Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-10 00:00:00

29 листопада 2021 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Державного підприємства "Білгород-Дністровський морський порт" про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, та середнього заробітку за час затримки заробітної плати, просить суд: стягнути з відповідача на користь позивача нараховану, але не виплачену суму заробітної плати за період з 01 лютого 2021 року по 02 квітня 2021 року у загальному розмірі 27 133,95 грн, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільнені у розмірі 57 794,55 грн. Стислий виклад позиції позивача Свої вимоги обґрунтовує тим, що він перебував у трудових відносинах з Державним підприємством «Білгород-Дністровський морський торговельний порт». Вказує, що наказом ДП «Білгород-Дністровський морський торгівельний порт» від 02.04.2021 року № 126-к його звільнено з підприємства на підставі ч.1 ст. 36 КЗпП, за угодою сторін, однак, при звільненні його із займаної посади відповідач не виплатив усіх належних йому сум із заробітної плати та інших належних працівникові виплат та по теперішній час не вживає заходів щодо її виплати. Як вказано у довідці відповідача № 186 від 30.04.2021 року, заборгованість по виплаті його заробітної плати станом на 02.04.2021 року складає 27133,95 грн. Крім того, враховуючи, що з вини відповідача не виплачено виниклу заборгованість із заробітної плати в день звільнення, він, посилаючись на ч.1 ст. 117 КЗпП вважає правильним просити стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Тому, скориставшись своїми правами на труд та отримання заробітної плати, закріплених у Конституції України, вирішив звернутися до суду за захистом своїх прав. Заяви, клопотанні, інші процесуальні дії у справі Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 03.12.2021 року, відкрито спрощене провадження у справі. Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 11.01.2022 року суд перейшов до заочного розгляду справи. Позивач у судове засідання не з`явився, від нього до суду надійшла заява про розгляд справи у відсутність, з проханням позовні вимоги задовольнити. Проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причина неявки суду невідома. Суд розглядає справу за відсутність сторін, за наявними матеріалами справи. Відповідно до ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Фактичні обставини, встановлені судом. Вивчивши матеріали справи, ретельно дослідивши докази, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що дійсно 11.09.2020 року, згідно наказу № 323-к від 11.09.2020 року, [PERSON] був прийнятий на роботу в ДП «Білгород-Дністровський морський торгівельний порт», з 14.09.2020 року змінним стивідором, основне виробництво /вантажний район/ загальна група вр, з погодинною тарифною ставкою 27 грн, з повним режимом роботи, за переведенням з Білгород-Дністровської філії ДП «АМПУ», що підтверджується копією Наказу та записом його трудової книжки серії [NUMBER] . Згідно наказу № 126-к «По особовому складу» ДП «Білгород-Дністровський морський торгівельний порт», звільнено [PERSON] , змінного стивідора, основне виробництво /вантажний район/ загальна група вр, 02.04.2021 року за угодою сторін згідно п.1 ст. 36 КЗпП України. Підстава: заява [PERSON] . Матеріалами справи встановлено, що 17.02.2021 року Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області був виданий судовий наказ, яким вже було стягнуто з ДП «Білгород-Дністровський морський торгівельний порт» на користь [PERSON] нараховану станом на 01.02.2021 року, але не виплачену заробітну плату у сумі 42939 грн. 35 коп. Разом з тим, згідно довідки про заробітну плату, виданої ДП «Білгород-Дністровський морський торгівельний порт» № 186 від 30.04.2021 року, заборгованість з 01.02.2021 року по 02.04.2021 року становила 27133,95 грн. Позивач звертає увагу суду, що досі не отримав нараховану відповідачем заробітну плату, що є підставою для звернення до суду з відповідним позовом. Нормативне обґрунтування Згідно ст. 43 Конституції України,- кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Відповідно до ст. 43 Конституції України, держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Згідно ч. 1 ст. 21 Закону України «Про оплату праці», працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Згідно із ч. 5 ст. 97 КЗпП України, оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються власником або уповноваженим ним органом після виконання зобов`язань щодо оплати праці. Відповідно до ч. 6 ст. 24 Закону України «Про оплату праці», своєчасність та обсяги виплати заробітної плати працівникам не можуть бути поставлені в залежність від здійснення інших платежів та їх черговості. Заробітна плата повинна виплачуватися працівникові регулярно в робочі дні в строки, встановлені в колективному договорі, не рідше двох разів на місяць, не більше як через 16 календарних днів. Якщо день виплати заробітної плати збігається з вихідним, святковим або неробочим днем, заробітна плата виплачується напередодні. Затримка виплати заробітної плати навіть на один і більше днів є порушенням строків виплати згідно зі ст. 241-1 КЗпП України. Відповідно до ст. 115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Згідно зі ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Статтею 116 КЗпП України передбачено, що при звільнені працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Відповідно до