Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-17 00:00:00

У липні 2021 позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за спожиту електричну енергію, який мотивує тим, що ТОВ «Запоріжжяелектропостачання» є суб`єктом господарювання, який починаючи з 01.01.2019 року виконує функції постачальника універсальних послуг на території Запорізької області. Між ТОВ «Запоріжжяелектропостачання» та [PERSON] було укладено договір про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг шляхом фактичного споживання будь-яких обсягів електричної енергії за адресою: [ADDRESS] з 01.01.2019 р. Разом з боржником за вказаною адресою мешкає [PERSON] .. В порушення норм чинного законодавства оплату за спожиту електроенергію відповідачі не здійснюють, у зв`язку з чим за період з 01.01.2019 року по 30.11.2020 року за спожиту електричну енергію у кількості 9550 кВт/год. утворилась заборгованість в розмірі 14250, 00 грн. Споживачем було здійснено часткову оплату за спожиту електричну енергію декількома платежами у розмірі 1400 грн. Таким чином, просить стягнути з відповідачів заборгованість за спожиту електричну енергію у період з 01.01.2019 по 30.11.2020 року в сумі 12850,00 грн., пеню за період з 01.05.2019 р. по 11.03.2020 р. в сумі 183,24 грн., три проценти річних за період з 21.02.2019 р. по 31.03.2021 р. в сумі 491,49 грн., інфляційні втрати за період з 01.03.2019 р. по 28.02.2021р. в сумі 1038,97 грн., а також судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2270,00 грн. 18.10.2021 відкрито провадження у справі в частині стягнення боргу зі [PERSON] та призначено судове засідання у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Сторони в судове засідання не з`явились. Від представника позивача - адвоката Серебрянникова Д.В. до суду надійшла заява про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідачка у судове засідання не з`явилася з невідомих причин, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином шляхом направлення поштової повістки за адресою реєстрації. За адресою місця реєстрації повернувся конверт з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Про поважні причини своєї неявки суду вона не повідомила, заяв про відкладення розгляду справи, розгляд справи за її відсутності чи заперечень проти позовних вимог від неї не надходило. Тому суд визнає неявку відповідача з неповажних причин, та, на підставі заяви представника позивача, у відповідності зі ст. 280 ЦПК України, суд вважає за необхідне ухвалити по справі заочне рішення. Виходячи з наведеного, а також положень ч. 3 ст. 211 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), суд вважає, за необхідне провадити розгляд справи на підставі наявних у суду матеріалів. Суд, вивчивши матеріали справи та всебічно проаналізувавши обставини в їх сукупності, давши оцінку зібраним по справі доказам, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному, об`єктивному та всебічному з`ясуванні обставин справи, прийшов до висновку, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ч.1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до положень ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Стаття 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч.1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. У відповідності до положень статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно із ст. 76, 77, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для\~вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно зі ст.ст. 595, 526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу у встановлений договором строк. Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором чи законом. Відповідно до вимог ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У відповідності до п.3.1.5 Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених постановою НКРЕКП від 14.03.2018 № 312 (далі - ПРРЕЕ), електропостачальник розміщує у відкритому доступі форму відповідного договору, який пропонується споживачам до укладення. До договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг відповідний електропостачальник має розробити з урахуванням вимог законодавства публічні комерційні пропозиції та розмістити їх на своїх офіційних веб-сайтах. Вищезазначений договір є публічним договором приєднання та укладається сторонами з урахуванням ст. ст. 633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України. Згідно з п.