Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-20 00:00:00

У грудні 2021 року [PERSON] звернувся до суду із зазначеним позовом, в обґрунтування якого зазначив, що рішенням Ічнянського районного суду Чернігівської області від 17 вересня 2012 року з нього стягуються аліменти на користь [PERSON] на неповнолітню дочку [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частки його заробітку (доходу), але не менш ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 28 серпня 2012 року і до повноліття дитини. Шлюб між ним та [PERSON] розірвано рішенням суду від 17 вересня 2012 року. 14 лютого 2014 року позивач зареєстрував шлюб з [PERSON] . Від спільного проживання у шлюбі з останньою у них [INFO] народився син [PERSON] . Згідно судового наказу Ічнянського районного суду Чернігівської області від 03 грудня 2021 року з нього на користь [PERSON] стягуються аліменти на неповнолітнього сина [PERSON] у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно, але не менш ніж 50 (п`ятдесят) відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, і не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 23 листопада 2021 року і до досягнення дитиною повноліття. Посилаючись на те, що розмір стягуваних з позивача аліментів по двох зазначених вище рішеннях суду є занадто великим, оскільки він ніде не працює, а має лише нерегулярний дохід, останній просить зменшити розмір стягуваних з нього аліментів на двох неповнолітніх дітей з 1/4 частки на 1/6 частку його заробітку (доходу). У відзиві на позов відповідачка [PERSON] просила відмовити позивачу у задоволенні якого позовних вимог посилаючись на те, що останній приховує свої доходи, враховуючи те, що протягом вересня-жовтня 2021 року він сплатив їй заборгованість по аліментах у розмірі 46 011 грн. Крім того, позивачем не надано доказів на підтвердження зміни його матеріального стану. Відповіді на відзив від позивача не надійшло. Відзиву від відповідачки [PERSON] не надійшло. Заяви та клопотання учасників справи відсутні. Позивач у судове засідання не з`явився, надавши письмову заяву, в якій просив розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги підтримує. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не з`явилася, будучи належним чином повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не з`явилася, надавши заяву про розгляд справи за її відсутності та визнання позовних вимог [PERSON] . За відсутності всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, що узгоджується з положеннями ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Судом установлено, що рішенням Ічнянського районного суду Чернігівської області від 17 вересня 2012 року розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , а також стягнуто з останнього на користь [PERSON] аліменти на неповнолітню дочку [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частки його заробітку (доходу), але не менш ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 28 серпня 2012 року і до повноліття дитини (а.с. 5). Відповідно до судового наказу Ічнянського районного суду Чернігівської області від 03 грудня 2021 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно, але не менш ніж 50 (п`ятдесят) відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, і не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 23 листопада 2021 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 7). У частині першій статті 3 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Частинами першою та другою статті 27 Конвенції встановлено, що держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку (стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття. Згідно з положеннями статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Частиною першої статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом. У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Звертаючись до суду з позовом про зменшення розміру аліментів, позивач посилався на те, що за судовими рішеннями з нього стягуються аліменти на двох неповнолітніх дітей, розмір яких є занадто великим. Статтею 192 СК України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів. Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України). Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів погіршення майнового стану позивача, а наявність на утриманні ще однієї дитини не є безумовною підставою для зменшення розміру аліментів, враховуючи також те, що позивач не працює, а тому повинен сплачувати на кожну дитину не менш ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, у зв`язку з чим зміна розміру аліментів з 1/4 частки на 1/6 частку ніяким чином не вплине на нарахування аліментів непрацюючій особі. Таким чином розмір аліментів, який стягується з позивача відповідає вимогам сімейного законодавства, а його зменшення у зв`язку з тим, що позивач має на утриманні двох дітей, без доведення погіршення його майнового стану, не буде спрямовано на належне забезпечення його обох дітей та суперечитиме їх інтересам. За таких обставин позов [PERSON] задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed