Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-17 00:00:00

07.12.2021 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини, мотивуючи свої вимоги наступним, 31 березня 2006 року вона уклала шлюб з відповідачем. Від шлюбу у них народився син - [PERSON] , [INFO] . Шлюб між сторонами по справі розірвано 22 квітня 2020 року. Дитина проживає разом з нею та знаходиться на її утриманні. Відповідач з сином спілкується, але допомогу надає не регулярно. Тому просить суд стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] в розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, починаючи стягнення до повноліття сина. Враховуючи викладене, суд вирішив розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи за наявними у справі матеріалами. Зважаючи на те, що справа розглядалась за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, відповідно до ч. 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Згідност.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Судом встановлено, що позивач є матір`ю, а відповідач є батьком дитини [PERSON] , [INFO] . (а.с.3). З матеріалів справи вбачається, що між позивачем та відповідачем не досягнуто згоди щодо участі відповідача в утримання сина. Отже, за змістом статті 8 Закону України "Про охорону дитинства"кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.(ч. 3ст. 181 СК України). Згідно ч. 1ст. 182СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, згідно якої держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Відповідач являється батьком дитини, а отже, відповідає за її належний рівень життя. Відповідно до ст.180, ч.3 ст.181 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 2ст. 182 СК України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, передбачений статтею 184 цього Кодексу. Відповідно до положень Постанови №3 Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», батьки зобов`язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Обов`язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним і не залежить від того, чи є батьки працездатними та чи є в них кошти, достатні для надання утримання, а лише враховуються судом при визначенні розміру стягуваних аліментів. З урахуванням фактичних обставин справи та вимог чинного законодавства щодо обов`язку обох батьків брати участь в утриманні своїх дітей до їх повноліття, якому кореспондує право дитини на належний рівень життя, достатній для її соціального розвитку, суд дійшов висновку, що вимога про стягнення аліментів на утримання дитини підлягає задоволенню. За приписами статті 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Оскільки дане рішення ухвалюється на користь позивача, який звільнений від сплати судового збору за подання позову про стягнення аліментів на підставі п. 3 ч. 1ст. 5 Закону України «Про судовий збір», тому відповідно до ст.141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача судовий збір в дохід держави в розмірі 908,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved