Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-20 00:00:00

Заявник [PERSON] звернувся до суду з вищезазначеною заявою, відповідно до якої просить суд встановити факт належності [PERSON] , [INFO] , правовстановлюючого документу - свідоцтва про право на спадщину за заповітом НВ0600931 від 22 квітня 1998 року, яке зареєстровано на ім`я [PERSON] . В обґрунтування заявлених вимог зазначає, що 22 квітня 1998 року видано Свідоцтво про право на спадкування за заповітом НВО600931, посвідчено Уколовою Н.М. державним нотаріусом Першої Криворізької державної контори. Заповіт було складено спадкодавцем [PERSON] , яка померла [INFO] . При складанні заповіту була допущена помилка при написанні по батькові спадкоємця, яка перешкоджає прийняти у власність спадкове майно та зареєструвати право власності відповідно до законодавства України. Так, в заповіті було вказано по батькові спадкоємця « [PERSON] », відповідно із такою помилкою і видано свідоцтво про право спадкування, у зв`язку із чим він звернувся до суду з даною заявою. Ухвалою суду від 13 грудня 2021 року провадження у справі відкрито (а.с12). Заявник [PERSON] в судове засідання не з`явився, надавши суду письмову заяву про розгляд справи без його участі, без застосування технічного запису, та просив заяву про встановлення факту належності правовстановлюючого документу задовольнити. Представник заінтересованої особи:в судове засідання не з`явилася, про день та час розгляду справи повідомлялася належним чином. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. У зв`язку з чим, на підставі ст. 247 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без фіксування судового процесу. Суд, дослідивши письмові докази по справі, прийшов до висновку, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства (ст. 13 ЦПК України) суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Судом встановлено, що відповідно до паспорту громадянина України: Серія [NUMBER] , заявник зазначений як: [PERSON] , [INFO] ,(а.с.4-6) Відповідно до довідки про присвоєння індефікаційного номера, по батькові заявник зазначений як [PERSON] (а.с.7) Проте, в Свідоцтві про право на спадщину за Заповітом від 22 квітня 1998 року, посвідченого державним нотаріусом Першої Криворізької державної контори - Уколовою Н.М. та зареєстрованого в реєстрі за № 1-2 311.5, допущена орфографічна помилка, а саме зазначено, що [PERSON] отримав в спадщину житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] після смерті [PERSON] ,(а.с.9) - замість вірного [PERSON] . У зв`язку з вказаними розбіжностями в написанні по батькові заявника в його паспорті громадяна України та в правовстановлюючому документі - Свідоцтві про право на спадщину за Заповітом від 22 квітня 1998 року, в нього виникли ускладнення щодо законного права на розпорядження правом власності на житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] , оскільки вказані розбіжності у написанні по батькові, були виявлені державним реєстратором та по цій причині зупинено розгляд заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. Частиною 1 статті 293 ЦПК України передбачено, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до п.5 ч.2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження також справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Юридичні факти - це обставини чи життєві факти, з якими норми права пов`язують виникнення, зміну або припинення правовідносин. Встановлення юридичних фактів у порядку окремого провадження сприяє реалізації конституційних прав громадян. Умовами, за наявності яких можливим є звернення до суду для встановлення фактів, що мають юридичне значення є те, що згідно із законом ці факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих немайнових чи майнових прав фізичних осіб; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; встановлення факту потрібне заявникові для конкретної мети. Відповідно до листа ВСУ від 01.01.2012 р. «Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в разі, якщо установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, громадяни мають право звернутися до суду. Проте сам по собі факт належності документу не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджується документом. Таким чином, для заявника важливо не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають з цього факту. Це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим. Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 року передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Відповідно до п. 12 Постанови Пленуму ВС України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», від 31.03.1995 № 5, при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали, суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Оскільки встановлення даного факту має для заявника юридичне значення, а можливість внести зміни в документи в позасудовому порядку не можливо, вказаний юридичний факт підлягає встановленню в судовому порядку. Таким чином, виходячи з наведеного, дослідивши усі надані суду докази у їх сукупності, перевіривши відповідність вимогам діючого законодавства України, суд вважає за необхідне встановити факт належності [PERSON] , правовстановлюючого документу - свідоцтва про право на спадщину за заповітом НВ0600931 від 22 квітня 1998 року, яке зареєстроване на ім`я [PERSON] . На підставі вище викладеного,

Outcome: approved