Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-13 00:00:00

Позивач ССД Нікольської РДА Донецької області, діючи в інтересах неповнолітнього [PERSON] , звернулась до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про позбавлення батьківських прав відносно неповнолітнього [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування своїх позовних вимог зазначили, що з 03.08.2014 року [PERSON] знаходиться в КУ «Дружківський дитячий будинок - інтернат» на повному державному забезпечені. З цього часу [PERSON] та [PERSON] , які є батьками неповнолітнього [PERSON] , жодного разу не провідали останнього, не спілкувались з ним будь-яким чином, не цікавились його життям та здоров`ям, не допомагали в забезпечені. Просили позбавити [PERSON] , [PERSON] , батьківських прав. Ухвалою судді Володарського районного суду Донецької області від 29.10.2021 року по вищевказаній цивільній справі відкрито провадження та вирішено справу розглядати за правилами загального позовного провадження. У встановлений судом строк відповідачі відзив не надали. Клопотань від сторін по справі не надходило. Ухвалою Володарського районного суду Донецької області від 16.12.2021 року, підготовче провадження закрито, призначено розгляд справи по суті. Представник в судове засідання не з`явилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала та просила задовольнити. Відповідачка [PERSON] до судового засідання не з`явилася, надала заяву про розгляду справи за її відсутності, позов визнала. Відповідач [PERSON] до судового засідання повторно не з`явився, будучи повідомленим про час та місце розгляд справи у встановленому законом порядку, про причини неявки суд не повідомив. За таких обставин суд розглянув справу за відсутності сторін, при цьому фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалося, що відповідає положенням ч.2 ст.247 ЦПК України. Дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку про обґрунтованість позову та його задоволення за наступних підстав. Так, судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про його народження, виданими Відділом реєстрації актів цивільного стану Володарського районного управління юстиції Донецької області, актові запис №80 від 23.10.2007 року (а.с.5). Неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , зараховано до КУ «Дружківський дитячий будинок-інтернат» на тимчасове проживання та повне державне забезпечення з 03.08.2014 року (а.с.12). Станом на 26.07.2021 року [PERSON] та [PERSON] жодного разу не провідали [PERSON] , [INFO] , участі в його вихованні не брали та долею не цікавились, про що старшим вихователем [PERSON] та соціальним працівником [PERSON] складено акт про невідвідування дитини від 26.07.2021 року. [PERSON] , [INFO] , має захворювання F84.0 F71.0, що підтверджується медичним висновком №394 на дитину інваліда з дитинства від 11.10.2012 року. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. За статтею 9 - держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Статтею 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року визначено, що батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя (ст.150 СК України). Статтею 12 ЗУ «Про охорону дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Пунктом 2 ч.1 ст.164 СК України передбачено, що підставою для позбавлення батьків або одного з них батьківських прав, може бути ухилення останніх від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Пунктом 15 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року визначено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують , та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьками обов`язків по вихованню, а також встановити, що вони ухиляються від їх виконання свідомо, тобто, що вони систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжують не виконувати свої батьківські обов`язки. Позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними. Органи опіки та піклування Нікольської селищної ради дійшли висновку про доцільність позбавлення [PERSON] , [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , з огляду на свідоме, протягом тривалого часу ухилення від виконання батьківських обов`язків. Вказані висновки ґрунтуються на певних фактах, що свідчать про ухилення [PERSON] , [PERSON] від виконання батьківських обов`язків відносно своєї неповнолітньої дитини, проте, для суду вони не є вирішальними, а носять рекомендаційний характер, а тому оцінюються сукупності з іншими доказами. Таким чином, повно, всебічно та об`єктивно з`ясувавши обставини справи, дослідивши кожний доказ з точки зору його належності та допустимості, а їх сукупність з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд приходить до висновку, що відповідачі [PERSON] , [PERSON] протягом тривалого часу ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків відносно виховання, матеріального забезпечення, турботи про здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток своєї неповнолітньої дитини [PERSON] , що не відповідає інтересам дитини. За таких обставин, суд приходить до висновку про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , [PERSON] відносно їх неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , а тому задовольняє позов ССД Нікольської РДА Донецької області в інтересах неповнолітнього [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про позбавлення батьківських прав та переконаний, що це відповідатиме інтересам дитини. Ухвалюючи рішення про позбавлення батьківських прав, суд, вважає необхідним роз`яснити відповідачам, що за відсутності обставин, що стали підставою для позбавлення його батьківських прав, вони можуть бути поновлені в судовому порядку. Згідно з ч.1 ст.8 ЗУ «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. (ч.2 ст.166 Сімейного кодексу України). Обов`язок батьків по утримуванню дітей до досягнення ними повноліття закріплений ч.2 ст.51 Конституції України та ст.180 СК України. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (ч.3 ст.181 Сімейного кодексу України). Згідно з ч.2 ст.182 Сімейного кодексу України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Якщо батьки не беруть участі в утриманні дитини, влаштованої до державного або комунального закладу охорони здоров`я, навчального або іншого закладу, в порядку ч.2 ст.193 СК України, аліменти на дитину можуть бути стягнуті з них на загальних підставах. Частиною 1 ст.191 СК України встановлено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про стягнення зі [PERSON] , [PERSON] аліментів на користь КУ «Дружківський дитячий будинок-інтернат» на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини доходів щомісячно, але не менш ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з кожного, починаючи з 22.10.2021 року і до досягнення дитиною повноліття. Крім цього, на підставі ст.141 ЦПК України, враховуючи, що позивач при зверненні до суду був звільнений від сплати судового збору і позов задоволено у повному обсязі, суд покладає судові витрати на відповідачів, та стягує з кожного з них на користь держави судовий збір в розмірі 1816,00 (2 вимоги х908,00=1816,00) грн.. На підставі викладеного,

Outcome: approved