Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-10 00:00:00

У грудні 2021 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Бузької сільської ради Вознесенського району, ПСП «Прогрес» про визнання права на земельну частку (пай) в якому вказував, що з 16 січня 1985 року по 10 квітня 1997 року він працював та був членом колгоспу, а в подальшому - СПСО «Прогрес» (правонаступником якого є ПСП «Прогрес»). 15 листопада 1995 року, в процесі розпаювання земель, спілка отримала Державний акт на право колективної власності на землю із додатком у вигляді затвердженого списку осіб-членів спілки, які мають право на земельну частку (пай), до якого включено позивача. Проте [PERSON] вчасно не отримав правовстановлюючий документ - сертифікат на право на земельну частку (пай). Тому позивач, виходячи з неможливості підтвердити та реалізувати отримане ним право, просив суд визнати за ним право на земельну частку (пай) розміром 4,26 умовних кадастрових гектарів в порядку розпаювання земель СПСО «Прогрес» в судовому порядку. В судове засідання позивач [PERSON] та його представник [PERSON] не з`явилися, проте останній надав суду письмову заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представники відповідачів - Бузької сільської ради Вознесенського району, ПСП «Прогрес» в судове засідання не з`явилися, проте надали суду письмові заяви про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги визнають повністю. Суд вважав можливим розглянути справу без особистої участі позивача та представників сторін, оскільки матеріали справи містять достатньо відомостей про права та взаємовідносини сторін. Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наявних у ній доказів, суд прийшов до висновку про можливість застосування передбачених ст. 206 ЦПК України наслідків визнання позову відповідачами, оскільки таке визнання не суперечить вимогам закону та не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб. При цьому з матеріалів справи, зокрема копії трудової книжки [PERSON] , довідок ПСП «Прогрес» від 05 серпня 2021 року за №№54-56, інформації ПСП «Прогрес» від 26 серпня 2021 року за №73 (а.с. 8-10, 16-18, 19-20) вбачається, що з 16 січня 1985 року по 10 квітня 1997 року позивач знаходився в трудових відносинах та був членом колгоспу, а в подальшому - СПСО «Прогрес» (правонаступником якого є ПСП «Прогрес»). В 1995 році розпочався процес розпаювання земель СПСО «Прогрес». 15 листопада 1995 року спілка отримала Державний акт на право колективної власності на землю, який зареєстровано в Книзі записів державних актів на право колективної власності на землю за №1 (а.с. 27-36). Також комісією з паювання спілки було складено списки осіб-членів СПСО «Прогрес», які мають право на земельну частку (пай). Вказані списки 29 грудня 1998 року були затверджені загальними зборами членів СПСО «Прогрес». Середній розмір земельної частки (паю) в СПСО «Прогрес» становить 4,26 умовних кадастрових гектари (а.с. 12). Під час складання та затвердження списків пайовиків позивача включено до списків осіб, які мають право на земельну частку (пай), проте останній вчасно не отримав правовстановлюючий документ - сертифікат на право на земельну частку (пай) (а.с. 12, 21-26). Пунктом 1 Указу Президента України від 8 серпня 1995 р. № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» установлено, що паюванню підлягають сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. Паювання земель радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств здійснюється після перетворення їх на колективні сільськогосподарські підприємства. Паювання земель передбачає визначення розміру земельної частки (паю) у колективній власності на землю кожного члена колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства без виділення земельних ділянок в натурі (на місцевості). Відповідно до п. 2 Указу Президента України №720/95 право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. При паюванні вартість і розміри в умовних кадастрових гектарах земельних часток (паїв) всіх членів підприємства, кооперативу, товариства є рівними. Право на земельну частку (пай) підтверджується сертифікатом. Видача громадянам сертифікатів на право на земельну частку (пай) єдиного в Україні зразка та їх реєстрація провадяться відповідною районною державною адміністрацією (п. 5 Указу). Аналогічні положення в подальшому були затверджені в Законі України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» від 05 червня 2003 року (ст.ст. 1-2). Відповідно до п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. Позови громадян, пов`язані з паюванням земель (зокрема, про визнання права на земельну частку (пай), її розмір, незаконність відмови у видачі сертифіката, виділення паю в натурі), можуть бути предметом розгляду судів. Відповідачами в таких справах є КСП, сільськогосподарські кооперативи, районна державна адміністрація, яка затверджувала розмір паю, вирішувала питання про видачу сертифіката, а також виконавчий орган чи орган місцевого самоврядування, що має вирішувати питання про виділення земельної частки (паю) в натурі, тощо. При розгляді справ про визнання права особи на земельну частку (пай) судам необхідно з`ясовувати: - наявність підстав для набуття такою особою членства в колективному сільськогосподарському підприємстві (кооперативі, акціонерному товаристві), чи відбулося таке набуття фактично з врахуванням того, що перебування особи в трудових відносинах з підприємством не означає автоматичного набуття членства в ньому; - наявність передбачених законом підстав для набуття особою права на земельну частку (пай), зокрема факт членства особи в колективному підприємстві на момент отримання ним правовстановлюючого документа на землю; - дату видачі колективному сільськогосподарському підприємству (кооперативу, акціонерному товариству) акта на право колективної власності на землю, оскільки член КСП, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акту (п. 6 листа Верховного Суду України №19-3767/0/8-08 від 29 жовтня 2018 року «Щодо розгляду земельних спорів»). Судом встановлено, що [PERSON] на момент паювання земель СПСО «Прогрес» та отримання ним Державного акту на право колективної власності на землю був членом спілки та включений до списку осіб-членів СПСО «Прогрес», які мають право на земельну частку (пай). Таким чином, позивач набув право на земельну частку (пай). Враховуючи те, що на час розгляду справи [PERSON] позбавлений можливості отримати правовстановлюючий документ на земельну частку (пай) в адміністративному порядку, тобто підтвердити та реалізувати отримане ним право, а тому його право на пай підлягає визнанню судом.

Outcome: approved