Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-17 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з позовом в уточненій редакції до Краснокутської селищної ради Богодухівського району Харківської області, у якому просять: 1) визнати за [PERSON] , право приватної власності на 1/2 частини житлового будинку з господарськими спорудами, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після матері [PERSON] , яка померла [INFO] ; 2) визнати за [PERSON] право приватної власності на 1/2 частини житлового будинку з господарськими спорудами, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після матері [PERSON] , яка померла [INFO] . Свої вимоги мотивують тим, що [INFO] померла їх мати - [PERSON] . Після її смерті залишилася спадщина у вигляді житлового будинку із господарськими спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Позивачі спадщину прийняли шляхом подачі заяви до Краснокутської державної нотаріальної контори Богодухівського району Харківської області, про що було заведено спадкову справу №13/2020, однак державним нотаріусом було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій № 502/02-31 від 04 серпня 2021 року, у зв`язку з тим, що правовстановлюючий документ не відповідає чинному законодавству. Зазначають, що державним нотаріусом Краснокутської державної нотаріальної контори виявлено документ, що посвідчує право власності на спадкове майно - житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , свідоцтво про право власності на житловий будинок, видане Краснокутською селищною Радою народних депутатів 24 березня 1981 року на голову колгоспу, на ім`я померлої [INFO] [PERSON] . Позивачі у відкрите судове засідання не з`явилися, про місце, дату і час розгляду справи повідомлялися. Представник позивачів - адвокат Колісник І.І. у судове засідання не з`явилася, про місце, дату і час розгляду справи повідомлена, надала до суду заяву про розгляд справи у відсутність позивачів та їх представника, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та наполягала на їх задоволенні. Представник відповідача - Краснокутської селищної ради Богодухівського району Харківської області у відкрите судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи у відсутність представника, при розгляді справи покладаються на розсуд суду. Представник третьої особи - Краснокутської державної нотаріальної контори Богодухівського районного нотаріального округу Харківської області у відкрите судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи у відсутність представника. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, судом не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Матеріалами справи встановлено, що [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] виданого Краснокутським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) /а.с. 8/. Після її смерті відкрилася спадщина на майно, що складається з житлового будинку з господарським спорудами по [ADDRESS] , що підтверджується копією свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок виданого 24 березня 1981 року взамін свідоцтва про право особистої власності від 21 березня 1979 року у зв`язку із заміною голови колгоспного двору /а.с.18/. Відповідно до довідки № 640 виданої Виконавчим комітетом Краснокутської селищної ради Краснокутського району Харківської області від 15.05.2020 року, копія якої міститься в матеріалах справи, [PERSON] була зареєстрована в [ADDRESS] до дня смерті [INFO] - одна /а.с.73/. Як вбачається з довідки № 596 виданої Краснокутським бюро технічної інвентаризації від 20.09.2021 року на житловий будинок з господарськими будівлями по [ADDRESS] станом на 31.12.2012 року зареєстровано право приватної власності за [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності від 24.03.1981 року, виданого Краснокутською селищною радою, реєстраційний номер: книга 11 номер запису 957 /а.с.19/. Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, право власності, інші речові права, іпотеки, обтяження за адресою: [ADDRESS] відомості відсутні /а.с.92/. Відповідно до копії свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] [PERSON] розірвала шлюб з [PERSON] /а.с.14/. 20.01.1998 року [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] , який зареєстровано Краснокутським відділом реєстрації актів громадського стану Харківської області, актовий запис № 03. Після реєстрації шлюбу їй присвоєно прізвище « [PERSON] », про що свідчить копія свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] виданого Краснокутським відділом реєстрації актів громадянського стану Харківської області від 20.01.1998 року /а.с.15/ Створення і діяльність колгоспного двору регулювалася положеннями ст.120-127 ЦК Української РСР 1963 року. Відповідно до ч.1 ст.120 УРСР, майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності, а частина 2 ст. 123 цього Кодексу визначала, що розмір частки члена колгоспного двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Згідно із Законом України «Про власність», колгоспний двір припинив своє існування 15.04.1991 року. Право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, які до 15 квітня 1991 року не втратили право на частку в його майні. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 6 постанови від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», положення статей 17, 18 Закону України «Про власність» щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (з 15 квітня 1991 року). До правовідносин, що виникли раніше, застосовується чинне на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору. Право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору. Відповідно до ст.15 Закону України від 16 рудня 1993 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» та у зв`язку з прийняттям Закону України «Про власність» були виключені з Цивільного кодексу України (1963 року) в главі ІІ «Спільна власність» статті 120-127, що стосувалися правового положення членів колгоспного двору та ст. 563 щодо спадкування майна колгоспного двору. Зазначений Закон України набрав чинності з моменту його публікації (Відомості Верховної Ради України № 3 1994 року). Таке поняття як «колгоспний двір» втратило своє значення на момент набрання чинності вказаним законом та внесенням відповідних змін. Зокрема, ч. 4 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачає, що права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав. Законом України «Про власність» (вступив у дію 15.04.1991 р.) скасовано інститут колгоспного двору, але не скасовано правового статусу членів колишнього колгоспного двору, щодо майна колгоспного двору, яке належало його членам на праві сумісної власності. Тому, всі члени колишнього колгоспного двору після 15.04.1991 р. були і є власниками майна. Відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого відділом ЗАГС Конотопського міськвиконкому у Сумській області, [PERSON] народилася[INFO] , її матір`ю зазначено [PERSON] /а.с. 9/. З копії витягу з Державної реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища № 00020157378 від 16.05.2018 року, вбачається, що [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , у шлюбі їй було присвоєно прізвище « [PERSON] ». 12.05.2009 року шлюб між ними було розірвано /а.с.10/. Згідно із свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] 24.07.2019 року [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON] у відділі державної реєстрації актів цивільного стану по Слобідському та Основ`янському районах у місті Харкові Головного територіального управління юстиції у Харківській області, актовий запис № 455. Після реєстрації шлюбу їй присвоєно прізвище « [PERSON] » /а.с.11/. Відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого Краснокутським районним відділом ЗАГС Харківської області, [PERSON] народилася [INFO] , її матір`ю зазначено [PERSON] /а.с. 12/. 23.08.2003 року [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON] у Краснокутському відділі реєстрації актів громадянського стану, актовий запис № 61, після реєстрації шлюбу їй присвоєно прізвище « [PERSON] » відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] /а.с.13/. Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За змістом ст. 1222 ч. 1 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народженні живими після відкриття спадщини. У силу ст.ст. 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), яке може здійснюватися за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст.ст. 1220-1221, 1223 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою, і саме з нього виникає право на спадкування, а місцем відкриття - є останнє місце проживання спадкодавця. Саме спадкування може відбуватися за заповітом або за законом. Згідно із ст.ст. 1268-1270 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. При цьому прийняття спадщини з умовою чи із застереженням не допускається. Відповідно до ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. У ч. 1 ст. 1297 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Як встановлено судом, [PERSON] 30.01.2020 року звернулася до Краснокутської державної нотаріальної контори Харківської області із заявою про прийняття спадщини. Крім того, 17.03.2020 року [PERSON] звернулася до Краснокутської державної нотаріальної контори Харківської області із заявою про прийняття спадщини, тим самим вони є такими, що прийняли спадщину після матері [PERSON] /а.с.69,77,71/. Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 04 серпня 2021 року, винесеною державним нотаріусом Богодухівської державної нотаріальної контори Харківської області, виконуючою обов`язки державного нотаріуса Краснокутської державної нотаріальної контори Харківської області Руденко В.О., відмовлено [PERSON] та [PERSON] у вчинення нотаріальної дії - у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] після померлої [INFO] [PERSON] , у зв`язку з тим, що правовстановлюючий документ не відповідає чинному законодавству України /а.с. 17/. Відповідно до ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину, а ст. 16 ЦК України передбачено, що засобом захисту свого права є визнання права. У п.23 постанови Пленуму Верховного Суду від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» судам роз`яснено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. З копії спадкової справи № 13/2020, наданої Краснокутською державною нотаріальної конторою Харківської області, на виконання ухвали суду про витребування доказів від 15.11.2021 року, вбачається, що після померлої [INFO] [PERSON] було заведено спадкову справу №13/2020. Так, 30.01.2020 року до нотаріальної контори надійшла заява про прийняття спадщини від [PERSON] за вх. №78/02-14, аналогічна заява за вх.№ 285/02-14 від 17.03.2020 року надійшла і від [PERSON] . Інших заяв про прийняття до нотаріальної контори не надходило. 04.08.2021 року державним нотаріусом Богодухівської державної нотаріальної контори Харківської області, виконуючою обов`язки державного нотаріуса Краснокутської державної нотаріальної контори Харківської області Руденко В.О. на ім`я [PERSON] було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на недоотриману пенсію в розмірі 1705 грн. 81 коп., що належала [PERSON] , свідоцтво зареєстроване в реєстрі за № 314. 04.08.2021 року державним нотаріусом Богодухівської державної нотаріальної контори Харківської області, виконуючою обов`язки державного нотаріуса Краснокутської державної нотаріальної контори Харківської області Руденко В.О. на ім`я [PERSON] було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на недоотриману пенсію в розмірі 1705 грн. 81 коп., що належала [PERSON] , свідоцтво зареєстроване в реєстрі за № 315. Більше свідоцтва про право на спадщину за законом чи за заповітом нікому не видавалися. Вказані відомості підтверджуються також інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 67391399 від 19.11.2021, витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі за № 59236845 від 31.01.2020, інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) /а.с. 67-79/. Таким чином, судом встановлено, що позивачі є спадкоємцями за законом після померлої [PERSON] і є такими, що спадщину прийняли. Статтею 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено підстави для державної реєстрації прав, так, зокрема, державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі: свідоцтва про право на спадщину; судового рішення, що набрало законної сили, щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно та ін. Відповідно до положень ст. 49 Закону України «Про нотаріат» від 02.09.1993 № 3425-XII нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії. Пунктами 4.15 та 4.18 Глави 10 Розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої Наказом Мін`юст України «Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» від 22.02.2012 № 296/5 встановлено, що видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, нотаріус отримує інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно шляхом безпосереднього доступу до нього. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Спираючись на викладене, судом встановлено, що житловий будинок з господарськими будівлями, розташований за адресою: [ADDRESS] , належить [PERSON] і може бути успадкований її спадкоємцями. Відповідно до ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно із положеннями ч.1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно із ч.ч.1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З викладеного вбачається, що позивачі в установленому законом порядку прийняли спадщину, і не можуть бути позбавлені права власності на спірний будинок в порядку спадкування. Враховуючи викладене, суд вважає позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі, так як позивачі надали суду достатньо доказів, на їх підтвердження. На підставі викладеного,

Outcome: approved