Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-11 00:00:00

Позивач [PERSON] , в інтересах якої діє [PERSON] звернулася з позовом до Горохівської міської ради Луцького району Волинської області в якому просить встановити факт її проживання зі спадкодавцем [PERSON] , який помер [INFO] , однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини, визнати за нею право на спадкування за законом четвертої черги після смерті [PERSON] , який помер [INFO] та визнати за нею в порядку спадкування за законом четвертої черги право власності на земельну ділянку площею 3,0350 га для ведення особистого селянського господарства відповідно до Державного акта на право приватної власності на землю серії IV-ВЛ №03003 від 3 жовтня 2003 року та на житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями, що розташований в [ADDRESS] , як на спадкове майно [PERSON] , який помер [INFO] . Мотивує свій позов тим, що вона народилася [INFO] в селі Пірванче Горохівського району Волинської області. З моменту народження вона проживала разом зі своєю матір`ю [PERSON] та [PERSON] . Останній перебував у громадянському (цивільному) шлюбі із її матір`ю і фактично являвся батьком її і брата, однак батьківства не встановив. Всі разом проживали в [ADDRESS] . Під час спільного проживання всі вищевказані особи постійно проживали однією сім`єю, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки по відношенню один до одного, вели спільне господарство. [INFO] [PERSON] помер, а [INFO] померла матері позивачки [PERSON] . Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на належне йому майно. Позивач фактично є його спадкоємицею за законом четвертої черги, оскільки спадкоємці першої черги відсутні, прийняла спадщину шляхом спільного проживання, однак оформити її в нотаріальному порядку не може, оскільки не може підтвердити з ним родинні відносини. Враховуючи вищенаведене, просить поданий позов задовольнити. Ухвалою судді від 3 грудня 2021 року було відкрито провадження в даній справі та постановлено розгляд справи поводити в порядку загального позовного провадження. Ухвалою судді від 3 грудня 2021 року було витребувано від Горохівської державної нотаріальної контори інформаційні довідки зі спадкового реєстру та копії спадкової справи по смерті спадкодавця [PERSON] , який помер [INFO] . Ухвалою суду від 24 грудня 2021 року було закрито підготовче провадження в даній справі та призначено справу до розгляду по суті за правилами загального позовного провадження. Представник позивачка, [PERSON] , в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю із підстав наведених у позовній заяві, просив його задовольнити. Представник відповідача, Мудрак Ю.І. , в судове засідання не з`явився, однак скерував до суду заяву, в якій просить справу розглядати у його відсутності, позовні вимоги визнав повністю та не заперечував щодо задоволення позову. Заслухавши пояснення представника позивача, свідків, дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги у їх сукупності та взаємозв`язку, об`єктивно оцінивши усі наявні докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення заяв по суті, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до положень ст. 55, 124 Конституції України та ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. За змістом ст. 12 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданими учасниками справи. Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України судом можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Статтею 1264 ЦК України передбачено, що у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Відповідно до абз. 2 п. 2 постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року тощо. А згідно з п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Відповідно до ст. 3 ч. 2 СК України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. У п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» розяснено, що при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належить не лише тільки жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали із спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки. Для набуття права на спадкування за законом на підставі статті 1264 ЦК України необхідне встановлення двох юридичних фактів: а) проживання однією сім`єю із спадкодавцем; б) на час відкриття спадщини має сплинути щонайменше п`ять років, протягом яких спадкодавець та особа (особи) проживали однією сім`єю. Обов`язковою умовою для визнання осіб членами сім`ї, крім власне факту спільного проживання, є наявність спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у спільних витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Пунктом 6 Рішення Конституційного Суду України від 3 червня 1999 року №5-рп/99 встановлено, що до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п. Свідоцтвом про народження стверджується, що позивачка народилася [INFO] . Її батьками зазначені [PERSON] та [PERSON] . Свідоцтвом про одруження стверджується, що позивачка 10 травня 1997 року зареєструвала шлюб з [PERSON] і змінила своє дошлюбне прізвище « [PERSON] » на « [PERSON] ». Згідно з свідоцтвом про смерть, [PERSON] помер [INFO] . Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 30 листопада 2021 року у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на ім`я [PERSON] після смерті [PERSON] було відмовлено у зв`язку з відсутністю документів, які б підтверджували між ними родинні відносини. Довідкою Пірванченської сільської ради Горохівського району Волинської області за №260/1.11/2-14 від 11 грудня 2014 року, а також довідкою старости Горохівської міської ради Луцького району Волинської області №1216 від 7 липня 2021 року стверджується, що згідно з запису в по господарській книзі №2 по селу Пірванче значився житловий будинок з погосподарськими та побутовими спорудами та будівлями по [ADDRESS] за [PERSON] , який помер [INFO] . Разом з ним проживала його дружина у громадянському (цивільному) шлюбі [PERSON] , яка померла [INFO] та донька [PERSON] . Заповіт від імені [PERSON] в сільській раді не посвідчувався. Спадкоємцем за законом після смерті [PERSON] є його дочка [PERSON] , яка зареєстрована в [ADDRESS] . Згідно з довідкою про реєстрацію місця проживання, виданої Горохівською міською радою Луцького району Волинської області за №1215 від 7 липня 2021 року, місце проживання [PERSON] , [INFO] , зареєстроване в [ADDRESS] з 2 жовтня 1999 року по теперішній час. Свідки [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні ствердили, що батьки позивачки [PERSON] та [PERSON] дійсно проживали разом в громадянському (цивільному) шлюбі. В даному шлюбі в них народилася дочка [PERSON] , тобто позивачка. Всі разом вони проживали в [ADDRESS] в житловому будинку [PERSON] . Проживаючи спільно, вони вели спільний побут, домашня господарство, витрачали кошти на утримання житлового будинку та присадибної земельної ділянки, мали один відносно одного спільні права та обов`язки. Позивачка проживала разом з [PERSON] від її народження до дня його смерті, тобто, до [INFO] . З витягу з погосподарської книги №2 за 2021 рік, виданим старостою Горохівської міської ради Луцького району Волинської області 7 липня 2021 року за №1214 вбачається, що житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами, що знаходиться в [ADDRESS] , належить [PERSON] . Рік побудови будинку 1970. Відповідно до технічної документації на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, який знаходиться в [ADDRESS] , даний будинок було побудовано з дотриманням встановлених будівельних та технічних норм. Відповідно до Державного акта на право приватної власності на землю серії IV-ВЛ №030037, спадкодавцю [PERSON] , який помер [INFO] , належала земельна ділянка відповідних розмірів. З спадкової справи №250/2021, заведеної Горохівською державною нотаріальною конторою 30 листопада 2021 року після померлого [INFO] [PERSON] вбачається, що від [PERSON] , який діяв від імені [PERSON] надходила заява про прийняття спадщини за законом. Інші спадкоємці з заявами не зверталися. Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно з ч. 1 ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. А відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Згідно з ч. 1 ст. 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. А відповідно до ч. 2 ст. 1258 ЦК України, кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Згідно з статтею 1264 ЦК України, у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Відповідно до статті 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судовому практику в справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. Аналогічна думка викладена в роз`ясненні наданому Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику з розгляду цивільних справ про спадкування» №24-753/0-13 від 16 травня 2013 року, відповідно до якого, визнання права власності на спадкове майно у судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватись якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] проживала разом із спадкодавцем [PERSON] однією сім`єю як дочка не менше як п`ять років до дня його смерті [INFO] , тобто до часу відкриття спадщини, є його спадкоємцем за законом четвертої черги, прийняла спадщину. Інші члени сім`ї померли. Враховуючи вищевикладене, те, що представлені позивачкою докази на підтвердження факту спільного проживання однією сім`єю із спадкодавцем, а також визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом четвертої черги в контексті положень ст. 76-80 ЦПК України є належними та допустимими, суд дійшов висновку, що позов [PERSON] слід задовольнити повністю. За змістом ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України у випадку визнання відповідчем позову, суд ухвалює рішення в порядку встановленому статтею 206 цього Кодексу. Відповідно до положень ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ч. 3 п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи.

Outcome: approved