Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про зобов`язання відповідача надати йому негайно після набрання рішенням законної сили, інформацію про щомісячний обсяг споживання комунальної послуги з централізованого опалення споживачами - власниками квартир з 1 по 39 та нежитлового приміщення по [ADDRESS] у період з 15 жовтня 2018 року по 15 квітня 2021 року. Свої вимоги мотивують тим, що ТОВ «Сумитеплоенерго» надає послуги з централізованого опалення в будинку [ADDRESS] . Позивач є власником квартири у вказаному будинку, та зобов`язані здійснювати оплату фактично отриманих послуг. Позивач як споживач двічі звертався до товариства з проханням надати інформацію про щомісячний обсяг споживання комунальної послуги з централізованого опалення споживачами будинку [ADDRESS] у період з 15.10.2018 року по 15.04.2021 року. Однак відповідь надана не була. Позивач в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи в його відсутність, підтримання позову. Представник відповідача проти позову заперечив. 4 січня 2022 року відповідач подав письмовий відзив, в якому зазначив, що позивач помилково ототожнює поняття, а саме: обсяги спожитої комунальної послуги щодо будівлі і цілому та обсяги спожитої комунальної послуги споживачів будинку щодо власників квартир. Вважає, що позовні вимоги задоволені бути не можуть, оскільки інформація, яку просить повідомити позивач, містить персональні дані мешканців будинку. Інформація про обсяги спожитої комунальної послуги позивача та комунальної послуги щодо будівлі в цілому міститься в рахунках на оплату послуг ТОВ «Сумитеплоенерго», які щомісячно направлялися позивачу та іншим споживачам. Відповідач надав інформацію про щомісячний обсяг споживання комунальної послуги з централізованого опалення будинку [ADDRESS] та по квартирі [ADDRESS] вказаного будинку. Ухвалою судді Зарічного районного суду м. Суми від 13 грудня 2021 року відкрито провадження у даній справі в порядку спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання на 20 січня 2022 року. Суд, заслухавши пояснення представника відповідача, вивчивши письмові матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного: Судом встановлено, що ТОВ «Сумитеплоенерго» є визначеним у встановленому законом порядку надавачем житлово-комунальних послуг з централізованого опалення. Даний факт підтверджується рішенням Виконавчого комітету Сумської міської ради № 322 від 20 травня 2011 року. Згідно додатку №2 до рішення, товариство надає послугу з централізованого опалення та постачання гарячої води в будинок [ADDRESS] . [PERSON] належить на праві спільної часткової власності 1/2 частка квартири [ADDRESS] , що підтверджується копією витягу з Державного реєстру речових праві на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.3). 2 жовтня 2021 року позивач письмово звертався до ТОВ «Сумитеплоенерго» з проханням надати в електронному вигляді або на паперовому носії інформацію, яка надається в Сумський міський єдиний інформаційно-розрахунковий центр про щомісячний обсяг споживання комунальної послуги з централізованого опалення споживачами будинку, а саме власниками квартир з 1 по [ADDRESS] та нежитлового приміщення (всього 40 споживачів) по [ADDRESS] у період з 15 жовтня 2018 року по 15 квітня 2021 року (а.с.4). 22 жовтня 2021 року позивач повторно звернувся з письмовим зверненням до ТОВ «Сумитеплоенерго» з аналогічним проханням (а.с.5). 29 грудня 2020 року відповідач надав позивачу письмову відповідь №6700, в якій надано інформацію стосовно споживання комунальної послуги з централізованого опалення будинку [ADDRESS] та по кв. [ADDRESS] вказаного будинку. Відповідач посилається на те, що витребовувана позивачем інформація вже надана у вказаному листі. Надання відомостей стосовно інших власників квартир будинку вважає порушенням ст. 5 Закону України «Про інформацію». Зазначає, що вказана інформація є конфіденційною. Однак, суд не погоджується з вказаним твердженням з огляду на наступне. Згідно ст. 20 Закону України «Про інформацію», за порядком доступу інформація поділяється на відкриту інформацію та інформацію з обмеженим доступом. Згідно ст. 21 Закону України «Про інформацію», інформацією з обмеженим доступом є конфіденційна, таємна та службова інформація. Згідно Рішення Конституційного Суду України №2-рп/2012 від 20 січня 2012 року, до конфіденційної інформації про фізичну особу належить, зокрема, дані про її національність, освіту, сімейний стан, релігійні переконання, стан здоров`я, а також адреса, дата і місце народження, відомості про її майновий стан. Інформація про особисте та сімейне життя особи (персональні дані про неї) - це будь-які відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути конкретно ідентифікована, а саме: національність, освіта, сімейний стан, релігійні переконання, стан здоров`я, матеріальний стан, адреса, дата і місце народження, місце проживання та перебування тощо, дані про особисті майнові та немайнові відносини цієї особи з іншими особами, зокрема членами сім`ї, а також відомості про події та явища, що відбувалися або відбуваються у побутовому, інтимному, товариському, професійному, діловому та інших сферах життя особи, за винятком даних стосовно виконання повноважень особою, яка займає посаду, пов`язану зі здійсненням функцій держави або органів місцевого самоврядування. Така інформація про фізичну особу та членів її сім`ї є конфіденційною і може бути поширена тільки за їх згодою, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини. Однією з гарантій реалізації конституційних прав на вільне збирання, зберігання, використання і поширення інформації є законодавче закріплення права кожного на доступ до інформації, яке згідно зі статтею 5 Закону № 2939 забезпечується систематичним та оперативним оприлюдненням інформації в офіційних друкованих виданнях, на офіційних веб-сайтах в мережі Інтернет, на інформаційних стендах та будь-яким іншим способом, а також шляхом надання інформації на запити. Таке конституційне обмеження прав особи збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію узгоджується з положеннями пункту 2 статті 29 Загальної декларації прав людини 1948 року, в яких зазначено, що при здійсненні своїх прав і свобод кожна людина повинна зазнавати тільки таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання і поваги прав і свобод інших та забезпечення справедливих вимог моралі, громадського порядку і загального добробуту в демократичному суспільстві. Згідно п.4 ч. 2 ст. 13 Закону України «Про доступ до публічної інформації», до розпорядників інформації, зобов`язаних оприлюднювати та надавати за запитами інформацію, визначену у цій статті, у порядку, передбаченому цим Законом, прирівнюються суб`єкти господарювання, які володіють інформацією, що становить суспільний інтерес. Згідно Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України №10 від 29 вересня 2016 року, публічною інформацією являється зокрема, інформація щодо умов постачання товарів, послуг та цін на них, якщо йдеться про суб`єктів господарювання, які займають домінуюче становище на ринку або наділені спеціальними чи виключними правами, або є природними монополіями. Оцінюючи конкретну інформацію на предмет наявності суспільного інтересу до неї, суди повинні застосовувати певні критерії. Інформація може вважатися суспільно необхідною, якщо її поширення сприяє виявленню порушень прав людини, зловживання владою, корупційних правопорушень, неетичної поведінки публічних службовців, невиконання ними своїх обов`язків, дискримінація за будь-якою ознакою. За змістом ст. 29 Закону України «Про інформацію» суспільство має право на отримання суспільно необхідної інформації і предметом суспільного інтересу, зокрема, вважається інформація, яка забезпечує реалізацію конституційних прав, свобод і обов`язків; свідчить про можливість порушення прав людини, введення громадськості в оману та інші негативні наслідки діяльності (бездіяльності) фізичних або юридичних осіб тощо. З огляду на характер суспільно необхідної інформації законодавство не надає вичерпного визначення цього поняття. Гнучкість законодавства в цьому аспекті виправдано надає суду можливість визначати, чи є конкретна інформація суспільно необхідною, з врахуванням індивідуальних обставин справи. Згідно ч. 7 ст. 8 Закону України «Про комерційний облік», доступ до інформації, зазначеної в ч. 3 і 6 цієї статті може надаватися третім особам з урахуванням Закону України «Про захист персональних даних». В ч. 3 ст. 8 вказаного Закону визначена інформація щодо рахунків на оплату комунальної послуги, яка має містити зокрема дані про обсяг спожитої теплової енергії та води за поточний період. Згідно ч. 6 ст. 8 Закону виконавець забезпечує споживачу доступ до інформації про динаміку споживання комунальних послуг, а саме: інформації про щомісячний обсяг споживання комунальних послуг за останні три роки; інформації про щоденні, щотижневі, щомісячні та щорічні обсяги споживання комунальних послуг за останні два роки. Згідно ч. 3 ст. 10 Закону України «Про доступ до публічної інформації», публічна інформація, що містить персональні дані фізичної особи, оприлюднюється та надається на запит у формі відкритих даних у разі додержання однієї з таких умов: персональні дані знеособлені та захищені відповідно до Закону України «Про захист персональних даних». Таким чином, суд приходить до висновку про безпідставність ненадання відповідачем запитуваної [PERSON] інформації. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права та інтересу у разі його порушення, невизнання або оспорювання. З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що право позивача порушене, відповідачем неправомірно відмовлено [PERSON] у наданні витребовуваної ним інформації. Доводи відповідача щодо конфедиційності витребуваної позивачем інформації, суд не прий1має до уваги, оскільки при наданні інформації що містить персональні дані фізичної особи, відповідач має можливість знеособити ці персональні дані відповідно до вимог до Закону України «Про захист персональних даних». Отже, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих позивачем доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що вимоги позивача є обґрунтованими, та такими, що підлягають задоволенню. Разом з цим, суд вважає, за необхідне визначити строк надання інформації відповідно до вимог Закону України «Про звернення громадян», оскільки це відповідає вимогам доцільності та справедливості. На підставі викладеного,

Outcome: partial