Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-10 00:00:00

Позивач звернувся до Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області з позовом до відповідача про повернення коштів, стягнутих за виконавчим написом нотаріуса. Позов обґрунтований тим, що рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 26.05.2021 року задоволено позов [PERSON] до ТОВ «Росвен Інвест Україна» про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, який вчинений приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Газматовою Аліною Анатоліївною за реєстрованим номером №2341 від 16.08.2019 року про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Росвен Інвест Україна» заборгованості в розмірі 28103,45 грн., таким, що не підлягає виконанню. Станом на 27.10.2021 року в рамках виконавчого провадження з позивача стягнуто 21149,79 грн. з яких 18827,33 грн. борг за виконавчим документом, 500,00 грн. витратити виконавчого провадження, 1822,46 грн. основна винагорода приватного виконавця. 30.09.2021 року приватним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі п. 5 ч. 1 ст. 39 ЗУ «Про виконавче провадження». Посилаючись на вищезазначені обставини, позивач просить суд повернути безпідставно отриманих коштів ТОВ «Росвен Інвест Україна» у розмірі 21149 грн. 79 коп. 16 листопада 2021 року відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. У судове засідання позивач не з`явився, до суду надійшла заява з проханням слухати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, з невідомих причин, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, заяви про розгляд справи за їх відсутності чи заперечень проти позову не надіслали. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов обґрунтований і підлягає повному задоволенню з наступних підстав. Частиною 1\~ст. 2 ЦПК України\~передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною 1 ст. 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення своїх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Як вбачається з вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно вимог ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Судом встановлено, що 15 жовтня 2012 року між [PERSON] та ПАТ «Дельта Банк» (правонаступником якого на підставі Договору факторингу №193/К від 09.02.2018 стало ТОВ «Фінансова компанія «Гарантія та Гарантія», а в подальшому на підставі Договору про відступлення прав вимоги за кредитними договорами №09/02/2018 від 0902.2018 Товариство з обмеженою відповідальністю «Росвен Інвест Україна») було укладено кредитний договір №001-07131-151012 про надання кредитної лінії на суму в розмірі 13800 гривень строком на 364 дні. 16 серпня 2019 року приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Гамзатовою А.А. було вчинено виконавчий напис №2341, яким стягнуто з [PERSON] заборгованість в сумі 28103,45 гривень на користь ТОВ «Росвен Інвест Україна» за кредитним договором T70;001-07131-151012 від 15.10.2012, укладеним між ним та ПАТ «Дельта Банк». ТОВ «Росвен Інвест Україна» звернулося до приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Вольф Т.Л. з заявою про відкриття виконавчого провадження. Приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Вольф Т.Л. винесла постанову про відкриття виконавчого провадження від 06 вересня 2019 року. 26.05.2021 року рішенням Солом`янського районного суду м. Києва, визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис від 16 серпня 2019 року за реєстровим номером №2341, вчинений приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Гамзатовою А.А. на підставі Кредитного договору №001-07131-151012 від 15.10.2012, щодо стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Росвен Інвест Україна» заборгованості та понесених витрат, пов`язаних з вчиненням виконавчого напису, в загальному розмірі 28103,45 гривень. 30.09.2021 року приватним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження. Відповідно до Постанови Верховного Суду від 12.11.20 року у справі № 200/3452/17 - справи за спорами щодо оскарження вчинених нотаріусами виконавчих написів (про визнання вчиненого нотаріусом виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, або про повернення стягненого за виконавчим написом нотаріуса мають розглядатися судами за позовами боржників до стягувачів. Відповідачем у таких справах є особа, на користь якої було вчинено виконавчий напис, яким було порушено право позивача, тобто цивільна відповідальність за незаконно вчинений виконавчий напис покладається не на нотаріуса, а на особу, яка зверталася за виконавчим написом. Відповідно до частин першої та другої статті 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 Цивільного кодексу України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Аналіз статті 1212 ЦК України і цього інституту цивільного законодавства вказує на те, що правова природа інституту безпідставного отримання чи збереження майна (предмет регулювання) це відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Такий правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 23.01.2020 у справі №910/3395/19, від 23.04.2019 у справі № 918/47/18, від 01.04.2019 у справі № 904/2444/18. Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала. Якщо поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може застосовуватись тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена або припинена. Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 22.03.2016 у справі №6-2978цс15 та від 03.06.2016 у справі №6-100цс15. В даному випадку, правовою підставою набуття відповідачем коштів стягнутих з позивача став виконавчий напис нотаріуса №2341 від 16.08.2019, який рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 26.05.2021 було визнано таким, що не підлягає виконанню, а тому правова підстава для отримання ТОВ «Росвен Інвест Україна» грошових коштів відпала, і вказані кошти підлягають поверненню відповідно до ч.1 ст. 1212 ЦК України. Частиною 1 ст. 1213 ЦК України визначено, що набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. Так, відповідно до повідомлення приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Павелків Т.Л. від 27.10.2021 року, в рамках виконавчого провадження №59983129 стягнуто з [PERSON] кошти в розмірі 21149, 79 грн., з яких: 18827,33 грн. борг за виконавчим документом (на користь ТОВ «Росвен Інвест Україна»); 500,00 грн. витрати виконавчого провадження; 1822,46 грн. основна винагорода приватного виконавця. На підставі викладеного, суд доходить висновку, що у відповідача перед позивачем утворилась заборгованість щодо безпідставно набутих коштів, у зв`язку з чим вимоги позивача є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі. Згідно положень ч. 1, 2 статті 137 Цивільного процесуального кодексу України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. (ч. 3 ст. 137 Цивільного процесуального кодексу України). Відповідно до частин 4-6 ст. 137 Цивільного процесуального кодексу України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правничої допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Судом встановлено, що 16.11.2021 року [PERSON] на користь адвоката Сєрова М.Г. було сплачено гонорар у розмірі 5000 (п`ять тисяч) гривень 00 копійок (а.с.14). Проаналізувавши зміст виконаних на користь позивача послуг адвокатом суд приходить до висновку про їх співмірність заявленим до стягнення коштам витрат на правничу допомогу та складності даної справи. Суддя зазначає, що сума коштів в розмірі 5000,00 грн. є співмірною зі складністю даної справи та обсягом наданих адвокатом послуг позивачу, з урахуванням реального часу, необхідного для виконання відповідних робіт (послуг), а тому саме така сума підлягає стягненню з відповідача. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у розмір 908 грн. 00 коп.

Outcome: approved