Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-12 00:00:00

У травні 2021 року АТ «Альфа-Банк» звернулося до Приморського районного суду м. Одеси з позовом у якому просить суд звільнити з-під арешту належне йому нерухоме майно, а саме: житловий будинок, домоволодіння, загальною площею: 400,3 кв.м., житловою площею 99.6, кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , накладений постановою Першого Приморського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про арешт майна серія та номер: 52600608 від 10 липня 2020 року. Позов обґрунтовано тим, що 26.04.2006 між позивачем та відповідачем було укладено кредитний та іпотечний договори, відповідно до умов якого на забезпечення виконання основного зобов`язання, іпотекодавець передав в іпотеку належне йому на праві власності майно. Однак, у зв`язку з тим, що [PERSON] не виконує свої зобов`язання, банк змушений був розпочати процедуру стягнення на іпотечне майно, під час якої дізнався про те, що реалізувати його у нього немає можливості, оскільки поставною Першого Приморського ВДВС у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) було накладено арешт на нерухоме майно відповідача та накладено заборону на його відчуження. 25.05.2021 ухвалою суду відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та витребувано докази. 17.06.2021 до суду від представника позивача надійшла заява у якій він просить суд провести судове засідання без його участі, позовні вимоги підтримує та проти заочного розгляду не заперечує. 29.07.2021 ухвалою суду закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. 17.08.2021 на адресу суду від Першого Приморського ВДВС у м. Одесі надійшли витребувані судом матеріали. 19.08.2021 та 27.10.2021 до суду від представника позивача надійшли заяви у яких він просить суд провести судове засідання без його участі, позовні вимоги підтримує та проти заочного розгляду не заперечує. 23.11.2021 до суду від представника відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи. 13.01.2022 в судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги та просив суд їх задовольнити, представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечував та просив суд відмовити в позові в повному обсязі. Дослідивши матеріали справи та оцінивши зібрані у справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позову, з наступних підстав. Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено та не заперечувалось сторонами, що 26.04.2006 між АКБ «Укрсоцбанк» (правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк») та [PERSON] було укладено кредитний договір № 2006/13-2.06/406. На забезпечення виконання позичальником основного зобов`язання 26.04.2006 між [PERSON] (іпотекодавцем) і АКБ «Укрсоцбанк» (іпотекодержателем) було укладено іпотечний договір, відповідно до умов якого іпотекодавець передав іпотекодержателю в іпотеку належне йому на праві власності майно, а саме: домоволодіння, загальною площею 400,3 кв.м., житловою площею 99,6 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та земельну ділянку на якій воно розташоване, площею 0,0641 га, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , цільове призначення земельної ділянки - для дачного будівництва. У зв`язку з тим, що відповідачем не виконувались умови основного зобов`язання, позивачем було розпочато процедуру стягнення на іпотечне майно та 16.04.2021 на нього було зареєстровано право власності за АТ «Альфа-Банк». Разом з цим, з матеріалів виконавчого провадження № 52600608 судом встановлено, що 04.10.2016 на підставі заяви АТ «Банк «Фінанси та Кредит» про відкриття виконавчого провадження та виконавчого листа від 11.08.2014, виданого Приморським районним судом м. Одеси у справі № 522/5776/14-ц старшим державним виконавцем Приморського ВДВС ГТУЮ в Одеській області Костіною В.В. постановою від 04.10.2016 відкрито виконавче провадження. Також 04.10.2016 старшим державним виконавцем Приморського ВДВС ГТУЮ в Одеській області Костіною В.В. винесено постанову про арешт майна боржника, якою накладено арешт на все майно боржника - [PERSON] та оголошено заборону на його відчуження. 10.07.2020 старшим державним виконавцем Приморського ВДВС у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Жорновим П.В. накладено арешт на все майно боржника в межах суми боргу, домоволодіння за адресою: [ADDRESS] та земельну ділянку реєстраційний номер: 2624 за цією ж адресою. Відповідно до положень ст.