Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-13 00:00:00

07 грудня 2021 року представник позивача [PERSON] адвокат Ярошевський О.Т. звернувся з позовом до Публічного Приватного акціонерного товариства «Суха Балка», (далі ПАТ «Суха Балка», відповідач) про відшкодування моральної шкоди у зв`язку з ушкодженням здоров`я, посилаючись на те, що позивач з 05.01.1977 по 10.12.2013 працював на підприємстві відповідача Рудоуправлінні ХХ партз`їзду, шахта «Южная» «Юбілейна» Рудніка «Суха Балка» підземним кріпильником, підземним гірничим майстром, підсобним робочим, тесляром, в шкідливих умовах, внаслідок чого захворів на професійне захворювання. Висновком ВТЕК від 04.10.1999 року [PERSON] первинно встановлено 45% втрати професійної працездатності в зв`язку з професійним захворюванням та 3 група інвалідності. Після неодноразових переоглядів висновком ВТЕК від 05.10.2004 позивачу встановлено 40% втрати працездатності та третя група інвалідності безстроково. Вважає, що з вини підприємства, яке не створило безпечних умов праці, [PERSON] втратив своє здоров`я, завдана моральна шкода, яка полягає в тому, що вже довгий час викликає не тільки фізичні страждання: стійкі тупі, ниючи болі в шийному і більш виражені в п/крижовому відділах хребта, з іррадіацією в праву ногу по задній поверхні до коліна, оніміння в ній, болі і оніміння рук, а також і моральні страждання, а саме: болі в шийному та п/крижовому відділах хребта, болі і оніміння рук не дають спокійно відпочивати, постійно приходять думки що отримане ушкодження здоров`я неможливо вилікувати, стан здоров`я не поліпшується, що викликає страждання і переживання. Позивач вимушений постійно вживати медичні препарати та проходити курси лікування. Порушено звичайний для нього спосіб життя, захворювання вимагає додаткових зусиль для організації життя. Порушено нормальні життєві зв`язки внаслідок неможливості вести активне життя. У зв`язку із отриманими професійними захворюваннями позивачу заподіяна моральна шкода, розмір оцінює в 250 000 грн., яку просив стягнути з відповідача. 13.01.2021 року судом постановлена ухвала про відкриття провадження та призначення розгляду в порядку спрощеного провадження без виклику сторін за наявними у справі доказами. 12.01.2022 року представник відповідача подав до суду відзив в якому позовні вимоги не визнав та просив в позові відмовити, посилаючись на те що позивачем не доведено наявність моральної шкоди, протиправність діяння відповідача. До позовної заяви позивач не додає жодних доказів, які підтверджують його доводи про моральні страждання, втрату нормальних життєвих зв`язків та про додаткові зусилля для організації свого життя. З огляду на вищевикладене, вбачається, що позивач не обґрунтував та не надав доказів на підтвердження своїх моральних страждань. Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні правовідносини. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що [PERSON] з 05.01.1977 року по 10.12.20138 року працював на шахтах «Южная» та «Ювілейна», Рудніка «Суха Балка» на різних посадах, правонаступником яких є Приватне Акціонерне Товариство «Суха Балка». (копія трудової книжки а.с.9-10). Згідно копії довідки ВТЕК про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності в процентах, потреби в додаткових видах допомоги від 04.10.1999 року позивачу первинно встановлено 45% втрати професійної працездатності в зв`язку з професійним захворюванням з 01.10.1999 року, та встановлена 3 група інвалідності (а.с.12 зворот). В подальшому [PERSON] неодноразово проходив переогляди ВТЕК 10.10.2000, 23.10.2001 йому було встановлено повторно 40 % втрати професійної працездатності, 3 групу інвалідності безстроково (а.с. 13-14). Згідно Акту розслідування професійного захворювання №19 від 28.07.1999 року складений комісією ТОВ «Суха Балка» встановлена причина професійного захворювання, а саме, відсутність технічних рішень по переміщенню грузів у віддалених підетажних гірних виробітках; багаторічний стаж роботи в умовах вимушеної пози (а.с.11-12). Статтею 3 Конституції України передбачається, що Людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Частина 4 статті 43, частина 1 статті 46 Конституції України передбачають, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. На час виникнення спірних правовідносин можливість відшкодування моральної шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням ним трудових обов`язків за рахунок роботодавця на підставі рішення суду передбачалась пунктом 11 Правил відшкодування власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням ним трудових обов`язків, затверджених постановою КМ України від 23.06.1993 № 472 (далі - Правила). Як роз`яснено у п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (з наступними змінами та доповненнями) спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції України або випливає з її положень; у випадках, передбачених статтями 7, 440-1 ЦК та іншим законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди; при порушенні зобов`язань, які підпадають під дію Закону «Про захист прав споживачів» чи інших законів, що регулюють такі зобов`язання і передбачають відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Оскільки питання відшкодування моральної шкоди регулюються законодавчими актами, введеними у дію в різні строки, необхідно в кожній справі з`ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати, якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин, коли набрав чинності законодавчий акт, що визначає умови і порядок відшкодування моральної шкоди в цих випадках, та коли були вчинені дії, якими заподіяно цю моральну шкоду (п.5 Правил). З матеріалів даної справи вбачається, що правовідносини між сторонами по відшкодуванню моральної шкоди виникли 04.10.1999 року, коли [PERSON] вперше встановлено втрату професійної працездатності у зв`язку із профзахворюванням. На той час діяли норми статті 440-1 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), як передбачала відшкодування моральної шкоди. Відповідно до зазначеної норми моральна (немайнова) шкода, заподіяна громадянину або організації діяннями іншої особи, яка порушила їх законні права, відшкодовується особою, яка заподіяла шкоду, якщо вона не доведе, що моральна шкода заподіяна не з її вини. Розмір відшкодування визначається судом з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних чи моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків. Судом встановлено, що у зв`язку з професійним захворюванням на виробництві позивачу заподіяно моральну шкоду, яка полягає в тому, що він втратив професійну працездатність первинно у розмірі 45%, і в подальшому - в розмірі 40% із встановленням 3 групи інвалідності. Після втрати працездатності, у позивача змінилися умови життя, він періодично проходить лікування (а.с.15-16), незважаючи на це покращення в стані здоров`я відсутнє, він постійно відчуває фізичний біль. Виходячи із наведених вище обставин, суд вважає, що позивачу [PERSON] заподіяно моральну шкоду, і він має право на її відшкодування. Згідно зі ст. 440-1 ЦК Української РСР, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин, було встановлено обмеження мінімального розміру відшкодування моральної шкоди - не менше п`яти мінімальних розмірів заробітної плати та максимального розміру відшкодування моральної шкоди, що не може перевищувати двохсот мінімальних розмірів заробітної плати (п. 11 Правил). Відповідно до ст. 3 Закону України «Про оплату праці» мінімальна заробітна плата - це законодавчо встановлений розмір заробітної плати за просту, некваліфіковану працю, нижче якого не може провадитися оплата за виконану працівником місячну, а також погодинну норму праці (обсяг робіт). Мінімальна заробітна плата є державною соціальною гарантією, обов`язковою на всій території України для підприємств усіх форм власності і господарювання та фізичних осіб, які використовують працю найманих працівників. Вищезазначені вимоги закону у поєднанні зі статтями 3 і 8 Конституції України дають підстави для висновку про те, що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Отже, при визначенні розміру моральної шкоди суд враховує характер і тривалість фізичних і моральних страждань позивача, а також те, що [PERSON] встановлено стійку втрату професійної працездатності вперше 45 % та 3 групу інвалідності, і в подальшому у розмірі трати працездатності змінився на 40% та 3 групу інвалідності безстроково, що свідчить про неможливість відновлення попереднього фізичного стану та безумовно тягне за собою незворотність змін у буденному житті позивача, тривалість праці позивача в шкідливих умовах на підприємстві відповідача протягом тривалого часу, суд вважає за необхідне визначити розмір моральної шкоди у сумі 100000,00 грн. оскільки саме цей розмір є розумним, виваженим і справедливим у ситуації позивача, а також не перевищує гранично допустимого розміру відшкодування такої шкоди. Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір в сумі 1000,00 грн.

Outcome: partial