Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-18 00:00:00

У вересні 2020 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , Київської міської ради про визнання права власності у порядку спадкування за законом та надання додаткового строку на прийняття спадщини. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що батько позивача помер [PERSON] [INFO] . Після його смерті відкрилась спадщина. Спадкоємцями першої черги були його дружина [PERSON] , та троє дітей: донька [PERSON] , син [PERSON] та син [PERSON] . [PERSON] успадкувала після смерті свого чоловіка [PERSON] 1/4 частку його майна. Спадкове майно складалось з житлового будинку з відповідними господарськими будівлями та спорудами, що знаходився в [ADDRESS] , зазначений на плані під літ. А, загальною площею 108,1 кв.м, житловою площею 46,20 кв.м. Позивач [PERSON] успадкувала після смерті свого батька 1/4 частку його майна. Спадкове майно складалось з житлового будинку з відповідними господарськими будівлями та спорудами, що знаходився в [ADDRESS] , зазначений на плані під літ. А загальною площею 108,1 кв.м., житловою площею 46,20 кв.м. [PERSON] успадкував після смерті свого батька 1/4 частку його майна. Спадкове майно складалось з житлового будинку з відповідними господарськими будівлями та спорудами, що знаходився в [ADDRESS] , зазначений на плані під літ. А загальною площею 108,1 кв.м., житловою площею 46,20 кв.м. [PERSON] у 1980 році виїхав на постійне місце проживання у Росію де одружився і залишився там проживати, зв`язків із родичами в Україні не підтримував. Помер [PERSON] , громадянин Росії, [INFO] , на території Росії. Спадщину після померлого батька він не приймав, свідоцтво про право на спадщину з законом не отримував. 1/2 часткою житлового будинку з відповідними господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться в [ADDRESS] , яку мав право успадкувати [PERSON] , з моменту смерті [PERSON] та до сьогоднішнього дня, за спільною згодою всіх співвласників будинку, користується, доглядає, здійснює капітальні та поточні ремонти - позивачка [PERSON] . Рідний брат позивача [PERSON] помер [INFO] . Приватним нотаріусом КМНО Горбуновою JI.B. відкрито спадкову справу №3/2016 щодо майна померлого, зокрема на 1/4 частину житлового будинку з відповідними господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться у [ADDRESS] . Спадкоємцями першої черги за законом після його смерті, є його троє дітей: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , які і звернулися до нотаріуса з заявами про прийняття спадщини після померлого батька [PERSON] . У відповідності до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 10.05.2017, [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] зареєстрували за собою право спільної часткової власності по 1/12 частині житлового будинку по [ADDRESS] . Мати позивача [PERSON] померла [INFO] , про що відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дарницького районного управління юстиції у м. Києві складено відповідний актовий запис №1081. Після її смерті відкрилась спадщина на 1/4 частку майна, яким є житловий будинок з відповідними господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться в [ADDRESS] , зазначений на плані під літ. А, житловою площею 46,20 кв.м. Зважаючи, що на момент смерті [PERSON] позивач фактично проживала в будинку, що знаходиться в [ADDRESS] , тому з заявою про прийняття спадщини до нотаріуса не звернулась. У серпні 2020 року позивач звернулася до приватного нотаріуса КМНО Герасименко Н.М. з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після померлої [INFO] матері [PERSON] . Листом від 21.08.2020 приватним нотаріусом КМНО Герасименко Н.М. відмовлено позивачу у видачі свідоцтва, оскільки в установлений законом строк вона не звернулась до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, у зв`язку із чим пропустила строк для прийняття спадщини, оскільки та на момент смерті матері не була зареєстрована за адресою знаходження спадкового майна. Починаючи з 2008 року позивач постійно проживала, хоча не була зареєстрована в будинку, що знаходиться в [ADDRESS] . Інші спадкоємці за законом, а саме спадкоємці брата [PERSON] , який помер на території Росії 11.10.2000 та спадкоємці брата [PERSON] , який помер [INFO] , із заявами про прийняття спадщини після померлої [INFO] [PERSON] не звертались та в частині будинку, де проживала [PERSON] ніколи не проживали. Таким чином, оскільки позивач фактично проживала разом з матір`ю в частині будинку, що їй належала, єдиним спадкоємцем після померлої матері, є позивач [PERSON] , оскільки фактично прийняла спадщину. У зв`язку із вказаними вище обставинами, не зареєстрованим залишилось право власності на 1/2 частину житлового будинку [ADDRESS] , яке складається з 1/4 частини, яка належала покійній матері позивача [PERSON] , та на 1/4 частин, яка належала покійному брату [PERSON] . Зазначені обставини й стали причиною звернення позивача до суду із зазначеним позовом. В уточненій редакції позовних вимог позивач просила суд: - надати [PERSON] додатковий строк для прийняття спадщини після померлої [INFO] матері [PERSON] , якою є 1/4 частина житлового будинку, [ADDRESS] ; - визнати за [PERSON] право власності на 1/4 частину житлового будинку, [ADDRESS] в порядку спадкування за законом, як спадкоємцем другої черги, після смерті рідного брата [PERSON] . Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 04.11.2020 відкрито провадження у цивільній справі за правилами загального позовного провадження, призначено її до підготовчого судового засідання та учасникам справи, встановлені строки для подання заяв по суті справи. Одночасно, витребувано у державного нотаріуса Першої Київської державної нотаріальної контори Василевського О.П.: - належним чином завірені копії матеріалів спадкової справи №898/2006, щодо майна померлого [PERSON] ; - відомості (витяг про реєстрацію у Спадковому реєстрі) щодо відкриття спадкових справ після смерті: [INFO] [PERSON] ( [INFO] ), [INFO] [PERSON] , [INFO] , (ІПН [NUMBER] ). Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 26.05.2021 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду в судовому засіданні. У ході судового розгляду представник позивача позовні вимоги підтримував та просив задовольнити позов в повному обсязі. Відповідачі у судове засідання не з`явились, від їх представника до суду надійшла заява про розгляд справи у відсутність сторони відповідача, проти задоволення позовних вимог не заперечував та просив задовольнити. Представник Київської міської ради у судове засідання не з`явився, від нього на адресу суду надав до суду відзив на позовну заяву, у вимогах якого просив ухвалити рішення згідно чинного законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Частиною 2 ст. 206 ЦПК України встановлено, що до ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення. Згідно з ч. 4 цієї ж статті у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до абз. 3 п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» №2 від 12 червня 2009 року, у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Згідно ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, матеріали спадкової справи №898/06 від 13.07.1974 щодо майна померлого [PERSON] , пояснення свідків, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, прийшов до висновку про задоволення позову, у зв`язку з повним визнанням сторонами позову, що не порушує прав та інтересів інших осіб, та не суперечить чинному законодавству. Судом встановлено, що [PERSON] на праві приватної власності належало домоволодіння [ADDRESS] , яке було зареєстровано в Київському міському бюро технічної інвентаризації та записано в реєстрову книгу за №20304, загальною площею 108,1 кв.м, житловою площею 46,5 кв.м., до складу якого входить: прибудова літера «а», прибудова літера «а1», прибудова літера «а2», прибудова літера «аЗ», прибудова літера «а4», сарай літера «Б» 1 пов, надбудова літера «Б» 2 пов, сарай літера «В», літній душ літера «Г», сарай літера «Е», вбиральня літера «Ж», вбиральня літера «З», сарай літера «І», навіс літера «К», літній душ літера «Н», хвіртка літера «№1», огорожа літера «№2», ворота літера «З» огорожа літера «№4» та складається з квартири №1 , квартири №2 , які мають два окремі входи. [INFO] помер [PERSON] . Відповідно до ст. 1220 Цивільного кодексу України (далі по тексту-ЦК України) спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою і часом відкриття спадщини є день смерті особи. На час його смерті в будинку [ADDRESS] , постійно проживали: його дружина [PERSON] , син [PERSON] ( [INFO] ), дочка [PERSON] ( [INFO] ) та син [PERSON] ( [INFO] ). Після смерті [PERSON] відкрилась спадкова справа №898/06 від 13.07.1974 щодо майна померлого [PERSON] . З матеріалів спадкової справи вбачається, що спадкоємцями першої черги були його дружина [PERSON] , та діти: донька [PERSON] , син [PERSON] та син [PERSON] . Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 20.07.2007 державним нотаріусом Першої Київської державної нотаріальної контори, зареєстрованого в реєстрі за №7-657 [PERSON] успадкувала після смерті свого чоловіка [PERSON] , 1/4 частку належного йому майна. Спадкове майно, на яке в указаній частці було видано свідоцтво, складалось з житлового будинку з відповідними господарськими будівлями та спорудами, що знаходився в [ADDRESS] , зазначений на плані під літ. А, загальною площею 108,1 кв.м, житловою площею 46,20 кв.м. Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 20.07.2007 державним нотаріусом Першої Київської державної нотаріальної контори, зареєстрованого і реєстрі за №7-659, спадкова справа №898/2006, позивач [PERSON] успадкувала після смерті свого батька [PERSON] , 1/4 частку належного йому майна. Спадкове майно, на яке в указаній частці було видано свідоцтво, складалось з житлового будинку з відповідними господарськими будівлями та спорудами, що знаходився в [ADDRESS] , зазначений на плані під літ. А, загальною площею 108,1 кв.м, житловою площею 46,20 кв.м. Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 20.07.2007 державним нотаріусом Першої Київської державної нотаріальної контори, зареєстрованого реєстрі за №7-661, спадкова справа №898/2006, [PERSON] успадкував після смерті свого батька [PERSON] , 1/4 частку належного йому майна. Спадкове майно, на яке в указаній частці було видано свідоцтво, складалось з житлового будинку з відповідними господарськими будівлями та спорудами, що знаходився в [ADDRESS] , зазначений на плані під літ. А, загальною площею 108,1 кв.