Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-17 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про усунення перешкод в користуванні та розпорядженні майном. Свої позовні вимоги мотивує тим, що їй на праві приватної власності належить Ѕ частина житлового будинку садибного типу з господарсько-побутовими будівлями і спорудами по [ADDRESS] . В даному будинку зареєстрована [PERSON] , [INFO] . Відповідач фактично не проживає за адресою своєї реєстрації з 2019 року, а проживає за іншою адресою. Реєстрація відповідача за вказаною вище адресою заважає позивачу повноцінно користуватись належним їй майном. Просить суд визнати відповідача такою, що втратила право користування Ѕ частиною будинку [ADDRESS] . Ухвалою Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 14.12.2021 відкрито провадження у справі та постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. До початку судового засідання позивач [PERSON] подала заяву про розгляд справи без її участі, підтримала заявлені вимоги та наполягала на їх задоволенні. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву про розгляд справи без її участі. Позовні вимоги визнає. Дослідивши письмові матеріали справи та докази в їх сукупності, на підставі повного, об`єктивного та всебічного дослідження, суд встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини. В судовому засіданні встановлено, що відповідно до рішення Золотоніського районного суду Черкаської області від 01.06.1998 за [PERSON] визнано право власності на Ѕ частину будинку, що розташований по [ADDRESS] . Відповідно до довідки, виданої виконавчим комітетом Золотоніської міської ради № 403 від 29.11.2021, Ѕ житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою [ADDRESS] належить [PERSON] . Згідно довідки, виданої виконавчим комітетом Золотоніської міської ради № 404 від 30.11.2021 в результаті упорядкування нумерації та перейменування вулиць на підставі рішення сесії сільської ради №1-28/УІІ від 10.11.20185 в [ADDRESS] . Відповідно до довідки, виданої виконавчим комітетом Золотоніської міської ради № 402 від 29.11.2021, [PERSON] , 1957 року народження зареєстрована та проживає в будинку [ADDRESS] . Також за даною адресою зареєстровані, але фактично не проживають колишній чоловік [PERSON] , [INFO] та онука [PERSON] , [INFO] . Статтею 41 Конституції України та статтею 319 ЦК України визначено, що кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю на свій розсуд. Згідно ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Правовою позицією Верховного Суду України щодо визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням від 16 грудня 2016 року у справі № 6-709цс16 від 16.11.2016 року передбачено, що частиною першою ст. 383 ЦК України та статтею 150 ЖК України закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Частиною першою статті 156 ЖК України передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом з ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть спільне господарство. В постанові Верховного суду України від 16 січня 2012 року № 6-57цс11 сформульована правова позиція про те, що за змістом ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 р. № 1382-ІV «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою. У зв`язку з тим, що зазначений Закон є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання, положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. З огляду на це вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства - статей 71, 72, 116, 156 ЖК України, ст. 405 ЦК України. Згідно з положеннями статті 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Тобто власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. Оскільки в судовому засіданні встановлено, що відповідач в будинку [ADDRESS] не проживає більше одного року, суд приходить до висновку, що останню слід визнати такою, що втратила право на користування житловим приміщенням з подальшим зняттям її з реєстрації за вказаною адресою.

Outcome: approved