Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-20 00:00:00

В жовтні 2021 року позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідачів про стягнення заборгованості за надані послуги із вивозу побутових відходів. В якій просить стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача суму боргу за послуги із вивезення побутових відходів за період з 01 листопада 2016 року по 31 серпня 2021 року у розмірі 3319,75 грн. та стягнути суму сплаченого судового збору. Позовні вимоги мотивовано тим, що послуги з вивезення побутових відходів за адресою [ADDRESS] надаються Приватним підприємством «Обухівміськвторресурси» з 01 жовтня 2016 року на підставі договору на вивезення побутових відходів, щорічно опублікованому в офіційному друкованому засобі масової інформації Обухівської міської ради - газеті «Обухівські вісті» №37 (708) від 24 вересня 2016 року в газеті «Обухівські вісті» № 28 (750) від 22 липня 2017 року; в газеті «Обухівські вісті» № 2 (825) від 18 січня 2019 року, а також на власному веб-сайті. Згідно довідки №1421 від 23.02.2021 року про склад сім`ї за адресою: [ADDRESS] зареєстровано дві особи, які у контексті положень ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» є споживачами послуг. Про належне надання позивачем послуги із вивезення побутових відходів свідчить відсутність скарг відповідачів. Впродовж тривалого часу відповідачі отримують послуги і вивезення побутових відходів, але взагалі не сплачують їх вартість, у зв`язку з чим утворилась заборгованість за період надання послуг, а саме 01 листопада 2016 року по 31 серпня 2021 року у розмірі 3319, 75 грн. 23 листопада 2021 року ухвалою судді прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив задовольнити вказавши, що позивач виконав своє зобов`язання та надав в повному обсязі послуги відповідачам з вивезення побутових відходів, однак відповідачами не було сплачено за послуги, в зв`язку з чим утворилась заборгованість, яку просив стягнути в судовому порядку. Відповідачі в судовому засіданні позовні вимоги не визнали та просили відмовити в їх задоволенні, оскільки вони не заключали ні в письмовій ні в усній формі договір на вивіз сміття. Послугами відповідача не користуються, мають домашнє господарство, компостну яму, частину відходів спалюють або здають, як вторсировину. Суд, вислухавши учасників судового розгляду та дослідивши матеріали справи та наявні в ній докази у їх сукупності, вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення, виходячи з наступного. Судом встановлено, що рішенням Обухівської міської ради № 223-12-VII від 28 липня 2016 року «Про визначення переможця конкурсу на вивезення побутових відходів для мешканців приватного сектору на території Обухівської міської ради», виконавцем послуги із вивезення побутових відходів від мешканців приватного сектору території Обухівської міської ради визначено ПП «Обухівміськвторресурси». 24 грудня 2016 року в газеті «Обухівські вісті» № 37 (708) зі змінами розмішеними в газеті «Обухівські вісті» № 28 (750) від 22 липня 2017 року опубліковано договір про надання послуг з вивезення побутових відходів, 18 січня 2019 року в газеті «Обухівські вісті» № 2 (825) від, а також на власному веб-сайті. 30 грудня 2016 року, відповідно до положень п.31 постанови КМУ №1173 від 16.11.2011 року «Питання надання послуг із вивезення побутових відходів» між позивачем та виконавчим комітетом Обухівської міської ради був укладений договір б/н «Про надання послуг із вивезення побутових відходів від мешканців багатоквартирних житлових будинків, підприємств, установ, організацій, суб`єктів підприємницької діяльності на території Обухівської міської ради відповідно до якого позивач зобов`язався відповідно до затвердженого графіку надавати послуги із вивезення побутових відходів на території Обухівської міської ради мешканцям багатоквартирних будинків, підприємств, установ, організацій, суб`єктів підприємницької діяльності на території Обухівської міської ради. Відповідно до розділу №8 даного договору фінансове зобов`язання господарської діяльності позивача забезпечується за рахунок грошових коштів, які надходять від споживачів за надані послуги зі збирання, вивезення, утилізації твердих побутових та великогабаритних відходів. Відповідно до розділу 12 договір набрав чинності з 01.01.2017 року і діє до 31.12.2031 року. Відповідно додатку №1 розрахунку суми заборгованості в період надання послуг з 01 листопада 2016 року по 31 серпня 2021 року за адресою: [ADDRESS] де кількість зареєстрованих споживачів у житловому приміщенні складає двоє осіб заборгованість становить в розмірі 3319, 75 грн. Згідно довідки про склад сім`ї №1421 від 23.02.2021 року за адресою: [ADDRESS] , зареєстровано двоє осіб, відповідачів. Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із частиною першою статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. За змістом частини першої статті 901, частини першої статті 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. За змістом статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Актами цивільного законодавства можуть бути встановлені правила, обов`язкові для сторін при укладенні і виконанні публічного договору. Згідно з частинами першою, другою статті 641 ЦК України пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Відповідно до статті 642 ЦК України відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказано у пропозиції укласти договір або не встановлено законом. Особа, яка зробила пропозицію укласти договір (оферту), у разі беззастережного акцепту цієї пропозиції його адресатом автоматично стає стороною в договірному зобов`язанні. Акцептом визнається відповідь особи, якій адресована оферта, про її прийняття. Акцепт повинен бути повним і беззастережним. Мовчання за загальним правилом не є акцептом, якщо інше не випливає із закону, звичаю ділового обороту або з колишніх ділових відносин сторін. Мовчання можна вважати акцептом лише тоді, коли це прямо передбачено договором або законом. Разом з тим, згідно зі статтею 205 ЦК України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. У випадках, встановлених договором або законом, воля сторони до вчинення правочину може виражатися її мовчанням. Виходячи з тлумачення пункту 2 статті 205 ЦК України і пункту 2 статті 642 ЦК України, можна зробити висновок, що укладення договору шляхом вчинення виключно конклюдентних дій або мовчання можливе, якщо для певного договору не передбачена обов`язкова письмова форма або якщо таке укладення договору передбачено законом. Таким чином, договір про надання послуг з вивезення побутових відходів є укладеним з моменту, коли споживач акцептував пропозицію офертанта повністю та без застережень або у вигляді конклюдентних дій прийняв оферту, або за умови передбачення у договорі або законі не висловив заперечень проти договору (мовчання). Договір з вивезення відходів містить в собі також елементи договору приєднання (стаття 634 ЦК України), оскільки договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Вивезення відходів є видом житлово-комунальних послуг, що надаються мешканцям певної адміністративно-територіальної одиниці і на ці правовідносини розповсюджується Закон України «Про житлово-комунальні послуги». Цим законом зокрема, передбачено, що споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору; оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом (частина третя пункт 1 та 5 статті 20). Такі положення Закону України «Про житлово - комунальні послуги» свідчать про обов`язковість договору щодо житлово-комунальних послуг для споживача та не можливість споживача відмовитись від укладання договору (за виключенням у випадках встановлених законом та у порядку встановленому законом), зокрема договору про вивезення відходів. За таких обставин, прийняття оферти виконавця послуг з вивезення відходів може бути у вигляді мовчання. Згідно з пунктом б частини першої статті 15 Закону України «Про відходи» громадяни України, іноземці та особи без громадянства зобов`язані вносити в установленому порядку плату за користування послугами з вивезення побутових відходів. У частинах другій та третій статті 35-1 Закону України «Про відходи» передбачено, що власники або наймачі, користувачі, у тому числі орендарі, джерел утворення побутових відходів, земельних ділянок укладають договори з юридичною особою, яка визначена виконавцем послуг на вивезення побутових відходів, здійснюють оплату таких послуг та забезпечують роздільне збирання твердих побутових відходів. Збирання та вивезення побутових відходів у межах певної території здійснюються юридичною особою, яка уповноважена на це органом місцевого самоврядування на конкурсних засадах у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, спеціально обладнаними для цього транспортними засобами. На виконання зазначеного закону прийнято постанову Кабінету Міністрів України від 10 грудня 2008 року № 1070 про затвердження «Правил надання послуг з поводження з побутовими відходами», за положеннями пунктів 6-13 цієї постанови визначення норми вивозу відходів, контроль якості послуг, графік надання послуг визначається замовником послуг - органом місцевого самоврядування, а оплата за послуги здійснюється відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 26 липня 2006 року № 1010. Системне тлумачення вказаних норм свідчить, що на фізичних осіб покладено законодавчий обов`язок укласти договір та вносити плату за користування послугами з вивезення побутових відходів; а тому у випадку відсутності прийняття оферти шляхом погодження на укладання договору про вивезення відходів або конклюдентних дій, які свідчать про прийняття пропозиції, таке прийняття може бути також у вигляді мовчання. Вказана позиція знайшла своє відображення в у постанові Верховного Суду від 22 лютого 2018 року справа № 641/2634/16-ц, провадження № 61-4824св18. Належних і допустимих доказів того, що відповідачі не користуються послугами ПП по вивезенню твердих побутових відходів від їхнього домоволодіння матеріали справи не містять, лист-повідомлення сусідів таким доказом в розумінні ЦПК України не являється, окрім цього на користь доводів позивача свідчать факти відсутності звернень до позивача щодо послуг з вивезення сміття. Згідно зі статті 141 ЦПК України судові витрати у вигляді судового збору підлягають стягненню із відповідачів пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved