживає (а.с. 13). Згідно ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07.1997р. «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності; право приватної власності є непорушним. Поняття, зміст права власності та його здійснення закріплено у статтях 316, 317, 319 ЦК України, аналіз яких свідчить, що право власності має абсолютний характер, його зміст становлять правомочності власника з володіння, користування і розпорядження належним йому майном. Відповідно до статті 317\~ЦК\~України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до статті 319\~ЦК\~України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, та має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно з положеннями статті 391\~ЦК\~України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Аналогічні висновки викладені в правовій позиції Верховного Суду України у справі № 6-709 цс16. Враховуючи зазначене, оскільки відповідач не є власником будинку за адресою: [ADDRESS] , не є членом сім`ї позивачки, до будинку не навідується, витрат на утримання житла не несе, самостійних дій щодо зняття з реєстрації місця проживання за вказаною адресою не здійснює, що порушує права власника житла, оскільки вона не може розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, а доказів протилежного суду не надано, тому суд приходить до висновку, що вимога позивачки щодо визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, підлягає задоволенню.

Outcome: approved