Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-05 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Сільгосптехніка» про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час вимушеного прогулу. В обґрунтування позову зазначає, що з 04 травня 2020 року працювала в ТОВ «Сільгосптехніка» на посаді бухгалтера. Наказом № 3 від 12 січня 2021 р. була звільнена з роботи у відповідності до ст. 38 КЗпП України за власним бажанням. Під час роботи підприємство не виплачувало вчасно заробітну плату, тому на час звільнення рахується заборгованість в розмірі 16086,05 грн. При звільненні ТОВ «Сільгосптехніка» не провело з нею повний розрахунок у відповідності до ст. 116 КЗпПУ. Відповідно до ст. 117 КЗпПУ має право на компенсацію втрати своїх коштів у вигляді стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, який складає 23014,22 грн. Просить стягнути з відповідача на її користь нараховану, але невиплачену заробітну плату в розмірі 16086,05 грн. без відрахування податкових зборів та середній заробіток за період затримки розрахунку при звільненні в розмірі 23014,22 грн., вирати на професійну правничу допомогу. Ухвалою Полонського районного суду від 06 жовтня 2021 року справу призначено до розгляду в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін. Ухвалою суду від 05 листопада 2021 року позовну заяву було залишено без руху в порядку ч.11 ст. 187 ЦПК України. 18 листопада 2021 року позивач недоліки позовної заяви усунула частково. Відповідач у встановлений строк відзиву на позовну заяву не надав. Дослідивши письмові докази у справі суд встановив наступне. Судом встановлено, що 04 травня 2020 року працювала в ТОВ «Сільгосптехніка» на посаді бухгалтера, наказом № 3 від 12 січня 2021 р. була звільнена з роботи у відповідності до ст. 38 КЗпП України за власним бажанням, що підтверджено даними трудової книжки (а.с.4). При звільненні з позивачем не був проведений розрахунок відповідно до ст. 116 КЗпПУ. Відповідно до даних довідок відповідача заборгованість по заробітній платі [PERSON] за період з 01 вересня 2020 року по 12 січня 2021 року становить 16086, 05 грн. (а.с.5, 6). Таким чином у зв`язку із не проведенням остаточного розрахунку при звільненні, за наявності вини відповідача у позивача виникло право вимагати стягнення наявної заборгованості із заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку. Право на своєчасне отримання винагороди захищається законом, про що зазначено у ст. 43 Конституції України. Відповідно до ст.1 Закону України «Про оплату праці» та ст.94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Право працівника на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору закріплено у ст.21 Закону України «Про оплату праці». Строки виплати заробітної плати врегульовано ст. 115 КЗпП України та ст. 24 Закону України «Про оплату праці», якими визначено,що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Строки розрахунку при звільненні визначені ст.116 КЗпП України, зокрема при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити неоспорювану ним суму. Згідно ст.117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Позивач, обґрунтовуючи позовні вимоги зазначив, що з вини відповідача згідно вимог ст.ст. 116-117 КЗпП України виникла заборгованість із заробітної плати, яка в день звільнення погашена не була, а тому має право на стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку. Суд, погоджується із такими твердженнями позивача оскільки обов`язок своєчасної виплати заробітної плати покладений на роботодавця ст.115-116 КЗпП України, ст. 24 Закону України «Про оплату праці». Середній заробіток розраховується відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100, згідно абзацу 3 пункту 2 розділу II, абзацу 3 пункту 3 розділу III, пункту 5, 8 розділу IV, якими передбачено, що у випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата; усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі; нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чиним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства. Відповідно до довідки про нараховану заробітну плату позивач відпрацював перед звільненням повні робочі місяці жовтень, листопад 2020 року. Кількість робочих днів позивача, відповідно до табелів обліку робочого часу в листопаді 2020 р - 21 день, в грудні 2020 року - 10. Розмір заробітної плати позивача в листопаді 2020 року становить по 5000 грн. в грудні 2020 року - 2272,73 грн. місяць. Середній розмір заробітної плати за один робочий день становить: (5000+2272,73) : (21+10) = 234, 60 грн. Враховуючи, що позивач була звільнена12 січня 2021 року, станом на 05 січня 2022 р. затримка з виплати становить 248 робочих дні. Таким чином, розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, який підлягає стягненню на користь позивача, становить 234,60 грн. х 248 днів = 58181, 83 грн. без виключення (з урахуванням) усіх необхідних обов`язкових податкових платежів. Виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України. Зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, необхідно враховувати: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором; період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника; інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні (Правовий висновок Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц). Застосовуючи вищенаведені критерії, суд бере до уваги, що позивач звернувся з цим позовом після спливу більш, ніж пів року після звільнення з роботи, сума невиплаченої заробітної плати за відповідний період становить 16086,05 грн., середньоденна заробітна плата складала 234,60 грн., а отже враховуючи співвідношення розміру заборгованості із заробітної плати та середньоденної заробітної плати за відповідний період, а також дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, суд приходить висновку, що з урахуванням принципів розумності, справедливості та пропорційності, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі, про яку просить позивач в позовній заяві - 23014, 22 грн. Відповідно до ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання судових рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше як за один місяць. Що стосується вимоги позивача про стягнення витрат на правничу допомогу, така до задоволення не підлягає, через відсутність будь-яких доказів, підтверджуючих що особа, яка надавала правову допомогу позивачу є адвокатом або іншим фахівцем у галузі права, надавала таку допомогу на підставі відповідного договору про надання професійної правничої допомоги, детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом. У відповідності до п.3.ч.2, ч.13 ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору пропорційно обсягу задоволених вимог в розмірі 908 грн. та 908 грн. на користь держави.

Outcome: approved