Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-16 00:00:00

02.11.2020 року АТ КБ „ПриватБанк" (правонаступник Закритого акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк») звернулося в Корабельний районний суд міста Миколаєва з позовом до відповідача [PERSON] , відповідно до якого просило суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором № б/н від 05.09.2006 року у розмірі 94533,56 грн., а також покласти на відповідача понесені позивачем судові витрати в сумі 2102,00 грн. Вимоги позовної заяви мотивовано тим, що відповідач звернувся до позивача з метою отримання банківських послуг у зв`язку з чим підписав заяву № б/н від 05.09.2006 року, згідно якої відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, який згодом був збільшений до 24500,00 грн. При укладанні договору сторони керувались ч. 1ст. 634 ЦК України і відповідно формулярами та стандартними формами є «Умови та правила надання банківських послуг», «Тарифи Банку». Позивач вказує, що підписаною заявою відповідача підтверджується факт повного інформування останнього про умови кредитування в банку, які були надані відповідачу для ознайомлення в письмовій формі. Обґрунтовуючи свої вимоги позивач посилається на положення ст. ст. 207, 638 ЦК України, а також вказує, що свідченням визнання відповідачем угоди є факт користування картковим рахунком та використання кредитних коштів, що відповідає положенням ч. 2 ст. 642 ЦК України. Позивач зазначає, що свої зобов`язання за договором про надання банківських послуг виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах, передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту. При цьому, відповідач не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором. Позивач вказує, що з порушенням відповідачем зобов`язань за кредитним договором станом на 21.09.2020 року має заборгованість за кредитним договором у розмірі 94533,56 грн., яка складається з наступного: 63 787,83 грн. - заборгованості за тілом кредиту, яка в тому числі є заборгованістю за простроченим тілом кредиту; 14 422,00 - заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочений кредит, згідно ст. 625 ЦК України; 16 323,73 грн. - нарахована пеня. Внаслідок невиконання відповідачем умов договору, позивач був змушений звернутися з названим позовом до суду. Ухвалою суду від 16.11.2020 року відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін. Відповідачу запропоновано подати відзив в строк 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження та позивачу встановлено п`ятиденний строк з дня отримання відзиву для подання відповіді на відзив. Відповідач в судове засідання не з`явився, надав суду відзив, в якому просив у задоволенні позовних вимог відмовити. Відзив мотивував тим, що у заяві позичальника, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Зазначив, що матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці "Умови та Правила надання банківських послуг" розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та Правил надання! банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та пені. Також позивач вказав, що в позовній заяві позивач зазначає, що кредитний ліміт збільшився до 24500,00 грн., при цьому позивач просить стягнути заборгованість за тілом кредиту в розмірі 63787,83 грн, що значно перевищує заявлену самим позивачем суму кредиту. Тобто заборгованість за тілом у два з половиною рази перевищує кредитний ліміт, що є неможливим. Зазначив, що останнє використання кредитної картки відповідачем було здійснено 21.06.2017 р. Після цього відповідач карткою не користувалась, жодного разу не знімала кошти в банкоматі, не розраховувалась у торговельних мережах. Також просить застосувати строк позовної давності. Пояснила, що за період з 21.06.2017 року до 01.03.2020 р. вона внесла в рахунок погашення заборгованості за тілом кредиту 68504,22 грн., що підтверджується наданою позивачем випискою за договором та розрахунком, який надав відповідач. Посилаючись на вказані обставини, вважала, що на момент подання позовної заяви заборгованості за кредитом відсутня. Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав суду відповідь на відзив, в якому не погодився з доводами відповідача [PERSON] , викладеними у відзиві. Зазначив, що з анкети-заяви відповідача від 05.09.2006 р. вбачається наступна інформація: персональні дані, адреса проживання та інша додаткова інформація, необхідна для отримання кредитної картки. З заяви чітко вбачається, зо [PERSON] висловила згоду про укладання договору шляхом отримання кредитної картки "Унівесальна" та особистим підписом засвідчила, що згодна з тим, що ця заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг. Також з анкети-заяви вбачається, що відповідачу встановлено поточну проценту ставку у розмірі 3,00% (36,00% на рік) тощо. Тобто вважав, що сторони при укладанні договору обговорили всі істотні умови. Зазначив, що відповідно до виписки по рахунку вбачається активне використання відповідачем кредитного рахунку, наприклад: 29.08.2018 р. - поповнення готівкою своєї картки в терміналі самообслуговування на 1000,00 грн. Щодо перевищення розміру тіла кредиту над розміром кредитного ліміту позивач зазначив, що відповідач за допомогою кредитної картки скористалася сервісом "Миттєва розстрочка", яка надається держателям платіжних карток. Тривалість такого кредиту визначається кількістю платежів, яку обрав відповідач. Оскільки під чпас списання чергового щомісячного платежу по Миттєвій розстрочці відповідачем було використано всю суму кредитного ліміту, списання коштів здійснено за рахунок овердрафту, що і спричинило перевищення тіла кредиту над розміром встановленого кредитного ліміту. Крім того, позивач зазначив, що відповідач звертався в банк з заявою про перевипуск карти, тобто надання карти з новим строком дії. Під перевипуском карти розуміється випуск та приєднання карти з новим строком дії по раніше відкритому клієнтом рахунку, а тому вся сума заборгованості за кредитним лімітом буде відображатися та враховуватися, в тому числі і на перевипущеній картці. Відповідач здійснював погашення заборгованості вже на перевипущену карту, що також підтверджує її отримання. 06.01.2021 р. через канцелярію суду від позивача надійшла заява про зменшення позовних вимог, в якій останній просив стягнути з [PERSON] заборгованість за договором № б/н від 05.09.2006 р. в сумі 78 209,83 грн., з яких: 63 787,83 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 14 422,00 грн. - заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит, згідно ст. 625 ЦК України. Також просив стягнути з відповідача судові витрати. Враховуючи зазначені обставини, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності учасників справи. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, доходить наступного висновку. Так, судом встановлено, що 05.09.2006 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», укладений кредитний договір з [PERSON] , згідно з умовами якого останній отримав кредит шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до "Умов та правил надання банківських послуг у Приватбанку", отримавши платіжну картку. У заяві зазначено, що відповідач згоден з тим, що ця заява разом із "Умовами та правилами надання банківських послуг" і тарифами становить між ним та банком договір банківського обслуговування, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та правилами надання банківських послуг і тарифами банку. Згідно з наданим банком розрахунком, у відповідача за вказаним кредитним договором станом на 21.09.2020 року утворилася заборгованість у розмірі 94533,56 грн, з яких: 63 787,83 грн. - заборгованості за тілом кредиту, яка в тому числі є заборгованістю за простроченим тілом кредиту; 14 422,00 - заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочений кредит, згідно ст. 625 ЦК України; 16 323,73 грн. - нарахована пеня. Згідно з заявою позивача про зменшення позовних вимог, борг позивача складає 78209,83 грн., з яких: 63 787,83 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 14 422,00 грн. - заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит, згідно ст. 625 ЦК України. З доданого до заяви про зменшення позовних вимог розрахунку заборгованості вбачається, що останній платіж на погашення кредиту [PERSON] здійснила 27.02.2020 р. в сумі 1210,95 грн. та 23.10.2020 р. в сумі 16323,75 грн. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства України. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Виходячи зі змісту цієї норми права, істотними умовами кредитного договору є предмет, сума, строк повернення та проценти за користування кредитним коштами. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За своєю правовою природою кредитний договір може бути публічним договором (стаття 633 ЦК України), договором приєднання (стаття 634 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 ЦК України). Згідно з статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Посилання відповідача на відсутність підтверджень, що він ознайомлений та погоджується на застосування сервісу «Миттєва розстрочка», зокрема й щодо сплати комісії у випадку списання регулярного платежу по сервісу «Миттєва розстрочка» суд не бере до уваги. З виписки по рахунку за договором № б/н станом на 23.09.2020 вбачається, що відповідач користувався послугою «Миттєва розстрочка», застосування якої потребує від відповідача дій, на підтвердження її застосування, користувався послугами банку, здійснював погашення заборгованості, протягом тривалого часу, в тому числі після підключення до послуги «Миттєва розстрочка». Отже, оскільки відповідач здійснював дії направлення на оплату придбаного товару за допомогою сервісу «Миттєва розстрочка», то він знав про наявність такої послуги і приймав умови даного сервісу. Що стосується застосування позовної давності, то суд вважає, що позовна заява подана в межах строку строку позовної давності. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно довідки про видачу [PERSON] кредитних карток, строк дії картки відповідача закінчується 07/2021 року. Сума заборгованості за кредитом нарахована позивачем станом на 21.09.2020 року. З позовною заявою позивач звертається 02.11.2020 року, тобто в межах строку позовної давності. Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, то зазначені обставини вказують на порушення прав банку, які підлягають захисту через суд шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів, а саме суми непогашеного тіла кредиту у розмірі 63 787,83грн. Що стосується вимоги позову про стягнення відсотків згідно з ст. 625 ЦК України, суд вважає, що в цій частині вимоги не підлягають задоволенню з таких підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 05.09.2006 року, посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з "Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку" як невід`ємні частини спірного договору. Витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витягом з "Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку", що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також вони містяться додаткові положення, в яких зокрема визначено дію договору, позовну давність щодо вимог банку та інші умови. Однак, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до "Умов та правил надання банківських послуг ПриватБанку", а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування. Тому, роздруківка з сайту позивача не може бути належним доказом, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи. Крім того, в анкеті-заяві позивальника від 05.09.2006 р. міститься позначка про встановлення базової процентної ставки по кредитному ліміту в розмірі 3% на місяць на залишок заборгованості. В позовній заяві позивач стверджує, що сторони дійшли згоди, що в разі починаючи з 181-го дня з моменту порушення зобов`язань клієнта з погашення кредиту, клієнт зобов`язується сплатити на користь банку заборгованість по кредиту, а також проценти від суми неповернутого в строк кредиту, які у відповідності до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України встановлюються за домовленістю сторін у процентах від простроченої суми заборгованості в розмірі: 86,4% - для картки "Універсальна"; 84,0% - для картки "Універсальна голд". Проте, жодних доказів на підтвердження досягнення з такої згоди з відповідачем [PERSON] суду не надав. У даному випадку, за відсутності Умов та правил надання банківських послуг, які погоджені відповідачем, неможливо стверджувати про договірні відсотки. Отже, вказаний розмір відсотків не може бути застосований. Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовна заява Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості - підлягає частковому задоволенню. Ухвалюючи рішення, суд присуджує стягнути з [PERSON] на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 05.09.2006 року у розмірі 63 787,83 грн. заборгованості за тілом кредиту, яка, в тому числі, є заборгованістю за простроченим тілом кредиту. В іншій частині позовних вимог щодо порушення [PERSON] зобов`язань за кредитним договором - відмовити. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню пропорційно до задоволених позовних вимог, а отже з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1 714,39 грн.

Outcome: partial