Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-16 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому з урахуванням заяви про зміну (доповнення) позовних вимог від 10.06.2021, просив: визнати наказ Міського комунального підприємства «Вихор» Херсонської міської ради № 7-а від 07.05.2020 «Про порушення адміністративних обов`язків сторожами [PERSON] та [PERSON] » за яким було оголошено догану [PERSON] за невиконання своїх обов`язків (підстава Протокол № 1 зборів охоронників підприємства) неправомірним та скасувати його, поновити [PERSON] на роботі охоронця в МКП "Вихор» та стягнути на його користь з МКП «Вихор» середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 5175,37 грн, починаючи з 08.08.2020 до дня поновлення на роботі. Позовні вимоги обґрунтовував тими обставинами, що з 06.02.2009 був прийнятий на роботу охоронцем в МКП «Вихор» Херсонської міської ради, на підставі наказу № 4 від 05.02.2009. 08.08.2020 позивача звільнено на підставі наказу № 12 від 07.08.2020, згідно п. 3 ст. 40 КЗпП України. В той же день була виплачена компенсація за невикористану відпустку та видана трудова книжка. Вважає, що його звільнено незаконно, оскільки за час роботи до нього не було застосовано жодного стягнення, не було жодного прогулу та зауважень. Крім того, зі змісту наказу №7-а від 07.05.2020, за яким [PERSON] оголошено догану, вбачається, що вказане дисциплінарне стягнення накладене за невиконання позивачем посадових обов`язків, а не за порушення трудової дисципліни тобто у порядку, який не відповідає вимогам КЗпП україни. Ухвалою суду від 01.09.2020 позовну заяву залишено без руху. Ухвалою суду від 12.10.2020 відкрито провадження у справі, постановлено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження. 19.02.2021 суд ухвалив заочне рішення, яким позовні вимоги задоволено. Ухвалою від 28.04.2021 заяву Міського комунального підприємства «Вихор» про перегляд заочного рішення задоволено, скасовано заочне рішення Херсонського міського суду Херсонської області по даній справі від 19.02.2021 та призначено справу до розгляду у судовому засіданні на 14.06.2021. 14.06.2021 судом без виходу до нарадчої кімнати, шляхом занесення секретарем до протоколу судового засідання, відкладено розгляд справи до 07.09.2021. Відповідачем 06.09.2021 на адресу суду надано відзив на позовну заяву, в якому представник МКП «Вихор» ХМР заперечував проти задоволення позовних вимог [PERSON] , обґрунтовуючи правомірність звільнення позивача за систематичне порушення обов`язків охоронника: актом інспекційного відвідування юридичної особи від 10.09.2020 ГУ Держпраці у Херсонській області, наказом № 16 від 29.10.2017 про винесення догани охороннику [PERSON] , актом про крадіжку коштів на підприємстві від 10.04.2020, актами від 18.04.2020, від 22.04.2020 про адміністративне порушення (відмова від підпису працівника [PERSON] в журналі з техніки безпеки), протоколом № 1 від 04.05.2020 засідання колективу МКП «Вихор», згідно якого працівнику [PERSON] винесено сувору догану, наказом від 07.05.2020 №7а про винесення догани [PERSON] , протоколом № 2 від 02.06.2020 засідання колективу підприємства по розгляду колективного звернення про недовіру охоронцю [PERSON] 07.09.2021 судом, без виходу до нарадчої кімнати, шляхом занесення секретарем до протоколу судового засідання, відкладено розгляд справи до 17.11.2021. 17.11.2021 судом, без виходу до нарадчої кімнати, шляхом занесення секретарем до протоколу судового засідання, відкладено розгляд справи до 23.12.2021. 14.06.2021 судом, без виходу до нарадчої кімнати, шляхом занесення секретарем до протоколу судового засідання, відкладено розгляд справи до 17.01.2022. В судове засідання, призначене на 17.01.2022 позивач не прибув, надав свої повноваження представнику, яким подано заяву про розгляд справи без участі позивача та його представника. Представник відповідача в судовому засіданні заперечував щодо задоволення позову з підстав, викладених у відзиві на позов. В судовому засіданні 17.01.2022 оголошено вступну та резолютивну частини рішення. Заслухавши учасників справи, пояснення свідків, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. З 06.02.2009 позивач призначений на посаду охоронця в Міське комунальне підприємство «Вихор» Херсонської міської ради, відповідно до наказу №4 від 05.02.2009, що підтверджується відомостями зазначеними в трудовій книжці [PERSON] . До [PERSON] відповідачем застосовано дисциплінарне стягнення згідно наказу №7-а від 07.05.2020 «Про порушення адміністративних обов`язків сторожами [PERSON] та [PERSON] », за яким оголошено догану [PERSON] за невиконання своїх обов`язків (підстава Протокол №1 зборів сторожів підприємства). 08.08.2020 наказом від 07.08.2020 № 12 [PERSON] звільнений з посади охоронця підприємства на підставі п. 3 ст. 40 КЗпП України. Згідно п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках систематичного невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення. Відповідно до частини першої ст. 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана, звільнення. Відповідно до статті 149 КЗпП України, якою передбачений порядок застосування дисциплінарних стягнень, до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. Ця вимога закону є обов`язковою при застосуванні дисциплінарних стягнень. Однак, вказана вимога відповідачем дотримана не була. Крім того, стягнення накладено на підставі протоколу колективу сторожів, що не є належною підставою для застосування стягнення. З огляду на викладене, суд вважає позовну вимогу про визнання наказу № 7-а від 07.05.2020 незаконним та його скасування, обґрунтованою з огляду на те, що зі змісту вказаного наказу, на позивача накладено дисциплінарне стягнення за невиконання ним посадових обов`язків, а не за порушення трудової дисципліни, тобто з порушенням порядку встановленого ст. 147 КЗпП України, тому, наказ №7-а від 07.05.2020 «Про порушення адміністративних обов`язків сторожами [PERSON] та [PERSON] », за яким було оголошено догану [PERSON] , за невиконання своїх обов`язків є неправомірним та підлягає скасуванню в цій частині. Крім того, відповідачем не було надано належних та допустимих доказів правомірності звільнення [PERSON] з посади охоронця МКП «Вихор» ХМР, не надано доказів які саме обов`язки відповідно до положень посадової інструкції охоронника (затвердженої директором підприємства В.П. Макаровим 10.10.2016, з якою було ознайомлено [PERSON] ) позивачем систематично не виконувалися. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] надала суду пояснення, що в січні 2020 року вона була призначена Т.в.о. директора. У квітні було змінено графік чергування охороників. 08.04.2020 зателефонувала [PERSON] , щоб повідомити про зміну графіку. З новим графіком [PERSON] не погодився, перестав відповідати на дзвінки. 07.08.2020 року позивача звільнено з роботи за погрози та образи. Допитаний в судовому засіданні [PERSON] пояснив, що був свідком того, що [PERSON] грубо спілкувався з директором і говорив, що не буде виконувати її вказівки. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що декілька разів бачив [PERSON] в стані алкогольного сп`яніння. Був свідком сварки [PERSON] і [PERSON] . Суд не приймає до уваги посилання відповідача на застосування до позивача дисциплінарного стягнення у вигляді догани на підставі наказу № 16 від 29.10.2017, оскільки з моменту накладення вказаного дисциплінарного стягнення минув рік, доказів піддання позивача новому дисциплінарному стягненню протягом цього строку відповідачем не надано, а отже відповідно до ч. 1 ст. 151 КЗпП України, [PERSON] вважається таким, що не мав дисциплінарного стягнення. Інші докази надані відповідачем не доводять правомірність позиції останнього, а тому вимога [PERSON] про поновлення його на роботі є законною та підлягає задоволенню. Згідно ч. 2 ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. На підставі викладеного та у зв`язку з поновленням позивача на роботі з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу не більше ніж за один рік з 08.08.2020 в сумі 56742,12 грн (249 робочих днів х розмір середньоденної заробітної плати 227,88 грн = 56742,12). При цьому середньоденна заробітна плата була вирахувана із даних за два повних робочих місяці, зазначених в індивідуальних відомостях Пенсійного фонду України. (а.с.8) Відповідно до п. 4 ст. 430 ЦПК України рішення в частині поновлення на роботі, допустити до негайного виконання. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, в зв`язку з задоволенням позову, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача 840,80 грн в рахунок відшкодування витрат по оплаті судового збору.

Outcome: approved