Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-16 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] . Позивач просить суд: -визнати шлюб укладений з відповідачем, зареєстрований 24.04.2019 Приморським районним у місті Одесі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, актовий запис за № 475 недійсним з моменту його укладення -скасувати актовий запис у Книзі реєстрації актів про шлюб. Ухвалою від 15.07.2021 справа передана за підсудністю до Приморського районного суду м. Одеси. 01.09.2021 відкрито провадження у справі. Позивач подала заяву про розгляд справи за її відсутності. Позов підтримує. Відповідач повідомлений про час та місце розгляду справи. Судові повідомлення суд направляв за останнім відомим місцем проживання. Проте на адресу суду повернулись поштові відправлення з причин відсутності адресата за вказаною адресою. Згідно з п. 4 ч.8 ст.128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Отже, судова повістка направлена відповідачу вважається врученою. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. [PERSON] позовні вимоги обґрунтовує тим, що 24.04.2019 між нею та [PERSON] було укладено шлюб. Проте насправді шлюб був фіктивним, оскільки укладений без наміру створення сім`ї і набуття прав та обов`язків подружжя. Дружина бачила чоловіка тільки один раз в день реєстрації шлюбу. Відповідачу шлюб був необхідним для отримання посвідки на тимчасове проживання на території України та подальшого отримання громадянства України. Після реєстрації шлюбу [PERSON] сплатив [PERSON] грошову винагороду та пообіцяв розлучитись через два роки. Більше чоловіка вона не бачила, спільно ніколи не проживали, побутом не пов`язані. Відзив на позов не надходив. Судом встановлено такі фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. 24.04.2019 Приморським районним у місті Одесі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , актовий запис № 475. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу « [PERSON] » (свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] від 02.04.2021, видане повторно). З 22.03.1999 [PERSON] зареєстрована за адресою [ADDRESS] (довідка № 362 від 31.03.2021 видана виконавчим комітетом Верхньодніпровської міської ради Дніпропетровської області). [PERSON] є громадянином Азербайджанської Республіки. З 10.06.2019 [PERSON] зареєстрований за адресою [ADDRESS] . Вирішуючи спір суд виходив з наступного. Статтею 21 Сімейного кодексу України (далі - СК України)визначено, що шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до статті 40 СК України шлюб, який укладено жінкою та чоловіком або одним із них без наміру створення сім`ї та набуття прав та обов`язків подружжя, є фіктивним. Такий шлюб визнається недійсним за рішенням суду. Стаття 41 СК України, містить вичерпний перелік підстав, за якими шлюб може бути визнаний недійсним за рішенням суду, а саме: якщо він був зареєстрований: між усиновлювачем та усиновленою ним дитиною з порушенням вимог, встановлених частиною п`ятою статті 26 цього Кодексу; між двоюрідними братом та сестрою; між тіткою, дядьком та племінником, племінницею; з особою, яка приховала свою тяжку хворобу або хворобу, небезпечну для другого з подружжя і (або) їхніх нащадків; з особою, яка не досягла шлюбного віку і якій не було надано права на шлюб. Згідно з статтею 45 СК України шлюб, визнаний недійсним за рішенням суду, не є підставою для виникнення у осіб, між якими він був зареєстрований, прав та обов`язків подружжя, а також прав та обов`язків, які встановлені для подружжя іншими законами України. Отже, особа, яка звертається до суду з позовом про визнання шлюбу недійсним внаслідок його фіктивності, повинна підтвердити належними доказами свої посилання про відсутність у осіб, які уклали шлюб, наміру створити сім`ю. Проте самі по собі доводи заявника про те, що метою укладення шлюбу було отримання певних майнових благ або переваг, не дають підстав суду для визнання шлюбу недійсним з підстав фіктивності (постанова Верховного Суду у справах № 750/6471/15-ц, № 591/1860/16-ц). Також у постанові Верховного Суду від 17.04.2019 у справі № 752/2337/16-ц суд зазначив, що причини реєстрації фіктивного шлюбу можуть бути різними, як правило вони пояснюються та обумовлюються бажанням отримати певні права, підставою виникнення яких самостійно чи у складі інших юридичних фактів є шлюб, наприклад, отримання спадщини, житлової площі тощо. У випадку встановлення фіктивності шлюбу намір визначається стосовно речей неправового характеру - бажання проживати разом, вести спільне господарство, дбати про добробут та моральний стан сім`ї тощо. Саме по речах неправового характеру, що супроводжують відносини осіб після реєстрації шлюбу, можна визначити намір осіб щодо шлюбу. Зі змісту позову вбачається, що позивач (дружина) мала реальний намір на укладання шлюбу та утворення сім`ї лише з метою отримання коштів від відповідача (чоловік) та сприяння йому в отриманні посвідки на тимчасове проживання на території України та подальшого отримання громадянства України. Щодо відсутності у [PERSON] (чоловіка) реального наміру створити сім`ю з [PERSON] (дружина), набути права та обов`язки подружжя, достовірних доказів суду на підтвердження цього факту позивачем не надано, як і не надано доказів на підтвердження того, що шлюб було укладено з метою оформлення посвідки на проживання на території України. Доводи позивача про те, що вони як чоловік та дружина ніколи разом не проживали, оскільки зареєстровані та проживають у різних містах, суд відхиляє. Зазначене не доводить фіктивність укладення шлюбу, окреме місце реєстрації подружжя саме по собі не може бути підставою для визнання шлюбу недійсним (фіктивним), а у положеннях Сімейного кодексу України відсутній обов`язок подружжя проживати або бути зареєстрованими за однією адресою. За загальними правилами доказування, визначеними статтями 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частина перша та друга статті 77 ЦПК України). Відповідно до статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. Системний аналіз наведених процесуальних норм дозволяє дійти висновку, що кожна сторона зобов`язана вжити заходів та надати докази на підтвердження тієї обставини, на яку вона посилається як на підставу для задоволення вимоги чи навпаки на заперечення існування такі обставини, а суд, виходячи з наданих сторонами доказів здійснює їх оцінку. Таким чином, суд приходить до висновку, що позивач не довела жодними достовірними та належними доказами факт того, що нею з відповідачем укладено фіктивний шлюб, без наміру створення сім`ї та набуття прав та обов`язків подружжя. Тому в задоволені позову слід відмовити.

Outcome: dismissed