Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-10 00:00:00

Позивач [PERSON] у листопаді 2016 року звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , треті особи- Виконавчий комітет Поляницької сільської ради Надвірнянського району Івано-Франківської області, Служба у справах дітей Яремчанської міської ради Івано-Франківської області про визнання осіб такими, що втратили право користування житлом та зняття з реєстрації місця проживання. В обґрунтування вимог зазначено, що позивачу на праві приватної власності належить житловий будинок, що знаходиться за адресою [ADDRESS] . У цьому будинку він зареєстрований та проживає, однак, також за цією адресою зареєстровані його син [PERSON] та його діти-онуки позивача [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , які з 2014 року у спірному будинку не проживають без поважних причин та не несуть витрат по оплаті комунальних послуг. Факт непроживання відповідачів підтверджується актом обстеження матеріально-побутових умов, складеним депутатом Поляницької сільської ради від 29.09.2016 року, а також це можуть засвідчити свідки. Таким чином,враховуючи те, що відповідачі по справі понад один рік не проживають у належному позивачу на праві власності житловому будинку, останні порушують його законні права як власника житла, а тому відповідно до вимог ст.405 ЦК України наявні всі правові підстави для визнання їх такими, що втратили право на житло та зняття з реєстрації місця проживання за вказаною адресою. Відповідно до акту про нездійснення автоматизованого розподілу судової справи від 07 листопада 2016 року автоматизований розподіл вказаної судової справи не проводився у зв`язку із закінченням повноважень усіх суддів Яремчанського міського суду Івано-Франківської області. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12 вересня 2017 року вказану справу передано у провадження судді Іванова А.П. Згідно розпорядження керівника апарату Яремчанського міського суду Івано-Франківської області №275 від 05 березня 2018 року у зв`язку із продовженням терміну відрядження судді Іванова А.П. проведено повторний автоматизований розподіл вказаної справи. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05 березня 2018 року вказану справу повторно передано у провадження судді Іванова А.П. Ухвалою суду від 03 липня 2018 року відкрито провадження у даній справі та призначено її до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. 27 липня 2018 року від відповідача [PERSON] , який також діє як законний представник відповідача [PERSON] надійшов відзив на позов, в якому останній просив у задоволенні позовних вимог відмовити. Вказав, що у спірному житловому будинку він та його діти зареєстровані з народження, там наявні їхні особисті речі та предмети побуту, а також щомісячно здійснюються платежі на утримання будинку, окрім цього він також здійснює догляд за своєю престарілою матір`ю [PERSON] , яка також проживає у спірному будинку. Однак через неприязні стосунки із позивачем він не має можливості постійно проживати у спірному будинку та вимушено винаймає житло у м. Івано-Франківськ, проте часто перебуває по місцю реєстрації, де навідує та доглядає за матір`ю. Відтак саме дії позивача, як власника житла є тією поважною причиною, яка перешкоджає йому разом із дітьми безперешкодно проживати та користуватися спірним житлом. Також зазначив, що його неповнолітні діти в силу віку на момент звернення позивача до суду самостійно не могли обирати місце проживання, а тому у зв`язку із знаходженням навчального закладу у м. Івано-Франківську на період відвідування занять тимчасово проживали разом із ним у м. Івано-Франківськ, а не за місцем реєстрації, однак період канікул завжди проводили у спірному будинку. Наданий позивачем акт обстеження матеріально-побутових умов є неналежним доказом, оскільки складений родичами позивача і у ньому відсутня інформація щодо проведення огляду будинку на предмет відсутності там особистих речей відповідачів. Із врахуванням вищенаведеного, зважаючи на те, що у результаті задоволення позову відповідачі фактично набудуть статус безпритульних просить у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі. 06 серпня 2018 року представником позивача [PERSON] -адвокатом Лейбюком В.П. подано відповідь на відзив на позов, в якій зазначено, що відповідач разом із дітьми близько трьох років проживає у придбаній ним трьохкімнатній квартирі [ADDRESS] , яку він придбав за кошти, виручені від продажу земельної ділянки площею 0,27 га у с. Поляниця. Вказану земельну ділянку відповідач отримав від свого батька [PERSON] з метою придбати житло для себе та своїх дітей та виписатися із будинку батька. Вказане питання у 2013 році розглядалось на засіданні виконавчого комітету Поляницької сільської ради за участю депутатів та членів опікунської ради, що підтверджується відповідними протоколами. Особистих речей відповідача та його дітей у спірному житловому будинку немає і жодних комунальних платежів за користування вказаним житлом [PERSON] особисто не здійснює. У 2018 році позивач зі своєї пенсії виділяв кошти на оплату послуг зв`язку, які оформлені на сина, через те, що телефон у ПАТ «Укртелеком» зареєстрований на ім`я відповідача. Також не відповідають дійсності твердження відповідача про те, що він здійснює догляд за своєю престарілою матір`ю, оскільки реальної допомоги матері відповідач не надає так як проживає зі своєю сім`єю у м. Івано-Франківськ, а допомогу по догляду за матір`ю отримує для зарахування стажу трудової діяльності. Ухвалою суду від 06 серпня 2018 року вказану цивільну справу призначено до судового розгляду за правилами загального позовного провадження. Згідно розпорядження керівника апарату Яремчанського міського суду Івано-Франківської області №235 від 03 квітня 2019 року та протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03 квітня 2019 року у зв`язку із закінченням повноважень попереднього складу суду(закінчення терміну відрядження судді Іванова А.П.) вказану справу передано у провадження судді Польської М.В. Ухвалою суду від 07 травня 2019 року дану справу прийнято до провадження суддею Польською М.В. та призначено її до розгляду за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 27 травня 2019 року закрито підготовче провадження у вказаній справі та призначено її до судового розгляду по суті. Окрім цього, 27 травня 2019 року судом за клопотанням позивача постановлено ухвалу про витребування доказі у справі, а саме: інформації про зареєстроване право власності на квартиру [ADDRESS] . Згідно розпорядження керівника апарату Яремчанського міського суду Івано-Франківської області №100 від 31 липня 2020 року та протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 37 липня 2020 року у зв`язку із закінченням повноважень попереднього складу суду(закінчення терміну відрядження судді Польської М.В.) вказану справу передано у провадження судді Ваврійчук Т.Л. Ухвалою суду від 10 вересня 2020 року дану справу прийнято до провадження суддею Ваврійчук Т.Л. та призначено її до розгляду за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 26 листопада 2020 року продовжено строк проведення підготовчого провадження у даній справі та доручено Службі у справах дітей Яремчанської міської ради Івано-Франківської області, як органу опіки та піклування, надати письмовий висновок щодо розв`язання спору та можливості визнання неповнолітньої [PERSON] такою, що втратила право на житло у спірному будинку за місцем реєстрації. Ухвалою суду від 22 лютого 2021 року підготовче провадження у даній справі закрито та призначено її до судового розгляду по суті. Позивач [PERSON] та його представник адвокат Лейбюк В.П. у судове засідання не з`явились. Від представника позивача через канцелярію суду надійшла заява про розгляд справи у відсутності позивача та його представника, заявлені позовні вимоги підтримують та просять задовольнити у повному обсязі. Відповідачі [PERSON] , який діє як законний представник відповідача [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] у судове засідання призначене на 22 березня 2021 року на з`явились, від відповідача [PERSON] надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із неможливістю прибути у судове засідання за відсутності транспортного сполучення. У судове засідання, призначене на 27.04.2021 року прибув відповідач [PERSON] , відповідачі [PERSON] , [PERSON] будучи належно повідомленими про день та час розгляду справи у судове засідання не з`явились, причин неявки не повідомили. У зв`язку із неявою представника Служби у справах дітей Яремчанської міської ради Івано-Франківської області та необхідністю отримання висновку щодо можливості розв`язання спору від Виконавчого комітету Поляницької сільської ради Надвірнянського району Івано-Франківської області судове засідання у вказаній справі було відкладено на 03 червня 2021 року. У вказане судове засідання з`явився відповідач [PERSON] , судові повістки, направлені відповідачам [PERSON] , [PERSON] були повернуті до суду АТ «Укрпошта» із відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». У судове засідання, призначене на 09 липня 2021 року відповідачі не з`явилися, від відповідача [PERSON] надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із перебуванням за межами області. Із врахуванням зазначеного клопотання та перебування головуючої судді у щорічній основній відпустці у період з 19 липня по 20 серпня 2021 року включно, судове засідання було відкладено на 29 жовтня 2021 року. У судове засідання, призначене на 29 жовтня 2021 року відповідач [PERSON] не з`явився, подав клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із перебуванням за кордоном, яке підтримав у судовому засіданні відповідач [PERSON] . У судове засідання призначене на 03 грудня 2021 року відповідачі не з`явились, від відповідача [PERSON] надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із отриманням виробничої травми на роботі до якого долучено довідку лікаря про перебування на лікуванні з приводу захворювання на гострий бронхіт. У судове засідання, призначене на 11 січня 2021 року відповідачі в черговий раз не з`явились, хоча про день та час розгляду справи належно повідомлялись. Від представника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору-органу опіки та піклування виконавчого комітету Яремчанської міської ради Івано-Франківської області надійшло клопотання про розгляд справи у її відсутності, щодо задоволення позовних вимог покладається на розсуд суду. Від представника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Виконавчого комітету Поляницької сільської ради Надвірнянського району Івано-Франківської області надійшло клопотання про розгляд справи у його відсутності. Зважаючи на те, що вказана справа тривалий час перебуває у провадженні суду, що зумовлено відсутністю суддів у штаті Яремчанського міського суду Івано-Франківської області у період з 23.09.2016 року з 15.08.2017 року та подальшою неодноразовою зміною складу суду, відповідачі неодноразово повідомлялися про час та місце судового розгляду належним чином, обґрунтованих клопотань про відкладення розгляду справи від них до суду не надходило, доказів поважності причин неявки у судове засідання 11 січня 2022 року суду представлено не було, їх неявка у вказане судове засідання не є першою, а тому суд із врахуванням положень ст.223 ЦПК України з метою не затягування подальшого розгляду справи, вважає за можливе провести розгляд даної справи у відсутності відповідачів. Суд, розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши зібрані по справі докази, вважає, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступних підстав. Відповідно до п.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником житлового будинку з господарськими та надвірними будівлями, який розташований за адресю [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 11 травня 2006 року серії [NUMBER] , виданим виконавчим комітетом Поляницької сільської ради на підставі рішення Поляницької сільської ради №12 від 14 березня 2006 року. Відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 11094032 від 30 червня 2006 року, право приватної власності на будинок [ADDRESS] зареєстровано Коломийським міжрайонним бюро технічної інвентаризації за [PERSON] . Згідно довідки виконавчого комітету Поляницької сільської ради №643, від 28 жовтня 2015 року житловий будинок, який знаходиться за адресою [ADDRESS] відповідно до господарської книги №2 перебуває у власності [PERSON] . Відповідно до довідки №448, виданої виконкомом Поляницької сільської ради 01 вересня 2016 року у житловому будинку за адресою [ADDRESS] зареєстровані позивач та члени його сім`ї: дружина [PERSON] , 1936 року народження, син [PERSON] , 1976 року народження, онук [PERSON] , 1999 року народження та онука [PERSON] , 2004 року народження. З акту обстеження матеріально-побутових умов за місцем проживання позивача, складеного депутатом Поляницької сільської ради Ількович В.Д. 29 вересня 2016 року, вбачається, що проведеною перевіркою встановлено, що у склад сім`ї [PERSON] входять його дружина, син [PERSON] та онуки [PERSON] та [PERSON] , проте син позивача разом зі своїми дітьми з 2014 року у будинку батька не проживає. Відповідно до довідки управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Яремчанської міської ради Івано-Франківської області №726 від 12 липня 2018 року [PERSON] з 05 травня 2016 року призначено компенсаційну виплату по догляду за особою старше 80 років [PERSON] , 1936 року народження. Згідно протоколу засідання комісії виконавчого комітету Поляницької сільської ради у складі голови сільської ради Поляка М.М., депутатів [PERSON] , [PERSON] від 12 вересня 2013 року розглянуто звернення [PERSON] щодо виховання неповнолітніх онуків [PERSON] , [PERSON] , які проживають у будинку [PERSON] , комісія виїздом на місце проживання неповнолітніх вирішила запросити для вирішення даного питання начальника Служби у справах неповнолітніх Яремчанської міської ради та опікунську раду с. Поляниця. Із протоколу засідання опікунської ради при Поляницькій сільській раді від 24 вересня 2013 року вбачається, що за результатами розгляду питання щодо виділення [PERSON] та його дружиною [PERSON] земельної ділянки площею 0,2784 га їх сину [PERSON] комісія у складі: голови комісії [PERSON] , секретаря [PERSON] , членів опікунської ради [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , у присутності начальника Служби у справах неповнолітніх Яремчанської міської ради [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , заслухавши [PERSON] , який разом із дружиною повідомив членів ради, що вони надають земельну ділянку площею 0,2784 га своєму сину для його користування, прийняла рішення наступного змісту: « [PERSON] вирішити питання щодо забезпечення житлом своїх неповнолітніх дітей. У разі продажу земельної ділянки(за виручені кошти) придбати житловий будинок, в іншому випадку- побудувати будинок на земельній ділянці. Протягом року дітей разом з батьком залишити проживати за місцем реєстрації». Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №168481635 від 29 травня 2019 року трикімнатна квартира [ADDRESS] зареєстрована на праві приватної власності за [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності, серія та номер: [NUMBER] , виданого державним реєстратором реєстраційної служби Івано-Франківського управління юстиції Івано-Франківської області Соловій В.В. 06 квітня 2015 року. З довідки виконкому Поляницької сільської ради №699, виданої [PERSON] 15 грудня 2020 року останній проживає у с. Поляниця Надвірнянського району і склад його сім`ї складають: син [PERSON] , 1999 року народження, донька [PERSON] , 2004 року народження, мати [PERSON] , 1936 року народження та батько [PERSON] , 1935 року народження. Згідно акту обстеження матеріально-побутових умов, складеного депутатом Поляницької сільської ради Васільковою Х.В. за результатми обстеження умов проживання [PERSON] встановлено, що останній згідно погосподарської книги зареєстрований у будинку батька [PERSON] за адресою [ADDRESS] . Згідно висновку органу опікунської ради при виконкомі Поляницької сільської ради від 25 травня 2021 року, затвердженого рішенням виконавчого комітету Поляницької сільської ради Надвірнянського району Івано-Франківської області № 64 від 25 травня 2021 року, неповнолітня [PERSON] , 2004 року народження зареєстрована за адресою [ADDRESS] та є дитиною-сиротою, яка втратила матір та виховується батьком [PERSON] , який на засіданні ради пояснив, що у нього та дитини немає власного житла. Органом опіки та піклування визначено за недоцільне визнати неповнолітню [PERSON] такою, що втратила право користування житловим будинком за адресою [ADDRESS] , оскільки це призведе до звуження обсягу її існуючих житлових прав та порушення охоронюваних законом інтересів. Відповідно до актів обстеження матеріально-побутових умов [PERSON] , складених депутатом Поляницької сільської ради Васільковою Х.Ю. 29 квітня 2021 року та 10 червня 2021 року відповідачі у справі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] зареєстровані за адресою уч. [ADDRESS] , але фактично за вказаною адресою не проживають. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди,відповідно до закону за своєю волею,незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст.383 ЦК України, яка передбачає право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. У разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права. У відповідності до вимог ст.150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатись цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно ч.1 ст.156 ЖК УРСР з урахуванням положень ч.1 ст.405 ЦК України право користування житловим приміщенням мають члени сім`ї власника приміщення в обсязі, визначеному власником. Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК УРСР до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. Відповідно до ч.4 ст. 156 ЖК УРСР до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ч.2 ст.405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. За змістом ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Аналізуючи вищенаведені докази в їх сукупності, враховуючи встановлені обставини справи, суд прийшов до висновку, що у судовому засіданні доведено, що відповідачі [PERSON] , [PERSON] , будучи зареєстрованими в спірному будинку, не проживають у ньому більше одного року (з 2014 року) та участі у витратах по утриманню житла не приймають, як і встановлено, що відповідачі залишили спірне помешкання добровільно та перешкод у користуванні житлом за місцем реєстрації їм ніхто не чинив. При цьому дослідженими судом доказами підтверджується, що відповідач [PERSON] забезпечений власним житлом, оскільки йому з 2015 року на праві приватної власності належить трикімнатна квартира, що знаходиться за адресою [ADDRESS] . У ході судового розгляду відповідач [PERSON] вказував, що його син [PERSON] після одруження проживає у будинку своєї дружини у с. Поляниця та періодично перебуває на заробітках за кордоном, а він разом із донькою періодично проживає у м. Івано-Франківськ, де робить ремонт у квартирі. Суд не приймає до уваги долучені відповідачем [PERSON] до відзиву на позов квитанції про оплату телекомунікаційних послуг за місцем його реєстрації протягом 2018 року, оскільки із зазначених квитанцій лише слідує, що вони видані на ім`я [PERSON] , однак вказані докази не містять інформації про особу, яка безпосередньо вносила оплату за надані послуги. Зазначені квитанції, як і довідка про отримання відповідачем компенсаційних виплат по догляду за престарілою матір`ю не можуть вважатися належним доказом на підтвердження факту проживання [PERSON] у спірному будинку. Будь-яких доказів, що не проживання відповідача та його дітей у спірному будинку було зумовлене поважними причинами, в тому числі внаслідок неприязних відносин із позивачем матеріали справи не містять. З врахуванням наведеного, суд вважає, вимога позивача про визнання відповідача [PERSON] таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, підлягає задоволенню. Щодо вимоги позивача [PERSON] про визнання відповідачів [PERSON] , [PERSON] такими, що втратили право на користування житлом, суд зазначає наступне. Статтею 47 Конституції України визначено, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. У статті 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі Конвенція) зазначено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Право на житло є конституційним правом людини, яке гарантується Основним Законом України, вказаним міжнародним договором, а тому позбавлення цього права, в тому числі шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житлом, можливо лише на підставі закону, має мати легітимну мету та відповідати принципу пропорційності втручання. Відповідно до ч.3 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. Відповідно до ч.2 ст. 29 ЦК України фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. В силу ст.160 СК України місце проживання дитини визначається місцем проживання батьків. Неповнолітня дитина не має права вільно та самостійно обирати місце свого проживання, і набуває право користування житлом за місцем проживання батьків, або одного з батьків, з ким вона проживає. Права неповнолітньої дитини є похідним від права батьків (або одного з них). Причини не проживання неповнолітньої дитини за місцем реєстрації не залежить від волі дитини, а тому неможливо встановити їх характер (поважні або неповажні) окремо для неповнолітньої дитини, незалежно від причин відсутності батьків. Неповнолітня дитина не є самостійним суб`єктом житлових правовідносин, а набуття або втрата права користування житлом дитиною залежить від набуття або втрати такого права її батьками. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Жодна дитина не може бути об`єктом самовільного або незаконного втручання в здійснення її права на особисте і сімейне життя, недоторканність житла, таємницю кореспонденції або незаконного посягання на її честь і гідність. Дитина має право на захист закону від такого втручання або посягання (стаття 16 вказаної Конвенції). Відповідно до ч.2 ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства» діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. На момент звернення позивача до суду із вказаним позовом- 07 листопада 2016 року відповідач у справі [PERSON] , [INFO] досяг 14 річного віку та вправі був вільно обирати собі місце проживання, зокрема за місцем проживання свого батька, після досягнення повнолітня бажання проживати за місцем реєстрації та користуватись даним житлом відповідач не виявляв та відповідних доказів суду не надав. Будь-яких доказів щодо безпідставності позовних вимог та підтвердження поважності причин відсутності відповідача [PERSON] за місцем реєстрації чи наявності перешкод у користуванні житлом суду надано не було та в ході судового розгляду не здобуто, так як відповідач в судове засідання не з`явився та жодних доказів не надав. Відтак, суд приходить до переконання, що позовні вимоги щодо визнання [PERSON] таким, що втратив право на житло у спірному будинку підлягають до задоволення. Водночас онука [PERSON] - [PERSON] , [INFO] на момент подання позову, будучи малолітньою не могла самостійно обирати місце свого проживання, а тому сам по собі факт її не проживання у спірному житлі не може бути безумовною підставою для визнання її такою, що втратила право користування зазначеним житлом. Підстава, на якій місце проживання неповнолітньої [PERSON] реєструвалося в спірному будинку у судовому порядку не оспорювалася, тому вона набула права користування цим житлом на законних підставах та проживала у даному житлі, як онука позивача. Належних та допустимих доказів на підтвердження того, що неповнолітня [PERSON] набула право власності або право постійного користування іншим житлом, позивачем не надано, хоча це є його процесуальним обов`язком. Не можна вважати не поважною причину непроживання дитини у спірному житлі, її проживання в іншому місці, з одним із батьків, оскільки малолітня дитина в силу свого віку не має достатнього обсягу цивільної дієздатності самостійно визначати місце свого проживання. Маючи право проживати за зареєстрованим місцем проживання, за місцем проживання будь-кого з батьків, дитина може реалізувати його лише за досягнення певного віку. Визначальним в цьому є забезпечення найкращих інтересів дитини. Несплата дитиною коштів за користування житлово-комунальними послугами також не може бути підставою для визнання її такою, що втратила право користування спірним жилим приміщенням, оскільки заявник (за доведеності понесення ним таких витрат одноособово) не позбавлений можливості ставити питання про їх відшкодування до законних представників (батьків) малолітньої дитини. Дані висновки суду узгоджуються із правовою позицією Верховного Суду у аналогічних спорах, що викладена у постановах від 04 липня 2018 року у справі № 711/4431/17, від 10 квітня 2019 року у справі № 466/7546/16-ц, від 27 червня 2019 року у справі № 337/1760/17, від 27 листопада 2019 року у справі № 368/750/16-ц, від 25 серпня 2020 року у справі № 206/3425/18 та враховуються судом при вирішенні даного спору. Таким чином, оскільки позивачем не доведено, що [PERSON] набула право власності або право постійного користування іншим житлом, підстав для визнання її такою, що втратила право користування спірною квартирою не має, а тому у задоволенні вказаної позовної вимоги слід відмовити. Щодо вимоги позивача про зняття відповідачів з реєстрації місця проживання, суд зазначає наступне. Згідно ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» підставою для зняття з реєстрації місця проживання особи, може бути рішення суду про втрату нею права користування житловим приміщенням. Абзацом 3 п.34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Виходячи з того, що Закон України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання, положення статті 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. При визнанні судом осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням, юридичним наслідком є зняття таких осіб з реєстраційного обліку за адресою зазначеного житла. Таким чином, під час ухвалення рішення про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, не існує необхідності додатково вирішувати вимогу про зняття з реєстрації. Такі правові висновки викладено в постановах Верховного Суду від 06 лютого 2019 року у справі № 465/2559/14-ц, від 22 травня 2019 року у справі № 2/0808/1282/2012. Однією з засад судочинства, регламентованих п.4 ч.3 ст.129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Згідно із частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до вимог статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин(фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. У відповідності до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з"ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. За таких обставин, суд на основі всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього з`ясування фактичних обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, з`ясувавши їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності, приходить до переконання, що реєстрація відповідачів [PERSON] .. [PERSON] у належному позивачу на праві власності житловому будинку за адресою [ADDRESS] , які більше року відсутні за зареєстрованим місцем проживання, порушує права позивача як власника на безперешкодне користування будинком, а тому враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановлені обставини справи, суд вважає, що порушене право позивача підлягає захисту шляхом визнання відповідачів [PERSON] , [PERSON] такими, що втратив право на користування зазначеним житлом. У задоволенні решти позовних вимог слід відмовити за безпідставністю. Крім цього, відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідачів в користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору сумі 275,60 грн. з кожного. На підставі наведеного,

Outcome: partial