Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-04 00:00:00

У вересні 2021 року [PERSON] звернулася до суду з указаним позовом, в якому просила визнати за нею право власності на земельну частку (пай), площею 2,35 умовних кадастрових гектарів, яка перебуває у колективній власності КСП «50-річчя ВЛКСМ», що знаходиться на території Перемозької сільської ради Ніжинського району Чернігівської області, як за спадкоємцем за законом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] у с. Перемога Ніжинського району Чернігівської області. На обґрунтування своїх вимог позивачка зазначила, що [INFO] померла [PERSON] , яка на день смерті проживала в с. Перемога Ніжинського району. Після її смерті відкрилася спадщина, до складу якої входить сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ЧН № 0331140, що виданий на ім`я [PERSON] . Спадкоємцем першої черги був її чоловік [PERSON] , який спадщину прийняв шляхом проживання разом зі спадкодавцем на день смерті, але за життя не оформив своїх спадкових прав. [PERSON] помер [INFO] , спадкоємцем якого був його син [PERSON] , який спадщину прийняв, але не оформив своїх спадкових прав. [PERSON] помер [INFO] , його спадкоємицею є позивачка. 02 вересня 2021 року позивачка звернулася до нотаріуса для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом на сертифікат про право на земельну частку (пай) серії ЧН № 0331140, проте отримала відмову у видачі свідоцтва про право на спадкове майно, оскільки в сертифікаті на право на земельну частку (пай), що належить [PERSON] , помилково записали дівоче прізвище « [PERSON] ». Шлюб між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано 10 квітня 1980 року, проте коли видавали сертифікат на земельну частку, то записали дівоче прізвище. Позивачка звернулася до суду для визнання права власності на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом після чоловіка, який прийняв спадщину, але не оформив її після батька, який у свою чергу прийняв спадщину від дружини, але не оформив своїх спадкових прав через відсутність правовстановлюючих документів на земельну частку (пай) на ім`я [PERSON] . Ухвалою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 04\~жовтня 2021 року відкрито провадження у справі, ухвалено розглядати справу за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 08-30 год. 03 листопада 2021 року, яке в подальшому відкладалося з різних причин, востаннє на 14 -00 год. 05 січня 2022 року. У підготовче засідання сторони не з`явилися. До суду надійшла заява позивачки про розгляд справи без її участі, підтримання позовних вимог та задоволення позову в повному обсязі. Від представника відповідача - селищного голови Анатолія Стрільця надійшло до суду клопотання про розгляд справи у відсутність представника відповідача та визнання позову у повному обсязі. Статтею 206 ЦПК України встановлено, що відповідач має право визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Згідно із ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Як роз`яснив Пленум Верхового Суду України у п. 24 постанови від 12\~червня 2009 року №\~2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Оскільки в підготовчому засіданні відповідач визнав позов у повному обсязі, і таке визнання позову не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову та ухвалення рішення в підготовчому засіданні. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу згідно із ч. 2 ст. 247 ЦПК України не здійснювалося. Судом установлено, що між [PERSON] та [PERSON] 10 квітня 1980 року було укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] , виданим Перемозькою сільською радою народних депутатів Ніжинського району Чернігівської області (а. с. 9). [PERSON] померла [INFO] , про що свідчить свідоцтво про смерть серії [NUMBER] , видане відділом державної реєстрації актів цивільного стану Ніжинського міськрайонного управління юстиції Чернігівської області (а. с. 7). [PERSON] помер [INFO] в с. Перемога Ніжинського району, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 23 серпня 2010 року, виданим виконкомом Перемозької сільської ради Ніжинського району Чернігівської області (а. с. 8). Згідно з довідкою від 29 квітня 2021 року №\~544 Перемозького старостинського округу Лосинівської селищної ради Ніжинського району Чернігівської області, [PERSON] за свого життя проживала з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] за адресою: [ADDRESS] (а. с. 10). Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого виконкомом Перемозької сільської ради Ніжинського району Чернігівської області, [PERSON] помер [INFO] (а. с. 6). Згідно з відповіддю заступника начальника міськрайонного управління начальника відділу головного управління держгеокадастру у Чернігівській області Стусенко І., [PERSON] було видано сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ЧН № 0331140 по КСП «50-річчя ВЛКСМ» на території Перемозької сільської ради Ніжинського району Чернігівської області, зареєстрований 15.05.1997 року за № 837 площею 2,35 умовних кадастрових гектарів. Державні акти на право власності на земельні ділянки взамін указаного сертифіката на ім`я [PERSON] не видавалися. Постановою приватного нотаріуса Ніжинського районного нотаріального округу від 02.09.2021 року № 250/02-31 [PERSON] відмовлено [PERSON] у вчиненні нотаріальної дії, оскільки нею не було надано правовстановлюючих документів на право на земельну частку (пай), що посвідчується сертифікатом на право на земельну частку (пай) чи його дубліката, оформленого належним чином, необхідного для видачі свідоцтва про право на спадщину на право на земельну частку (пай), що належало померлій [INFO] [PERSON] . Статтями 1216, 1217, 1218 ЦК України встановлено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла, до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно із ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, для оформлення права на спадщину може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відповідно до ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Відповідно до вимог ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Частиною 3 статті 1268 ЦК України визначено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Статтею 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» передбачено, що основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Відповідно до пунктів 16, 17 Перехідних положень Земельного кодексу України, громадянам - власникам земельних часток (паїв) за їх бажанням виділяються в натурі (на місцевості) земельні ділянки з видачею державних актів на право власності на землю. Сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними прав вимоги на відведення земельної частки (пай) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. У разі втрати, пошкодження сертифіката про право на земельну частку (пай) аналогічного порядку видачі нового сертифікату на ім`я спадкодавця спадкоємцям особи, яка мала право на земельну частку (пай), не передбачено. Отже, належним способом захисту прав спадкоємців у разі відмови нотаріуса видати свідоцтво право на спадщину на земельну частку (пай) є звернення спадкоємців з вимогами про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування. Разом з цим у п. 23 постанови від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» Пленум Верховного Суду України роз`яснив, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відмова в оформленні права власності на земельну ділянку свідчить про наявність правових підстав для визнання цього права в судовому порядку. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Положеннями ст. 15, 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Таким чином, право на спадщину є самостійним майновим правом, яке виникає на підставі факту її прийняття та підлягає захисту в передбачений законом спосіб, і через відмову нотаріуса у видачі спадкоємцю свідоцтва про право на спадщину, не може бути захищене в інший спосіб. Згідно зі ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Перевіривши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази кожного окремо та в сукупності, суд вважає за можливе ухвалити в підготовчому засіданні рішення про задоволення позову у зв`язку з визнанням позову відповідачем з урахуванням того, що таке визнання позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. При цьому зі справи не вбачається, що набуття позивачем права власності на зазначену земельну частку (пай) порушує права та законні інтереси інших осіб.

Outcome: approved