ст.117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Згідно до п. 2 розділу І та п. 8 розділу ІV Постанови Кабінету Міністрів України від 8.02.1995 р. №100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного заробітку на число робочих днів, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі дні на число відпрацьованих робочих днів. В той же час, у постанові Верховного Суду України від 13 березня 2017 року №6-259цс17 наведені правові висновки, за якими установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, або в разі його відсутності в цей день - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі статті 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а в разі не проведення його до розгляду справи - по день ухвалення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не позбавляє його відповідальності. У разі не проведення розрахунку у зв`язку з виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню в повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу. При частковому задоволенні позову працівника, суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку працівник мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи. Суд може зменшити розмір середнього заробітку, що має сплатити роботодавець працівникові за час затримки виплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 КЗпП України, за таких умов: наявність спору між працівником та роботодавцем з приводу розміру належних до виплати працівникові сум за трудовим договором на день звільнення; виникнення спору між роботодавцем та працівником після того, як належні до виплати працівникові суми за трудовим договором у зв`язку з його звільненням повинні бути сплачені роботодавцем; прийняття судом рішення щодо часткового задоволення вимог працівника про виплату належних йому при звільненні сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу. Статтею 233 КЗпП України, частина 2, встановлено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Згідно з ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У відповідності зі ст. ст. 12, 13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, поданих учасниками справи Разом з тим, відповідач не скористався свої процесуальним правом на подання відзиву та надання доказів у спростування позовних вимог, тож суд виходить із фактичних матеріалів справи. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 89 ЦПК України). В силу ч.6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Оцінка аргументів сторін, висновки суду Враховуючи наведені вище норми чинного законодавства, з врахуванням фактичних обставин справи, прийнявши до уваги, що у матеріалах справи дійсно наявні докази перебування позивача у трудових відносинах з Державним підприємством «Білгород-Дністровський морський торговельний порт", нарахування, проте лише часткову виплату заробітної плати, враховуючи наявність за підприємством невиконаних зобов`язань щодо виплати заробітної плати, що вже призводило до стягнення у судовому порядку нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, за період напередодні заявленого, свідченням чого є видача судового наказу, тому суд, виходячи з гарантованого конституційного права на працю та отримання винагороди, вважає позовні вимоги в частині стягнення заборгованості по заробітній платі у розмірі 27133,95 грн обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання судових рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. Таким чином, слід допустити рішення в частині стягнення заробітної плати у межах суми платежу за один місяць негайному виконанню. Крім того, позивач має право на передбачене статтею 117 КЗпП України відшкодування, розмір якого має бути визначено судом з урахуванням спірної суми, на яку працівник мав право, а також істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи. Згідно довідки про заробітну плату позивача, середньоденний заробіток після утримання обов`язкових податків для виплати компенсації за затримку розрахунку в день звільнення становить 350,27 грн. Таким чином, позивач має право на виплату йому компенсації за весь час затримки виплати заробітної плати у розмірі 57794,55 грн. З огляду на викладене, виходячи із вимог заявленого позову, та наданих доказів, в його обґрунтування, із застосування до виниклих правовідносин норм чинного законодавства, доведенням невиконаних зобов`язань з боку роботодавця ДП «Білгород-Дністровський морський торгівельний порт» з виплати усіх належних працівнику сум, в т.ч. заробітної плати, внаслідок чого наявна підтверджена документально заборгованість, розмір якої повністю обґрунтовано позивачем, позовні вимоги позивача підлягають задоволенню саме у розмірі заявлених позовних вимог у наступному порядку: в частині стягнення з відповідача заборгованості по заробітній платі - 27133,95 грн, та стягнення компенсації за час затримки цієї виплати на суму 57794,55 грн, за весь час затримки до моменту фактичного розрахунку. Розподіл судових витрат Відповідно до ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Виходячи із того, що позивач звільнений від сплати судового збору за подання відповідного позову, обґрунтованістю його позовних вимог, з урахуванням вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача слід стягнути судовий збір у розмірі 2270 грн, оскільки 1,5% від суми задоволених позовних вимог менший за мінімальний розмір судового збору, визначеного ЗУ «Про судовий збір» для юридичних осіб.

Outcome: approved