Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-12 00:00:00

Позивач просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . Вказує про те, що вона є власником житлового будинку, а відповідач [PERSON] , який є її сином, зареєстрований за вказаною адресою, але фактично у будинку не проживає з 2019 р., його відсутність має постійний характер у зв`язку зі зміною добровільного місця проживання. На даний час його фактичне місце проживання позивачу не відомо, оскільки вона з ним не спілкується. З моменту добровільного виселення з будинку відповідач в ньому не проживає, не облаштовує житлове приміщення для проживання в ньому та ніяких витрат по оплаті комунальних послуг не несе. Своїми діями порушує права позивача, як власника будинку, а також законні інтереси на отримання субсидії. Позивач надала письмову заяву про підтримку позову, просила справу розглянути за її відсутності, не заперечувала проти заочного розгляду справи (а.с. 31). Відповідач про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином за зареєстрованим місцем проживання (перебування) (а.с. 17), однак на пошту за отриманням судової повістки, копії позовної заяви з доданими до неї документами і в судове засідання не з`явився (а.с. 29, 30), причини неявки суду не повідомив, відзиву на позовну заяву та заяви про розгляд справи за його відсутності не надав, поважності неявки не убачається. Тому суд ухвалив провести заочний розгляд справи, на підставі наявних у ній доказів і зважаючи на вжиті заходи для забезпечення участі відповідача в розгляді справи. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлені такі обставини і визначені відповідні до них правовідносини. Належним способом захисту цивільних прав у такому разі є пред`явлення позову про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, які є підставою для зняття особи з реєстрації місця проживання відповідними уповноваженими органами. Вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про її право користування житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст. 71, 72, 116, 156 ЖК; ст. 405 ЦК). Позивач [PERSON] відповідно до договору куплі-продажу від 04.02.1992 року, зареєстровано в БТІ за № 33 від 05.03.1992 року, є власником житлового будинку з надвірними будівлями в [ADDRESS] (а.с. 7, 8). За рішенням Х сесії ХХІІІ скликання Бригадирівської сільської ради від 21.07.2000 р. «Про закріплення вулиць на території с. Бригадирівка» вищевказаний житловий будинок має адресу: [ADDRESS] (а.с. 12). Відповідно до розпорядження Бригадирівської сільської ради Балаклійського району Харківської області № 5 від 19.01.2016 р. [ADDRESS] було перейменовано на [ADDRESS] (а.с. 11). Як вбачається з довідки Бригадирівського старостинського округу від 13.09.2021 р. кількість зареєстрованих осіб за адресою: [ADDRESS] , становить 3 особи (а.с. 9). Згідно відповіді органу реєстрації - відділу з питань реєстрації місця проживання фізичних осіб та ведення реєстру громади апарату виконавчого комітету Балаклійської міської ради Харківської області, відповідач [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , з 27.05.1993 р. (а.с. 17). З актів обстеження житлових умов від 13.09.2021 р. та 23.12.2021 р. вбачається, що відповідач [PERSON] , [INFO] , за зареєстрованою адресою місця проживання: [ADDRESS] , не проживає з 2019 р., особистих речей не виявлено, спального місця та інших ознак, що вказують на фактичне проживання за вказаною адресою також немає, що підтверджено свідками: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] (а.с. 10, 28). Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Суд, захищаючи права власності позивача, усуває перешкоди у користуванні цією власністю шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Частиною 2 ст. 405 ЦК України передбачені спеціальні підстави для визнання особи такою, що втратила право на користування житлом власника: у разі відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідач [PERSON] без поважних причин не проживає у зазначеному будинку понад один рік, втратив зв`язок і зацікавленість до вказаного житла, а тому за правилами ч. 2 ст. 405 ЦК України втрачає право на користування цим житлом. Внаслідок задоволення позову судові витрати покладаються на відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved