Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до ТОВ «Фінпром Маркет», треті особи: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Євген Михайлович, Придніпровський відділ державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 25.09.2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Євгеном Михайловичем вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі №17052, за яким загальна сума, що підлягає стягненню становить - 25050,00 гривень. 22.07.2021 року старшим державним виконавцем Придніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Шаповалом Олексієм Анатолійовичем відкрито виконавче провадження №66164095 за даним виконавчим написом, про що винесено постанову. Крім того, зазначає, що в рамках вказаного виконавчого провадження прийнято постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 21.10.2021 року. Разом з тим, позивач зауважує, що оспорюваний виконавчий напис нотаріуса не підлягає виконанню, оскільки вчинений з порушенням вимог Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. Переконана, що стягнення за виконавчим написом відбувається з пропущенням процесуальних строків. Вказує, що вона не має заборгованості по кредитному договору, яка вказана у виконавчому написі, що підтверджується наступними документами: квитанцією від 19.09.2008 року; квитанцією від 09.12.2008 року; квитанцією від 16.11.2009 року; квитанцією від 19.11.2010| року та випискою по карті № [NUMBER] ПАТ «Банк «Фінанси та кредит». Таким чином, переконана, що нею (позивачем) виконано зобов`язання в повній мірі, станом на даний час відсутня заборгованість, вказана у виконавчому написі в сумі 25050грн. В обгрунтування своєї позиції, додає, що в оспорюваному виконавчому написі вказано, що стягнення заборгованості проводиться за період з 11.06.2018 року по 25.09.2020 року, що є необгрунтованим, так як договір №2160-ЧД-КЛ про відкриття відновлювальної кредитної лінії укладений 15.07.2008 року, остання виплата позивачем кредиту у сумі 770 грн. відбулася 18.03.2011 року, а тому трирічний строк позовної давності вважає таким, що пройшов. Отже, виконавчий напис видано з порушенням трирічного строку позовної давності. Договір №2160-ЧД-КЛ про відкриття відновлювальної кредитної лінії від 15.07.200 року укладений позивачем з ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит». У виконавчому написі вказано, що правонаступником ПАТ «Банк «Фінанси і кредит» є ТОВ «Фінансова компанія «Арбімаркет», правонаступником якого є ТОВ «Фінпром Маркет». Також звертає увагу, що між ним (позивачем) та ТОВ «Фінансова компанія «Арбімаркет», ТОВ «Фінпром Маркет» ніяких договірних відносин не існує, кредитних інших будь-яких договорів з цими компаніями вона не укладала, будь-яких вимог щодо існування та погашення заборгованості позивач не отримувала, заборгованості перед відповідачем ТОВ «Фінпром Маркет» не має. Крім того, вказує, що про наявність відступлення права вимоги вона не була повідомлена, а тому виключається умова безспірності вимоги, яка є обов`язковою для вчинення виконавчого напису. Зважаючи на викладене вище, просить суд, - визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Остапенка Євгена Михайловича, вчинений 25.09.2020 року, зареєстрований в реєстрі № 17052. Окрім того, просить стягнути судові витрати з відповідача на свою користь. Ухвалою суду від 12.11.2021 року заяву [PERSON] про забезпечення позову задоволено (а.с.38-40). Ухвалою суду від 12.11.2021р. відкрито, прийнято до провадження справу та призначено її до розгляду за правилами загального позовного провадження. Також зобов`язано приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу - Остапенка Євгена Михайловича надати суду у строк до 15 грудня 2021 року копії усіх документів, на підставі яких було вчинено виконавчий напис № 17052 від 25.09.2020 (а.с.43-44). Між тим, вказане судове рішення приватним нотаріусом виконене не було і про поважність тпричин невиконання суду не повідомлено. Ухвалою суду від 11.01.2022р. у задоволенні клопотання представника відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінпром Маркет» про врегулювання спору за участі судді, - відмовлено. Відповідачем відзив на позов не подано. Третіми особами письмові пояснення по суті позову також не надані. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити. Крім того, посилаючись на ч.1 ст.142 ЦПК України, просила, щоб на її користь було повернуто 50% судового збору, сплаченого нею за подання даного позову, а також заяви про забезпечення позову, а всього - 681,00грн., які стягнуто з відповідача, оскільки останнім визнані позовні вимоги (в частині визнання спірного виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню), про що подано відповідну заяву, яку отримано судом 14.12.2021р. Зауважила, що примусове стягнення коштів, в рамках ВП №66164095 наразі зупинене на підставі ухвали Придніпровського районного суду м. Черкаси від 12.11.2021р. (справа №711/7292/21, провадження №2-з/711/149/21). У зв`язку з визнанням відповідачем позову, просила проводити розгляд справи у підготовчому засіданні. В судове засідання не з`явився відповідач ТОВ «Фінпроммаркет». Директором товариства подано до суду заяву, яка надійшла до суду 14.12.2021р. про визнання позову в частині визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Також просив вирішити питання про судові витрати. Заява про визнання позову, що подана відповідачем, прийнята судом. Третя особа - Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу - Остапенко Є.М. в судове засідання не з`явилася, про місце, день та час розгляду справи повідомлявся судом у встановленому законом порядку. Про поважність причин неявки суд не інформувала. Третя особа орган ДВС в судове засідання не з`явилася, будучи належним чином повідомлена про час, дату та місце розгляду справи. Про поважність причин неявки не повідомлено. Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення, враховуючи визнання відповідачем позову за нормами ст.ст.206, 207 ЦПК України. Враховуючи позицію позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи та докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення за таких підстав: встановлено, що між Відкритим акціонерним товариством «Банк «Фінанси та Кредит» та [PERSON] 15.07.2008 року укладено Договір №2160-ЧД-КЛ про відкриття відновлювальної кредитної лінії, згідно якого [PERSON] отримала в тимчасове користування на умовах забезпеченості, поворотності, терміновості, платності кредитні ресурси шляхом відкриття на картковий рахунок позичальника, на якому враховуються операції, вчинені з використанням карти VISА ELEKTRON № [NUMBER] , відновлюваної кредитної лінії з розміром кредитного ліміту в сумі 5000,00грн. зі сплатою відсотків за користування кредитними ресурсами у розмірі відсоткових ставок, передбачених пунктами 4.1, 4.1.1, 4.1.2 цього договору, а позичальник зобов`язався повністю повернути одержані в рахунок відновлюваної кредитної лінії кредитні ресурси в строк до 14 квітня 2011р. і сплатити відсотки за користування кредитними ресурсами в розмірі, порядку і в терміни, встановлені цим договором (п.п.2.1 договору). Термін дії відновлюваної кредитної лінії може бути продовжений сторонами на кожні 33 місяці, якщо не пізніше, ніж за 30 днів до моменту закінчення терміну дії відновлюваної кредитної лінії жодна зі сторін не заявить письмово про його припинення. При цьому сторони підписують відповідну додаткову угоду до цього договору (п.п.2.2 договору). Позичальник зобов`язався повністю повернути кредитні ресурси, одержані за даною угодою і сплатити відсотки за користування кредитними ресурсами до 14.04.2011р. (п.3.2 договору). За відсутності позитивного залишку засобів по картрахунку позичальника в достатньому для сплати заборгованості розмірі на 14.04.2011р., позичальник зобов`ячався у вказаний термін внести суму заборгованості по кредитних ресурсах і відсотках за їх користування наявними грошовими коштами в касу банку або безготівковим перерахунком на картрахунок позичальника (п.3.2 договору).Термін дії відновлюваної кредитної лінії продовжується на умовах і в порядку, передбачених п.2.2 цього договору. У п.п.3.4 договору передбачено випадки та обставини, коли банк має право припинити видачу кредитних засобів за даною угодою з блокуванням картрахунку позичальника, відмовити позичальнику в продовженні терміну дії цього договору, а також вимагати від позичальника дострокового повернення в повному обсязі кредитних засобів, виданих в рамках відновлюваної кредитної лінії і виконаня всіх зобов`язань за даною угодою, в т.ч. і якщо позичальник на вимогу банку не сплатив, в передбачених цим договором випадках, неустойку (штраф,пеню) (п. «в» п.п.3.4 договору). У разі вимоги банку про дострокове повернення кредитних ресурсів і сплату відсотків позичальник зобов`язаний провести повне погашення заборгованості за даною угодою, тобто повернути одержані кредитні ресурси і сплатити всі відсотки протягом трьох банківських днів з моменту отримання вимоги банку. Позичальник сплачує банку відсотки за користування кредитними ресурсами у валюті кредиту згідно відсоткових ставок вказаних у п.п.4.1.1 - 4.1.2 договору. Нарахування відсотків проводиться щомісячно, один раз на місяць, в день нарахування відсотків на залишок заборгованості позичальника за період з попереднього по поточний день нарахування. Нарахування відсотків проводиться по методу факт/360 (п.4.2 договору). 25.09.2020 року Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М. вчинено виконавчий напис №17052, відповідно до якого з боржника, яким є [PERSON] , [INFO] , у зв`язку з допущенням вказаним боржником прострочення платежів, підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором № 042-Р/000658 від 07.07.2008р., укладеним між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та [PERSON] . У спірному виконавчому написі вказано, що невиплачені в строк грошові кошти підлягають стягненню на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінпром Маркет» (ЄДРПОУ 43311346), якому Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Арбімаркет» (ЄДРПОУ 38814674) відступлено право вимоги на підставі Договору про відступлення прав вимоги від 04.08.2020р., якому, в свою чергу, ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» (ЄДРПОУ 09807856) на підставі Договору про відступлення прави вимоги №000123-а від 12.06.2018р. відступлено право вимоги за кредитним договором № 042-Р/000658 від 07.07.2008р., укладеного між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та [PERSON] . Загальна сума заборгованості, що відповідно спірного виконавчого напису №17052 від 25.09.2020р. підлягає стягненню з [PERSON] на користь ТОВ «Фінпром Маркет» за період з 11.06.2018р. по 25.09.2020р. включно становить: 25000,00грн. - заборгованість за тілом кредиту; 50,00грн. - плата за вчинення виконавчого напису, що становить загальну суму - 25050,00грн. Старшим державним виконавцем Придніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Шаповалом О.А. 22.07.2021 року відкрито виконавче провадження за №66164095 з виконання виконавчого напису №17052 від 25.09.2020 року, боржник - [PERSON] , сума, що підлягає стягненню - 25050,00 грн., стягувач - ТОВ «Фінпром Маркет», що підтверджується наявною у матеріалах справи постановою про відкриття виконавчого провадження від 22.07.2021 року (а.с.29). У рамках вказаного вище виконавчого провадження №66164095, - 21.10.2021 року винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника ( [PERSON] ), у зв`язку з примусовим виконанням виконавчого напису №17052 від 25.09.2020р. Вказану постанову від 21.01.2021р. для виконання направлено у ФОП « [PERSON] » за місцем роботи [PERSON] , що підтверджується відомостями трудової книжки позивача (а.с.26). Разом з тим, судом встановлено, що [PERSON] , перебуваючи на обліку в Управлінні соціальної допомоги та компенсаційних виплат Департаменту соціальної політики Черкаської міської ради, отримувала допомогу одиноким матерям та допомогу малозабезпеченої сім`ї на термін з 01.09.2021р. по 30.11.2021р., що підтверджується довідкою від 22.10.2021р. за №1555/28-5/2-1 (а.с.27). Варто зазначити, що наявними у матеріалах справи доказами, жодним чином не підтверджено той факт, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінпром Маркет», у передбачений законом спосіб, набуло право вимоги до [PERSON] за кредитним договором №042-Р/000658 від 07.07.2008р., укладеним між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та [PERSON] . Разом з тим, відсутні переконливі докази того, що позивачеві по справі [PERSON] . Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінпром Маркет» було повідомлено, у встановленому законом порядку, про відступлення права вимоги. До того ж, також відсутні будь-які переконливі докази направлення та отримання [PERSON] вимоги від ТОВ «Фінпром Маркет» про необхідність сплати боргу, чи вимоги про усунення порушень за кредитним договором. Слід зазначити, що сам по собі факт подання стягувачем документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, відповідно до Переліку, затвердженого постановою КМУ №1172 від 29.06.1999, не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. Нотаріус не перевірив факт належного направлення стягувачем вимоги боржнику та факт її отримання останнім. Відповідно до ст. 55 Конституції України та ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Способи захисту визначені ст. 16 ЦК України. Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч.ч. 3, 4 ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). Гарантоване ст. 55 Конституції України й конкретизоване в законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб твердження про порушення прав було обґрунтованим. Порушення має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Тобто, кредитний договір за своїм змістом є консенсуальним, двостороннім, відплатним договором та вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних його умов (ч. 1 ст.638 ЦК України). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172 (п.п.3.5 п.3 гл. 16 розд ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженому наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5). За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до ст.18 Цивільного Кодексу, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, установлених законом. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом «Про нотаріат» та іншими актами законодавства (ч.1 ст.39 Закону «Про нотаріат»). Таким актом є, зокрема Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції від 22.02.2012 №296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22.02.2012 за № 282/20595. Відповідно до статті 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» (в редакції ЗУ №775-ІХ від 14.07.2020р., що чинна з 08.08.2020р., в т.ч. і на час виниклих правовідносин - вчинення виконавчого напису) визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону, нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі, якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Нотаріальна дія або відмова у її вчиненні оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії (ст.50 закону «Про нотаріат», в редакції ЗУ №775-ІХ від 14.07.2020р., що чинна з 08.08.2020р., в т.ч. чинній на час виниклих правовідносин). Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому, нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (ст.88 Закону «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника перед стягувачем для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Таким чином, учинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. Із огляду на наведене та з урахуванням приписів ст.ст.15, 16, 18 ЦК, ст.ст.50, 87, 88 Закону «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто, боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами у повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса за вчиненням виконавчого напису. Підставами оскарження виконавчих написів може бути як порушення нотаріусом процедури вчинення напису (наприклад, неповідомлення боржника про вимогу кредитора), так і необґрунтованість вимог до боржника. Суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем або іншу відповідальність перед стягувачем , тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Така правова позиція Великої Палати Верховного Суду відповідає висновкам, викладеним у раніше ухвалених нею постанові 29.03.2019р. за наслідками розгляду цивільної справи №137/1666/16-ц, постанові 02.07.2019р. у справі №916/3006/17 та постанові Верховного Суду у справі №369/6415/17 від 26.02.2020 з подібних правовідносин. За результатами розгляду справи, суд погоджується з доводами позивача та встановив, що відсутні докази про те, що приватний нотаріус Остапенко Є.М. пересвідчився у безспірності заборгованості боржника, про існування якої позивачу відомо не було. Відповідачем позовні вимоги визнані, зокрема і не доведено факту того, що він набув право вимоги до боржника [PERSON] і не надано належних доказів щодо обґрунтованості своїх вимог про стягнення заборгованості за вказаним кредитним договором, який був укладений між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та [PERSON] . На думку суду, у даному випадку, нотаріус при вчиненні оспорюваного виконавчого напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом, чим порушив норми Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Крім того, варто зазначити, що у матеріалах справи відсутні докази про вручення вимоги про усунення порушень, яка б надсилалася і надійшла на адресу позивача від відповідача, що виключає безспірність вимог. Також, відсутні докази, що позивач належним чином була повідомлена про відступлення права вимоги від ТОВ «Фінансова компанія «Арбімаркет» до ТОВ «Фінпром Маркет». Як вбачається зі змісту постанови Верховного Суду від 13.10.2021р. (справа №554/6777/17-ц), право позичальника на захист його інтересів забезпечується шляхом направлення йому повідомлення про заборгованість та необхідність її погашення. Однак, враховуючи те, що нотаріальне провадження є безспірним, для забезпечення такої безспірності нотаріусові бажано з`ясувати у позичальника наявність заперечень щодо вчинення виконавчого напису або сплати ним боргу. Таке повідомлення (заява, претензія, лист-вимога тощо) передається позикодавцем позичальнику у порядку, визначеному статтею 84 Закону України "Про нотаріат". Аналогічні висновки викладені і у постанові Верховного Суду від 10.11.2021р. (справа №758/14854/20). До викладеного вище, слід також звернути увагу, що за результатами звернення Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінпром Маркет» до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Остапенка Є.М., останім 25.09.2020 року було вчинено виконавчий напис, хоча сплинув вже трирічний термін з моменту виникнення у стягувача права на пред`явлення вимоги до боржника, при умові, що до нього перейшло право вимоги. Так, статтею 257 ЦК України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу (ч.1 ст.260 ЦК України). Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК України). За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (абз.1 ч.5 ст.261 ЦК України). Так, Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 21.09.2021р. у справі №910/10374/17 (провадження 12-5гс21) дійшла наступного правового висновку: відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом (п.57 постанови). Главою 14 «Вчинення виконавчих написів» Закону України «Про нотаріат» визначений порядок вчинення виконавчих написів. Зокрема, норми статті 88 цього Закону (тут і далі - у первинній редакції) встановлюють, що нотаріус вчиняє виконавчі написи за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку (п.58 постанови). Аналогічні положення містяться у пунктах 3.1, 3.3 глави 16 «Вчинення виконавчих написів» розділу ІІ «Порядок вчинення окремих видів нотаріальних дій» Порядку вчинення нотаріальних дій (п.59 постанови). Велика Палата Верховного Суду у постанові від 02 липня 2019 року у справі №916/3006/17 зробила такий висновок про застосування вказаної норми права: «Строк для звернення до нотаріуса за вчиненням виконавчого напису, передбачений статтею 88 Закону України «Про нотаріат», безпосередньо пов`язаний з позовною давністю, встановленою ЦК України. Загальна позовна давність установлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Отже, загальний строк для звернення стягувача до нотаріуса за вчиненням виконавчого напису становить не більше трьох років з дня виникнення у стягувача права вимоги до боржника незалежно від суб`єктного складу сторін у правовідносинах. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено іншу позовну давність, виконавчий напис видається у межах цього строку» (пункт 80 вказаної постанови) (п.60 постанови). Крім того, судом встановлено, що у виконавчому написі №17052 від 25.09.2020 року відсутнім є розрахунок боргу, підтверджений первинними фінансовими документами (тіло кредиту, тощо), а тому неможливо встановити дійсну наявність боргу, а також відсутні докази надання первинних фінансових документів приватному нотаріусу для вчинення виконавчого напису. Як вбачається з матеріалів справи, позивач довів належними та допустимими доказами ті обставини, на які він посилався як на обґрунтування своїх вимог, відповідач у свою чергу визнав позовні вимоги у частині необхідності визнання спірного виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, а тому, у контексті наведеного, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, як обґрунтований і доведений. Зважаючи на невиконання приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М. вимог ухвали суду від 12.11.2021р. щодо надання суду матеріалів, на підставі котрих вчинено ним спірний виконавчий напис, суд зважаючи на норми ЦПК України, здійснює розгляд справи за наявними у справі доказами і вважає, що позовні вимоги [PERSON] щодо визнання виконавчого напису №17052 від 25.09.2020р. таким, що не підлягає виконанню - підлягають до задоволення. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову (ч. 4 ст. 206 ЦПК України). Суд прийняв визнання відповідачем позову, про яке повідомлено до початку підготовчого засідання. Відповідно до ч. 2 ст. 133 ЦПК України, розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Статтями 3 і 4 Закону України «Про судовий збір» визначено об`єкти справляння судового збору, його розміри та перелік позовних заяв чи інших заяв, передбачених процесуальним законодавством, за подання яких судовий збір не справляється. Частиною першою статті 9 згаданого Закону передбачено сплату судового збору за місцем розгляду справи із зарахуванням його до спеціального фонду Державного бюджету України. Відповідно до ч.3 ст.7 Закону України «Про судовий збір» (в редакції Закону України № 1875-IX від 16.11.2021, яка є чинною з 15.12.2021р.), у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а в разі якщо домовленості про укладення мирової угоди, відмову позивача від позову або визнання позову відповідачем досягнуто сторонами за результатами проведення медіації - 60 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. У разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а в разі якщо домовленості про укладення мирової угоди, відмову позивача від позову або визнання позову відповідачем досягнуто сторонами за результатами проведення медіації - 60 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову (ч.1 ст.142 ЦПК України, в редакції Закону України № 1875-IX від 16.11.2021, яка є чинною з 15.12.2021р.). Як зазначено у пункті 42 постанови Пленуму ВССУ № 10 від 17.10.2014 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», статтею Закону «Про судовий збір» врегульовано загальні питання повернення сплачених сум судового збору з підстав, визначених цією статтею, і перелік яких є вичерпним. Питання про повернення сплаченої суми судового збору вирішується судом за результатами розгляду справи за клопотанням особи, яка його сплатила, що відповідає принципу диспозитивності цивільного судочинства (частина перша статті 7 Закону № 3674-VI «Про судовий збір»). Про таке повернення зазначається: в ухвалі, якою заява повертається або відмовляється у відкритті провадження у справі, за подання якої сплачується судовий збір; у резолютивній частині судового рішення, яким закінчується розгляд справи по суті (при цьому в його мотивувальній частині наводяться підстави повернення сум судового збору згідно із Законом № 3674-VI); в ухвалі про повернення сум судового збору, постановленій як окремий процесуальний документ. При цьому, поданий заявником платіжний документ, що підтверджує сплату судового збору, повертається заявнику, а до матеріалів справи приєднується належним чином посвідчена копія цього документа. Про заміну зазначеного документа копією здійснюється відповідна відмітка в описі справи. Згаданим законом не передбачено граничного терміну повернення сплаченої суми судового збору. Крім того, як передбачено п. 44 вище зазначеної постанови, питання щодо повернення сплаченої суми судового збору в будь-якому разі вирішується судом, який вирішував питання, пов`язані з відкриттям провадження у справі, чи розглядав справу, навіть якщо таку сплату помилково здійснено не за місцем розгляду справи. Таким чином, підлягає до повернення сплачений позивачем судовий збір з державного бюджету при пред`явленні даного позову до суду, а також подання заяви про забезпечення позову, оскільки відповідачем визнано позовні вимоги [PERSON] в частині визнання визнання спірного виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню і таке визнання прийнято судом на підставі ст. 206 ЦПК України. Так, при зверненні до суду з даним позовом позивачем було сплачено судовий збір, відповідно до квитанцій від 08.11.2021 в сумі 908,00 грн. за подання позовної заяви (а.с.1), а також судовий збір за подання заяви про забезпечення позову в сумі 454,00грн. (а.с.33), а тому враховуючи вищевикладене, а також вимоги ч.1 ст.142 ЦПК України, судові витрати в сумі 681,00грн. підлягають відшкодуванню з відповідача на користь позивача. Також судом врахована позиція позивача щодо вирішення питання про розподіл судових витрат. Ухвалою суду від 12.11.2021р. з метою забезпечення позову [PERSON] , зупинено стягнення (у межах виконавчого провадження №66164095, що перебуває у провадженні Придніпровського відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) на підставі виконавчого напису №17052 від 25.09.2020р., вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М., до набрання судовим рішенням законної сили. Забезпечення позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують за його позовом про присудження, реальне виконання позитивно прийнятого рішення. Отже, заходи забезпечення позову, за своєю правовою суттю - є гарантією забезпечення інтересів позивача у майбутньому при реалізації судового рішення. Частинами 1, 4 статті 158 ЦПК України визначено, що суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи. За результатами розгляду клопотання про скасування заходів забезпечення позову, вжитих судом, постановляється ухвала. Таким чином, з`ясувавши обставини справи, суд вважає, що заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 12.11.2021, підлягають скасуванню, оскільки необхідність у таких заходах забезпечення позову на теперішній час відпала. Таке рішення суду не порушує права та інтереси учасників справи. На підставі викладеного та

Outcome: approved