Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-16 00:00:00

Товариства з обмеженою відповідальністю "ВЕНДОР-ФІНАНС" (далі - позивач), через свого представника, звернувся з позовом до [PERSON] (далі - відповідач), з вимогами: - стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість по договору про надання фінансового кредиту №ВН23-00683 від 06.03.2019 в розмірі 19385,99 грн, з яких 2333,37 грн - кредит, 16902,62 грн - проценти за період з 13.03.2019 до 13.10.2021 та 150,00 грн - штраф; - стягнути з від повідача на користь позивача судові витрати. Позивач обґрунтовує свій позов наступними обставинами. 06.03.2019 між ТОВ "Вендор - Фінанс" та [PERSON] було укладено договір про надання фінансового кредиту № ВН23-00683, відповідно до умов якого позичальник отримав кредит в розмірі 6500,00 грн. та зобов`язувався повернути наданий йому кредит у розмірі 8664,82 грн, здійснювати погашення кредиту та процентів єдиним платежем в розмірі 886,49 грн відповідно до графіку внесків за кредитним договором, в т.ч. сплачувати проценти за користування кредитом у розмірі 5,6 % за кожні 7 днів. Кінцевим терміном повернення кредитних коштів є 15.05.2019. Одержання коштів позичальником також підтверджується видатковим касовим ордером від 06.03.2019. Позичальник свої зобов`язання не виконує, у зв`язку з цим утворилась заборгованість, яка станом на 13.10.2021 складає 19385,99 грн, з яких 2333,37 грн - кредит, 16902,62 грн - проценти за період з 13.03.2019 до 13.10.2021 та 150,00 - штраф. Викладені обставини послугували підставою для звернення до суду. Ухвалою суду від 18.11.2021 призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та визначено відповідачу строк для подання відзиву на позов. Сторони не подали до суду своїх заперечень проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження. Відповідач у визначений судом строк відзиву на позов не подав. Суд, вивчивши матеріали справи та оцінивши зібрані докази, встановив наступні фактичні обставини. Як зазначено в позові, 06.03.2019 між ТОВ "Вендор - Фінанс" та [PERSON] було укладено договір про надання фінансового кредиту № ВН23-00683 (а.с. 5), відповідно до умов якого позичальник отримав кредит в розмірі 6500,00 грн. та зобов`язувався повернути наданий йому кредит у розмірі 8664,82 грн., здійснювати погашення кредиту та процентів єдиним платежем в розмірі 886,49 грн. відповідно до графіку внесків за кредитним договором, в т.ч. сплачувати проценти за користування кредитом за кожні 7 днів (а.с. 6). Кінцевим терміном повернення кредитних коштів є 15.05.2019. Одержання коштів позичальником також підтверджується видатковим касовим ордером від 06.03.2019 (а.с. 10). Позичальник свої зобов`язання не виконує, у зв`язку з цим утворилась заборгованість, яка станом на 13.10.2021 складає 19385,99 грн, з яких 2333,37 грн - кредит, 16902,62 грн - проценти за період з 13.03.2019 до 13.10.2021 та 150,00 - штраф. Разом із тим відповідач, не мав можливості навести суду обставин, які підлягають з`ясуванню та доказуванню, так як не отримав листа з документами по справі через відсутність адресата за вказаною адресою. Суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Як визначено ст.ст. 525, 526, 530, 612, 629 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог закону, інших актів цивільного законодавства у встановлений договором строк. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язань, або не виконав його у строк, встановлений договором. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається. Договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст.ст. 1049, 1050, 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язуються надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Разом з тим, в силу ст.ст. 12 та 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З огляду на викладене позивач зобов`язаний довести ті обставини, на які він посилається як на правову підставу своїх вимог, зокрема щодо виникнення кредитних договірних правовідносин між сторонами на підставі кредитного договору та невиконання відповідачем взятих на себе за договором грошових зобов`язань, розмір заборгованості, подавши до суду належні та допустимі докази. Доказуванню підлягають обставини, що мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, тому подання позивачем доказів на підтвердження наведених вище обставин є обов`язковим, оскільки в цій частині між позивачем та відповідачем виник спір про право, і такі докази матимуть значення для ухвалення рішення у справі. Судом встановлено, що до матеріалів справи не додано жодних доказів на підтвердження наявності утворення у відповідача заборгованості в розмірі 2333,37 грн, а наявні у матеріалах справи заяви позичальника на отримання кредиту, паспорта споживчого кредиту чи анкети відповідача не передбачають розрахунків за якими суд міг би встановити відповідну заявлену суму кредиту, а також, відповідно, заявленої суми 19385,99 грн, яка також включає проценти за користування кредитом і штраф. У даній справі виникнення заборгованості по боргових зобов`язаннях та їх розмір не підтверджується жодними первинними документами. При цьому, наданий позивачем розрахунок кредитної заборгованості за період з 13.03.2019 по 15.05.2019 не є безспірним доказом розміру боргу відповідача, оскільки заявлена сума 19385,99 грн за договором №ВН23-00683 від 06.03.2019, згідно вимоги позивача, включає в себе нарахування з 13.03.2019 до 13.10.2021. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Отже, з урахуванням встановлених обставин та норм для їх правового регулювання, суд дійшов висновку про недоведеність і необґрунтованість заявлених позивачем позовних вимог, оскільки ним не надано належних та допустимих доказів на підтвердження обставин, якими він обґрунтовував свою вимогу про стягнення з відповідача заборгованості за договором про надання фінансового кредиту №ВН23-00683 від 06.03.2019 в розмірі 19385,99 грн за період з 13.03.2019 до 13.10.2021, а тому позов задоволенню не підлягає. Суд, вирішуючи питання про розподіл судових витрат керується ч. 1 ст. 141 ЦПК України, згідно якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Позивачем заявлено вимогу про відшкодування судових витрат: судового збору в розмірі 2270,00 грн, сплачений ним при подачі позову (а.с. 1), тому оскільки у задоволенні позовних вимог відмовлено, суд відносить судові витрати понесені позивачем на його рахунок. Враховуючи викладене та

Outcome: dismissed