Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-16 00:00:00

Позивач звернулася до суду і просить розірвати шлюб з відповідачем, мотивуючи тим, що основною причиною розпаду сім`ї є різниця характерів, відсутність між нею та відповідачем взаєморозуміння, а також втрата почуття любові до відповідача, оскільки на даний час вона перебуває у відносинах з іншим чоловіком. Спільне господарство на даний час не ведеться, сімейні відносини фактично припинені з жовтня 2021 року, а з 29.11.2021 вони взагалі проживають окремо. Від спільного проживання з відповідачем мають малолітню дитину - [PERSON] , [INFO] , спору щодо місця проживання якої не виникає. В судове засідання сторони не з`явилися. Позивач в своїй позовній заві просить справу слухати у її відсутність. Відповідач надав заяву, в якій також просить справу слухати у його відсутність. Позовні вимоги визнає. Відповідно до ч.ч.3,4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Згідно ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Дослідивши письмові докази, суд вважає, що визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому позов слід задовольнити з наступних підстав. Відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , було укладено шлюб 15.03.2017 (актовий запис №20). Згідно з ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.110 СК України. Стаття 112 СК України передбачає, що суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя , дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя та постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В ст.51 Конституції України та ст.24 Сімейного Кодексу України законодавець закріпив, що шлюб ґрунтується на вільній згоді дружини і чоловіка, примус до шлюбу не допускається. Відповідно до ч.3, 4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. При цьому, законодавець не визначив, будь-які виключення з положень вказаних правових норм. В судовому засіданні встановлено, що відносини між сторонами не склалися. З 29 листопада 2021 року вони припинили спільне проживання та проживають окремо. Позивач наразі перебуває у відносинах з іншим чоловіком. Відповідач позов визнає. Тобто, фактично шлюб не існує, збереження сім`ї стало неможливим. Позивачем сплачено судовий збір в сумі 908 грн. 00 коп. в дохід держави, який відповідно до ст. 141 ЦПК України слід стягнути з відповідача на її користь.

Outcome: approved