Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-18 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача 13 січня 2021 року [PERSON] засобами поштового зв`язку направила до суду позов до [PERSON] про стягнення аліментів. Позов мотивовано тим, між нею та відповідачем укладено шлюб, який було зареєстровано 11 вересня 2002 року відділом реєстрації актів громадянського стану Голосіївського районного управлінням юстиції у місті Києві, про що в Книзі реєстрації актів про одруження 2002 року вересня місяця 11 числа зроблено запис за №781. Від шлюбу [INFO] в подружжя народився син - [PERSON] . Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 21 травня 2013 року у справі №752/4523/13-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано. За твердженням позивача, більш ніж 9 (дев`ять) рокі відповідач по справі ухиляється від виконання досягнутої між сторонами домовленості про надання матеріальної допомоги, не дивлячись на те, що син з самого дитинства потребує постійного лікування у зв`язку із вродженою вадою серця, ускладненою артеріальною гіпертензією, а також проблемами із зором. З 2018 року син навчається в Приватному вищому навчальному закладі «Коледж міжнародної торгівлі», що підтверджується довідкою від 27 листопада 2020 року №51. Навчання здійснюється на платній основі відповідно до Договору про надання освітніх послуг від 01 вересня 2018 року. Плата за навчання склала 12 500,00 грн., а згідно Додаткової угоди від 04 січня 2019 року до Договору про надання освітніх послуг від 01 вересня 2018 року плата за надання освітніх послуг становить 14 000,00 грн. Посилаючись на вказані обставини, позивач просила суд стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] [INFO] 1/4 частини усіх видів заробітку, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття; з настанням повноліття [PERSON] продовжувати стягувати щомісячно з [PERSON] , [INFO] , уродженця м. Києва на користь [PERSON] аліменти в розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку на утримання повнолітнього сина [PERSON] до досягнення ним 23-х років за умови, що він буде продовжувати навчання. Процесуальні дії у справі та заяви (клопотання) учасників Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 02 серпня 2021 року у даній цивільній справі відкрито провадження у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Стислий виклад позиції відповідача За зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання відповідача направлялись ухвала про відкриття провадження та позовна заява з додатками, які повернулися з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б). Отже зважаючи на те, що судом вжито всіх можливих та розумних заходів щодо повідомлення відповідача про розгляд справи, та неподання у встановлений судом строк заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та/або клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін та/або письмового відзиву на позов, справа вирішується за наявними матеріалами у відповідності з нормою частини п`ятої статті 279 ЦПК України. На підставі викладеного, судовий розгляд справи здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження на підставі наявних у суду матеріалів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Фактичні обставини, установлені судом та зміст спірних правовідносин Судом установлено, що 11 вересня 2002 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб у Відділі реєстрації актів громадянського стану Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві, що підтверджується копією свідоцтва про одруження від 11 вересня 2002 року Серії [NUMBER] . Надалі в подружжя народився син - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження від 04 лютого 2003 року Серія [NUMBER] , виданого Відділом реєстрації актів громадянського стану Голосіївського районного управління юстиції в м. Києві. Крім того, позивач має доньку - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження від 17 березня 2016 року, Серія [NUMBER] , видане Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві. 21 травня 2013 року шлюб між сторонами розірваний на підставі рішення Голосіївського районного суду в м. Києві № 752/4523/13-ц, постановленого за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. У підтвердження факту, що спільна дитина сторін потребує значних коштів на лікування, позивачем надано довідки медичних закладів та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров`я дитини, та, на думку суду, надані докази свідчать про необхідність додаткових витрат на лікування [PERSON] . Станом на день постановлення рішення [PERSON] [INFO] набув статусу повнолітнього та, як посилається позивач, має право в порядку глави 16 СК України на утримання від батьків, як особа, яка продовжує навчання. Відповідно, позивачем до суду надано: копію договору про надання освітніх послуг від 01 вересня 2018 р. студенту ( [PERSON] ) приватним вищим навчальним закладом «Коледж міжнародної торгівлі», за яким освітню послугу на рівні державних стандартів освіти буде надано строком з 01 вересня 2018 р. по 05 липня 2022 року. Відповідно до додаткової угоди від 04 січня 2019 року до договору про надання освітніх послуг від 01 вересня 2018 року плата за надання освітньої послуги складає 14 000,00 грн. за навчальний рік. Враховуючи, що позивачем направлено до суду позовну заяву в період, коли [PERSON] у віці 17 років перебував у статусі неповнолітньої дитини, а станом на день постановлення рішення в даній справі набув статусу повнолітньої особи, суд вважає за можливе вирішити вимоги про стягнення аліментів в порядку ст. 180, 182, 183, 191 СК України та вирішити питання про утримання [PERSON] , як повнолітньої особи, яка продовжує навчання в порядку ст. ст. 198-201 СК України. Мотиви, з яких виходить суд та застосовані норми права Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Пунктом 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 6 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Відповідно до ч. 1 та ч. 3 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, і виплачуються щомісячно. Відповідно до положень ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Матеріальне становище сторін суд визначає, виходячи з вартості приналежного їм майна, рівня доходів, а також величини витрат, які вони здійснюють на утримання себе й членів своєї сім`ї. Суд при визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти, прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів у, разі їх сплати, перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. Окрім того, розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, суд має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов`язання щодо утримання. Судом встановлено, що відповідач є працездатною особою, доказів зворотного в розрізі положень ст. ст. 76-81 ЦПК України з даного приводу в розпорядження суду не надано. Також не містять матеріали справи і доказів щодо реєстрації відповідача як безробітного та наявності на утриманні осіб, які потребують стороннього догляду. Позивач просить суд стягнути на її користь на утримання дитини аліменти в розмірі 1/4 частини всіх доходів відповідача, щомісячно, починаючи з 13 січня 2021 року і до досягнення дитиною повноліття, а саме до [INFO] , що є правом останньої, яке підчас судового розгляду встановлено і підлягає визнанню. Разом з тим, згідно ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Таким чином, стягнення аліментів у даному випадку необхідно рахувати від дня пред`явлення позову. Зі змісту ч. 1 ст. 183 ЦПК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Беручи до уваги вищевикладене, суд за наявності для того законних підстав приходить до висновку про можливість стягнення аліментів в розмірі 1/4 всіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, оскільки це встановлений законодавством мінімальний гарантований розмір аліментів на дитину, замість визначених позивачем у заяві 30%. Суд, вирішуючи питання про стягнення аліментів, керується загальними принципами, за якими стягнення аліментів не повинно погіршувати становище іншого порівняно із становищем одержувача аліментів. Крім того, на думку суду, вказаний розмір суми аліментів з врахуванням рівного обов`язку обох батьків на утримання та виховання дитини буде відповідати інтересам та потребам останньої. Щодо вимоги про стягнення із відповідача на користь позивача аліментів в розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку на утримання повнолітнього сина [PERSON] до досягнення ним 23-х років, суд зазначає наступне. Правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). У визначенні розміру аліментів необхідно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами. Виявлення бажання на отримання матеріальної допомоги у зв`язку з продовженням навчанням є правом повнолітньої дочки (сина) або одного з батьків, з якими вона (він) проживають, яке нерозривно пов`язано з обов`язковою умовою можливості відповідача надавати таку допомогу і така умова оцінюється судом у сукупності з іншими обставинами, що мають істотне значення для вирішення спору. Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 року № 3, обов`язок батьків утримувати повнолітню дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Судом встановлено, що [PERSON] є студентом приватного вищого навчального закладу «Коледж міжнародної торгівлі» денної форми навчання строком з 01 вересня 2018 р. по 05 липня 2022 року. Враховуючи денну форму навчання, відсутність об`єктивних даних про наявність у [PERSON] доходу, необхідність в харчуванні та одязі, витратах на проїзд, придбання підручників та канцелярських товарів, суд надходить до висновку про те, що у зв`язку з навчанням [PERSON] потребує матеріальної допомоги. Відповідачем доказів в розрізі положень ст. ст. 76-81 ЦПК України неможливості надавати матеріальну допомогу на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, суду не надано. При цьому, на думку суду, саме відповідач зобов`язаний довести, що в нього є об`єктивні та суб`єктивні поважні причини, через які він не в змозі надавати матеріальну допомогу повнолітній дитині. Враховуючи, що [PERSON] навчається на денній формі навчання, факт потреби останнього в матеріальній допомозі є безумовним. Необхідність отримання належної освіти позбавляє [PERSON] можливості працевлаштуватися та заробляти кошти на власне утримання. Крім того, вказана особа, яка ще не закінчила відповідного навчального закладу, не має потрібного обсягу професійних знань та навичок, які необхідні для такого працевлаштування. СК України виходить із принципів рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону надавати матеріальну допомогу повнолітньому сину чи доньці, які продовжують навчання, зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає їх дитина. З матеріалів справи вбачається, що весь тягар утримання дитини до закінчення навчання покладено на особу, з якою дитина проживає, що не відповідає інтересам дитини та загальним принципам цивільного судочинства, принципам законності та справедливості. Так як позивач не може самостійно забезпечити дитину, яка продовжує навчання, в зв`язку з чим є потреба в матеріальній допомозі, а відповідач не навів суду доводів та не надав доказів неможливості надання такої допомоги, на думку суду, позов в частині стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання, підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Враховуючи встановлені обставини справи, суд надійшов до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню аліменти на утримання повнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини всіх видів доходу починаючи з [INFO] до 23 років або припинення навчання. При цьому суд враховує, що відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. У відповідності до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Приписами ст. 141 СК України визначено, що мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. За змістом ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно положень ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Таким чином, враховуючи вищевикладене, беручи уваги те, що дитина сторін проживає разом з позивачем, перебуває на її утриманні, відповідачем допомога в утриманні дитини не надається в належному розмірі та порядку, щоб дало можливість задовольнити інтереси дитини відповідно до її віку, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача про стягнення аліментів, у зв`язку з чим вважає за необхідне стягнути з відповідача на її користь аліменти. Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача в дохід держави судовий збір у розмірі 1 816,00 грн. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України рішення суду в межах суми платежу за один місяць допускається до негайного виконання. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved