Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-03 00:00:00

05 листопада 2021 року [PERSON] звернувся до Володимир-Волинського міського суду Волинської області з позовом до КЕВ м.Володимир-Волинський про визнання права на виключення квартири з числа службових для забезпечення сім`ї постійним житлом. У позовній заяві покликається на ту обставину, що з 1994 року він разом зі своєю сім`єю постійно проживає у квартирі за [ADDRESS] , яка надана йому на підставі рішення виконкому Володимир-Волинської міської ради народних депутатів № 118 від 20.10.1994р. згідно ордеру на жиле приміщення № 12 від 21 жовтня 1994 року. На підставі вказаного ордеру між ним, як наймачем квартири, та начальником Будинкоуправління №1 , як наймодавцем, був укладений Типовий договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду України про надання позивачу і членам його сім`ї в безстрокове користування даного житлового приміщення. Вказана квартира є службовою квартирою, яка була надана йому, як працівнику квартирно-експлуатаційної частини району. У Володимир-Волинській квартирно-експлуатаційній частині району, яка у 2005 році була реорганізована у КЕВ м. Володимир-Волинський, він працював з 31 березня 1981 року по 19 травня 2008 року , тобто більше двадцяти семи років. 19 травня 2008 року звільнений з роботи згідно ст.40 п.1 КЗпП України у зв`язку зі скороченням штату працівників. На його звернення до відповідача він отримав відповідь, у якій вказано, що згідно справи № 119 «Книги обліку службових житлових приміщень по КЕВ м. Володимир- Волинський, яка розпочата 04.01.2007 року, працівник ЗСУ [PERSON] отримав «службову» квартиру в [ADDRESS] , яка складається з 2-ох кімнат, загальна площа 44,1 кв.м., житлова площа 24,9 кв.м. на склад сім`ї 4 особи. Станом на 25.09.2021 р. вищевказана квартира являється «службовим» фондом Міністерства оборони України. У зв`язку з тим, що службовий статус наданої йому квартири обмежує можливість реалізації встановлених чинним житловим законодавством його прав, 17 вересня 2021 року він, як наймач цього житла, звернувся до КЕВ м. Володимир-Волинський із заявою про виключення квартири, у якій він з сім`єю проживає більше 27 років, і яка згідно вказаного вище Типового договору надана йому та членам сім`ї у безстрокове користування, із числа службової. Відповідач у своїй відповіді, адресованій на його звернення листом від 17.09.2021р. № 22/2004, відмовив у задоволенні вказаної заяви «у зв`язку з відсутністю на це підстав». Посилається на те, що житловим законодавством не визначено правових норм, які зобов`язують підприємства, організації, яким належить службовий фонд, змінювати статус квартири у разі наявності у працівника (робітника) відповідного трудового стажу, що виключення квартири з числа службових призведе до порушення вимог Бюджетного кодексу України в частині нецільового використання бюджетних коштів, що забезпечення категорії громадян, до яких він належить, відноситься до компетенції місцевих органів виконавчої влади за місцем їх проживання, за умов перебування на обліку осіб, що потребують поліпшення житлових умов.. Вказує, що він разом зі своєю сім`єю у складі п`яти осіб перебуває на квартирному обліку при виконавчому комітеті Володимир-Волинської міської ради з 27 лютого 1982 року у списках осіб загальної черги, як особа, що потребує поліпшення житлових умов та надання житла для постійного проживання, тобто майже 40 років. Дані обставини підтверджуються довідкою Управління інфраструктури виконавчого комітету Володимир-Волинської міської ради від 04.11.2021р. №325/3.15, довідкою КП «Інформаційно-розрахунковий центр» Володимир- Волинської міської ради від 04.11.2021р. № 3312 про зареєстрованих та заборгованість за надані житлово-комунальні послуги. Таким чином, внаслідок бездіяльності відповідача його, як особу, яка майже 40 років перебуває на черзі для поліпшення житлових умов та надання житла для постійного проживання, фактично позбавлено можливості реалізувати своє право на житло, що є порушенням його конституційних прав. Просить визнати за ним право на виключення з числа службового житла квартири за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 44,1 кв.м., житловою площею 24,9 кв.м. та зобов`язати квартирно-експлуатаційний відділ м. Володимир- Волинський в місячний термін подати до виконавчого комітету Володимир- Волинської міської ради Волинської області клопотання разом з належно оформленими документами про виключення з числа службового житла квартири за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 44,1 кв.м., житловою площею 24,9 кв.м. Ухвалою Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 08 листопада 2021 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження. 19 листопада 2021 року до суду надійшов відзив відповідача на вказану позовну заяву, у якому відповідач заперечив проти задоволення даного позову, не заперечують обставин щодо стажу позивача та його права на проживання у службовій квартирі після звільнення з роботи в КЕВ м.Володимир-Волинський, однак вважають що відсутні підстави для виключення даної квартири з числа службових. Ухвалою суду від 23 листопада 2021 року закрито підготовче провадження по справі. У судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] позовну заяву підтримали та в своїх поясненнях послались на обставини, викладені у її тексті. Представник відповідача Новосад Р.А. заперечив проти задоволення позову з підстав, зазначених у відзиві на позовну заяву. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши зібрані у справі докази та оцінивши їх у сукупності, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що з 1994 року позивач [PERSON] разом зі своєю сім`єю постійно проживає у квартирі за [ADDRESS] , яка надана йому на підставі рішення виконкому Володимир-Волинської міської ради народних депутатів № 118 від 20.10.1994р. згідно ордеру на жиле приміщення № 12 від 21 жовтня 1994 року. На підставі вказаного ордеру між ним, як наймачем квартири, та начальником Будинкоуправління №1 , як наймодавцем, був укладений Типовий договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду України про надання позивачу і членам його сім`ї в безстрокове користування даного житлового приміщення. Вказана квартира є службовою квартирою, яка була надана йому, як працівнику квартирно-експлуатаційної частини району. У Володимир-Волинській квартирно-експлуатаційній частині району, яка у 2005 році була реорганізована у КЕВ м. Володимир-Волинський, він працював з 31 березня 1981 року по 19 травня 2008 року , тобто більше двадцяти семи років. 19 травня 2008 року звільнений з роботи згідно ст.40 п.1 КЗпП України у зв`язку зі скороченням штату працівників. Дані обставини відповідачем не заперечуються і стверджуються копіями службового ордеру, Типового договору найму жилого приміщення, трудової книжки позивача. На його звернення до відповідача він отримав відповідь, у якій вказано, що згідно справи № 119 «Книги обліку службових житлових приміщень по КЕВ м. Володимир- Волинський, яка розпочата 04.01.2007 року, працівник ЗСУ [PERSON] отримав «службову» квартиру в [ADDRESS] , яка складається з 2-ох кімнат, загальна площа 44,1 кв.м., житлова площа 24,9 кв.м. на склад сім`ї 4 особи. Станом на 25.09.2021 р. вищевказана квартира являється «службовим» фондом Міністерства оборони України. У зв`язку з тим, що службовий статус наданої йому квартири обмежує можливість реалізації встановлених чинним житловим законодавством його прав, 17 вересня 2021 року він, як наймач цього житла, звернувся до КЕВ м. Володимир-Волинський із заявою про виключення квартири, у якій він з сім`єю проживає більше 27 років, і яка згідно вказаного вище Типового договору надана йому та членам сім`ї у безстрокове користування, із числа службової. Відповідач у своїй відповіді, адресованій на його звернення листом від 17.09.2021р. № 22/2004, відмовив у задоволенні вказаної заяви «у зв`язку з відсутністю на це підстав». Посилається на те, що житловим законодавством не визначено правових норм, які зобов`язують підприємства, організації, яким належить службовий фонд, змінювати статус квартири у разі наявності у працівника (робітника) відповідного трудового стажу, що виключення квартири з числа службових призведе до порушення вимог Бюджетного кодексу України в частині нецільового використання бюджетних коштів, що забезпечення категорії громадян, до яких він належить, відноситься до компетенції місцевих органів виконавчої влади за місцем їх проживання, за умов перебування на обліку осіб, що потребують поліпшення житлових умов. Судом встановлено, що [PERSON] разом зі своєю сім`єю у складі п`яти осіб перебуває на квартирному обліку при виконавчому комітеті Володимир-Волинської міської ради з 27 лютого 1982 року у списках осіб загальної черги, як особа, що потребує поліпшення житлових умов та надання житла для постійного проживання, тобто майже 40 років. Дані обставини підтверджуються довідкою Управління інфраструктури виконавчого комітету Володимир-Волинської міської ради від 04.11.2021р. №325/3.15, довідкою КП «Інформаційно-розрахунковий центр» Володимир- Волинської міської ради від 04.11.2021р. № 3312 про зареєстрованих та заборгованість за надані житлово-комунальні послуги. Згідно ст. 19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. На органи державної влади поширюється спеціально-дозвільний тип правового регулювання - заборонено все, що прямо не дозволено законом, тобто відповідачу дозволено лише те, що прямо передбачено законом. Статтею 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права. Відповідно до пункту 2 статті 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», квартири, віднесені у встановленому порядку до числа службових, не підлягають приватизації. Лише після вирішення питання про зняття з даного житла статусу службового, воно може бути приватизоване на умовах і в порядку, передбаченому Законом. За змістом статті 118 Житлового кодексу Української РСР, службові жилі приміщення призначаються для заселення громадянами, які у зв`язку з характером їх трудових відносин повинні проживати за місцем роботи або поблизу від нього. Жиле приміщення включається до числа службових рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті ради. Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначає Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», який також встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі. Статтею 125 ЖК УРСР передбачено, що осіб, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації, що надали їм службове жиле приміщення, не менш як десять років, не може бути виселено із службового житла. Згідно п.6 Положення про порядок надання службових жилих приміщень і користування ними в Українській РСР, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 04.02.1988 року № 37, жиле приміщення виключається з числа службових, якщо відпала потреба в такому його використанні, а також у випадках, коли в установленому порядку воно виключене з числа жилих. Виключення жилого приміщення з числа службових провадиться на підставі клопотання підприємства, установи, організації рішенням виконавчого комітету відповідної районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів. Про виключення жилого приміщення з числа службових у журналі обліку службових приміщень робиться відповідна відмітка. Посилання відповідача у відповіді на звернення позивача що житловим законодавством не визначено правових норм, які зобов`язують підприємства, організації, яким належить службовий фонд, змінювати статус квартири у разі наявності у працівника (робітника) відповідного трудового стажу, що виключення квартири з числа службових призведе до порушення вимог Бюджетного кодексу України в частині нецільового використання бюджетних коштів, що забезпечення категорії громадян, до яких він належить, відноситься до компетенції місцевих органів виконавчої влади за місцем їх проживання, за умов перебування на обліку осіб, що потребують поліпшення житлових умов, а також у відзиві про відсутність підстав для виключення даної квартири з числа службових, не можуть бути підставою для обґрунтування відмови від подання клопотання про виключення житла з числа службового, з урахуванням що вирішення питання про виключення квартири з числа службових віднесено не до компетенції відповідача, а до компетенції органу місцевого самоврядування. Бездіяльність відповідача має наслідком унеможливлення реалізації права на житло, передбачених Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод та Конституції України. Крім того, чинним законодавством не встановлено підстав для відмови КЕВ у поданні клопотання про виключення житлового приміщення з числа службового до виконавчого органу відповідної ради. Таким чином, внаслідок бездіяльності відповідача, позивач фактично позбавлений можливості реалізувати свої права на постійне житло, що є порушенням житлових прав у розумінні ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою передбачено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. У рішенні Європейського суду з прав людини від 2 грудня 2010 року у справі «Кривіцька та Кривіцький проти України», яке набуло статусу остаточного 2 березня 2011 року, визнано, що в цій справі мало місце порушення прав заявників, гарантованих ст. 8 Конвенції. Зокрема Європейський суд з прав людини констатував, що заявників було позбавлено адекватних процесуальних гарантій у процесі прийнятій рішення щодо їхнього права на житло. Пунктом 51 вказаного Рішення встановлено, що з огляду на ненадання державними органами належного обґрунтування для відхилення доводів заявників. Суд зазначив, що заявників було позбавлено адекватних процесуальних гарантій у процесі прийняття рішення щодо їхнього права на житло. Таким чином, бездіяльність відповідача щодо неподання відповідного клопотання є позбавленням адекватних процесуальних гарантій у процесі прийняття рішення щодо права на житло. Враховуючи викладене,

Outcome: approved