Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-10 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Позов мотивовано тим, що [PERSON] на праві власності належить квартира [ADDRESS] . В належній позивачу квартирі зареєстровані відповідачі [PERSON] та [PERSON] . З 2008 року відповідачі в квартирі [ADDRESS] не проживають. Враховуючи те, що відповідачі в належній позивачу квартирі не проживають, [PERSON] неодноразово звертався до останніх з проханням звернутися до компетентних органів із заявами про зняття з реєстрації місця проживання в належному йому помешканні, однак [PERSON] та [PERSON] ніяким чином на них не реагують. Зазначена обставина перешкоджає позивачу розпоряджатися власністю і порушує його права. З огляду на зазначене вище позивач звернувся до суду з даною позовною заявою. Ухвалою судді Вінницького міського суду Вінницької області від 17 листопада 2021 року, у даній цивільній справі прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Крім того, даною ухвалою суду було визначено строки для подання сторонами відзиву на позовну заяву, відповіді на відзив, заперечення. Однак, у визначені судом строки, відзиву на позовну заяву, відповідачами подано не було. Частиною восьмою статті 178 ЦПК України визначено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Аналогічне положення міститься і в ч. 2 ст. 191 ЦПК України. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Клопотання про розгляд справи за участю сторін від учасників судового процесу не надходило. З огляду на це, суд приходить до висновку про вирішення спору за наявними матеріалами у справі. Суд, дослідивши матеріали справи, надавши належну оцінку усім доказам, що є у справі, дійшов висновку про задоволення вимог позовної заяви з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом на право власності на квартиру в багатоквартирному будинку № 93 від 11 березня 2003 року, виданим на підставі рішення виконкому Вінницької міської ради від 27 лютого 2003 року № 268 (а.с. 3). Право власності на вищевказану квартиру зареєстровано за [PERSON] у КП «Вінницьке обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» і записано в реєстр. книгу № 592, реєстр. № 1817 (а.с. 3 зворотній бік). Актом від 01 жовтня 2021 року, складеним головою правління ОСББ «Пирогова-107А» з виходом на місце 21 вересня 2021 року за адресою [ADDRESS] було встановлено, що за вказаною адресою зареєстровані: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Не проживають за вищевказаною адресою: [PERSON] та [PERSON] з 2008 року по даний час (а.с. 6). Згідно ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю; право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ст. 321 ЦК України). Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Оскільки відповідачі [PERSON] та [PERSON] у квартирі [ADDRESS] не проживають більше одного року, суд приходить до переконливого висновку, що вимоги позовної заяви про визнання [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування жилим приміщенням вище зазначеної квартири, підлягають до задоволення. Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються, зокрема, особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю. Як вбачається із довідки № 018947 від 21 листопада 2008 року, виданої Вінницьким обласним центром медико-соціальної експертизи, [PERSON] являється інвалідом ІІ групи, причина інвалідності загальне захворювання, інвалідність встановлена безстроково (а.с. 8). Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Оскільки суд дійшов висновку про задоволення позову, то вважає за необхідне згідно ст. 141 ЦПК України стягнути з відповідачів на користь держави судовий збір в сумі 908 грн. 00 коп., оскільки позивач був звільнений від його сплати при зверненні до суду з даною позовною заявою. На підставі викладеного та

Outcome: approved