Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-04 00:00:00

У грудні 2017 року [PERSON] звернулась до суду з цим позовом, в якому зазначає, що її рідна сестра [PERSON] у шлюбі з [PERSON] народила доньку [PERSON] [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] .Шлюб між ними був розірваний в 2006 році. В 2011 році [PERSON] у фактичних шлюбних відносинах з [PERSON] народила доньку [PERSON] , [INFO] . Під час спільного проживання з [PERSON] відповідачка зловживала спиртними напоями, припинила дбати про виховання та утримання дітей. З травня 2017 року діти відповідачки проживають з позивачкою та перебувають на її вихованні та утриманні. Відповідачі самоусунулись від виконання батьківських обов`язків по вихованню та утриманню дітей, не піклуються та не спілкуються з ними. Просить суд позбавити [PERSON] та [PERSON] батьківських прав відносно дітей [PERSON] та [PERSON] , також позбавити [PERSON] батьківських прав відносно [PERSON] ,призначити її піклувальником неповнолітньої [PERSON] , опікуном малолітніх [PERSON] та [PERSON] ,стягнути з відповідачів на її користь аліменти на утримання дітей. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.12.2017 р., вищезазначену справу передано до розгляду судді Марко Я.Р. 18.12.2017 р. ухвалою судді позовну заяву залишено без руху. Ухвалою суду від 26.01.2018 р. відкрито провадження у справі, постановлено розглядати справу за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 21.02.2018 р. було постановлено про відкладення підготовчого судового засідання та витребування у РА ЗМР по Шевченківському району, як органу опіки та піклування висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та подання про доцільність призначення [PERSON] опікуном [PERSON] , [PERSON] та піклувальником [PERSON] 27.04.2018 р. до суду надійшов відзив на позов представника відповідачки [PERSON] адвоката Коломоєць І.В., за змістом якого відповідачка не визнає позов у повному обсязі та вважає його необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню. Зазначала,що діти у травні 2017 р. опинились у тітки [PERSON] тимчасово, за проханням [PERSON] , у зв`язку з тим,що ані відповідачка,ані її діти,не мали змоги мешкати у квартирі за місцем їх реєстрації через сварку з матір`ю сторін,яка чинила у цьому перешкоди,до цього часу відповідачка дбала про виховання та здоров`я дітей,матеріально їх забезпечувала. Позивачка через неприязне відношення до відповідачки налаштувала дітей проти рідної матері,перешкоджала відповідачці спілкуватись з ними,саме з цих причин діти на теперішній час уникають матері,що вказує на негативний вплив на дітей та їх розвиток з боку [PERSON] .Вважає,що підстави, передбачені ст. 164 СК України, для позбавлення її батьківських прав відносно дітей відсутні Відповідач [PERSON] відзиву на позов не подавав. Ухвалою суду від 12.06.2018 року підготовче провадження у справі було закрито та призначено справу до судового розгляду. В провадження судді Галущенко Ю.А. справа надійшла у відповідності з п.п. 15.2 Перехідних положень ЦПК України на підставі Розпорядження № 297 від 08.04.2019 року щодо призначення повторного автоматизованого розподілу судових справ, у зв`язку з тимчасовим переведенням судді [PERSON] , шляхом відрядження на роботу на посаді судді Святошинського районного суду м. Києва для здійснення правосуддя строком на один рік з 08.04.2019 р. по 28.03.2020 р., на підставі рішення Вищої ради правосуддя від 14.03.2019 №751/0/15-19. Ухвалою суду від 09.04.2019 року справу прийнято суддею Галущенко Ю.А. до свого провадження та призначено розгляд справи на 24.05.2019 року. Ухвалою суду від 05.01.2022 р.провадження у справі відносно відповідача [PERSON] закрито у зв`язку з його смертю. В судовому засіданні були заслухані вступне слово позивача та його представника адвоката Рибалко О.Р., за змістом яких вони підтримали заявлені вимоги у повному обсязі, підтвердили обставини викладені у позовній заяві. Наголошували на тому,що діти [PERSON] були змушені піти проживати до тітки [PERSON] ,оскільки відповідачка не створила для них належних умов,зловживала алкоголем,не забезпечувала дітей належним харчуванням,залишала без нагляду на тривалий час, у травні 2017 р. фактично опинилися на вулиці,ночували по під`їздам,оскільки через чергову сварку [PERSON] з їх бабусею ,остання вигнала їх з квартири, [PERSON] пішла до співмешканця,а діти були вимушені піти до тітки [PERSON] ,де і мешкають до цього часу,перебувають на її утриманні та вихованні. Протягом 4-х років відповідача не налагодила відносин з дітьми,матеріально їх не утримувала,ніякої участі у їх житті не приймала та взагалі з ним не спілкувалась. [PERSON] який є батьком двох старших дітей багато років тому припинив контакті з дітьми,їх життям не цікавиться,матеріально не утримує. Вважають,що факт свідомого ухилення відповідачів від виконання батьківських обов`язків є доведеним,а задоволення позову відповідатиме інтересам дітей. Відповідач [PERSON] та її представник адвокат Коломоєць І.В. у вступному слові просили відмовити у позові як заявленому безпідставно, оскільки позивачем не доведено наявності обставин, які передбачені законом як підстави для позбавлення особи батьківських прав. Відповідач пояснила, що мешкала разом з дітьми у квартирі [ADDRESS] , де також мешкають мати та батько сторін,але через конфлікти мати їх вигнала і діти у травні 2017 р.вимушені були піти жити до позивачки,як вважала [PERSON] ,тимчасово,проте мешкають з позивачкою і у теперішній час. За цей період відповідачка навідувала дітей у школі, приносила солодощі, подарувала молодшій донці [PERSON] телефон,у 2020 р. купила їй шапку,матеріально дітей не забезпечувала,оскільки не мала для цього достатніх коштів. На теперішній час відповідачка мешкає однією сім`єю з чоловіком без реєстрації шлюбу,у його квартирі,діти не хочуть жити разом з нею,відносини між нею та дітьми не склалися. Позивачка не утримує дітей насильно,але,на думку відповідачки,налаштовує їх так,що вони не бажають спілкуватись з рідною матір`ю. За її зверненням до органу опіки про сприяння у налагоджені контакту з дітьми після подання цього позову до суду,допомоги вона не отримала.Вважає,що підстави для позбавлення її батьківських прав відсутні,вона бажає спілкуватись з дітьми,повернути їх у родину до рідної матері. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, шляхом направлення на адресу реєстрації судових повісток. Клопотань про відкладення чи про розгляд справи у його відсутності,заяв іншого процесуального змісту,від [PERSON] до суду не надходило, Представник третьої особи за довіреністю Сінгурова Т.А.в процесі розгляду справи підтримала висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення відповідачів батьківських прав малолітніх дітей та висновок про доцільність встановлення опіки (піклування) та відповідність їх інтересам дітей. Зазначала,що діти [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] були поставлені на облік як такі,що опинилися у складних життєвих обставинах,з червня 2017 р.мешкають у сім`ї рідної тітки [PERSON] ,перебувають на її вихованні та утриманні. Відповідачка [PERSON] протягом часу розгляду справи до органу опіки із заявами про повернення дітей у сім`ю до матері або іншого змісту не зверталась. В судове засідання 05.01.2022 р.представник третьої особи не з`явився, причин неявки не повідомив, заяв процесуального змісту до суду не подавав, що не перешкоджає розгляду справи без його участі. Всебічно вивчивши обставини справи, оцінивши надані письмові докази у сукупності,допитавши свідків,суд дійшов висновку, що позов заявлений обґрунтовано, підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до приписів ст. 2 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю Організації Об`єднаних Націй 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини, схваленої резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй від 21 грудня 1995 року, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. За змістом ст. 52 Конституції України діти рівні у своїх правах незалежно від походження, а також від того, народжені вони у шлюбі чи поза ним. Як встановлено ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» (№2402-ііі від 26.04.2001 р.) виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини, на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання, розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Статтею 150 СК України передбачено обов`язок батьків щодо виховання та розвитку дитини. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є дітьми відповідачів [PERSON] та [PERSON] , а [PERSON] є донькою [PERSON] та [PERSON] ,що підтверджується копіями свідоцтва про народження (а.с.7,8,9 т.1). Батько дітей [PERSON] та [PERSON] - [PERSON] тривалий час мешкає окремо від дітей,батько [PERSON] - [PERSON] помер,фактично діти до травня 2017 р.мешкали разом з матір`ю [PERSON] . Згідно акту обстеження умов проживання від 19.07.2017 р.,складеного спеціалістами відділу по Шевченківському району служби (управління) у справах дітей ЗМР, за адресою [ADDRESS] , за цією адресою мають постійне місце реєстрації [PERSON] , [PERSON] (мати та батько сторін у справі), відповідачка [PERSON] , її діти [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Зі слів [PERSON] , [PERSON] з трьома дітьми не мешкає за даною адресою протягом місяця,в квартирі відключено газо- та електропостачання за борги, в наявності водопостачання (а.с.16 т. 1). На підставі наказу служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради від 25.01.2018 року ,дітей [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , взято на облік, як таких, що опинилися у складних життєвих обставинах (а.с. 128 т.1). Прийняттю такого наказу передувало внесення подання від 18.01.2018 р. головного спеціаліста служби у справах дітей відділу по Шевченківському району,з викладенням обставин про те,що діти [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] ,батьками яких є [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] наразі з жодним із батьків не мешкають,звернулись із проханням до рідної тітки [PERSON] прийняти їх на проживання в свою родину за адресою [ADDRESS] ,так як у них дуже часто виникають сварки з матір`ю,яка зловживає алкогольними напоями,а батьки дітей [PERSON] та [PERSON] взагалі не приймають участі у вихованні дітей(а.с.158 т.1). За змістом характеристики, наданої учбовим закладом Запорізька загальноосвітня школа I-III ступенів № 4 від 07.08.2017 року № 312, оформленням дітей [PERSON] та [PERSON] до навчального закладу займалась мати - [PERSON] . Мати школу/батьківські збори не відвідує, шкільним життям не цікавиться, з вчителями в контакт не вступає (а.с. 15 т.1). Згідно відповіді КЗ «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 8» від 29.06.2017 р. № 290/01-19.1 діти не перебувають на диспансерному обліку, зі слів бабусі [PERSON] , мати [PERSON] з трьома дітьми мешкає разом зі своєю сестрою [PERSON] за адресою [ADDRESS] . У разі хвороби дітей за медичною допомогою до лікаря педіатра дільничного звертається мати або старша донька (а.с. 160 т. 1). Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснила, що вона є старшої донькою [PERSON] ,з якою не мешкає з травня 2017 р.,на теперішній час з братом [PERSON] та сестрою [PERSON] проживає у тітки [PERSON] за власним бажанням, усвідомлено,оскільки саме тітка створила для них належні умови. Прийняттю такого рішення передувала поведінка її матері [PERSON] ,яка після народження молодшої доньки [PERSON] почала гуляти,уходила з дому на 4-5 днів,кидаючи дітей без нагляду,не готувала їм їсти,не купувала одягу та взуття,гроші,які отримувала на дітей,витрачала на власні потреби,не сплачувала внески у школу,тому діти не брали участі у загальних святкових подіях. Виховання [PERSON] відповідачка фактично переклала на свідка,яка замінила їй матір,ходила з сестрою у лікарню під час хвороби, не відвідувала занять у школі,доглядаючи сестру у разі відсутності матері. Під час тривалої відсутності відповідачки вдома,діти вимушені були уходити жити до тітки [PERSON] ,куди відповідачка згодом з`являлася напідпитку,сварила дітей,щоб вони не розповідали про умови свого життя,звинувачувала у тому,що вони заважають їй влаштувати особисте життя. У травні 2017 р. [PERSON] пішла жити до співмешканця,дітей залишила у квартирі з бабусею,їсти їм було нічого, бабуся викликала поліцію та написала заяву до органу опіки,відповідачка весь цей час пиячила. Коли після чергової сварки з відповідачкою бабуся всіх вигнала з квартири,відповідачка перебувала у співмешканця,а діти вночі сиділи на сходах у під`їзді,після чого пішли до тітки [PERSON] ,яка прийняла їх мешкати у свою сім`ю. Відповідачка протягом з травня 2017 р. не намагалася повернути дітей ,за 2017 рік свідок випадково бачила її двічі на вулиці,адреси мешкання відповідачка дітям не повідомляла та до себе не запрошувала,а на прохання дати якісь