Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-10 00:00:00

17 травня 2021 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшов позов [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія», за участю третьої особи Першого Приморського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про зняття арешту з майна. Ухвалою Приморського районного суду міста Одеси від 18 травня 2021 року відкрито провадження у цивільній справі, встановлено спрощений порядок розгляду справи з викликом сторін. 11 серпня 2021 року позивач уточнила свої позовні вимоги ( зміна предмету позову), просила суд скасувати арешти та заборони на відчуження із усього її нерухомого майна, які були накладені на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер: ВП № 44718493, виданий 12.09.2014 р., видавник: [PERSON] , Перший Приморський відділ державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції, Одеській обл., номер запису про обтяження: 7354059 (спеціальний розділ) від 16.10.2014р., індексний номер 16522532 від 16.10.2014р. та постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер: 37804235, виданий 20.02.2013 р., видавник: Перший Приморський відділ державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції, B-11/331, номер запису про обтяження: № 952076 (спеціальний розділ) від 16.05.2013р., індексний номер 2324716 від 16.05.2013р. В обґрунтування позову зазначено, що рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 28 листопада 2012 року по справі № 2/1522/12256/11 стягнуто солідарно з [PERSON] , [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Правекс-Банк» заборгованість за кредитним договором № 3299-086/07Р від 27.11.2007 року у загальному розмірі 21 694 дол. США. що в еквіваленті по курсу НБУ (798,3700грн. за 100 дол. США) станом на 24.05.2011 року становить 173 198 (сто сімдесят три тисячі сто дев`яносто вісім) грн. 39 коп. 31.05.2017 року між ПАТ «ПравексБанк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами №2, відповідно до якого право вимоги за кредитним договором №3299-086/07Р від 27.11.2007 року, укладеним між ПАТ «Правекс-Банк» та позивачем перейшло до ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія». Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 11 листопада 2019 року було замінено стягувача ПАТ «ПравексБанк» на ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія». Позивач зазначає, що виконала свої зобов`язання за Кредитним договором № 3299-086/07Р від 27.11.2007 року, що підтверджується відповідною довідкою від ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» № 1212 від 07.09.2020 року. Вказувала, що з інформації Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та інших реєстрів їй стало відомо, що постановами Першого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції № 44718493 від 12.09.2014 року, № 37804235 від16.05.2013року було накладено арештна все належне Позивачу майно. Позивачем було подано заяву до Першого Приморського відділу ДВС у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про зняття арештів та заборон на відчуження накладених в рамках виконавчих проваджень № 44718493, 37804235 на що було отримано відповідь, що вищевказані виконавчі провадження завершені та знищенні, арешт може бути знятий за рішенням суду. Стверджувала, що арешти, які були накладені постановами Першого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції по виконавчим провадженням № 44718493 від 12.09.2014 року, № 37804235 від16.05.2013року, порушують її право на користування майном, враховуючи відсутність заборгованості, вони підлягають скасуванню. В судове засідання позивач [PERSON] та її представник не з`явилися, згідно наданої заяви просили справу слухати у їх відсутність та задовольнити позов. Не заперечували проти винесення заочного рішення о справі. Відповідач до суду не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Відзив на позов до суду не надав. Представник третьої особи Першого Приморського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) в судове засідання не прибув, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Відповідно до ч.3 ст.128 ЦПК України судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик. Згідно ч.5 ст.128 ЦПК України, судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення завчасно. Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК Україна, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За одночасним існуванням умов, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України, відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечував проти такого вирішення справи. Суд, на підставі ст. 281 ЦПК України, ухвалив розглядати справу заочно. Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ст.268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши і оцінивши надані докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 28 листопада 2012 року по справі № 2/1522/12256/11 з [PERSON] , [PERSON] на користь ПАТ «Правекс-Банк» було стягнуто заборгованість за кредитним договором № 3299-086/07Р від 27.11.2007 року у загальному розмірі 21 694 дол. США. що в еквіваленті по курсу НБУ (798,3700грн. за 100 дол. США) станом на 24.05.2011 року становить 173 198 (сто сімдесят три тисячі сто дев`яносто вісім) грн. 39 коп. З матеріалів справи вбачається, що ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 11 листопада 2019 року по справі № 2/1522/12256/11 було замінено стягувача ПАТ «ПравексБанк» на ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія». Факт виконання фінансових зобов`язань [PERSON] перед ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» за Кредитним договором № 3299-086/07Р від 27.11.2007 року, підтверджується довідкою ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» № 1212 від 07.09.2020 року. Отже, усі фінансові зобов`язання за Кредитним № 3299-086/07Р від 27.11.2007 року було виконано. Відповідно до інформації від 02.13.2021 року з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна встановлено, що постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер: ВП № 44718493, виданий 12.09.2014 р., видавник: [PERSON] , Перший Приморський відділ державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції, Одеській обл., номер запису про обтяження: 7354059 (спеціальний розділ) від 16.10.2014р., індексний номер 16522532 від 16.10.2014р. та постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер: 37804235, виданий 20.02.2013 р., видавник: Перший Приморський відділ державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції, B-11/331, номер запису про обтяження: № 952076 (спеціальний розділ) від 16.05.2013р., індексний номер 2324716 від 16.05.2013р накладено арешти та заборони на відчуження на все майно, нерухоме майно [PERSON] . З витягу із реєстру Автоматизованої системи виконавчих проваджень відкриті виконавчі провадження щодо [PERSON] відсутні. Позивач зверталася з заявою до Першого Приморського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) з метою зняття арештів з майна. Листом від 22.03.2021 року № 14678 Перший Приморський відділу ДВС у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) № 58676 від 20.10.2020 року повідомив [PERSON] , що на примусовому виконанні перебував виконавчий лист № 2/1522/12256/11 від 26.12.12 року виданий Приморським районним суду м. Одеси про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Правекс Банк» заборгованості у розмірі 173 198, 39 грн. Виконавче провадження № 37804235 завершене 16.05.2014 року. Після повторного пред`явлення виконавчого документу, виконавче провадження № 44718493 завершене 30.06.2016 року. Дані виконавчі провадження були завершен на підставі п.2.п.7 ч.1. ст.47 Закону України «Про виконавче провадження»., що не передбачало зняття арештів з майна. Виконавче провадження № 4533023 знищено відповідно до Порядку роботи з документами в органах виконавчої служби, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 25.12.2008 № 22/71/5.Посилаючись на статтю 59 Закону України «Про виконавче провадження» відділ державної виконавчої служби відмовив у знятті арештів з майна та повідомив , що арешти можуть бути зняті за рішенням суду. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Частиною 1 статті 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Як роз`яснено п. 2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» №5 від 03.06.2016, позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідно до ч. 2 ст. 386 ЦК України, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Згідно зі ст.1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. За змістом ст.ст. 316, 317, 319 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно з приписами ч.ч.1, 2 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не можу бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Нормами ст. 391 ЦК України, передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Враховуючи зазначене, а також те, що на сьогоднішній день матеріали виконавчого провадження знищені, відповідно до ч. 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» арешт може бути знятий лише за рішенням суду. На підставі ч.2 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» у разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Спору щодо належного позивачеві майна не існує, а наявність арешту обмежує його права як власника. Тобто на разі будь-які підстави для існування арештів майна боржника, які вжиті державним виконавцем, відсутні. Отже, у зв`язку із знищенням виконавчих провадження, в рамках яких було накладено арешт та обтяження на майно [PERSON] , а також відсутності заборгованості за рішенням суду, суд дійшов висновку, що арешти протиправно позбавляють позивача гарантованого Конституцією України права володіти, користуватися і розпоряджатися майном, суд вважає за можливе зняти їх. На підставі викладеного

Outcome: approved