Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-11 00:00:00

13 серпня 2020 року КП «Дніпроводоканал» ДМР звернулось до суду з вищевказаною позовною заявою, мотивуючи свої вимоги тим, що між КП «Дніпроводоканал» ДМР та [PERSON] встановились фактичні відносини з приводу надання послуг, згідно із рішенням Дніпропетровської міської ради № 526 від 20 квітня 1995 року про розподіл платні за надання населенню комунальних послуг, споживачам, переданим на обслуговування КП «Дніпроводоканал» ДМР, абоненту відкрито особовий рахунок. Відповідач свої зобов`язання по оплаті послуг з водовідведення та водопостачання не виконує, у зв`язку з чим за адресою: [ADDRESS] , де відповідальним квартиронаймачем є відповідач [PERSON] , утворилась заборгованість. За вказаною адресою зареєстровані інші відповідачі, які наразі користуються вказаними послугами. Відповідно до розрахунку сума заборгованості за особовим рахунком № [NUMBER] , станом на 31 травня 2020 року складає 64 334,10 грн. Оскільки по теперішній час відповідачі свої зобов`язання по оплаті послуг з водовідведення та водопостачання не виконують, позивач змушений звернутись до суду з цією позовною заявою за захистом своїх прав та законних інтересів, в якій, з урахуванням уточненої позовної заяви, просить стягнути солідарно з відповідачів на користь КП «Дніпроводоканал» ДМР заборгованість у розмірі 92 736,30 грн. з яких: 64 334,10 грн. - сума основного боргу, 4 419,36 грн. - 3% річних, 23 982,84 грн. - інфляційне збільшення суми боргу, а також судові витрати. Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 04 січня 2021 року у цивільній справі за позовом КП «Дніпроводоканал» ДМР до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості по оплаті послуг водопостачання та водовідведення, позовні вимоги КП «Дніпроводоканал» ДМР були задоволені в повному обсязі. 23 жовтня 2021 року відповідач [PERSON] звернулася до суду з заявою про перегляд заочного рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 04 січня 2021 року. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 10 листопада 2021 року скасовано заочне рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 04 січня 2021 року по цивільній справі № 205/6105/20 за вищевказаним позовом і призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 17 грудня 2021 року відповідач [PERSON] надала до суду відзив на позовну заяву, в обгрунтованні відзиву зазначила, що визнає вимоги про стягнення заборгованості за оплату з водопостачання та водовідведення частково, у межах строку позовної давності, позовні вимоги в частині стягнення трьох відсотків річних та інфляційного збільшення суми боргу не визнає в повному обсязі, а також просила розглянути справу за її відсутністю. 10 січня 2022 року від представника позивача надійшла до суду відповідь на відзив, в якому вона зазначила, що дані які викладені у заявах не впливають на суть позовних вимог і не змінюють позицію КП «Дніпроводоканал» ДМР. Представник позивача надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, уточнені позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила задовольнити. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] у судове засідання не з`явилися з невідомих суду причин, хоча відповідно до ст. ст. 128, 130 ЦПК України про день та час розгляду справи повідомлялися належним чином, будь-яких заяв і клопотань від них не надходило. Враховуючи, що сторони у судове засідання не з`явились, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Вибір громадянами способу захисту своїх прав і свобод від порушень та протиправних посягань гарантовано ч. 4 ст. 55, ст. 124 Конституції України, відповідно до якої кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань та закріплено статтями 7, 12 Загальної декларації про права людини, ст. 13 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, що згідно зі статтею 9 Конституції України є складовою національного законодавства. Згідно із ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. На підставі ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що Комунальне підприємство «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради відповідно до положень Закону України «Про житлово-комунальні послуги» надає фізичній особі споживачу житлово-комунальні послуги, що полягають у водопостачанні і водовідведенні за його місцем проживання. Судом встановлено, що КП «Дніпроводоканал» ДМР надає послуги водопостачання та водовідведення за адресою: [ADDRESS] , за якою відкрито особовий рахунок за № [NUMBER] . Договір про надання послуг водопостачання та водовідведення між позивачем та відповідальним квартиронаймачем [PERSON] не укладався. На підставі п. 1 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. Частиною 1 статті 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживачів від оплати послуг у повному обсязі. Аналогічний правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року по справі №6-2951цс15. За таких обставин суд дійшов висновку, що відсутність укладення договору з позивачем не позбавляє [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] обов`язку оплачувати надані їм послуги. Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно із ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. На підставі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Частиною 1 статті 612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно із ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , а відтак відповідно є абонентами щодо користування послугами водопостачання і водовідведення до їх квартири (а.с. 12-18), що також не спростовано відповідачами. Згідно розрахунку, в результаті неналежного виконання відповідачами зобов`язань щодо оплати послуг водопостачання та водовідведення за період з 01 вересня 2011 року по 31 травня 2020 року утворилась заборгованість у розмірі 92 736,30 грн. з яких: 64 334,10 грн. - сума основного боргу, 4 419,36 грн. - 3% річних, 23 982,84 грн. - інфляційне збільшення суми (а. с. 5-7). На підставі ст. 541 ЦК України солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання. Відповідно до ст. 160 ЖК УРСР члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. Що стосується періоду, за який необхідно стягнути заборгованість за послуги водопостачання та водовідведення, то тут суд дійшов такого висновку. Статтею 256 ЦК України передбачено, що позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно із ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна даність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до ухвалення рішення по справі. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позову. Позивач звернувся із вказаним позовом до суду 13.08.2020 року. Враховуючи письмові заперечення відповідача, в яких вона просила застосувати строк позовної давності, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги у межах позовної давності, отже, з відповідачів на користь КП «Дніпроводоканал» ДМР підлягає стягненню солідарно заборгованість по оплаті послуг водопостачання та водовідведення за період з 01 серпня 2017 року по 31 травня 2020 року у сумі основного боргу у розмирі 22 863,11 грн. Позивач у позовній заяві також просив стягнути солідарно з відповідачів 3% річних та інфляційне збільшення, відповідно до розрахунку, однак вказаного розрахунку щодо періоду стягнення боргу з 01 серпня 2017 року по 31 травня 2020 року в матеріалах справи не має, що позбавляє суд визначити 3% річних та інфляційне збільшення для стягнення з відповідачів, а також суд зауважує, що до вказаних правовідносин доцільно застосовувати вимоги ст. 26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», відповідно до якої у разі несвоєчасного здійснення платежів за житлово-комунальні послуги споживач зобов`язаний сплатити пеню в розмірі, встановленому в договорі, але не вище 0,01 відсотка суми боргу за кожен день прострочення. Загальний розмір сплаченої пені не може перевищувати 100 відсотків загальної суми боргу, разом з тим, таких позовних вимог не було заявлено. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд, враховуючи вище викладене, аналізуючи надані сторонами поясненнями у справі, з урахуванням в сукупності всіх досліджених письмових доказів, наявних в матеріалах справи, вважає можливим прийняти рішення, задовольнивши частково позовні вимоги позивача в частині стягнення заборгованості в межах строку позовної давності. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд приймає до уваги, що позов підлягає частковому задоволенню, тому з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно до задоволеної частини вимог в розмірі 518,22 грн. (22 863,11 грн. х 2102,00 грн. / 92 736,30 грн.), тобто по 74,03 грн. з кожного.

Outcome: partial