Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-10 00:00:00

Позивачі: [PERSON] , [PERSON] звернулися до суду з позовною заявою до Відкритого акціонерного товариства «Коломийський завод сільськогосподарських машин», [PERSON] , [PERSON] , про визнання права власності на квартиру, яку обґрунтовують тим, що вони разом із своїми сім`ями більше десяти років проживають у квартирі [ADDRESS] , в різних кімнатах. Позивач, [PERSON] заселилась у квартиру [ADDRESS] на підставі ордеру «На житлову площу в гуртожитку» №101 від 24 березня 2008 року. Позивач [PERSON] заселилась у квартиру [ADDRESS] на підставі ордеру №93 від 12 листопада 2007 року відповідно. Зазначають, що на даний час гуртожиток реконструйовано в житловий будинок, кімнати переобладнані в квартири та зареєстровані окремими об`єктами нерухомого майна, які належать відповідачу та відносяться до державної корпоративної власності. Зазначають, що добросовісно та безперервно володіють вказаною квартирою більше десяти років, їхнє володіння є відкритим, що є очевидним для всіх осіб, в тому числі для відповідача - Відкритого акціонерного товариства «Коломийський завод сільськогосподарських машин». Зазначають, що у позасудовий спосіб визнати за собою право власності на вказану квартиру із зазначених підстав немає можливості. У зв`язку з цим, звертаються до суду. Як на підставу задоволення своїх вимог посилаються на норми статті 344 ЦК України, що врегульовують порядок набуття права власності на майно в порядку набувальної давності та норми Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» на підставі чого просять суд визнати за ними, [PERSON] та [PERSON] право спільної сумісної власності на квартиру за адресою [ADDRESS] . В судовому засіданні представник позивача [PERSON] , адвокат Романенчук А.В., позов підтримав з підстав, що наведені у позовній заяві, просив позов задовольнити. Позивач [PERSON] попередньо подала до суду клопотання про проведення судового засідання без її участі, позов підтримує. Відповідачі в судове засідання не з`явилися хоча були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази по справі, приходить до висновку, що у позові слід відмовити,з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] заселилась у квартиру [ADDRESS] на підставі ордеру «На житлову площу в гуртожитку» №101 від 24 березня 2008 року (а.с. 11). Позивач [PERSON] заселилась у квартиру [ADDRESS] на підставі ордеру №93 від 12 листопада 2007 року (а.с.12). Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено право на житло. У ст. 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла, інакше як на підставі закону за рішенням суду. Статтею 345 ЦК України закріплюється право фізичної або юридичної особи набувати право власності на майно у разі приватизації державного та комунального майна у порядку, встановленому законом. Зазначена норма є загальною, оскільки відсилає до спеціального законодавства. Законом України від 04 вересня 2008 року N 500-VI "Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків" внесено зміни до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" та дозволено приватизувати житло в гуртожитках, що перебувають у власності територіальних громад. Законом України від 08 вересня 2011 року N 3716-VI "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення правового регулювання забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків" уточнено порядок передання гуртожитків у комунальну власність з метою наступної приватизації житлових приміщень законними мешканцями гуртожитків. Зокрема п. 6 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» встановлено, що передача житлових приміщень у гуртожитках у власність громадян здійснюється на підставі рішення органу місцевого самоврядування. Із системного аналізу згаданих нормативно-правових актів вбачається, що вони спрямовані, зокрема, на регламентацію правовідносин з приводу реалізації права громадян на житло шляхом передання їм у приватну власність житлових приміщень державного житлового фонду та гуртожитків. Норми статті 344 ЦК України не підлягають до застосування у даному випадку, оскільки з матеріалів справи вбачається, що користування квартирою в гуртожитку є титульним, оскільки підставою початку користування нерухомим майном був ордер на вселення. Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Виходячи з наведеного, суд приходить до висновку про відсутність порушення, невизнання або оспорювання прав [PERSON] та [PERSON] на приватизацію спірної квартири, а також відсутність підстав для задоволення поданої позовної заяви, тому в позові слід відмовити повністю. Виходячи з наведеного,

Outcome: dismissed