Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-12 00:00:00

03.08.2021 року позивач звернулась до суду з позовними вимогами, якими просить визнати за нею право власності на земельну ділянку площею 0,0722 га передану для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Позовні вимоги вмотивовані тим, що [PERSON] являється власником житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , який належав відповідачу [PERSON] . Вказаний житловий будинок розташований на земельній ділянці площею площею 0,0722 га переданій для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд. [PERSON] дарувальник вищевказаного будинку та 11.08.2003 року як спадкоємець [PERSON] отримав свідоцтво про право на спадщину на вказану земельну ділянку. Сторони домовились про передачу цієї земельної ділянки у власність [PERSON] після одержання відповідачем Державного акту на право власності на земельну ділянку. Станом на 03.08.2021 року [PERSON] не зареєстрував на своє ім`я спірну земельну ділянку та не присвоїв кадастровий номер, що унеможливлює її відчуження. Позивач в судове засідання не з`явилась, надала до суду заяву, якою позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просить позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, заяв про відкладення справи або слухання справи за їх відсутністю не направляли, тому суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів відповідно до ч.1 ст. 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України - здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Пунктом 1 частини 2 статті 16 ЦК України визначено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України - кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 76\~ЦПК України\~визначено,\~що доказами\~є будь-які\~дані,\~на підставі\~яких суд\~встановлює наявність\~або відсутність\~обставин (фактів),\~що обґрунтовують\~вимоги і\~заперечення учасників\~справи,\~та інших\~обставин,\~які мають\~значення для\~вирішення справи. Ці\~дані встановлюються\~такими засобами: письмовими,\~речовими і\~електронними доказами; висновками\~експертів; показаннями свідків. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 11.08.2003 року, [PERSON] успадкував земельну ділянку площею 0,0722 га передану для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, що розташована за адресою: [ADDRESS] , після смерті [PERSON] , померлої [INFO] . Згідно договору дарування будинку від 21.05.2003 року [PERSON] подарував [PERSON] житловий будинок з надвірними спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS] , що також підтверджено довідкою КП «Ізмаїльське МБТІ» №1131 від 04.11.2021 року. Встановлено, що вказаний житловий будинок розташований на земельній ділянці 0,0722 га переданій для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Так, згідно листа Міськрайонного управління в Ізмаїльському районі та м. Ізмаїл Головного управління Держгеокадастру в Одеській області від 15.07.2021 року за №439/126-21, земельна ділянка площею 0,0722 га передана для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, що розташована за адресою: [ADDRESS] , зареєстрована за [PERSON] . Таким чином, відсутність у [PERSON] документа, що посвідчує право власності на земельну ділянку позбавляє її права отримати кадастровий номерна земельну ділянку у встановленому законом порядку. Відповідно до частин першої та другої статті 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок, будівлю або споруду переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Розмір та кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв`язку з переходом права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, є істотними умовами договору, який передбачає набуття права власності на ці об`єкти. Відповідно до частини першої статті 120 ЗК України у разі набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на житловий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Зазначені норми закріплюють загальний принцип цілісності об`єкта нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. За цими нормами визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість. Таким чином, за загальним правилом, закріпленим у частині четвертій статті 120 ЗК України, особа яка набула права власності на будівлі чи споруди, або їх частини стає власником відповідної земельної ділянки, або її частини на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено в договорі відчуження нерухомості. \~ \~ \~ \~ Відповідно до статті 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує право власності. Приймаючи до уваги, що іншим (крім судового) шляхом захистити права позивача неможливо, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених позивачем вимог про визнання права власності на земельну ділянку та право позивача таким, що підлягає захисту в зв`язку з чим задовольняє позов. Судом не виявлено обставин, що суперечать закону або порушують права, свободи чи інтереси інших осіб. На підставі викладеного,

Outcome: approved