Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] з вимогами визнати недостовірною та такою, що порочить честь, гідність та ділову репутацію [PERSON] інформацію, поширену [PERSON] [INFO] під час публічного виступу перед представниками засобів масової інформації, такого змісту: «это отдельный вопрос, вот представитель [PERSON] стоит, на зарплате. На этом земельном участке должен был строить [PERSON] , он обращался, ко мне приезжали, это отдельный вопрос, о котором мы будем говорить позже»; зобов`язати [PERSON] протягом 10 днів з моменту набрання рішення суду законної сили спростувати поширену ним 11.10.2021 р. недостовірну інформацію, що порочить честь, гідність та ділову репутацію [PERSON] , у той самий спосіб, в який вона була поширена. Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] судові та інші витрати, пов`язані з поданням позову. В обґрунтування заявленого позову позивач посилається на те, що [PERSON] є громадським діячем, журналістом, очолює ГО «Правозахисне об`єднання «ПРАВЕ ДІЛО» і одеське регіональне представництво «Офісу простих рішень та результатів». Останнє є Робочою групою Виконавчого комітету реформ при Президентові України. 11.10.2021 під час коментарів одеського міського голови Труханова Г.Л. на зустрічі з великою кількістю представників засобів масової інформації, яка проходила на подвір`ї Вищого антикорупційного суду (м. Київ, вул. Хрещатик, 42-А), в перерві судового засідання про обрання йому запобіжного заходу поставив [PERSON] питання про передачу під забудову земельної ділянки колишньої « [INFO] » за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] звинувачувався НАБУ, у тому числі в незаконній передачі цієї ділянки забудовнику. [PERSON] , почувши запитання позивача, заявив: «это отдельный вопрос, вот представитель [PERSON] стоит, на зарплате. На этом земельном участке должен был строить [PERSON] , он обращался, ко мне приезжали, это отдельный вопрос, о котором мы будем говорить позже». Публічно поширена одеським міським головою [PERSON] інформація про те, що позивач є представником власника корпорації «KADOR GROP» [PERSON] , отримує від нього зарплату, а дії позивача спрямовані на запобігання забудови ділянки колишньої « [INFO] », пов`язані з тим, що [PERSON] мер [PERSON] не віддав цю земельну ділянку під забудову, є недостовірною, такою, що порочить честь, гідність та ділову репутацію [PERSON] як публічної особи, відомої в Одесі - громадського діяча, правозахисника, телеведучого та журналіста. Завдає суттєвої шкоди в стосунках з партнерськими громадськими організаціями, у тому числі іноземними, співпраці з представниками влади як голові громадських організацій та учасника робочої групи Виконавчого комітету ресурсів при Президентові України. Недостовірна інформація від посадової особи - мера міста Одеси підриває довіру до позивача як до журналіста та правозахисника, що також негативно відіб`ється на його волонтерському телепроєкті «Одеса моєї мрії», який виходить у прямому ефірі щовівторка з 2018 року на 7-му телеканалі. Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Київського районного суду м. Одеси Коваленко О.Б. Ухвалою судді Київського районного суду м. Одеси Коваленко О.Б. від 18.11.2021 року було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження. Призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами. Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 30.12.2021 року відмовлено в задоволенні клопотання відповідача про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін. Представник відповідача надав відзив до суду, в якому просив у задоволенні позову відмовити. До суду представлені докази направлення відзиву позивачеві. Представник відповідача адвокат Білозор О.О. у наданому до суду відзиві на позов зазначає, що лише частина вказаного вислову, а саме теза «Это отдельный вопрос, вот представитель [PERSON] стоит, на зарплате» може бути розцінена як інформація, що стосується особи позивача, виходячи з того, що така відповідь надана на репліку позивача. Інформація в іншій частині, а саме вислів «На этом земельном участке должен был строить [PERSON] , он обращался, ко мне приезжали, это отдельный вопрос, о котором мы будем говорить позже» не може вважатись такою, що має відношення до позивача, тому останній позбавлений права пред`являти позовні вимоги про визнання її недостовірною та спростування, оскільки такі вимоги вправі пред`явити фізична особа у разі поширення саме про неї недостовірної інформації, яка порушує її особисті немайнові права. Представник відповідача вказує, що правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси, оскільки частиною 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Також представник відповідача зазначає, що позивачем у позовній заяві на власний розсуд доповнено вислів позивача вигаданим твердженням, а саме зазначено, що відповідачем нібито поширено інформацію про те, що «позивач є представником власника корпорації «Kadorr Group»» та про те, що «дії позивача, спрямовані на запобігання забудови ділянки колишньої « [INFO] », пов`язані з тим, що [PERSON] не віддав цю земельну ділянку під забудову [PERSON] » Наявність вказаного позивачем доповнення до вислову відповідача спростовується самим відеозаписом інтерв`ю, посилання на який міститься в тексті позову, оцінка цього вислову (в редакції позивача) не є предметом дослідження у даній справі. Звертає увагу суду на те, що гр. [PERSON] є тележурналістом, ведучим передачі «Одеса моєї мрії», яка транслюється щовівторка у прямому ефірі ТРК «7 канал», тобто здійснює діяльність на підставі трудових, цивільно-правових чи інших відносин з телерадіоорганізацією або з іншою особою, яка забезпечує створення або виготовлення передачі, у тому числі на замовлення телерадіоорганізації. Представник відповідача повідомив, що відповідно до відомостей про структуру власності суб`єкта інформаційної діяльності, розміщеної на офіційному сайті Сьомого телеканалу (http://7kanal.com.ua/o-nas), а також інформації з Державного реєстру суб`єктів інформаційної діяльності у сфері телебачення та радіомовлення (http://www.nrada.gov.ua/), ТОВ «Ріак-інформ» (код ЄДРПОУ 23860567) та ТОВ «Телерадіокомпанія «Арт» (код ЄДРПОУ 31116761) володіють телеканалом «7 канал» на підставі ліцензій серії НР № 00190-м від 16.06.2018р., НР № 01451-м від 13.12.2018р., серії НР № 00159-м від 04.06.2018р. Єдиним засновником та кінцевим бенефіціарним власником (контролером) цих юридичних осіб є гр. [PERSON] ; тобто позивач є працівником телеканалу, який на праві власності належить [PERSON] , оскільки кінцевий бенефіціарний власник (контролер) є власником суб`єкта інформаційної діяльності у сфері телебачення і радіомовлення. Представник [PERSON] підкреслює, що спірне висловлювання було озвучено у форматі інтерв`ю з представниками засобів масової інформації, зокрема і позивачем, який у цьому випадку виконував функції тележурналіста/ кореспондента. Вважає, таким чином, що, враховуючи формат та контекст, спірний вислів не є образливим та ганебним, вказані висловлювання не є такими, що, принижують честь, гідність та ділову репутацію позивача, оскільки в них не стверджується про допущення позивачем порушення законодавства чи моральних принципів, а лише надається суб`єктивна оцінка діяльності позивача як тележурналіста, при цьому без застосування образливих фраз щодо його особистих, ділових і професійних якостей. При цьому, зазначену думку не було висловлено в принизливій чи непристойній формі, висловлювання не містить твердження про вчинення позивачем конкретних протиправних діянь, а сам характер висловлювання та контекст, в якому воно було викладено, свідчить про власний погляд щодо суспільного життя позивача без будь-яких подробиць щодо його приватного життя. Сам факт сприйняття позивачем суб`єктивних переконань іншої особи щодо нього, як таких, що принижують його честь, гідність та ділову репутацію, не дає права на визнання такої інформації недостовірної та її спростування. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 4 ст. 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. Згідно з ст. 201 ЦК України честь, гідність і ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством. Відповідно до ст. 277 ч. 1 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Стаття 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлює, що кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. \~ \~ \~ \~ У рішенні Європейського Суду з прав людини у справі «Лінгенс проти Австрії» (1986 рік) зазначено, що свобода вираження поглядів, гарантованих пунктом 1 статті 10 Конвенції, становить одну з основних підвалин демократичного суспільства й одну з принципових умов його розвитку та умов самореалізації кожної особи. У Постанові ВП Верховного суду від 07.12.2021 року по справі № 905/902/20 зазначено наступне. При розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову про спростування недостовірної інформації, поданого на захист ділової репутації, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Тож обставина поширення спірної інформації входить до предмета доказування у відповідній справі. Згідно зі статтею 1 Закону України «Про інформацію» інформація - це будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді. Відповідно до статті 2 Закону України «Про інформацію» основними принципами інформаційних відносин є: гарантованість права на інформацію; відкритість, доступність інформації, свобода обміну інформацією; достовірність і повнота інформації; свобода вираження поглядів і переконань; правомірність одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації; захищеність особи від втручання в її особисте та сімейне життя. За змістом частин першої та другої статті 7 цього Закону право на інформацію охороняється законом. Держава гарантує всім суб`єктам інформаційних відносин рівні права і можливості доступу до інформації. Ніхто не може обмежувати права особи у виборі форм і джерел одержання інформації, за винятком випадків, передбачених законом. Поширенням інформації вважається опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Надаючи оцінку доказам, наявним у справі, суд приходить до наступного. Згідно зі ст. 12 ч.ч. 1-4 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ст. 13 ч.ч. 1-3 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з ст.12 ч.3 та ст. 81 ч.1 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ст. 77 ч.1, 2 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішенням. Відповідно до ст. 100 ч.1.2 ЦПК України електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, що містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (в тому числі текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних та інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема, на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет). Електронні докази подаються в оригіналі або в електронній копії, засвідченій електронним підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронні довірчі послуги". Законом може бути передбачено інший порядок засвідчення електронної копії електронного доказу. У якості доказу розповсюдження недостовірної інформації, що порочить честь, гідність та ділову репутацію, позивачем зазначено у позовній заяві посилання на мережу Інтернет, де є відповідний відеозапис. За даним посиланням відео відсутнє. Отже, позовна заява не містить доказів на підтвердження позовних вимог. Дана обставина ускладнює можливість оцінювання судом доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до вимог ст. 89 ч.2 ЦПК України жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. У зв`язку з недоведеністю суд приходить до обґрунтованого висновку щодо відмови в задоволенні вимог про визнання інформації недостовірною, про спростування інформації, яку Позивач просить визнати недостовірною і такою, що порочить його честь, гідність та ділову репутацію.

Outcome: dismissed