Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-09 00:00:00

13 жовтня 2021 року до Заводського районного суду м. Миколаєва надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] , в якій позивач просить: стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітнього сина, а саме [PERSON] , в розмірі 1/3 частки з усіх видів доходу (заробітку) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 12 жовтня 2021 року і до повноліття. Як на підставу своїх позовних вимог позивач посилається на те, що у сторін є двоє дітей: [PERSON] , 1998 р.н., інвалід дитинства 3 групи; [PERSON] , 2004 р.н., студент 1 курсу Харківського університету імені Каразина. Діти проживають разом з позивачем і знаходяться на її утриманні. З травня 2021 року відповідач не бере участі у вихованні та утриманні дітей, а тому позивач змушена звернутись до суду. Відповідач здоровий та працездатний, зможе сплачувати аліменти на рівні 1/3 частки з усіх видів заробітку (доходу). 21 жовтня 2021 року відкрито провадження у справі, розгляд справи призначено у спрощеному позовному провадженні з викликом сторін. 25 листопада 2021 року до суду надійшла заява позивача про розгляд справи без її участі, від клопотання про витребування доказів відмовляється. 06 січня 2022 року до суду надійшла заява відповідача, в якій він зазначає, що при розгляді справи просить врахувати, що на [PERSON] відкрита банківська картка з якої вона два рази в місяць знімає по 4050 грн. на утримання дітей. На сина також відкрита карта і передана йому для зняття коштів. Враховуючи викладене, просить встановити аліменти у розмірі 8100 грн. Оплата проведена по січень 2022 р. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов такого висновку. Сторони перебували у шлюбі з 23 липня 1994 року, який розірвано рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 17 травня 2021 року. У шлюбі у них народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] , інвалід дитинства 3 групи; [PERSON] , [INFO] . Діти проживають з позивачем, що підтверджується матеріалами справи та не заперечується відповідачем. Згідно частини другої статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Частинами 1, 2 статті 15 Закону України "Про охорону дитинства" передбачено, що дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Приписами ст. 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дітей і проживання батьків окремо від них не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дітей. Відповідно до ст. 5 Протоколу №7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (зі змінами, внесеними Протоколом № 11) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебуванні в шлюбі та у випадку його розірвання. Статтею 150 СК України визначені обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, а саме: батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Виходячи з вищенаведеного, сторони мають рівні права та обов`язки по утриманні та матеріальному забезпеченні дітей, а отже не тільки позивач, але й відповідач зобов`язані утримувати своїх малолітніх (неповнолітніх) дітей. Статтею 180 СК України встановлено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. На підставі досліджених доказів судом встановлено, що неповнолітній син сторін - [PERSON] проживає з позивачем, а відповідач є його батьком та на нього покладено однаковий з позивачем обов`язок щодо утримання і матеріального забезпечення своєї дитини, тому суд приходить до висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини. В ході судового розгляду даного позову не встановлено обставин, що перешкоджають стягненню з відповідача аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Відповідач не заперечує проти необхідності надання ним матеріальної допомоги неповнолітньому сину, на що надав докази того, він добровільно надає матеріальну допомогу, що свідчить про його бажання матеріально утримувати свого сина, і ці доводи суд вважає прийнятними. Разом з тим, аргументи відповідача, що він надає матеріальну допомогу добровільно, не доводять необхідність звільнення відповідача від сплати аліментів сину за вказаний ним період. Законодавець не передбачає такі підстави, які залежать виключно від волевиявлення самого відповідача. У відповідності до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Аналізуючи вищевказані правові норми законодавства суд дійшов висновку, що стягувачу аліментів надано виняткове право вибору та ініціювання подальшої зміни в судовому порядку способу стягнення аліментів (в частці від доходу платника або в твердій грошовій сумі). Закон не встановлює обов`язку доведення мотивів, на підставі яких позивач бажає скористатися такою можливістю, а тому платник аліментів позбавлений можливості впливати на обрання способу стягнення аліментів, однак може звернутися до суду з позовом про зменшення їх розміру. В зв`язку з наведеним суд відхиляє доводи відповідача щодо стягнення аліментів у твердій грошовій сумі. Щодо визначення частки заробітку (доходу) платника аліментів, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, суд зазначає таке. Згідно ч. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч.ч. 1, 2 статті 182 СК України: при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Згідно положень ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ч.ч.7, 8 ст.7 Сімейного кодексу України, при вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей. Підсумовуючи викладене, враховуючи стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у нього повнолітньої доньки - інваліда, виходячи із принципу справедливості, добросовісності та розумності (ч. 9 ст. 7 СК України), суд вважає за необхідне визначити аліменти на утримання неповнолітнього сина у розмірі 1/4 частки від усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Отже, аліменти слід стягувати починаючи від дня подання позову - 13 жовтня 2021 р. і до досягнення дитиною повноліття. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави належить стягнути судовий збір у розмірі 908,00 грн.

Outcome: approved