Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-16 00:00:00

У серпні 2020 року позивач звернувся в суд до [PERSON] про стягнення заборгованості. Посилався на те, що 04 січня 2019 року між ТОВ «Фінансова компанія «Фінанс Інновація» та [PERSON] було укладено договір № 190104-387-3, відповідно до якого позивач надав відповідачу кредит у сумі 3000 гривень строком на 30 днів, шляхом переказу на її платіжну картку, емітовану АТ КБ «ПриватБанк» зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,5 % від суми кредиту за кожен день користування та 2,5 % від залишку суми кредиту за кожен день прострочення терміну повернення кредиту. Кредитний договір укладено в електронному вигляді шляхом реєстрації відповідача на веб-сайті в мережі Інтернет https://monetka.com.ua та підписання кредитного договору електронним підписом з одноразовим ідентифікатором відповідно до Закону України «Про електронну комерцію». Підписання кредитного договору електронним підписом з одноразовим ідентифікатором є прямою і безумовною згодою відповідача з умовами кредитного договору, Правилами надання грошових коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, з яким вона ознайомилась перед підписанням кредитного договору та отриманням кредиту. ТОВ «Фінансова компанія «Фінанс Інновація» було перераховано на картковий рахунок відповідача позику в розмірі 3000 гривень, що підтверджується чеком від 04 січня 2019 року. Незважаючи на взяті на себе зобов`язання, відповідач борг не повертає. Станом на 25 травня 2020 року заборгованість відповідача становить у розмірі 10866 гривень 94 копійки, що складається з: - 3000 гривень - заборгованість за кредитом; - 1350 гривень 25 копійок - заборгованість за нарахованими процентами відповідно до п. 1.2. кредитного договору за ставкою 1,5 % за кожен день користування кредитом за період з 04 січня 2019 року по 03 лютого 2019 року; - 6516 гривень 94 копійки - заборгованість за нарахованими процентами відповідно до п. 3.3. кредитного договору за ставкою 2,5 % за кожен день користування кредитом за період з 04 лютого 2019 року по 14 травня 2019 року. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 14 серпня 2020 року відкрито спрощене позовне провадження у справі. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 07 липня 2021 року вирішено питання про витребування доказів у справі. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 17 січня 2022 року відмовлено в задоволення клопотання сторони відповідача про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін. З відзиву на позовну заяву представника відповідача вбачається, що вона просить відмовити в задоволенні позову. Зазначено, що відповідач, не погоджуючись з нарахованою сумою заборгованості, звернувся до Нацкрмфінпослуг щодо проведення перевірки законності умов кредитного договору. У результаті виявлених порушень Нацкомфінпослуг було складено акт про правопорушення та застосовано захід впливу у вигляді розпорядження про застосування заходу впливу до ТОВ «Фінансова компанія «Фінанс Інновація» від 31 жовтня 2019 року № 2198. Позивач звернувся до приватного нотаріуса з заявою про вчинення виконавчого напису, у результаті чого було вчинено виконавчий напис від 03 жовтня 2019 року № 5938. заочним рішенням Садгірського районного суду м. Чернівці від 18 травня 2020 року зазначений виконавчий напис було визнано таким, що не підлягає виконанню. Вважає, що кредитний договір є споживчим, який було укладено позивачем в односторонньому порядку, про що свідчить відсутність підписів сторін у кредитному договорі. Документи, що надані позивачем на підтвердження перерахування коштів на його рахунок не є достатнім доказом отримання кредиту саме ним, оскільки документи не містять підписів працівника та печатки банківської установи, яка здійснила такий грошовий переказ, не містить реквізитів отримувача та назви фінансової установи отримувача. Крім того, заперечують проти розміру заявлених позивачем судових витрат. З відповіді на відзив представника позивача вбачається, що він підтримує викладене у позовній заяві, просить суд задовольнити позов у повному обсязі. Зазначено, що доказом отримання відповідачем коштів є лист АТ «Таскомбанк» від 24 червня 2020 року, з якого вбачається, що банком було здійснено переказ грошових коштів на рахунок одержувача, до якого емітовано електронний платіжний засіб, а саме 04 січня 2019 року на картку отримувача було зараховано 3000 гривень, відправником яких виступило ТОВ «Фінансова компанія «Фінанс Інновація». Крім того, розпорядження Нацкомфінпослуг № 2198 від 31 жовтня 2019 року, на яке посилається сторона відповідача, рішенням Окружного адміністративного суду м. Києві від 11 серпня 2020 року було визнано протиправним та скасовано. Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, особи, які беруть участь у справі, не викликались. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 04 січня 2019 року між ТОВ «Фінансова компанія «Фінанс Інновація» та [PERSON] було укладено договір № 190104-387-3, відповідно до якого позивач надав відповідачу кредит у сумі 3000 гривень строком на 30 днів, шляхом переказу на її платіжну картку, емітовану АТ КБ «ПриватБанк» зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,5 % від суми кредиту за кожен день користування та 2,5 % від залишку суми кредиту за кожен день прострочення терміну повернення кредиту (а.с. 16-18). Кредитний договір укладено в електронному вигляді шляхом реєстрації відповідача на веб-сайті в мережі Інтернет https://monetka.com.ua та підписання кредитного договору електронним підписом з одноразовим ідентифікатором відповідно до Закону України «Про електронну комерцію». З відзиву представника відповідача встановлено, що відповідач, не погоджуючись з нарахованою сумою заборгованості, звернувся до Нацкрмфінпослуг щодо проведення перевірки законності умов кредитного договору. У результаті виявлених порушень Нацкомфінпослуг було складено акт про правопорушення та застосовано захід впливу у вигляді розпорядження про застосування заходу впливу до ТОВ «Фінансова компанія «Фінанс Інновація» від 31 жовтня 2019 року № 2198. Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києві від 11 серпня 2020 року розпорядження Нацкомфінпослуг № 2198 від 31 жовтня 2019 року визнано протиправним та скасовано. ТОВ «Фінансова компанія «Фінанс Інновація» було перераховано на картковий рахунок відповідача позику в розмірі 3000 гривень, що підтверджується чеком від 04 січня 2019 року (а.с. 20). З відзиву на позов сторони відповідача вбачається, що кредитний договір є споживчим, який було укладено позивачем в односторонньому порядку, про що свідчить відсутність підписів сторін у кредитному договорі. Документи, що надані позивачем на підтвердження перерахування коштів на його рахунок не є достатнім доказом отримання кредиту саме ним, оскільки документи не містять підписів працівника та печатки банківської установи, яка здійснила такий грошовий переказ, не містить реквізитів отримувача та назви фінансової установи отримувача. З листа АТ «Таскомбанк» від 24 червня 2020 року встановлено, що в рамках договору про організацію взаємодії при переказі коштів фізичним особам № 44 від 30 липня 2018 року банком було здійснено переказ грошових коштів на рахунок одержувача, до якого емітовано електронний платіжний засіб, а саме 04 січня 2019 року на картку отримувача № [NUMBER] було зараховано 3000 гривень, відправником яких виступило ТОВ «Фінансова компанія «Фінанс Інновація». АТ КБ «ПриватБанк» на запит суду надало лист від 10 вересня 2021 року, яким підтверджено факт того, на [PERSON] емітовано картку № [NUMBER] , та виписку по рахунку [PERSON] № [NUMBER] за період з 04 січня 2019 року по 05 січня 2019 року, з якої вбачається, що 04 січня 2019 року на картковий рахунок відповідача був зарахований переказ на суму 3000 гривень. Станом на день подачі позову до суду відповідач борг не повернув. Відповідно до ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною. Згідно зі ст. 8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму. Механізм укладення електронного договору, який має використовуватися позивачем у взаємовідносинах із позичальниками, зокрема вимоги до його підписання сторонами, врегульовано Законом України «Про електронну комерцію» та Законом України «Про електронний цифровий підпис». Статтею 1 Закону України «Про електронний цифровий підпис» передбачено, що електронний цифровий підпис - вид електронного підпису, отриманого за результатом криптографічного перетворення набору електронних даних, який додається до цього набору або логічно з ним поєднується і дає змогу підтвердити його цілісність та ідентифікувати підписувача. Електронний цифровий підпис накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про електронний цифровий підпис» електронний цифровий підпис за правовим статусом прирівнюється до власноручного підпису (печатки) у разі, якщо: електронний цифровий підпис підтверджено з використанням посиленого сертифіката ключа за допомогою надійних засобів цифрового підпису; під час перевірки використовувався посилений сертифікат ключа, чинний на момент накладення електронного цифрового підпису; особистий ключ підписувача відповідає відкритому ключу, зазначеному у сертифікаті. Електронний підпис не може бути визнаний недійсним лише через те, що він має електронну форму або не ґрунтується на посиленому сертифікаті ключа. Згідно зі ст. 4 Закону України «Про електронний цифровий підпис» електронний цифровий підпис призначений для забезпечення діяльності фізичних та юридичних осіб, яка здійснюється з використанням електронних документів. Електронний цифровий підпис використовується фізичними та юридичними особами - суб`єктами електронного документообігу для ідентифікації підписувача та підтвердження цілісності даних в електронній формі. Використання електронного цифрового підпису не змінює порядку підписання договорів та інших документів, встановленого законом для вчинення правочинів у письмовій формі. Статтею 6 Закону України «Про електронний цифровий підпис» передбачено, що сертифікат ключа містить такі обов`язкові дані: найменування та реквізити центру сертифікації ключів (центрального засвідчувального органу, засвідчувального центру); зазначення, що сертифікат виданий в Україні; унікальний реєстраційний номер сертифіката ключа; основні дані (реквізити) підписувача - власника особистого ключа; дату і час початку та закінчення строку чинності сертифіката; відкритий ключ; найменування криптографічного алгоритму, що використовується власником особистого ключа; інформацію про обмеження використання підпису. Посилений сертифікат ключа, крім обов`язкових даних, які містяться в сертифікаті ключа, повинен мати ознаку посиленого сертифіката ключа. Інші дані можуть вноситися у посилений сертифікат ключа на вимогу його власника. Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронна комерція - відносини, спрямовані на отримання прибутку, що виникають під час вчинення правочинів щодо набуття, зміни або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснені дистанційно з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, внаслідок чого в учасників таких відносин виникають права та обов`язки майнового характеру; електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Згідно із ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Відповідно до ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом:надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону;заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону;вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання:електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину;електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом;аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Частиною 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору; одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Вбачається, що між позивачем та відповідачем укладено договір позики у формі електронного документу з електронними підписами сторін. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Встановлено, що відповідно до договору від 04 січня 2019 року [PERSON] має повернути ТОВ «Фінансова компанія «Фінанс Інновація» 3000 гривень. Позивач просить суд стягнути з відповідача суму боргу в розмірі 3000 гривень, 1350 гривень 25 копійок заборгованості за нарахованими процентами відповідно до п. 1.2. кредитного договору за ставкою 1,5 % за кожен день користування кредитом за період з 04 січня 2019 року по 03 лютого 2019 року, 6516 гривень 94 копійки заборгованості за нарахованими процентами відповідно до п. 3.3. кредитного договору за ставкою 2,5 % за кожен день користування кредитом за період з 04 лютого 2019 року по 14 травня 2019 року. Відповідно до п. 3.3. договору у випадку порушення строків повернення кредиту, встановлених пунктом 1.3. договору (з урахуванням пролонгації строку дії договору), позичальник сплачує товариству плату за користування кредитом за підвищеною ставкою - 3,5 % від суми несвоєчасно повернутого кредиту за кожний день користування кредитом понад строк, зазначений у п. 1.3. цього договору. Розрахунок загальної суми заборгованості [PERSON] по кредитному договору станом на 25 травня 2020 року наданий суду і відповідає вимогам закону (а.с. 15). Доказів на спростування наданого позивачем розрахунку заборгованості відповідачем суду не надано. Зокрема, не надано інший розрахунок, який би спростовував нарахування позивача. Таким чином, стягненню з відповідача підлягають зазначені суми. Позивач також просить стягнути з [PERSON] витрати на правничу допомогу в розмірі 9500 гривень. Відповідно до частин 1-3 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Частиною 2 цієї статті передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу стороною позивача надано суду письмові докази. 25 лютого 2020 року між АБ «Романа Свистовича» та ТОВ «Фінансова компанія «Фінанс інновація» укладено договір про надання правової допомоги № 25/02/2020-01 (а.с. 56-59). Крім того, у матеріалах справи міститься акт виконаних робіт № 10 від 25 травня 2020 року (а.с. 60-61), ордер від ТОВ «Фінансова компанія «Фінанс інновація» на адвоката Свистовича Р.С. Вбачається, що позивачем не надано суду доказів оплати товариством наданих послуг, зокрема, квитанції про сплату витрат на правничу допомогу в розмірі 9500 гривень. За таких обставин, вимога про стягнення витрат на правничу допомогу задоволенню не підлягає. З огляду на наведене, позовна заява підлягає задоволенню. З урахуванням задоволення позову та відповідно до ст. 141 ЦПК України, стягненню з відповідача також підлягає судовий збір на користь позивача у розмірі 2102 гривні.

Outcome: approved