м, житловою площею 46,20 кв.м. Таким чином, [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , у відповідності до свідоцтв про право на спадщину за законом від 20.07.2007 після померлого [PERSON] , зареєстрували за собою право власності на частки житлового будинку з відповідними господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться в [ADDRESS] . [INFO] рідний брат позивача [PERSON] також помер. Після його смерті приватним нотаріусом КМНО Горбуновою JI.B. відкрито спадкову справу №3/2016 щодо майна померлого, зокрема на 1/4 частину житлового будинку з відповідними господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться у [ADDRESS] . Спадкоємцями першої черги за законом після його смерті, є його троє дітей: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , які звернулися до нотаріуса з заявами про прийняття спадщини після померлого батька [PERSON] . Відповідачі [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] зареєстрували за собою право спільної часткової власності по 1/12 частини житлового будинку по [ADDRESS] . [INFO] мати позивача [PERSON] померла. Після її смерті відкрилась спадщина на 1/4 частку майна, яким є житловий будинок з відповідними господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться в [ADDRESS] , зазначений на плані під літ. А, житловою площею 46,20 кв.м. Оскільки на момент смерті [PERSON] позивач [PERSON] фактично проживала в будинку, за адресою: в [ADDRESS] , із заявою про прийняття спадщини у встановлений шестимісячний законом строк до нотаріуса не звернулась. У серпні 2020 року позивач звернулася до приватного нотаріуса КМНО Герасименко Н.М. з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після померлої [INFO] матері [PERSON] . Проте, приватним нотаріусом КМНО Герасименко Н.М. було відмовлено позивачу у видачі свідоцтва, оскільки в установлений законом строк позивач не звернулась до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, у зв`язку із чим, пропустила строк для прийняття спадщини, оскільки та на момент смерті матері [PERSON] не була зареєстрована за адресою знаходження спадкового майна. Допитані у судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] надали свідчення на підтвердження факту проживання позивача на день смерті разом зі спадкодавцем [PERSON] у будинку за адресою: в [ADDRESS] . Зважаючи на те, що показання свідків не протирічать іншим зібраним по справі доказам, суд оцінює вказані показання як достовірні. Таким чином судом достеменно встановлено, що позивач починаючи з 2008 року постійно проживала, хоча не була зареєстрована в будинку, що знаходиться в [ADDRESS] . Згідно ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця. Згідно Правової позиції Верховного Суду України у справі № 6-85цс12, право на спадщину належить спадкоємцеві з моменту її відкриття й закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав із спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Позивач пропустила встановлений строк для прийняття спадщини, тому вправі звернутись в суд з позовом для визначення додаткового строку для прийняття спадщини. Згідно п. 24 Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування», особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України. Частиною 3 ст. 1272 ЦК України передбачено, що за позовом спадкоємця, що пропустив строк для прийняття спадщини із поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. При розгляді цих справ слід перевіряти наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини, наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину. За наявності у спадковій справі заяви спадкоємця про відмову від права на спадщину його вимоги про визначення додаткового строку для прийняття спадщини задоволенню не підлягають. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Згідно постанови ВС/КЦС № 681/203/17-ц від 17.10.2018, незначний часовий проміжок між закінченням строку прийняття спадщини та подачею позовної заяви про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини є підставою для задоволення таких вимог. Проаналізувавши встановлені обставини по справі, оцінивши надані в силу положень ст.80 ЦПК України докази в їх сукупності, то суд вважає за необхідне визнати причини пропуску строку прийняття спадщини спадкоємцем поважними, а позов задовольнити і визначити позивачу додатковий строк для подачі заяви про прийняття спадщини терміном в три місці. Факт пропуску строку для прийняття спадщини не є підставою для усунення від спадкування, тому суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. У відповідності до п. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідачі, як спадкоємці брата позивача [PERSON] , із заявами про прийняття спадщини після померлої [INFO] матері позивача [PERSON] до нотаріуса не звертались. Достеменно встановлено, що позивач має право на спадкування частини будинку після померлої матері, оскільки як встановлено судом у ході судового розгляду, позивач фактично проживала разом з матір`ю в частині будинку, що їй належала, а відтак єдиним спадкоємцем після померлої матері, є позивач, [PERSON] , оскільки фактично прийняла спадщину. Суд, враховуючи вищевикладені обставини, а також положення ч. 3 ст. 1268 ЦК України, визнає [PERSON] такою, що фактично прийняла спадщину, оскільки вона, як спадкоємиця, не заявляла відмови від спадщини після смерті матері. З досліджених у судовому засіданні документів встановлено, що спору щодо спадкового майна, яке залишилося після смерті [PERSON] не існує. За приписами ч. 1 ст. 1269, ст. 1270 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини, у строк тривалістю шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. У відповідності до ст. 1268 ЦК Україниспадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. У відповідності до ч. 1 ст. 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Згідно ст. 1262 ЦК України у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері. Як становлено вище, позивач [PERSON] є рідною сестрою [PERSON] , та є спадкоємцем другої черги за законом, а тому має право на спадкування в порядку другої черги. Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом, як це зазначено у ст.1217 ЦК України. Відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки. Що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою і часом відкриття спадщини є день смерті особи. З пояснень учасників справи судом встановлено, що брат позивача [PERSON] у 1980 році виїхав на постійне місце проживання до Російської Федерації де одружився і залишився там проживати, зв`язків із родичами в Україні не підтримував. Помер [PERSON] на території Російської Федерації. Спадщину після батька [PERSON] фактично прийняв, проте свідоцтво про право на спадщину за законом не отримував та право власності на належну йому 1/4 частку будинку не зареєстрував. Згідно до листа нотаріуса Першої Київської нотаріальної контори від 19.02.2017 свідоцтво про право на спадщину на 1/4 частку житлового будинку відповідними господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться в [ADDRESS] , після смерті [PERSON] не видавалося. Спадкова справа після смерті [PERSON] на території України не відкривалась. Єдиною спадкоємицею після смерті [PERSON] є позивач - його сестра. Тобто, вона отримує право на підставі ст. 1262 ЦК України (спадкоємство в порядку другої черги за законом) на прийняття спадщини у вигляді 1/4 частку житлового будинку з відповідними господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться в [ADDRESS] , належної брату, який за життя не оформив право власності на спадкове майно після смерті батька [PERSON] . З досліджених у судовому засіданні документів встановлено, що спору щодо спадкового майна, яке залишилося після смерті [PERSON] не існує. За умовами ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 13 ЦПК України обов`язок доказування покладається на сторони у справі. Як передбачено ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, в т.ч. шляхом визнання права. Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Водночас, відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, з правочинів, тобто дій особи, спрямованих на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Статтею 392 ЦК України передбачено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Зі змісту цієї статті вбачається, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Вбачається, що визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав, зокрема, в нотаріальному порядку. Крім того, суд дійшов висновку, що спосіб розподілу спадщини не порушує інтереси жодного із спадкоємців, є обґрунтованим та відповідає часткам у спадщині сторін. Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Враховуючи те, що у позивача існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, оскільки, ті обставини, які викладені позивачем в обґрунтування своїх вимог, знайшли своє підтвердження в ході розгляду справи належними і допустимими доказами, які не спростовані. Таким чином, на основі з`ясованих обставин, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та задоволення позову в повному обсязі. З врахуванням викладеного суд дійшов висновку, що право позивачки на спадщину за рідним братом підлягають захисту шляхом визнання права, оскільки позовні вимоги ґрунтуються на законі, і не порушують права, свободи чи інтереси інших осіб. Постановою Верховного Суду від 14 березня 2019 року, справа № 755/15364/17, провадження №61- 37398св18, визначено, що найпоширенішою причиною звернення особи до суду в справах про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування є неможливість спадкоємцями, які прийняли спадщину, оформити своє право на спадщину в нотаріальній конторі з причин відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно на ім`я спадкодавця та/або відсутності державної реєстрації нерухомого майна спадкодавцем, а тому спадкоємець не може отримати у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину і його право має бути визнано в судовому порядку». Відповідно до ч. 1 ст. 206 ЦПК України відповідач має право визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. А згідно з частиною 4 цієї статті у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Судом встановлено, що відповідачі визнали позовні вимоги, що не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, та враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач, знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, а позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved