Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-10 00:00:00

19 жовтня 2021 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за заявою від 15.01.2020 року на встановлення відновлювальної кредитної лінії (кредиту) відповідно до умов Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, укладеного між банком та клієнтом станом на 06.10.2021 року в сумі 56 956,02 грн. та судових витрат. Свої вимоги обґрунтував тим, що між АТ «Державний ощадний банк України» особі філії Житомирське обласне управління АТ «Ощадбанк» (далі - Банк) та [PERSON] 15.01.2020 року було укладено договір у вигляді заяви про приєднання № 950596/100117 до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу. Банк надав клієнку в гривнях України на умовах тарифного пакету «Мій комфорт» та для його користування оформив та видав клієнту банківську платіжну картку. Відповідно до умов кредитування Договору відповідачу було надано кредит на споживчі потреби в національній валюті шляхом встановлення відповідної кредитної лінії (Кредиту) на його кредитний рахунок у сумі 50 000,00 грн. Позивач виконав свої зобов`язання за договором, надавши відповідачу кредит у встановленому договором розмірі, проте відповідач порушив вимоги договору щодо повернення кредиту та сплати процентів у встановлені договором строки та порядку, у зв`язку з чим у відповідача виникла прострочена заборгованість по сплаті кредиту, процентів та комісії. Відповідачем допущено прострочення виконання грошового зобов`язання, тому позивач просить стягнути інфляційні втрати та 3% річних. З метою захисту своїх прав змушені звернутись до суду. У відзиві відповідач просив відмовити у задоволенні позову, оскільки ним з банком був укладений договір комплексного банківського обслуговування, а не договір споживчого кредиту. Одночасно не надано доказів укладення кредитного договору. Також не надано доказів на підтвердження отримання відповідачем коштів у вказаних позивачем розмірах. У відповіді на відзив позивач наполягав на задоволенні вимог. Зазначають, що заява про приєднанняа, заява на встановлення (збільшення) кредиту , паспорт споживчого кредиту, таблиця сукупної вартості кредиту та умови користування кредитною лінію (кредитом) є кредитним договором, укладеним між банком та клієнтом. Також сума кредиту/ліміту 50 000 грн. були перераховані банком на банківську платіжну картку клієнта. Квитанції письмові не були оформлені, що підтверджується випискою по меморіальному ордеру від 16.01.2020 року. У запереченнях відповідач наголосив, що меморіальний ордер не підтверджує отримання позивачем кредитних коштів. В судове засідання представник позивача не прибув. В заяві просив справу розглянути без його участі, наполягав на задоволенні позову з підстав, зазначених у позовній заяві. Не заперечував проти постановлення заочного рішення. Представник відповідача в судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позову з підстав, зазначених у відзиві та позов та у запереченнях. Заслухавши пояснення представника відповідача, з`ясувавши обставини, на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що між сторонами у справі виникли та існують правовідносини щодо виконання цивільно - правових угод, а саме: кредитного договору. 15 січня 2020 року між ПАТ «Державний ощадний банк України» (його правонаступник АТ «Державний ощадний банк України») в особі філії - особі філії Житомирське обласне управління АТ «Ощадбанк» та відповідачем [PERSON] укладено кредитний договір шляхом підписання заяви про приєднання № 950596/100117 до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу (платіжної картки), заяви про встановлення (збільшення) відновлюваної кредитної лінії (кредиту). Відповідачу банком був відкритий поточний рахунок в Гривнях України на умовах тарифного пакету «Мій комфорт» та для його користування оформив та видав клієнту банківську платіжну картку типу «Моя картка». Також у заяві про встановлення (збільшення) відновлювальної кредитної лінії (кредиту) від 15.01.2020 з відповідачем під особистий підпис узгоджений бажаний розмір кредиту 50 000 грн., а також розмір процентної ставки за кредитом: 38 % річних за користування кредитними коштами та 0,001 % річних за користування кредитними коштами протягом Грейс-періоду (а.с. 9 зв.б.). [PERSON] власним підписом підтвердив, що він ознайомлений з інформацією, надання якої вимагається відповідно до ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів, а також з Правилами та Тарифами, погоджується вважати положення вказаних правил та Тарифів обов`язковими для застосування до відносин, які виникли на підставі договору (а.с. 7-8). Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором відповідач [PERSON] станом на 06.10.2021 року має загальну заборгованість у розмірі 56 956,02 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом 49 046,64 грн., заборгованості за відсотками 7764,16 грн., комісії 61,30 грн., 3% річних за несвоєчасне погашення суми кредиту 52,41 грн., 3% річних за несвоєчасне погашення відсотків 31,51 грн. (а.