гроші ,щоб купити необхідне до школи,допомогти [PERSON] їх утримувати ,відповіла,що грошей не має. Тітка ніколи не налаштовувала їх проти матері, проте саме завдяки [PERSON] вони наразі мають нормальні умови проживання та все необхідне,не бажають спілкуватись з рідною матір`ю,яка ніколи не проявляла до них любові на турботи. Свідок [PERSON] допитаний за участю педагога [PERSON] в суді показав, що свого батька [PERSON] він не знає взагалі, його мати [PERSON] ще під час вагітності [PERSON] почала вживати спиртне, після народження [PERSON] пити стала більше,фактично молодшу сестру виховувала старша сестра [PERSON] . В той період часу у них не було, що їсти, мати не купувала продукти харчування, приходила додому п`яна,чим могла,підгодовувала бабуся,діти голодували. Одягу та взуття мати їм не купувала,те,що вони доношували,їм віддавали знайомі. Коли з квартири,де вони мешкали з матір`ю,їх вигнала бабуся,відповідачка пішла,залишивши дітей самих, вони переночували у подруги матері, потім до вечора сиділи на сходах, згодом пішли до тітки,де мешкають до теперішнього часу. З матір`ю за весь цей час вони майже не бачилися,одного разу з [PERSON] пішли до неї на роботу просили дати грошей допомогти тітці зібрати їх у школу ,проте мати грошей не дала. Одного разу він побачив матір у школі,підійшов до неї,проте остання лише запитала,що йому потрібно. Відносини з матір`ю склалися недоброзичливі через її пияцтво,тітка про матір ніяк не відгукується,за власний кошт купує все,що їм потрібно. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснила, що з [PERSON] знайома багато років, остання не забезпечувала дітей нормальними умовами проживання, зловживала алкоголем, дітей залишала без нагляду, наразі тітка забезпечує дітей одягом, всім необхідним до школи, підтримує їх розвиток. На теперішній час сестри не спілкуються, [PERSON] взагалі не згадує про [PERSON] , діти живуть з нею у достатку, акуратні, ввічливі. З наведеного суд встановив,що з травня 2017 р. діти відповідачки мешкають окремо від матері,у сім`ї тітки,куди вони були влаштовані тимчасово через те,що опинилися у складних життєвих умовах,оскільки за місцем реєстрації для них не були створені належні умови проживання,діти були позбавлені нагляду,достатнього харчування,з боку матері до них не виявлялось належної турботи. Показання вказаних вище свідків узгоджуються з поясненнями позивачки про фактичні умови проживання та виховання дітей у сім`ї з матір`ю та обставини,за яких вони з травня 2017 р. мешкають у її сім`ї,а також із змістом інших письмових доказів про підстави тимчасового влаштування дітей у сім`ю позивачки. При цьому свідки [PERSON] та [PERSON] заперечували будь-який вплив на них збоку позивачки та наголошували на тому,що негативні відносини між ними та відповідачкою,яка є їх матір`ю,склалися з вини останньої,через спосіб її життя та ставлення до виховання дітей. Підстав критично оцінювати показання згадуваних вище свідків суд не встановив,жодними об`єктивними даними довіра до їх показань не підірвана,а зміст показань нічим не спростований. Судом були перевірені заперечення відповідачки проти позову та за її клопотанням допитані свідки [PERSON] і [PERSON] . Свідок [PERSON] суду пояснила, що діти проживають у рідної тітки [PERSON] , оскільки їх разом з [PERSON] з квартири вигнала матір [PERSON] , а останній нікуди було їх забрати. Після того,як їх вигнали з квартири, діти прийшли до неї переночували одну ніч, а [PERSON] шукала житло. В той період часу [PERSON] випивала, але діти були нагодовані, одягнуті, були чисті, зібрані до школи, [PERSON] давала їм гроші. Вказує, що сестри [PERSON] та [PERSON] часто сваряться,їй відомо, що [PERSON] перестала вживати спиртне. Свідок [PERSON] в суді показав,що позивачка та відповідачка є рідними сестрами,а він - їх батько. Раніше [PERSON] разом з дітьми проживала у кв. [ADDRESS] , де на теперішній час мешкає він з колишньою дружиною,матір`ю сторін,проте після того, як у квартирі відключили газ та електрику,колишня дружина всіх з квартири вигнала. Під час спільного проживання [PERSON] з дітьми вона купувала продукти,діти ходили до школи та у дитсадок,свідок допомагав за ними доглядати. З 2017 р.діти живуть у тітки [PERSON] ,за домовленістю з [PERSON] ,що це буде тимчасово,поки [PERSON] підшукає для них житло. На теперішній час [PERSON] живе з чоловіком у його квартирі,не може разом з дітьми повернутись у квартиру за місцем реєстрації,проти цього заперечує колишня дружина свідка. На теперішній час він з онуками не спілкується,вважає,що [PERSON] налаштувала їх як проти матері,так і проти дідуся,можливо,з міркувань отримувати грошові виплати на їх утримання або з інших корисливих мотивів. Оцінюючи показання цих свідків суд встановив,що вони не тільки не підтверджують належного виконання відповідачами своїх батьківських обов`язків,а й повністю спростовані показаннями [PERSON] та [PERSON] про умови,у яких вони мешкали разом з матір`ю та причини,з яких з 2017 р. виховуються у сім`ї тітки,що є підставою поставитись до таких показань критично та не приймати їх до уваги при ухваленні рішення. Як на підставу заперечень проти позову відповідачка посилалась також на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 09.02.2018 року по цивільній справі № 336/6338/17, провадження № 2/336/415/2018 ,яким встановлено, що [PERSON] (мати сторін) створила перешкоди [PERSON] у користуванні квартирою за згадуваною вище адресою,куди не допускала також відповідачку з дітьми(а.с.122 т.1) . Наголошуючи на цих обставинах,відповідачка зазначала,що її сестра [PERSON] погодилась тимчасово взяти до себе дітей, однак, через неприязні стосунки з [PERSON] , не дозволила їй мешкати у своєму житлі разом з дітьми,тому вона вимушено опинилась у складних обставинах,якими скористалась позивачка та саме з цих причин і дотепер діти мешкають окремо від неї. Водночас,судом встановлено,що протягом з травня 2017 р.,з часу виникнення перешкод у користуванні квартирою за місцем реєстрації,відповідачка не вчинила жодних дій,спрямованих на відновлення її права та права дітей на користування цим житлом,не вжила заходів для забезпечення дітей іншим придатним для їх проживання житлом. Наразі відповідачка мешкає однією сім`єю з чоловіком у його квартирі,тобто вона вирішила питання власного місця проживання і не повідомила суд,де мають проживати її діти у разі відмови у задоволенні позову,про що вона просить суд. Представник органу опіки пояснив в судовому засіданні,що жодного разу [PERSON] не зверталась до цього органу із заявами про повернення дітей у сім`ю на виховання матері,а звернення відповідачки до Обласного центра соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді вже під час розгляду цієї справи судом мало разовий характер та оцінюється як таке,що спрямовано на штучне створення доказів зацікавленості відповідачки у подальшій долі дітей,оскільки у призначений для консультації час остання навіть не з`явилась (а.с. 165 т.2). Листом Запорізької загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 4 від 13.11.2019 р. за вих. № 01-20/527 спростовано пояснення відповідачки про неможливість особистого спілкування з дітьми за місцем їх проживання у тітки через неприязні відносини з останньою, оскільки встановлено,що мати мала можливість у вільному та не обмеженому доступі спілкуватись з дітьми у навчальному закладі (а.с. 67-169 т.2),куди не з`являлась з власних міркувань без жодних перешкод для цього. Як вбачається із висновку органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району від 14.03.2018 р., мати [PERSON] з дітьми не мешкає з червня 2017 року, [PERSON] перебуває за межами України, місце перебування [PERSON] не відоме. Діти звернулись до тітки [PERSON] з проханням прийняти їх на проживання в свою родину, на теперішній час мешкають разом з нею за адресою [ADDRESS] . Ні мати, ні батьки за місцем проживання дітей не відвідують, ніяким чином не піклуються про них, не проявляють зацікавленості в їх подальшій долі, не цікавляться їх навчанням, розвитком та станом здоров`я, жоден не надає матеріальної допомоги на утримання дітей. Діти повністю перебувають на вихованні та утриманні рідної тітки, тому позбавлення їх батьківських прав є доцільним та відповідає інтересам дітей (а.с 79 т.1). Відповідно до висновку служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради про доцільність (недоцільність) встановлення опіки (піклування) та відповідність інтересам дітей [PERSON] та [PERSON] не заперечують проти того, щоб [PERSON] була їх опікуном (піклувальником), про що надали особисті заяви, в бесіді з малолітньою [PERSON] з`ясовано, що вона також бажає залишитись в родині своєї рідної тітки. Служба (управління) у справах дітей ЗМР прийшла до висновку, що [PERSON] може виконувати обов`язки опікуна (піклувальника) над рідними племінниками (а.с. 179 т.1).На підтвердження негативного впливу на дітей виховання у сім`ї тітки відповідач посилалась на інформацію Комунарського відділення поліції Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області від 29.05.2018 року № 5192/45/03/04-2018 щодо [PERSON] (а.с. 161 т.1),проте зміст цього документу не містить жодних обставин,які підлягають доказуванню у межах заявлених вимог. Відповідно до інформації Управління превентивної діяльності від 12.04.2018 року за № 7 а.з./08/01-2018 на профілактичному обліку у Національній поліції України неповнолітня [PERSON] , [INFO] та малолітні [PERSON] , [INFO] і [PERSON] , [INFO] не перебувають (а.с. 126 т.1). Судом досліджено довідку про доходи позивача від 04.12.2017 року № 700/3 ,якою підтверджується те, що позивач офіційно працевлаштована на АО «Мотор Січ» на посаді комірник (а.с. 14 т. 1). Згідно із частинами другою та четвертою ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Згідно з пунктом другим частини першої ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав та інтересів дитини і водночас, санкція (відповідальність) за протиправну винну поведінку матері або батька. За змістом пунктів 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування всіх обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного огляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Як зауважив Європейський Суд з прав людини (далі по тексту - ЄСПЛ) у ряді рішень з цього приводу, визначаючи, чи був такий захід, як позбавлення батьківських прав, «необхідним у демократичному суспільстві» слід проаналізувати, чи може він найкраще задовольняти інтереси дитини. Водночас ЄСПЛ нагадує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага. Оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельно оцінювати низку факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте, необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими (п.79 рішення ЄСПЛ від 10 січня 2008 у справі «Кірнс проти Франції» (Kearns v. France) (заява № 35991/04). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним ( п. п. 94-102. рішення ЄСПЛ у справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява №10383/09). Встановлені судом обставини переконують у тому, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] як батьки [PERSON] , [PERSON] , та [PERSON] як мати [PERSON] не виконують своїх обов`язків та свідомо ухиляються від піклування про фізичний і духовний розвиток дітей, їх навчання, підготовку до самостійного життя, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дітей, не спілкуються з дітьми в обсязі, необхідному для їх нормального самоусвідомлення, не надають їм доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню ним загальновизнаних норм моралі, не виявляють інтересу до внутрішнього світу дітей, не створюють умов для отримання ними освіти. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Аналогічна позиція викладена у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі №357/17852/15-ц де визначено, що: «Найкращі інтереси дитини залежно від їх характеру та серйозності можуть переважати інтереси батьків. При цьому при вирішенні питань, які стосуються її життя, дитині, здатній сформулювати власні погляди, має бути забезпечено право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що її стосуються, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. Під час допиту [PERSON] , яка на час ухвалення рішення є повнолітньою, та неповнолітнього [PERSON] було встановлено,що між дітьми та відповідачкою ,яка є їх рідною матір`ю,не виникло відносин,притаманних сім`ї,вони не пов`язані емоційною близькістю,почуттями любові,поваги, діти зневажають матір через спосіб її життя та прямо заявили, що їм краще у рідної тітки [PERSON] , до матері повертатись не бажають. Голослівні висловлювання відповідача [PERSON] ,яка протягом з 2017 р. мешкає окремо від дітей, про наміри в подальшому змінити ставлення до виконання своїх батьківських обов`язків,не найшли свого підтвердження жодними доказами або посиланням на обставини,які заслуговують на увагу. Відповідно до довідки КУ «ЗОЦСПД» ЗОР від 26.03.2018 року № 74 [PERSON] , [INFO]., 20.03.2018 року зверталась за допомогою до центру. Їй було надано допомогу в межах запиту та з метою вирішення складних життєвих обставин направлено до соціального педагога та провідного юрисконсульта КЗ «ЗОЦСПД» ЗОР, але на призначену зустріч жінка не з`явилась (а.с. 125 т.1). На переконання суду, заяви відповідачки про бажання брати участь у вихованні дітей та належне виконання батьківських обов`язків носять формальний характер, адже з моменту подання позовної заяви та до ухвалення судом рішення по суті спору минуло чотири роки. Такий строк є достатнім для зміни способу життя, відновлення теплих відносин між матір`ю та дітьми, поновлення спілкування із ними, надання їм матеріальної підтримки, допомоги, тощо. Натомість [PERSON] , будучи обізнаною про наявність спору про позбавлення її батьківських прав,відповідні висновки органу опіки, цією можливістю не скористалась та жодних змін у своєму ставленні до дітей та виконання своїх обов`язків як матері не виявила, будь - яких заходів для повернення дітей не вживала. Враховуючи тривалість часу, протягом якого відповідачі без жодних об`єктивних перешкод не виконують своїх батьківських обов`язків відносно дітей, їх небажання змінити ставлення до виховання дітей та піклуватись про них, суд дійшов висновку, що винна поведінка матері та батька відносно своїх дітей знайшла своє підтвердження доказами і до відповідачів необхідно застосувати саме такий захід, як позбавлення батьківських прав, який є крайньою мірою впливу на осіб, які порушують батьківські обов`язки, однак є повністю співмірним із характером поведінки батьків відносно дітей та інших обставин справи. Разом з тим, згідно з ч. 1 ст. 6 Сімейного кодексу України правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття. З вищенаведеного випливає, що, оскільки батьківські права тривають до повноліття дитини, позбавлення батьківських прав після його настання закон не допускає. Згідно з роз`ясненнями, викладеними у п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 20 від 19.12.2008 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла 18 років. Відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] [PERSON] народилась [INFO] . Таким чином, на час вирішення справи судом [PERSON] досягла повноліття та втратила правовий статус дитини, а тому суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог в частині позбавлення батьківських прав [PERSON] та [PERSON] відносно [PERSON] , оскільки позбавлення батьківських прав щодо повнолітньої особи законом не допускається. З урахуванням наведеного вище, суд приймає рішення про задоволення позовних вимог в частині позбавлення батьківських прав [PERSON] та [PERSON] відносно [PERSON] та позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно [PERSON] . Вирішуючи позовну вимогу про стягнення аліментів на утримання дитини, суд виходить з наступного. Конституцією України проголошено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняється державою де визначено основні права й обов`язки держави та громадян щодо забезпечення захисту дітей. Зокрема, у частині другій статті 51 основного Закону України зазначається, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Крім того відповідно до статті 8 Закону України "Про охорону дитинства" визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно із ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 року, батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Батьки зобов`язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Згідно із ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно із ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно із ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову (ст.191 СК України). Враховуючи, що на час звернення [PERSON] до суду з цим позовом [PERSON] була неповнолітньою, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідачів [PERSON] та [PERSON] підлягають задоволенню частково, в зв`язку з чим, суд стягує з відповідачів аліменти на утримання неповнолітньої дитини за період з часу подання позову та до досягнення [PERSON] , [INFO] ,повноліття. Зважаючи на викладене, оскільки неповнолітній [PERSON] та малолітня [PERSON] проживають разом з [PERSON] та знаходяться на її утриманні, а батьки дітей не приймають участі у вихованні та утриманні дітей, які потребують матеріальної допомоги, суд вважає за необхідне задовольнити вимогу про стягнення аліментів з відповідачів на утримання неповнолітнього [PERSON] , та про стягнення з [PERSON] аліменти на утримання малолітньої [PERSON] , починаючи з дня подання позовної заяви 14.12.2017 р. і до повноліття дітей. Також суд, розглянувши позовну вимогу про призначення [PERSON] опікуном [PERSON] та [PERSON] та піклувальником [PERSON] , виходить з наступного. Нормами ст. 167 СК України закріплено порядок щодо влаштування дитини, батьки якої позбавлені батьківських прав. Зокрема у частинах 2 та 3 зазначеної норми закріплено, якщо дитина не може бути передана другому з батьків, переважне право перед іншими особами на передання їм дитини мають, за їхньою заявою, баба та дід, повнолітні брати та сестри, інші родичі дитини, мачуха, вітчим. Якщо дитина не може бути передана бабі, дідові, повнолітнім братам та сестрам, іншим родичам, мачусі, вітчиму, вона передається на опікування органу опіки та піклування. Відповідно до ст. 58 ЦК України опіка встановлюється над малолітніми особами, які є сиротами або позбавлені батьківського піклування, та фізичними особами, які визнані недієздатними. Згідно ст. 59 ЦК України піклування встановлюється над неповнолітніми особами, які є сиротами або позбавлені батьківського піклування, та фізичними особами, цивільна дієздатність яких обмежена. Ч. 3 ст. 60 ЦК України передбачено, що суд встановлює опіку над малолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. За ч. 4 ст. 60 ЦК України суд встановлює піклування над неповнолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає піклувальника за поданням органу опіки та піклування. Під час розгляду справи суд прийшов до висновку про позбавлення матері і батька відносно неповнолітнього [PERSON] батьківських прав. Судом встановлено, що батько малолітньої дитини [PERSON] помер [INFO] , щодо матері дитини [PERSON] суд вважає за доцільне позбавити батьківських прав відносно [PERSON] . Малолітня дитина [PERSON] та неповнолітній [PERSON] на даний момент тимчасово влаштовані в родину рідної тітки [PERSON] до вирішення питання постійного влаштування. Відповідно до висновку служби (управління) у справах дітей ЗМР [PERSON] може виконувати обов`язки опікуна (піклувальника) над рідними племінниками. З огляду на зазначене, враховуючи те, що батько дитини [PERSON] помер, а суд прийшов до переконання про позбавлення батька батьківських прав відносно [PERSON] , тобто дитина залишилася без батьківського піклування та перебуває під фактичною опікою рідної тітки [PERSON] , а також враховуючи висновок служби (управління) у справах дітей ЗМР, суд прийшов до висновку про необхідність призначити позивача [PERSON] , тітки малолітньої дитини, опікуном над малолітньою [PERSON] . Також суд вирішуючи питання про призначення опікуна [PERSON] , виходячи з того, що на час ухвалення рішення [PERSON] досяг 15-ти річного віку, з підстав, передбачених ч. 3 ст. 243 СК України та ч. 4 ст. 60 ЦК України, оскільки судом при розгляді справи вирішено питання щодо позбавлення матері та батька відносно дитини батьківських прав, дитина мешкає у сім`ї тітки, [PERSON] висловила згоду на призначення її опікуном (піклувальником), що узгоджується з висновком служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради, приходить до висновку про призначення піклувальником неповнолітнього [PERSON] рідну тітку [PERSON] . Що стосується позовної вимоги позивача в частині призначення [PERSON] піклувальником [PERSON] суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в цій частині, оскільки копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] [PERSON] народилась [INFO] та на час розгляду справи судом досягла повноліття. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідачів на користь держави підлягає солідарному стягненню судовий збір, від сплати якого позивача звільнено відповідно до закону та судові витрати по справі, пов`язані зі сплатою судового збору при подачі нею позову до суду, пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі ст.ст. 150, 164, 165, ч.3 ст.179, 180 - 183, 191, 243 СК України, ст. 60 ЦК України,ст.12,13,76,81,141,258,259,265, 354,355 ЦПК України, суд -

Outcome: partial