Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-03 00:00:00

08.07.2021 року заявник, в інтересах якого діяв представник, адвокат Лоневська Оксана Михайлівна, звернувся до Пустомитівського районного суду Львівської області з клопотанням про визнання та надання дозволу на виконання рішення (мирової угоди) іноземного суду на території України, а саме про визнання в Україні та надання дозволу на примусове виконання мирової угоди, укладеної між Товариством з обмеженою відповідальністю «Агролайф Транссервіс», ЄДРПОУ 37278500, та «Gallus Baromfitenyezto es Kelteto» Кft (Товариство з обмеженою відповідальністю «Птахофабрика та Інкубатор «ГАЛЛУС», ідентифікаційний код: 19-09-500324) у цивільній справі № 1.G.40.030/2020, затвердженої ухвалою Судової палати міста Веспрем 22 березня 2021 року. Ухвалою від 29.11.2021 року суд постановив: у задоволенні клопотання адвоката Лоневської Оксани Михайлівни, яка діяла в інтересах заявника (стягувача) Товариства з обмеженою відповідальністю «Птахофабрика та Інкубатор «ГАЛЛУС» (Кft «Gallus Baromfitenyezto es Kelteto») до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агролайф Транссервіс» про визнання та надання дозволу на виконання рішення (мирової угоди) іноземного суду на території України, - відмовити; заходи забезпечення позову по цивільній справі №450/2700/21, вжиті ухвалою Пустомитівського районного суду Львівської області від 24.09.2021 року по справі №450/2700/21, - скасувати. 08.12.2021 року від представника заявника (стягувача) Товариства з обмеженою відповідальністю «Птахофабрика та Інкубатор «ГАЛЛУС» (Кft «Gallus Baromfitenyezto es Kelteto»), адвоката Ганущин М.В. надійшла заява про стягнення витрат на правничу допомогу, в порядку ст. 270 ЦПК України у справі №450/2700/21. Даною заявою представник заявника (стягувача) просить суд ухвалити додаткове рішення у справі, яким стягнути з боржника - Товариства з обмеженою відповідальністю «Агролайф Транссервіс» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Птахофабрика та Інкубатор «ГАЛЛУС» (Кft «Gallus Baromfitenyezto es Kelteto») витрати на правничу допомогу у розмірі 10 000 євро. Розмір витрат підтверджує копіями договору №04/01/21-1 про надання правової допомоги від 04.01.2021 року, рахунку №30/11/21 від 30.11.2021 року, акту про надані юридичні послуги від 30.11.2021 року, наказу (розпорядження) АО «Мейн Бізнес Партнер» №14-К від 03.09.2021 року про прийняття на роботу Гунущин М.В. 16.12.2021 року представником боржника Товариства з обмеженою відповідальністю «Агролайф Транссервіс» подано заперечення на заяву про стягнення витрат на правничу допомогу та клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу. Зазначає, що заявлена Стягувачем вимога про стягнення витрат на правову допомогу не підлягає задоволенню. Подані заперечення та клопотання мотивує тим, що ухвалою суду від 29.11.2021 року суд у задоволенні клопотання адвоката Лоневської О. М., яка діяла в інтересах заявника (стягувача) Товариства з обмеженою відповідальністю «Птахофабрика та Інкубатор «ГАЛЛУС» (Кft «Gallus Baromfitenyezto es Kelteto») до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агролайф Транссервіс» про визнання та надання дозволу на виконання рішення (мирової угоди) іноземного суду на території України, відмовив. Тому, посилаючись на п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, вважає, що судові витрати не можуть бути покладені на боржника, а тому задоволенню заява стягувача не підлягає, просить у задоволенні відмовити. У поданому клопотанні про зменшення витрат на правову допомогу представник боржника, аналізуючи Акт про надані юридичні послуги від 30.11.2021 року, зазначає, що в даному акті представником стягувача не наведено конкретної вартості кожної послуги та орієнтовного часу на її надання, відповідно до вимог ч. 2 ст. 137 ЦПК України, окремі юридичні послуги, зазначені в Акті, жодним чином не пов`язані з розглядом справи, та не було необхідності у їх здійсненні з метою належного захисту прав стягувача. Зазначає, що включені до Акту юридичні послуги щодо ознайомлення з матеріалами справи спрямовані на завищення обсягу наданих послуг, оскільки всі документи, які скеровувалися на адресу суду, були також направлені представнику заявника (стягувача); у зв`язку з відмовою ТзОВ «Агролайф Транссервіс» від апеляційної скарги і прийняттям такої відмови судом, жодного процесуального документу заявником до Львівського апеляційного суду не надано, що стосується і надання юридичних послуг у зв`язку з поданим боржником клопотанням про зустрічне забезпечення. Також зазначає, що представником заявника не надано жодних доказів на підтвердження пункту 16 Акту, а саме комунікація з клієнтом з приводу стану судової справи, а тому вважає вказану послугу свідомо спрямованою на збільшення описової частини акту про надані послуги. Відтак, вважає, що заявлений представником заявника (стягувача) розмір витрат на оплату послуг адвокат є неспівмірним із складністю справи, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, а тому відповідно до ч. 5 ст. 137 ЦПК України просить суд зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами до суми 100 Євро. Представник заявника (стягувача) в судове засідання не з`явилася, хоч була належним чином повідомлена про дату та час судового засідання, про поважність причин такої суд не повідомила, клопотань до суду не скеровувала. Відповідно до ч. 4 ст. 270 ЦПК України неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви. Представник боржника в судовому засіданні проти задоволення заяви про стягнення витрат на правничу допомогу заперечив з підстав, викладених в запереченні та клопотанні. Просив в задоволенні заяви відмовити. Відповідно до ч.1 ст.270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. Додаткове рішення або ухвалу про відмову в прийнятті додаткового рішення може бути оскаржено. Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України). Так, з матеріалів справи вбачається, що при ухваленні рішення по даній справі судом не вирішено питання про судові витрати. Суд, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується подана заява, оцінивши докази, які мають юридичне значення для її розгляду, а також заслухавши думку представника боржника, дійшов наступного висновку. Судові витрати - це передбачені законом витрати (грошові кошти) сторін, інших осіб, які беруть участь у справі, понесені ними у зв`язку з її розглядом та вирішенням, а у випадках їх звільнення від сплати - це витрати держави, які вона несе у зв`язку з вирішенням конкретної справи. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Статтею 134 ЦПК України визначено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 134 ЦПК України попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи. Так, 01.11.2021 року представник заявника, адвокат Ганущин М.В. подала до суду заяву, з якої вбачається, що заявником в процесі розгляду даної цивільної справи будуть понесені витрати на професійну правничу допомогу. Правові засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні визначаються Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність». Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Пунктом 9 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що представництво - це вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. Відповідно до ст. 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Згідно з частинами першою-шостою статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Отже, у розумінні положень ч. 5, 6 ст. 137 ЦПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд, відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України, враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. До заяви про ухвалення додаткового рішення представник заявника (стягувача) долучила копії Договору №04/01/21-1 про надання правової допомоги від 04.01.2021 року, рахунку №30/11/21 від 30.11.2021 року, акту про надані юридичні послуги від 30.11.2021 року, наказу (розпорядження) АО «Мейн Бізнес Партнер» №14-К від 03.09.2021 року про прийняття на роботу Гунущин М.В . З відбитків календарного штемпеля на описах вкладення поштових відправлень та фіскального чеку АТ «Укрпошта», вбачається, що такі відправлені 03.12.2021 року, тобто з дотриманням строку, визначеного абз. 2 ч. 8 ст. 141 ЦПК України. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, з врахуванням положень ч. 2 ст. 141 ЦПК України, суд виходить з наступного. Ухвалою від 29.11.2021 року суд у задоволенні клопотання адвоката Лоневської Оксани Михайлівни, яка діяла в інтересах заявника (стягувача) Товариства з обмеженою відповідальністю «Птахофабрика та Інкубатор «ГАЛЛУС» (Кft «Gallus Baromfitenyezto es Kelteto») до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агролайф Транссервіс» про визнання та надання дозволу на виконання рішення (мирової угоди) іноземного суду на території України відмовив. Однак, підставою для ухвалення судом рішення про відмову у задоволенні заяви була не безпідставність звернення з такою, а виконання боржником ТОВ «Агролайф Транссервіс» мирової угоди, укладеної між Товариством з обмеженою відповідальністю «Агролайф Транссервіс», ЄДРПОУ 37278500, та «Gallus Baromfitenyezto es Kelteto» Кft (Товариство з обмеженою відповідальністю «Птахофабрика та Інкубатор «ГАЛЛУС», ідентифікаційний код: 19-09-500324) у цивільній справі № 1.G.40.030/2020, затвердженої ухвалою Судової палати міста Веспрем 22 березня 2021 року, в повному обсязі під час судового розгляду цивільної справи, тобто фактичне визнання боржником заявлених позовних вимог. Так, до дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, можуть з урахуванням конкретних обставин справи належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій. На підставі наданих у справі доказів - копій платіжних доручень в іноземній валюті, а саме від 20.04.2021 року №36 на суму 12 000,00 Євро, від 18.06.2021 року №37 на суму 14 000,00 Євро, від 13.10.2021 року №38 на суму 10 000,00 Євро, від 19.10.2021 року №39 на суму 20 000,00 Євро, від 28.10.2021 року №40 на суму 20 000 Євро, від 12.11.2021 року №41 на суму 20 000 Євро, від 15.11.2021 року №42 на суму 13 180,00 Євро, від 15.11.2021 року №43 на суму 7500,00 Євро з оригінальними відмітками Філії АТ «Державний експортно - імпортний банк України» в м. Львові про виконання, тобто про сплату боржником 100% суми боргу, судом було встановлено підстави для відмови у задоволенні поданого представником заявника (стягувача) клопотання, що має наслідком застосування в подальшому правових наслідків визнання позову. За таких обставин звернення представника заявника (стягувача) Товариства з обмеженою відповідальністю «Птахофабрика та Інкубатор «ГАЛЛУС» (Кft «Gallus Baromfitenyezto es Kelteto»), адвоката Ганущин М. В. про стягнення витрат на правничу допомогу у справі № 450/2700/21 є наслідком фактичних дій боржника (сплата боргу) в процесі розгляду справи та по суті визнанням ним позову. Враховуючи викладене, суд критично оцінює посилання боржника на відмову у задоволенні заяви у зв`язку з тим, що ухвалою суду від 29.11.2021 року суд відмовив у задоволенні клопотання адвоката Лоневської Оксани Михайлівни, яка діяла в інтересах заявника (стягувача) Товариства з обмеженою відповідальністю «Птахофабрика та Інкубатор «ГАЛЛУС» (Кft «Gallus Baromfitenyezto es Kelteto») до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агролайф Транссервіс» про визнання та надання дозволу на виконання рішення (мирової угоди) іноземного суду на території України. Водночас, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні Європейського суду з прав людини від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Тобто нормами процесуального законодавства передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін (п.п. 33-34, 37 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі № 910/12876/19). Відповідно до роз`яснення в п. 48 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України № 10 від 17.10.2014 року, витрати на правову допомогу стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Також за статтею 28 Правил адвокатської етики, затверджених Звітно-виборним з`їздом адвокатів України від 09 червня 2017 року гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту. Таким чином, системний аналіз наведених вище норм законодавства дозволяє зробити такі висновки: - договір про надання правової допомоги є підставою для надання адвокатських послуг та, зазвичай, укладається в письмовій формі (виключення щодо останнього наведені в частині 2 статті 27 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність»); - за своєю правовою природою договір про надання правової допомоги є договором про надання послуг, крім цього, на такий договір поширюються загальні норми та принципи договірного права, включаючи, але не обмежуючись главою 52 Цивільного кодексу України; - як будь-який договір про надання послуг, договір про надання правової допомоги може бути оплатним або безоплатним. Ціна в договорі про надання правової допомоги встановлюється сторонами шляхом зазначення розміру та порядку обчислення адвокатського гонорару; - адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплату гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв; - адвокатський гонорар (ціна договору про надання правової допомоги) зазначається сторонами як одна із умов договору при його укладенні. Вказане передбачено як приписами цивільного права, так і Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність». Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. В разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю. Відтак, правовідносини щодо визначення гонорару є договірними. Велика Палата Верховного Суду вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц). Відсутність в договорі про надання правової допомоги розміру та/або порядку обчислення адвокатського гонорару (як погодинної оплати або фіксованого розміру) не дає як суду, так і іншій стороні спору, можливості пересвідчитись у дійсній домовленості сторін щодо розміру адвокатського гонорару. З розділу 3 Договору №04/01/21-1 про надання правової допомоги від 04.01.2021 року, укладеного між Адвокатським об`єднанням «Мейн Бізнес Партнер» та ТОВ «Птахофабрика та Інкубатор «ГАЛЛУС» (Кft «Gallus Baromfitenyezto es Kelteto»), вбачається, що розмір гонорару, який клієнт сплачує об`єднанню за надану в межах цього Договору правову допомогу становить 10 000 Євро. Згідно з Актом про надані юридичні послуги від 30.11.2021 року АО «Мейн Бізнес Партнер» надало правову допомогу, а ТОВ «Птахофабрика та Інкубатор «ГАЛЛУС» (Кft «Gallus Baromfitenyezto es Kelteto») прийняло послуги з надання правової допомоги на виконання Договору №04/01/21-1 про надання правової допомоги від 04.01.2021 року, зазначені в акті. Суд, розподіляючи витрати, понесені ТОВ «Птахофабрика та Інкубатор «ГАЛЛУС» (Кft «Gallus Baromfitenyezto es Kelteto») на професійну правничу допомогу, дійшов висновку про те, що наявні в матеріалах справи Договір №04/01/21-1 про надання правової допомоги від 04.01.2021 року, рахунок №30/11/21 від 30.11.2021 року та акт про надані юридичні послуги від 30.11.2021 року на загальну суму 10 000 євро не є безумовною підставою для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі з іншої сторони, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат. Відповідно до закріпленого на законодавчому рівні принципу співмірності, розмір витрат на послуги адвоката при їхньому розподілі визначається з урахуванням складності справи, часу, витраченого адвокатом на надання правничої допомоги, обсягу наданих послуг та виконаних робіт, ціни позову, а також значення справи для сторони. Ґрунтуючись на вказаному принципі, при здійсненні дослідження та оцінки наданих сторонами доказів суд враховує, зокрема, пов`язаність витрат на правову допомогу з розглядом справи, обґрунтованість витрат та їхню пропорційність до предмета спору. Перевіривши на відповідність вимогам ст.137 ЦПК України документи про витрати на правничу допомогу, надані представником заявника, суд вважає, що понесення судових витрат частково доведено належними доказами . Матеріалами справи підтверджується факт отримання заявником послуг адвоката, а саме представником заявника складені та скеровані до суду першої інстанції наступні документи у справі №450/2700/21: клопотання про визнання та надання дозволу на виконання рішення (мирової угоди) іноземного суду на території України від 30.06.2021 року (п. 4 Акту про надані юридичні послуги); заперечення на заперечення на клопотання про визнання та надання дозволу на виконання рішення (мирової угоди) іноземного суду на території України від 08.10.2021 року (пункт 5); заяви про забезпечення позову від 22.09.2021 року (пункт 8); заяви, поданої до Пустомитівського районного відділу ДВС Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) про примусове виконання на підставі ухвали Пустомитівського районного суду Львівської області від 24.09.2021 року (пунк 11); заперечення на клопотання про зустрічне забезпечення позову від 12.10.2021 року (пунтк 13); участь адвоката в судових засіданнях у справі №450/2700/21, зокрема, 24.11.2021 року, 29.11.2021 року, 21.12.2021 року (пункт 18). Також, суд звертає увагу, що до переліку виконаних робіт та наданих юридичних послуг, зазначених в Акті про надані юридичні послуги від 30.11.2021 року, включено роботи та послуги, які не підтверджуються доказами, зокрема юридичні послуги, зазначені в пунктах 1, 2, 3, 12, 16, 17 Акту; до Акту від 30.11.2021 року включено послуги з написання та відправки до Пустомитівського районного суду Львівської області та відповідачу заяви про стягнення витрат на правову допомогу від 02.12.2021 року; а здійснення супроводу справи у Львівському апеляційному суді, комплексний супровід та участь адвоката у справі №450/2700/21 у Львівському апеляційному суді (пункти 9, 10) спростовується поданою представником боржника ТОВ «Агролайф Транссервіс» заявою від 29.10.2021 року про відмову від апеляційної скарги та ухвалою Львівського апеляційного суду від 16.11.2021 року про прийняття відмови від апеляційної скарги та закриття провадження у справі. Окрім цього відповідно до п. 4) ч. 3 ст. 141 ПК України, суд, вирішуючи питання про розподіл судових витрат, враховує поведінку сторони боржника під час розгляду справи, зокрема, дії сторони щодо досудового вирішення спорута вжиття останнім заходів щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи шляхом добровільного перерахування 100 % суми боргу до прийняття судом рішення у справі, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами. Щодо відсутності в Акті про надані юридичні послуги від 30.11.2021 року конкретної вартості кожної послуги та орієнтовного часу на її надання, суд звертає увагу на зміст цієї норми, яка запроваджена "для визначення розміру витрат", в той час як в межах цієї справи розмір гонорару адвоката встановлений сторонами договору у фіксованому розмірі, не залежить від обсягу послуг та часу витраченого представником позивача, а отже є визначеним, що узгоджується з висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 28.12.2020 року у справі №640/18402/19 згідно якого адвокат не повинен підтверджувати розмір гонорару, якщо гонорар встановлений сторонами договору у фіксованому розмірі, позаяк розмір винагороди за надання правової допомоги визначений у Договорі у вигляді фіксованої суми, не змінюється в залежності від обсягу послуг та витраченого адвокатом часу. Стосовно стягнення з боржника ТОВ «Агролайф Транссервіс» витрат на професійну правничу допомогу в іноземній валюті (10 000 Євро) суд зазначає наступне. Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. У частині першій статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня. При цьому Основний Закон не встановлює заборони щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав. Відповідно до чинного законодавства гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України. Відповідно до статті 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Статтею 524 ЦК України визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Із аналізу наведених правових норм можна зробити висновок, що гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. З врахуванням викладеного, стягнення витрат на професійну правничу допомогу повинно здійснюватися у грошовій одиниці України - гривні. Враховуючи викладене, з урахуванням критеріїв співмірності складності справи та обсягу і складності виконаної адвокатом роботи та значимості таких дій у справі виходячи з її конкретних обставин, суд вважає, що зазначені стороною заявника (стягувача) витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10 000 євро, який згідно з офіційним курсом гривні щодо іноземних валют на дату розгляду заяви 04.01.2022 року еквівалентний сумі 309 200 грн., є завищеними та не обґрунтованими належними та достатніми доказами, що суперечить принципу розподілу судових витрат. Ураховуючи характер виконаної адвокатом роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, суд дійшов висновку про необхідність зменшити їх розмір та стягнути з боржника на користь заявника (стягувача) витрати на професійну правничу допомогу в сумі 30 000 грн. На переконання суду така сума повністю відповідає критерію реальності таких витрат та розумності їхнього розміру, є співмірною зі складністю справи, обсягом наданих адвокатом юридичних послуг та виконаних робіт в процесі її розгляду.

Outcome: approved