с. 5-6). Також банком на підтвердження обґрунтування позову, крім розрахунку заборгованості, надано виписку з меморіального ордеру від 16.01.2021 року (а.с. 43). Статтею 1054 Цивільного кодексу України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. У статті 526 ЦК України зазначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно статті 611 ЦК України в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Враховуючи встановлені обставини суд приходить до висновку, що відповідачем було порушено умови, на яких ним було взято кредит, і станом на 06.10.2021 року він має заборгованість перед філією - Житомирське обласне управління АТ «Ощадбанк» у розмірі 56 810,80 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом 49 046,64 грн., заборгованості за відсотками 7764,16 грн. Позивач свої зобов`язання перед відповідачем виконав в повному обсязі, надавши кредит, а останній, в свою чергу, не повернув своєчасно кредитні кошти, і станом на день звернення до суду із зазначеним позовом існує заборгованість за кредитним договором. Таким чином, невиконання відповідачем своїх договірних зобов`язань порушує право позивача на своєчасне та в повному обсязі отримання грошових коштів, які були надані у кредит. За таких обставин, позовні вимоги про стягнення заборгованості за тілом кредиту, процентами за користування кредитом є обґрунтованими, обумовлені договором між сторонами, підтверджуються належними доказами, а тому підлягають задоволенню. Щодо стягнення комісії, то суд аналізує наступні норми права. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обґрунтовуючи позовні вимоги, АТ «Державний ощадний банк України» вказувало, що сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов договору, підписавши заяву. Але надані позивачем витяги з договору, що містяться в мережі Інтернет, з огляду на їх мінливий характер не можна вважати складовою договору, оскільки вони не підписані відповідачем, також відповідачем не підписано і довідки, в якій сторони узгодили суму комісії, що зобов`язана сплачувати особа за користування кредитними коштами. Враховуючи вищевказані обставини, відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з відповідачем АТ «Державний ощадний банк України» дотримався вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, про повідомлення споживача про умови надання банківських послуг та узгодження зі споживачем саме тих умов, які банк вважав узгодженими. Такі висновки відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19). Відтак стягнення з відповідача на користь позивача комісії у розмірі 61,30 грн. не узгоджено між сторонами у письмовому порядку, що виключає стягнення зазначеної суми в примусовому порядку. Також позовні вимоги про стягнення 3% річних за несвоєчасне погашення суми кредиту 52,41 грн., 3% річних за несвоєчасне погашення відсотків 31,51 грн. згідно ст. 625 ЦК України задоволенню не підлягають, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Приписи ст. 625 ЦК України про розмір процентів, що підлягають стягненню за порушення грошового зобов`язання, є диспозитивними та застосовуються, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Тобто, три проценти річних від простроченої суми за весь час прострочення застосовуються у випадку, якщо сторони в договорі не передбачили інший розмір процентів річних або між сторонами закінчилися договірні зобов`язання, де визначено розмір процентів. Аналогічні висновки щодо застосування частини 1 статті 1050 та статі 625 ЦК України у їх взаємозв`язку викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12, від 04.07.2018 у справі № 310/11534/13-ц, від 31.10.2018 у справі № 202/4494/16-ц, від 04.02.2020 у справі № 912/1120/16, від 27.07.2021 у справі № 910/18943/20. Зокрема, Верховний Суд наголосив, що неприпустиме одночасне стягнення двох видів процентів різних за своєю правовою природою: 1) процентів за користування грошовими коштами згідно ч.2 статті 1048 і ч.2 статті 1050 ЦК України, та 2) процентів за прострочення виконання грошового зобов`язання за ч.2 статті 625 ЦК України. Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма частини першої статті 1048 ЦК України і охоронна норма частини другої статті 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та частини першої статті 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до частини другої статті 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання. Так як між сторонами не припинилися договірні зобов`зання та сторони у письмовому порядку узгодили розмір процентів, тому відсутні підстави для стягнення 3% річних за несвоєчасне погашення суми кредиту та 3% річних за несвоєчасне погашення відсотків. За змістом статей 12, 13, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених фізичними або юридичними особами вимог і на підставі наданих ними доказів. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial