Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-09 00:00:00

[PERSON] звернулася до Зарічного районного суду м. Суми, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідач [PERSON] є її правнуком, та у 2019 році був зареєстрований у будинку за адресою: [ADDRESS] . Вказаний будинок поділений на дві частини: одна з яких належить [PERSON] , а інша - їй та [PERSON] (доньці позивача) на підставі свідоцтва по право власності, виданого 30 січня 2018 року №135, приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Сумської області Хвостик Г.І. Позивач зазначає, що відповідач, хоча і зареєстрований у будинку, однак на початку року виїхав з нього, забравши свої речі, і більше не повертався. На скільки їй відомо, відповідач переїхав на постійне місце проживання до РФ, де вже тривалий час мешкає, однак поштова адреса їй не відома. Позивачка бажає зняти відповідача з реєстраційного обліку, щоб зменшити свої витрати з утримання житлового приміщення та можливість в подальшому здійснювати користування без обтяжень. Посилаючись на зазначені обставини, просить усунути перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження майном, шляхом визнання відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням у будинку за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 23 червня 2021 року відкрите провадження у справі за вказаним позовом та вирішено розглянути справу за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи з призначенням судового засідання 06 жовтня 2021 року о 09 год. 30 хв. Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 06 жовтня 2021 року повернуто [PERSON] подану нею 06 жовтня 2021 року заяву про уточнення позовних вимог; позовну заяву [PERSON] в частині позовних вимог, заявлених до [PERSON] про визнання її такою, що тратила право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] , залишено без розгляду в зв`язку з заявою позивача про залишення заяви без розгляду. 06 жовтня 2021 року протокольною ухвалою суду розгляд справи відкладено до 10 січня 2022 року о 09 год. 00 хв. в зв`язку з неявкою відповідача в судове засідання, відсутністю відомостей про його належне повідомлення. В дане судове засідання учасники справи не з`явилися, про час і місце судового розгляду повідомлялись належним чином, від представника позивачки надійшла заява про розгляд справи у її відсутність, просить позовні вимоги задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечує. В зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, не здійснювалось. Зі згоди представника позивачки, викладеній в письмовій заяві, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про необхідність задоволення позову, виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] належить частина будинку за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією свідоцтва про право власності, виданого 30 січня 2018 року, реєстровий №135 та посвідченого приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Сумської області Хвостик Г.І. (а.с.10). та копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрації права власності (а.с.11). З довідки Міського єдиного інформаційно-розрахункового центру від 28 вересня 2021 року, що видана на ім`я [PERSON] , вбачається, що за адресою [ADDRESS] , крім [PERSON] також зареєстровані [PERSON] , 1965 року народження, [PERSON] , 1985 року народження, [PERSON] , 1986 року народження, [PERSON] , 1985 року народження (онука), [PERSON] , 2012 року народження (правнук), [PERSON] , 1961 року народження (донька), [PERSON] , 2003 року народження (правнук) (а.с. 54). З акту, складеного [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , вбачається, що [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , але не проживає з 30 травня 2020 року, місцезнаходження його не відоме (а.с. 14). Під час судового розгляду не було встановлено обставин того, що позивачка чинить відповідачу перешкоди в користуванні зазначеним житлом. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Частиною першою ст. 316 ЦК України визначено, що право власності це право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно із ч. 1 ст. 317 ЦК України власнику майна належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності на нерухоме майно набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. За приписами ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. За змістом частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Водночас відповідно до статті 7 Закону України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином, як випливає із указаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою. Виходячи з того, що Закон України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення статті 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Згідно з положеннями ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до вимог ст.ст. 71, 72 ЖК України якщо особа без поважних причин не проживає в житловому приміщенні понад 6 місяців, ця особа за рішенням суду визнається такою, що втратила право на користування житловим приміщенням. Таким чином встановлено, що відповідач понад шість місяців не мешкає у житловому приміщенні без поважних причин, відсутні переконливі докази, які б підтвердили поважність причин не проживання і були б підставою для продовження цього строку не проживання в житлі. Доказів, які б свідчили про наявність домовленості між сторонами про тимчасове проживання відповідача за іншою адресою та збереження у цей час за ним права користування житлом, останній суду не надав. Суд, вважає, що право позивача на вільне користування та розпорядження належним їй житлом порушується та підлягає захисту. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням у будинку [ADDRESS] . Відповідно до ст. 141 ЦПК України в зв`язку із задоволенням позову, з відповідачки на користь позивача необхідно стягнути судовий збір у розмірі 908 грн. 00 коп.

Outcome: approved