ст. 4, 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно зі статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Відповідно до частини першої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі, якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, що передбачено Законом України «Про виконавче провадження». Подібний правовий висновок неведений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.05.2020 у справі № 554/8004/16. Також у цій постанові Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що відповідачем у справах за позовами про звільнення майна з-під арешту є боржник або особа, в інтересах якої накладено арешт на майно у виконавчих провадженнях, оскільки задоволення такого позову може безпосередньо вплинути на права та законні інтереси сторін спірних правовідносин щодо такого майна. Звертаючись до суду із зазначеним позовом АТ «Альфа-Банк» посилалось на те, що відповідач належним чином не виконує взяті на себе зобов`язання за кредитним договором від 26.04.2006 у зв`язку з чим банк має на меті задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, як передбачено положеннями статей 37, 38 Закону України «Про іпотеку» та умовами іпотечного договору від 24.06.2006. Статтями 575, 577 ЦК України визначено, що іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Моментом реєстрації застави є дата та час внесення відповідного запису до Державного реєстру обтяжень рухомого майна. Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Згідно з ч. 5 ст. 3 Закону України «Про іпотеку» в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, у разі порушення боржником основного зобов`язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки. Пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки щодо зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації (ч. 6 ст. 3 Закону України «Про іпотеку»). Статтею 4 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що обтяження нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації відповідно до закону. Статтею 44 Закону України «Про виконавче провадження» встановлена черговість задоволення вимог стягувачів, згідно з якою у першу чергу задовольняються забезпечені заставою вимоги щодо стягнення вартості заставленого майна. Згідно з частиною першою статті 52 Закону України «Про виконавче провадження», звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації. Загальний порядок звернення стягнення на заставлене майно визначений ст. 54 Закону України «Про виконавче провадження» відповідно до якої звернення стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача-заставодержателя. Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 54 «Про виконавче провадження» для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставлене майно боржника може бути звернуто у разі: виникнення права застави після винесення судом рішення про стягнення з боржника коштів; якщо вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю. Про звернення стягнення на заставлене майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, державний виконавець повідомляє заставодержателю не пізніше наступного дня після накладення арешту на майно або якщо йому стало відомо, що арештоване майно боржника перебуває в заставі, та роз`яснює заставодержателю право на звернення до суду з позовом про зняття арешту із заставленного майна. Примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється державним виконавцем з урахуванням положень Закону України «Про іпотеку» . Таким чином, оскільки накладення арешту на майно має наслідком заборону відчуження арештованого майна, то ним порушується право іпотекодержателя в разі невиконання боржником забезпеченого заставою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки. Зі змісту наведених норм права випливає, що в разі коли належним чином зареєстрована іпотека виникла раніше за накладення арешту для задоволення вимог стягувачів, відмінних від іпотекодержателя, суд має звільнити з-під арешту іпотечне майно. При цьому відсутні підстави для відмови у звільненні з-під арешту зазначеного майна у зв`язку з відсутністю реального порушення боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання на момент пред`явлення відповідної вимоги; факт порушення основного зобов`язання, яке забезпечене іпотекою, виступає лише умовою реалізації гарантованих іпотекою прав іпотекодержателя і не пов`язується з його існуванням, а, отже, й порушенням шляхом арешту та заборони відчуження предмета іпотеки. Наведене узгоджується з правовими висновками, викладеними Верховним Судом у постановах: від 10.04.2018 у справі № 910/4772/17, від 19.11.2019 у справі № 137/2080/18- ц, від 16.05.2018 у справі № 338/1118/16 та від 23.10.2019 у справі № 520/7842/16 та від 30.06.2021 у справі № 337/800/19. Таким чином, оскільки відповідно до іпотечного договору від 26.04.2006 АТ «Альфа-Банк» є іпотекодержателем домоволодіння та земельної ділянки на якій воно розміщене за адресою: [ADDRESS] , проте постановою старшого державного виконавця Приморського ВДВС у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Жорновим П.В. від 10.07.2020 накладено арешт на зазначене майно боржника та оголошено заборону на його відчуження, тому наявні правові підстави для зняття арешту із нерухомого майна, яке є предметом іпотеки, оскільки іпотекодержатель має переважне право перед іншими кредиторами на задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки. Враховуючи задоволення позову в повному обсязі, на підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 2 270,00 грн.

Outcome: approved