Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, посилаючись в його обґрунтування на те, що він є сином відповідачів, які не виконують своїх обов`язків як батьки, не цікавляться вихованням своєї дитини, бо батько зловживає спиртними напоями та наркотичними засобами. Мати, у свою чергу, залишила позивача у бабусі, [PERSON] , та дідуся, [PERSON] , тому він мешкає разом з бабкою та дідусем по [ADDRESS] . Вихованням позивача займаються [PERSON] та [PERSON] , які піклуються про нього, купують необхідні речі для навчання, спостерігають за його здоров`ям. Батьки при цьому офіційно не працюють та матеріальної допомоги не надають. Зараз відповідачі мешкають окремо від позивача, місце знаходження яких йому не відоме. Батько позивача мав приводи до ВП № 2 через вчинення насилля у сім`ї та перебуває на обліку в поліції, як кривдник. Мати позивача взагалі самоусунулась від виконання обов`язків матері. Отже, відповідачі своїх батьківських обов`язків, зокрема, щодо виховання та утримання дитини до досягнення нею повноліття не виконують свідомо та не бажають спілкуватися зі своїм сином, не беручи участі у вихованні та утриманні позивача. Вказані обставини є підставою для позбавлення батьківських прав відповідачів відносно сина. Також через ухилення батьків від виконання обов`язку по утриманню позивача вважав за доцільне стягнути аліменти з відповідачів у розмірі 1/4 частини від усіх видів доходів, але не менш 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. На підставі викладеного просив суд позбавити [PERSON] та [PERSON] батьківських прав відносно сина, [PERSON] , [INFO] , а також стягнути аліменти з [PERSON] та [PERSON] у розмірі 1/4 частки від усіх видів заробітку, але не менш 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, на користь позивача на утримання [PERSON] , поклавши судові витрати на відповідачів. В судовому засіданні позивач, [PERSON] , на задоволенні заявлених позовних вимог наполягав, не заперечуючи проти ухвалення заочного рішення по справі, надавши пояснення аналогічні тим, що викладені у позовній заяві, яку просив суд задовольнити. Відповідачі, [PERSON] та [PERSON] , у судове засідання не з`явились за невідомих суду причин повторно, будучи повідомленими про час та місце слухання справи належним чином, не надавши суду заяв з проханням вирішити спір у їх відсутність. Представник третьої особи, Кибенко Т. Є. , у судове засідання не прибула, надавши заяву з проханням вирішити спір за відсутності представника Органу опіки та піклування виконкому Маріупольської міської ради, максимально врахувавши інтереси дитини. За ч. 4 ст. 223 ЦПК суд ухвалив заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши письмові матеріали справи та допитавши свідків, вважає, що поданий позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. На підставі ч. 2, 3 ст. 150 Сімейного кодексу України (далі за текстом рішення - СК) батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. За ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно із ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці, а також несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону. Суд встановив, що за свідоцтвом про народження, виданим 9 грудня 2004 року відділом реєстрації актів цивільного стану Орджонікідзевського районного управління юстиції міста Маріуполя Донецької області, актовий запис № 962, вбачається, що [PERSON] народився [INFO] , батьками якого вказані [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до характеристики, наданій 1 вересня 2021 року КЗ «Маріупольська загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів № 68», вбачається, що [PERSON] , [INFO] , навчається у вказаному закладі з 2012 року, мати якого покинула свого сина ще до 2012 року та виїхала з країни, а батько дитини жодного разу не з`являвся до школи, не приймав участі у дошкільному житті дитини та на батьківські збори не приходив. Вихованням та навчанням [PERSON] , [INFO] , займається бабуся дитини. Згідно із інформацією КНП «ЦПМСД № 5 м. Маріуполя» [PERSON] , [INFO] , мешкає разом із бабусею по [ADDRESS] , з якою неодноразово звертався по медичну допомогу. За довідками з місця проживання від 12 серпня 2021 року, від 17 серпня 2021 року, а також актами № 57 від 12 серпня 2021 року та № 60 від 17 серпня 2021 року, складених ОСББ «Олімпійська-191» за свідченнями сусідів по будинку, вбачається, що по [ADDRESS] [PERSON] , [INFO] , мешкає разом із бабусею, [PERSON] , та дідусем, [PERSON] , які його утримують. Натомість, відповідач, [PERSON] по [ADDRESS] не мешкає з серпня 2021 року. За характеристикою за місцем проживання від 18 серпня 2021 року, складеного старшим дільничним офіцером поліції ВП № 2 Маріупольського РУП ГУ НП в Донецькій області, вбачається, що [PERSON] , характеризується посередньо, бо був помічений у вживанні наркотичних речовин, а також мав приводи щодо вчинення насилля у родині, тому перебуває на обліку в поліції, як кривдник. На підставі постанови від 13 вересня 2021 року Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області, яка набула чинності 23 вересня 2021 року, [PERSON] було визнано винним у скоєнні домашнього насильства 26 липня 2021 року відносно свого сина, [PERSON] , [INFO] , по по [ADDRESS] , внаслідок чого був притягнутий до відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП до адміністративної відповідальності. Свідки [PERSON] та [PERSON] , бабусь та дідусь позивача, які є також батьками відповідача [PERSON] , пояснили суду, що вони з народження займаються вихованням свого онука, [PERSON] . Натомість, ані [PERSON] , ані їх син, [PERSON] , вихованням позивача не займались до тепер, не надаючи жодної матеріальної допомоги своєму синові, [PERSON] . Зауважували при цьому, що коли [PERSON] було 3,5 роки мати, [PERSON] , його покинула та більше не цікавилась його життям, від якої жодних відомостей досі не має. [PERSON] також не займався вихованням та розвитком сина, [PERSON] , оскільки ніде не працював, зловживав спиртними напоями, а потім наркотичними речовинами. Місце знаходження [PERSON] з серпня 2021 року свідкам невідоме. Стверджували, що батьки позивача, відповідачі по справі, свідомо знехтували своїми батьківськими обов`язками, самоусунувшись від виховання та забезпечення позивача, [PERSON] . На підставі висновку Органу опіки та піклування виконавчого комітету Маріупольської міської ради від 30 грудня 2021 року вбачається, що за рішенням комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Маріупольської міської ради від 21 грудня 2021 року встановлено, що [PERSON] та [PERSON] не виконують батьківських обов`язків відносно сина, [PERSON] , [INFO] , тому орган опіки та піклування вважав доцільним позбавити батьківських прав [PERSON] та [PERSON] відносно сина, [PERSON] , [INFO] . Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Згідно із п. 16 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до ст. 3 «Конвенції про права дитини» від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. В судовому засіданні було встановлено, що відповідачі свідомо ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків, оскільки зі своїм сином не спілкуються, не відвідують його, не приймають участі у його вихованні, не цікавляться здоров`я, життям, інтересами дитини, а також ухиляються від утримання неповнолітнього позивача. Враховуючи наведені обставини, суд дійшов висновку, що [PERSON] та [PERSON] не виконують своїх батьківських обов`язків відносно неповнолітнього [PERSON] , що свідчить про підтвердження підстав обґрунтування позову, які передбачені п. 2 ч. 1 ст. 164 СК, оскільки відповідачі, будучи батьками позивача, протягом тривалого проміжку часу не піклуються своїм сином, не займаються його вихованням, не надаючи належної матеріальної допомоги на утримання дитини, чим фактично від участі у вихованні сина, [PERSON] , відмовились. Таким чином суд, приділяючи першочергову увагу якнайкращому забезпеченню інтересів неповнолітньої дитини, для реалізації її прав та дотримання її інтересів, дійшов висновку про доцільність позбавлення [PERSON] та [PERSON] батьківських прав відносно сина, [PERSON] , [INFO] . Згідно із ч. 3 ст. 166 СК при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. На підставі ст. 180 СК батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. За ч. 1 ст. 191 СК аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. При цьому суд зауважує, що на підставі ч. 1, 3 ст. 179 СК аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Неповнолітня дитина має право на самостійне одержання аліментів та розпорядження ними відповідно до Цивільного кодексу України (далі - ЦК). За змістом положень ст. 31, 32 ЦК неповнолітня особа має право самостійно вчиняти дрібні побутові правочини та розпоряджатися своїм заробітком, стипендією або іншими доходами. Таким чином на підставі викладеного вмотивування та встановлених обставин справи, враховуючи, що утриманням неповнолітнього позивача, який мешкає у родині бабуся та дідуся, залишається обов`язком відповідачів, як батьків такої дитини, то суд вважає можливим задовольнити заявлені позовні вимоги в цій частині також шляхом стягнення з [PERSON] та [PERSON] аліментів у розмірі 1/4 частки з кожного з усіх видів заробітку (доходів), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на користь позивача на утримання [PERSON] , [INFO] , до його повноліття. За ст. 141 ЦПК з відповідачів на користь держави підлягає стягненню судовий збір по 908 грн. з кожного.

Outcome: approved