Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-12 00:00:00

11.08.2021 представник позивача звернувся до суду з позовом, в якому просив суд стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість за розпискою про отримання в борг від 20.09.2020 у розмірі 100000 грн, відсотки за користування взятими у борг грошовими коштами у розмірі 240000 грн., пеню 146000 грн., 3 % річних у сумі 600 грн., а також інфляційні втрати 200 грн. Крім цього, представник позивача просив суд вирішити питання про стягнення з відповідача на користь [PERSON] витрат по сплаті судового збору - 4868 грн. В обґрунтування вимог вказував на те, що 20.09.2020 [PERSON] надав у борг [PERSON] грошові кошти в розмірі 100000 грн., що підтверджено розпискою про отримання в борг коштів від 20.09.2020. Згідно боргової розписки кошти надано в борг на строк до 20.05.2021, при цьому за кожен місяць користування грошовими коштами відповідач зобов`язався сплачувати 30 % від суми боргу, а у разі несвоєчасного повернення взятих у борг грошових коштів, зобов`язався сплатити пеню у розмірі 2 % від суми несвоєчасно повернутих грошових коштів за кожен день прострочення. Однак, станом на день пред`явлення позову до суду, відповідач взяті на себе зобов`язання не виконав та суму боргу не повернув, що підтверджено розпискою, оригінал якої перебуває у позивача та долучений до матеріалів справи. У зв`язку з чим, представник позивача просив суд стягнути з відповідача на користь позивача суму боргу 100000 грн., нараховані відсотки 240000 грн., нараховану пеню 146000 грн., 3 % річних та інфляційні втрати нараховані на підставі ст. 625 ЦК України. Позивач та його представник до суду не з`явилися, при цьому представник позивача надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримув, наполягав на їх задоволенні, при цьому не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи в порядку визначеному законом, але до суду не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, відзиву не подано. Оскільки відповідач будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи до суду не з`явився, про причини неявки суду не повідомив, відзиву не подано, при цьому позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд на місці ухвалив проводити заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів та ухвалити заочне рішення по справі. У зв`язку з неявкою в судове засіданні всіх осіб, які беруть участь у справі, згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, розглянувши позовну заяву, оцінивши докази надані позивачем на обґрунтування своїх позовних вимог, дійшов до наступного висновку. За правилами, що визначені ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно зі ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею ст. 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено, що 20.09.2020 між позивачем [PERSON] та [PERSON] укладено договір, згідно умов якого позивач передав, а відповідач - позичальник прийняв у борг грошову суму в розмірі 100000 грн, на власні потреби, зі строком повернення 20.05.2021, про що свідчить зміст боргової розписки (а.с. 11, 42), в якій відповідач поставив свій особистий підпис, підтвердивши факт отримання грошових коштів в обумовленій сумі та погодження умов договору позики, а саме відсотків за користування грошима - 30 % щомісяця, які мали бути сплачені одночасно з поверненням основної суми боргу. Крім цього, умовами договору позики визначено відповідальність за неповернення коштів до 20.05.2021 року - неустойка 2 % за кожен день прострочення платежу (а.с. 11, 42). Позивач вказав, що станом на день звернення до суду борг відповідачем не повернуто, що підтверджується наявністю у позивача оригіналу розписки, яка не містить даних про повернення боргу, в тому числі в певній частині. Вказане узгоджується з нормами ст. 545 ЦК України. Відповідач відзиву на позов не надав та вказаний факт не заперечив. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно вимог ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно вимог ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч.1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 546 ЦК України, виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до ч.1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Так, відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Оскільки визначений договором позики строк повернення грошей настав, але борг не повернено, на захист прав позивача, з відповідача підлягає стягненню основна сума боргу 100000 грн., а також визначені договором відсотки в розмірі 30 % від суми боргу за кожен місяць користування грошима, що складає 240000 грн. з розрахунку: 100000 х 30% / 100% х 8 місяців користування коштами = 240000 грн. Крім цього, враховуючи не повернення коштів у строк визначений договором, тобто до 20.05.2021, відповідач має сплати пеню обумовлену договором, в розмірі 146000 грн. згідно з розрахунком: 100000 грн. х 2 %/100 % х 73 дні прострочення (з 21.05.2021 по 02.08.2021). Крім цього, відповідно до вимог ст. 625 ЦК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума 3 % річних у розмірі 600 грн., згідно розрахунку 100000 грн. х 3 % / 100 %/ 365 днів х 73 дні, а також інфляційні нарахування в сумі 200 грн.. Суд розраховує інфляційні нарахування виходячи з вказаного розрахунку: 100000 грн. х 1,003 (сукупний індекс інфляції = 100.2:100 (черв. 2021) * 100.1:100 (лип. 2021) = 1.00300200) - 100000 = 300 грн. Однак, виходячи з принципу диспозитивності, оскільки позивачем заявлено вимогу про стягнення інфляційних нарахувань в сумі 200 грн., суд вважає за необхідне стягнути суму інфляційних нарахувань в межах заявлених позовних вимог - 200 грн. З урахуванням положень ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений та документально підтверджений судовий збір у розмірі 4868 гривень (а.с. 6-7).

Outcome: approved