Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-16 00:00:00

у жовтні 2021 р. представник позивача звернувся до суду з позовними вимогами про визнання Ѕ частки спадкодавця [PERSON] у праві спільної сумісної власності на нежиле приміщення, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , визнання за позивачем права на спадкування 1/12 частки вказаного нежилого приміщення. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач є батьком [PERSON] , який [INFO] помер. 05.02.2011 син позивача зареєстрував шлюб з відповідачем. Спадкоємцями першої черги після смерті спадкодавця за законом є його батьки: [PERSON] , [PERSON] , дружина [PERSON] та діти спадкодавця [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . За час перебування [PERSON] та [PERSON] у шлюбних відносинах, було набуте нерухоме майно, а саме, нежиле приміщення, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 96,9 кв.м., право власності на яке належить відповідачу на підставі договору купівлі-продажу від 30.12.2013. На даний час спадкоємці не дійшли згоди щодо поділу та управління усім спадковим майном, а також його успадкування в цілому. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 08.10.2021 позовну заяву залишено без руху (а.с. 37-40). Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 03.11.2021 відкрито провадження по справі, призначено підготовче засідання (а.с. 48). 22.11.2021 до суду надійшов відзив на позовну заяву, представник відповідача зазначає, що спір щодо частки майна, право на спадкове майно між сторонами відсутній. При цьому, визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту та підлягає розгляду за наявності спору між спадкоємцями та постанови нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Проте, між сторонами відсутній спір про право щодо поділу спадкового майна. 01.06.2020 у приміщенні приватного нотаріуса представнику позивача було надано копії документів щодо оцінки вартості майна, що входить до спадкової маси та було запропоновано підготувати договір щодо поділу спадкового майна. Вважає, що позивач зловживає своїм правом на звернення до суду. У задоволенні позову просить відмовити (а.с. 55-57). 25.11.2021 представник позивача подав відповідь на відзив. Зазначає, що спір про право існує, оскільки на теперішній час спадкоємці не дійшли згоди щодо поділу та управління спадковим майном, а також згоди щодо успадкування в цілому. Позовні вимоги просить задовольнити (а.с. 70-73). Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 17.01.2022 підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду (а.с. 252). Позивач та представник позивача в судове засідання не з`явилися, повідомлялися належним чином, подали заяву про розгляд справи за їхньої відсутності, позовні вимоги підтримують (а.с. 85-86). Відповідач та представник відповідача в судове засідання не з`явилися, повідомлялися належним чином, причини неявки суду не відомі. Треті особи не в судове засідання не з`явилися, повідомлялися належним чином (а.с. 88-89), причини неявки суду не відомі. Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Суд, всебічно з`ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні, вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] (а.с. 12). 03.03.2020 приватним нотаріусом Саваріною О.С. здійснено реєстрацію спадкової справи №1/2020, спадкодавцем за яким є, [PERSON] (а.с. 10). Спадкоємцями майна померлого є його батьки: [PERSON] , [PERSON] , дружина [PERSON] та діти спадкодавця [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а.с. 11, 13). До спадкового майна, в тому числі, належить нежиле приміщення, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 96,9 кв.м., право власності на яке належить [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 30.12.2013 (а.с. 16-20). Відповідно до ст. ст. 1216, 1217 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Частиною 1 ст. 1222 ЦК України визначено, що спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини, право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 ЦК України. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Згідно з ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Частиною 1 ст. ст. 1296 ЦК України визначено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відповідно до ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Пунктом п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про спадкування» від 30.05.2008 №7 визначено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. Відповідну до ст. 16 ЦК України визнання права є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів, що підлягають захисту судом. За правилами статті 392 ЦК України позов про визнання права власності може бути пред`явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Стаття 392 ЦК України, в якій йдеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне у позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, якщо це право не визнається іншою собою, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності. Отже, враховуючи, що відповідно до ст. 328 ЦК України набуття права власності - це певний юридичний механізм, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об`єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, визначеному статтею 392 ЦК України. Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України, зокрема, у постановах: від 18.02.2015 у справі № 6-244цс14, від 24.06.2015 у справі № 6-318цс15. За змістом п. 3.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (стаття 392 ЦК). Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини. Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися у випадку, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку У матеріалах справи відсутні докази існування перешкод для оформлення спадкових прав позивача у нотаріальному порядку, в тому числі, відсутня відмова нотаріуса у вчиненні нотаріальних дій, що вказувало б на виникнення цивільно-правового спору. Між тим, без звернення спадкоємців до нотаріальної контори за одержанням свідоцтва про право на спадщину збільшується ймовірність порушення прав інших осіб, спадкоємців за заповітом, спадкоємців, які прийняли спадщину. Таким чином з огляду на матеріали справи, судом не встановлено порушення особистого немайнового або майнового права та інтересу позивача, в силу п.1 ч.2 ст. 16 ЦК України, не встановлено обставини позбавлення позивача права отримати свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті сина в нотаріальній конторі. Враховуючи наведене, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed