Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-19 00:00:00

До Малиновського районного суду м. Одеси звернулось ТОВ «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал» з позовом до [PERSON] , про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг. В обґрунтування позовних вимог представник позивача вказав, що 14.04.2021 року Тарутинським районним судом Одеської області було скасовано судовий наказ, від 13.10.2020 року по справі 514/1320/20 про стягнення заборгованості за послуги водопостачання та водовідведення з [PERSON] . Позивач вказав, що підставою для скасування судового наказу стало те, що відповідно до договору дарування, укладеного між [PERSON] та [PERSON] , з 23.09.2015 року власником 138/1000 часток квартири за адресою: [ADDRESS] , є [PERSON] . Представник вказує, що [PERSON] є споживачем філії «Інфоксводоканал» Товариства з обмеженою відповідальністю «Інфокс», що підтверджується оформленням особового рахунку за № [NUMBER] . Нарахування відповідачу за надані послуги здійснювалися відповідно до норм водопостачання, затверджених рішенням виконавчого комітету Одеської міської ради №30, від 25 лютого 2010 року та тарифів, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг, від 16 червня 2016 року № 1141 та № 2907, від 11 липня 2017 року, а відповідач в свою чергу користувався такими послугами. Як стверджує представник позивача, [PERSON] плату за надані Водоканалом послуги сплачував не в повному обсязі, внаслідок чого за період з 01.06.2018 р. по 30.04.2021 р. утворилась заборгованість у розмірі 3214,10 грн., що підтверджується обґрунтованим розрахунком суми боргу. Окрім того, позивач вказує, що у спірному періоді між ТОВ «Інфоксводоканал» та [PERSON] договірних відносин не існувало, а тому споживання останнім послуг водопостачання та водовідведення мало місце без достатніх правових підстав. На думку представника позивача, нарахована сума заборгованості є грошовими коштами, які відповідач залишив у себе за рахунок позивача, у добровільному порядку заборгованість за надані послуги [PERSON] не сплачував, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з даним позовом. Представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив розглянути справу за відсутності представника позивача, про що надав письмове клопотання (а. с. 36). Відповідач у зазначене судове засідання не з`явився, про час та місце судових засідань повідомлявся належним чином (а. с. 34 35). У зв`язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання, в порядку статті 280 ЦПК України, зі згоди позивача, суд вважає можливим провести розгляд справи у відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 223 ЦПК України. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, надані письмові докази, відповідно до вимог закону, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності суд дійшов наступного висновку. Згідно\~ст. 16 ЦК України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 14.04.2021 року Тарутинським районним судом Одеської області було скасовано судовий наказ, від 13.10.2020 року по справі 514/1320/20 про стягнення заборгованості за послуги водопостачання та водовідведення з [PERSON] з тих підстав, що з 23.09.2015 року власником 138/1000 часток квартири за адресою: [ADDRESS] , є [PERSON] (а. с. 10 11; 12 13). [PERSON] є споживачем філії «Інфоксводоканал» Товариства з обмеженою відповідальністю «Інфокс», що підтверджується оформленням особового рахунку за № [NUMBER] (а. с. 7). Відповідач плату за надані Водоканалом послуги сплачував не в повному обсязі, внаслідок чого за період з 01.06.2018 р. по 30.04.2021 р. утворилась заборгованість у розмірі 3214,10 грн., що підтверджується обґрунтованим розрахунком суми боргу (а. с. 7 9) Відповідно до п. 1 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», від 09.11.2017 №2189-VIII, споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Згідно із зазначеними нормами закону, споживачі зобов`язані оплатити отримані ними житлово-комунальні послуги. Відсутність письмового договору щодо надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від встановленого законом обов`язку оплати послуг у повному обсязі, якщо він фактично користується ними зі згоди постачальника послуг. За таких обставин зобов`язання споживача оплатити послуги з водопостачання та водовідведення виникає на підставі закону з узгоджених дій постачальника і споживача послуг. Така правова позиція викладена в постанові Верховного суду України, від 25.11.2014 по справі № 916/3566/13. У відповідності до ст. ст. 67, 68, 162 Житлового кодексу України, ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», від 09.11.2017р. №2189-VIII, п.п. 20, 30 Правил, на споживача комунальних послуг покладено обов`язок щомісячної їх оплати. Таким чином, відсутність укладеного між сторонами договору, за наявності надання послуг позивачем та їх отримання відповідачем - не звільняє відповідача від сплати заборгованості за надані послуги, оскільки цивільні права та обов`язки виникають також із дій осіб, які породжують ці права та обов`язки (ч. 1 ст. 11 ЦК України). Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», споживач має право одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів. Разом з тим, згідно п. 5 ч. 2 ст. 7 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Отже, відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг само по собі не може слугувати підставою для звільнення відповідача від оплати спожитих послуг. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання повинно виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Виходячи з системного аналізу наведених норм права та доказів, вивчених у судовому засіданні, суд приходить до висновку, що обставини, якими ТОВ «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал» обґрунтовує свої вимоги до [PERSON] , про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг, знайшли підтвердження в ході судового розгляду, так як підтверджуються відповідними доказами, а тому підлягають задоволенню. Крім того, відповідно до\~ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. На підставі ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при\~зверненні до\~суду було\~сплачено судовий\~збір у\~загальному розмірі 2253,20 грн., з яких: за подання у 2020 році заяви про видачу судового наказу у розмірі 210,20 грн., за подання у 2021 році позовної заяви у розмірі 2043,00 грн. (а. с. 1), який підлягає\~стягненню з відповідача на користь позивача. Іншу частину несплаченого судового збору у розмірі 16,80 грн. належить стягнути з відповідача на користь держави.

Outcome: approved