Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-16 00:00:00

28 липня 2021 року до Центрального районного суду м. Миколаєва надійшла позовна заява від [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , треті особи: Універсальна Біржа «Південь», [PERSON] , [PERSON] , в якій позивач, з урахуванням позовних вимог викладених у новій редакції, просить визнати дійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна (квартири розташованої за адресою: [ADDRESS] ) №2055, укладеним між [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] та [PERSON] на Універсальній Біржі «Південь» від 07.02.2001 року. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29 липня 2021 року головуючим суддею у даній справі визначено суддю Шолох Л.М. Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 30 липня 2021 року відкрито провадження по даній справі та вирішено здійснювати розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. У судове засідання 23 листопада 2021 року сторони у справі та треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору не з`явилися з невідомих суду причин. Правом на подання відзиву до суду відповідачі не скористалися. Позивач [PERSON] , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору [PERSON] та [PERSON] надали суду заяви про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили їх задовольнити. Дослідивши матеріали справи та врахувавши думку позивача про можливість розгляду справи без його участі, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності учасників справи, які беруть участь у справі. Дослідивши матеріали справи, давши оцінку доказам, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що між [PERSON] , [PERSON] (продавці) та [PERSON] , [PERSON] (покупці) на Універсальній біржі «Південь» укладено договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] . Під час укладання договору продавці [PERSON] , [PERSON] та покупці [PERSON] , [PERSON] діяли від своїх імен. Згідно із пунктом 4 цього договору вказана квартира продана за 1 000 грн, які отримані Продавцями до реєстрації цього договору і належить новим власникам [PERSON] та [PERSON] . У пункті 7 договору зазначено, що на виконання статті 227 Цивільного кодексу України договір підлягає реєстрації в МБТІ міста Миколаєва. Відповідно до пункту 10 договір відповідно до статті 15 Закону України «Про товарну біржу», зареєстрований на Універсальній біржі «Південь» у «Журналі реєстрації біржових угод із нерухомістю» за № 2055 від 07 лютого 2001 року. Відповідно до відповіді Миколаївського міжміського бюро технічної інвентаризації від 10.07.2018 року №1-662, квартира [ADDRESS] зареєстрована за [PERSON] та [PERSON] . Позивач [PERSON] звернувся до Першої миколаївської нотаріальної контори із заявою про прийняття спдащини після смерті його Батька [PERSON] , який помер [INFO] . Постановою від 05 вересня 2020 року нотаріус Рябоконь К.Л. відмовив позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину (1/6 частини квартири у [ADDRESS] ) з огляду на те, що довір купівлі-продажу частини цього житла було оформлено на товарній біржі. Вирішуючи питання про обґрунтованість позовних вимог суд зазначає таке. Згідно зі статті 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до статті 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно зі статті 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. У пункті 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" № 9 від 06 листопада 2009 року зазначено, що відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. Відповідно до пункту 4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України (2004 року) Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. У даному випадку біржова угода укладена у 2001 року, тому спірні правовідносини врегульовані нормами Цивільного кодексу УРСР. Згідно зі статтею 153 Цивільного кодексу УРСР (в редакції 1963 року), який діяв на момент укладення правочину та підлягає застосуванню до спірних правовідносин, договір є укладеним, якщо сторонами досягнуто згоди за всіма істотними умовами. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди. Відповідно до статті 224 Цивільного кодексу УРСР (в редакції 1963 року, далі Цивільний кодекс УРСР) за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до частини першої статті 227 Цивільного кодексу УРСР договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією із сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Частина перша статті 47 Цивільного кодексу УРСР вказує на те, що нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою статті 48 цього кодексу. Якщо одна зі сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається (частина друга статті 47 Цивільного кодексу УРСР). У пункті 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» вказано на те, що судам необхідно враховувати, що згідно із статтями 4, 10 та 203 ЦК зміст правочину не може суперечити ЦК, іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України та ЦК, міжнародним договорам, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актам Президента України, постановам Кабінету Міністрів України, актам інших органів державної влади України, органів влади Автономної Республіки Крим у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, а також моральним засадам суспільства. Зміст правочину не повинен суперечити положенням також інших, крім актів цивільного законодавства, нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до Конституції України (статті 1, 8 Конституції України). Відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. Зі змісту договору купівлі-продажу нерухомого майна від 07 лютого 2001 року № 2055 слідує, що ця угода укладена на Універсальній біржі «Південь» відповідно до вимог статті 15 Закону України «Про товарну біржу». Згідно із частиною першою та другою статті 15 Закону України «Про товарну біржу» від 10 грудня 1991 року № 1956-ХІІ (в редакції станом на 16 лютого 1993 року), біржовою операцією визнається угода, що відповідає сукупності зазначених нижче умов: а) якщо вона являє собою купівлю-продаж, поставку та обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі; б) якщо її учасниками є члени біржі; в) якщо вона подана до реєстрації та зареєстрована на біржі не пізніше наступного за здійсненням угоди дня. Угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Зміст біржової угоди (за винятком найменування товару, кількості, ціни, місця і строку виконання) не підлягає розголошенню. Цю інформацію може бути надано тільки на письмову вимогу судам, органам прокуратури, служби безпеки, внутрішніх справ, арбітражному суду та аудиторським організаціям у випадках, передбачених законодавством України. Угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі. За своїм змістом договір № 2055 від 07 лютого 2001 року, укладений на Універсальній біржі «Південь» між [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] відповідає вимогам переліченим у статті 15 Закону України «Про товарну біржу» від 10 грудня 1991 року № 1956-ХІІ. Зважаючи на приписи частини четвертої статті 15 Закону України «Про товарну біржу» означена біржова угода не підлягала нотаріальному посвідченню. Відповідно до вимог статті 227 Цивільного кодексу УРСР (в редакції 1963 року) ця біржова угода підлягала реєстрації у відповідному Бюро технічної інвентаризації за місцезнаходженням нерухомості. Зазначена вимога чинного на час виникнення спірних правовідносин законодавства позивачами була виконана та проведена реєстрація отриманої у власність квартири у Миколаївському міжміському бюро технічної інвентаризації, про що свідчить реєстраційне посвідчення від 08 лютого 2001 року (у реєстровій книзі за № 124, за реєстровим № 20703 зроблено відповідний запис). Зі змісту договору від 07 лютого 2001 року № 2055 також слідує, що його сторонами дотримано вимог статті 224 Цивільного кодексу УРС (які діяли на момент виникнення спірних правовідносин) та досягнуто істотних умов, визначених для договору купівлі-продажу, а саме продавець передав майно у власність покупцеві, а покупець прийняв майно і сплатив за нього 1000 грн. На час розгляду справи спірна квартира [ADDRESS] є зареєстрованим місцем проживання позивача. Підсумовуючи викладене, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та про необхідність їх задоволення. Біржову угоду - договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] укладений 07 лютого 2001 року на Універсальній біржі «Південь» між [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] , які діяли від своїх імен, що зареєстрований Комунальним підприємством «Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації» 08 лютого 2001 року за № 20703 слід визнати дійсним. Відповідно до статті 141 ЦПК України, судовий збір сплачений позивачем при подачі позовної заяви до суду. На підставі викладеного,

Outcome: approved