п.2 п.5.5.5 ПРРЕЕ споживач електроенергії зобов`язаний сплачувати за електричну енергію та надані йому послуги відповідно до укладених договорів. У відповідності до п. 4.10 ПРРЕЕ побутові споживачі здійснюють повну оплату вартості обсягу спожитої електричної енергії, як правило, один раз за фактичними показами засобів комерційного обліку електричної енергії на початку періоду, наступного за розрахунковим, відповідно до договору про постачання електричної енергії споживачу. Згідно з п. 4.12 ПРРЕЕ плата за спожиту протягом розрахункового періоду електричну енергію вноситься не пізніше 20 числа наступного місяця, якщо договором не встановлено іншого терміну. Рахунок за спожиту електричну енергію оплачується, зокрема, протягом 10 робочих днів від дня отримання рахунка побутовим споживачем або в інший термін, передбачений договором, але не пізніше 20 календарного дня після закінчення розрахункового періоду. Згідно з п. 4.19 ПРРЕЕ розрахунки споживача за електричну енергію здійснюються за розрахунковий період, який, як правило, становить календарний місяць відповідно до умов договору (обраної споживачем комерційної пропозиції під час укладення відповідного договору). За несвоєчасну оплату передбачених договором (комерційною пропозицією) платежів понад обумовлений термін споживач сплачує неустойку (пеню) та інші платежі згідно з законодавством та договором (пункт 4.17. ПРРЕЕ). Суд встановив, що з 01.01.2019 р. ТОВ «Запоріжжяелектропостачання» є виконавцем функцій постачальника універсальних послуг - постачання електричної енергії побутовим споживачам (фізичним особам, які використовують електричну енергію для забезпечення власних побутових потреб, що не включають професійну та/або господарську діяльність), що гарантує їхні права бути забезпеченими електричною енергією визначеної якості на умовах, визначених відповідно до Закону України «Про ринок електричної енергії» на території Запорізької області. Відповідач [PERSON] проживає та зареєстрована за адресою: [ADDRESS] є споживачем електричної енергії, яку постачає позивач згідно Закону України «Про ринок електричної енергії». Згідно з розрахунком заборгованості наданим позивачем по особовому рахунку № [NUMBER] , за період з 01.01.2019 року по 30.11.2020 року заборгованість за спожиту електроенергію у кількості 9550 кВт/год. складає 14250 грн. 00 коп., яку відповідач не оплачує. Споживачем було здійснено часткову оплату за спожиту електричну енергію декількома платежами у розмірі 1400 грн. Таким чином, просить стягнути з відповідачів заборгованість за спожиту електричну енергію у період з 01.01.2019 по 30.11.2020 року в сумі 12850,00 грн., пеню за період з 01.05.2019 р. по 11.03.2020 р. в сумі 183,24 грн., три проценти річних за період з 21.02.2019 р. по 31.03.2021 р. в сумі 491,49 грн., інфляційні втрати за період з 01.03.2019 р. по 28.02.2021р. в сумі 1038,97 грн., а також судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2270,00 грн. З`ясувавши повно, всебічно та об`єктивно обставини справи, оцінивши надані докази, виходячи з вищевикладених вимог діючого законодавства, суд вважає встановленим та доведеним, що відповідач [PERSON] , як споживач електричної енергії, яку постачає ТОВ «Запоріжжяелектропостачання», в порушення вищевказаних норм діючого законодавств, не виконує свої зобов`язання щодо оплати за спожиту електричну енергію, у зв`язку з чим утворилась заборгованість за період з 01.01.2019 по 30.11.2020 року в сумі 12850 грн. 00 коп., яку суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача. При цьому, суд виходить з того, що факт постачання позивачем електричної енергії в зазначений період відповідачу не спростований. Жодних належних та допустимих доказів на підтвердження невиконання чи неналежного виконання позивачем своїх обов`язків, відповідач суду не надав. Ч. 1 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Крім того, суд вважає необхідним задовольнити вимоги позивача про стягнення з відповідача пені за період з 01.05.2019 р. по 11.03.2020 р. в сумі 183,24 грн., три проценти річних за період з 21.02.2019 р. по 31.03.2021 р. в сумі 491,49 грн., інфляційні втрати за період з 01.03.2019 р. по 28.02.2021р. в сумі 1038,97 грн., оскільки в даному випадку відповідач прострочив виконання грошового зобов`язання. Наданий позивачем розрахунок пені, трьох процентів річних та інфляційних втрат суд вважає вірним. При цьому, суд вважає, що відповідач обґрунтованого заперечення проти позову не надав, в судове засідання не прибув і жодним чином позовні вимоги не спростував. Таким чином, позов слід задовольнити повністю. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При зверненні до суду позивачем сплачений судовий збір в сумі 2270,00 грн., що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved