Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-12 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні майном шляхом виселення. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що їй на праві приватної власності належить будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] , в якому вона особисто не мешкає, а є зареєстрованою. У вказаному будинку мешкає її дочка - [PERSON] разом із своїми дітьми - [PERSON] та [PERSON] . Також, за вказаною адресою зареєстрований колишній чоловік дочки - відповідач [PERSON] . Рішенням Волноваського районного суду Донецької області від 28.05.2021 року між ними шлюб було розірвано, однак відповідач залишився мешкати за вказаною вище адресою та добровільно висилитися та знятися з реєстрації за вказаною адресою відмовляється, комунальні платежі не сплачує, чим вчиняє перешкоди позивачу у здійсненні нею права власності на будинок з господарськими будівлями. Поряд із цим, відповідач постійно ображає її дочку нецензурною лайкою, систематично вчиняє сварки поруч із дітьми, спричинив тілесні ушкодження її дочці [PERSON] на очах у дітей, про що внесені відомості у ЄРДР №12021053630000564, що робить неможливим проживання з ним в одному будинку, а тому просить усунути перешкоди у здійсненні відповідачем права користування та розпорядження власністю шляхом виселення з будинку [PERSON] , без надання іншого житлового приміщення з передачею ключів від усіх дверей будинку. Присутня у судовому засіданні позивач [PERSON] підтримала позовні вимоги, наполягала на їх задоволенні. Присутній у судовому засіданні відповідач [PERSON] не погодився із позовом, вважав його необґрунтованим, оскільки він постійно ніс витрати по сплаті за комунальні послуги - користування електроенергією, та тільки останні два місяці не сплатив особисто. До моменту розірвання шлюбу із [PERSON] , він здійснив капітальний ремонт будинку за адресою: [ADDRESS] , що належить [PERSON] , однак не має необхідних доказів про це. Також визнав факт сварок між ним та [PERSON] під час проживання у будинку. Вважає, що має право мешкати у вказаному будинку та просить суд відмовити у задоволенні позову [PERSON] . Допитана у якості свідка у судовому засіданні [PERSON] підтвердила обставини поведінки відповідача [PERSON] , викладені у позові. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких грунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить наступних висновків. Судом встановлено, що [PERSON] належить на праві приватної власності житловий будинок [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину №95 від 14.03.1989 року. Відповідно до витягу з Єдиного державного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання [PERSON] , останній зареєстрований за адресою: будинок [ADDRESS] . У відповідності до ст. 1 Першого протоколу до Європейської Конвенції з прав людини та основних свобод, що згідно ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ст. 41 Конституції України Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об`єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Частинами першою, другою статті 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Відповідно до ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. Згідно з положеннями статті 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб та будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Згідно з ч. 2 ст. 406 ЦК України, сервітут, тобто право користування, може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Власник житлового приміщення має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, що постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. З врахуванням того, що позивач є власником житлового будинку та має право вимагати усунення перешкод у володінні, користуванні та розпорядженні своєю власністю, у відповідача припинилися правові підстави для користування вказаним будинком, а тому право відповідача на користування цим будинком підлягає припиненню на вимогу власника цього майна. Відповідно до правового висновку, викладеного Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 13 жовтня 2020 у справі № 447/455/17, припинення права користування житловим приміщенням колишнього члена сім`ї власника житлового будинку може бути підтверджено у судовому порядку, якщо це право пов`язане із захистом права власності відповідно до статті 391 ЦК України, за змістом якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є підставними та підлягають до задоволення в повному обсязі. На підставі ст. 64, 150, 156, 162 ЖК УРСР, ст. 317, 319, 383, 391, 401, 402, 405, 406 ЦК України,

Outcome: approved