Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-19 00:00:00

У вересні 2021 року [PERSON] звернулася до суду з вищевказаним позовом в якому просила визначити місце проживання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] разом з матір`ю [PERSON] , [INFO] ; стягнути з відповідача на її користь аліменти у сумі 12 000, 00 грн. на утримання сина, щомісячно, починаючи з дня подання позову та до досягнення дитиною повноліття; стягнути з відповідача судовий збір. В обґрунтування позовних вимог позивач [PERSON] зазначила, що 17.03.2017 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем [PERSON] , який рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 16.07.2021року було розірвано. Від цього шлюбу [INFO] народився син [PERSON] . На даний час син [PERSON] проживає разом з нею, за адресою: [ADDRESS] . Відповідач сину не допомагає, не бере участі у його житті, усунувся від його виховання. З вересня 2020року вона утримує та займається вихованням сина самостійно. Настала потреба в реєстрації місця проживання сина разом із матір`ю, оскільки у дитячих закладах які надають освітні послуги, а також при відвідуванні лікарень бажано мати реєстрацію місця проживання. Відповідач не надає згоду на реєстрацію дитини разом з нею. Син має повну прихильність до неї, за місцем проживання сина створені всі належні умови для його фізичного, духовного та морального розвитку. Вони проживають у 3-х кімнатній квартирі, у сина є своє кімната, яка облаштована всім необхідним для його віку і розвитку його інтересів. Встановлення місця проживання дитини разом з матір`ю, буде відповідати інтересам дитини. Відповідач не надає грошові кошти на утримання малолітнього сина, відповідач є приватним підприємцем та має у власності автомобіль, та його матеріальне становище дозволяє виплачувати аліменти на утримання сина у розмірі 12 000,00грн. 09.09.2021 року ухвалою суду прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі. 05.11.2021 року ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] в судове засідання не з`явилися. Представник позивача [PERSON] подала до суду заяву, в якій просить справу розглядати у її відсутність, позов задовольнити, проти ухвалення заочного рішення по справі не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся у встановлений законом порядок, про причини неявки до суду не повідомив. Представник третьої особи Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради в судове засідання не з`явився, подав заяву, в якій просить справу розглядати за відсутності представника органу опіки та піклування. Зазначає, що Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради підтримує позовні вимоги [PERSON] в повному обсязі, у зв`язку тим, що вона виконує свої батьківські обов`язки, створила належні умови для проживання та розвитку дитини. Суд, дослідивши письмові докази по справі, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що сторони з 17.03.2017 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 16.07.2021року було розірвано. Відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , [PERSON] народився [INFO] , його батьками є: [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до копії паспорта громадянина України, позивач [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до копії паспорта громадянина України, відповідач [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до договору оренди житлового приміщення (квартири) від 21.05.2020року та Додаткової угоди №1 до договору оренди житлового приміщення (квартири) від 22.05.2021, укладеного між [PERSON] та [PERSON] , остання орендує квартиру за адресою: [ADDRESS] . Як вбачається з акту обстеження умов проживання №164 від 27.10.2021 року, складеного Службою у справах дітей по Шевченківському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради, проведено обстеження умов проживання [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Умови проживання добрі, квартира розміщена у новому житловому будинку, проведений сучасний капітальний ремонт. Квартира обладнана меблями та сучасною побутовою технікою. Ванна та вбиральня сумісні, обладнані сучасною технікою та побутовою технікою. Кухня об`єднана з вітальнею, впорядкована новими меблями. Для малолітнього виділена окрема кімната, яка обладнана меблями відповідно віку дитини. Квартира придатна для проживання дитини. 18.06.2021року позивач звернулась до Управління реєстрації місця проживання Департаменту реєстрації Харківської міської ради із заявою про реєстрацію місця проживання малолітньої дитини [PERSON] за адресою [ADDRESS] , однак у реєстрації місця проживання відмовлено на підставі абз.2 п.11 Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою КМУ від 02.03.201р. №207, а саме особа не подала необхідних документів або інформації: відсутня письмова згода другого з батьків. Відповідно до довідки ТОВ «Харківський приватний заклад дошкільної освіти (Ясла-садок) «Чілдренс Ленд» Харківської області», згідно договору про надання освітніх послуг від 04.01.2021р., [PERSON] були сплачені кошти за надану освітню послугу в сумі 34 000, 00 грн. за період з 01.03.2021р. по 30.06.2021р. На підтвердження матеріального становища відповідача та можливості сплати останнім аліментів, позивачем надано копію інформації по кодам КВЕД ФОП [PERSON] та довідку про відкриття рахунку приватного підприємця [PERSON] у ПАТ «КБ «Приватбанк». Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради, як представник органу опіки та піклування у своєму висновку від 04.11.2021року за №606 вважає за доцільне визначення місця проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] разом з матір`ю, [PERSON] . Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого1991року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно із статтею 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Стаття 11 Закону України «Про охорону дитинства» наголошує, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей, однак предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Із системного тлумачення статей 3, 9, 18 Конвенції про права дитини, частин другої та третьої статті 11 Закону України «Про охорону дитинства», слідує, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. За змістом статей 160-161 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, а місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку. Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня2006року). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня2015року). Аналіз наведених норм права та практики ЄСПЛ дає підстави для висновку про те, що рівність прав батьків є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім права батьків. При вирішенні питання про визначення місця проживання малолітнього [PERSON] з урахування інтересів дитини, враховуючи тривалість проживання малолітньої дитини з матір`ю, забезпечення сталості її соціальних зв`язків з матір`ю, а також відсутність виключних обставин, які б унеможливлювали проживання дитини з матір`ю, чи негативно впливали на його виховання та розвиток, суд дійшов висновку про визначення місця проживання [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю [PERSON] . Що стосується вимог про стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини, то суд зазначає наступне. Згідно частини другої статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. У відповідності до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 3 статті 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Із роз`яснень, які містяться в пункті 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» вбачається, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно ст. 182 СК України при визначенні аліментів суд враховує: 1/ стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2/ стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3/ наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4/ інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно ст. 191 ч. 1 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Розмір прожиткового мінімуму для дитини віком до 6 років становить із 1 січня 2022 року - 2100 грн. Частиною 2 ст. 180 СК України передбачено, що суд застосовує ті способи захисту прав або інтересів учасників сімейних відносин, які встановлені законом або домовленістю (договором) сторін. Домовленості (договору) щодо сплати аліментів на утримання дитини, як убачається з матеріалів справи, між сторонами у справі немає, тому у позивача є підстави для звернення до суду з відповідним позовом. Відповідно до ст.181 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Зважаючи на відсутність в матеріалах справи інформації щодо будь-яких інших обставин, які мають істотне значення і мають враховуватися судом, зокрема про наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, з огляду на рівність не лише прав, а й обов`язку батьків утримувати неповнолітніх дітей, суд приходить до висновку про визначення розміру аліментів у 2500 грн. щомісячно з індексацією відповідно до Закону України «Про індексацію доходів громадян». Такий розмір аліментів суд вважає необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного утримання і розвитку дитини. Зазначене не позбавляє сторони в подальшому при зміні обставин, передбачених ст.192 СК України звернутись до суду про зміну розміру аліментів. Також суд враховує, що позивачем не надано достатніх доказів на підтвердження необхідності стягнення аліментів на утримання дитини в розмірі 12 000 грн. щомісячно та можливості відповідача сплачувати такий розмір аліментів. Суд приймає до уваги, що ст. 180 СК України покладає обов`язок утримання неповнолітніх дітей на обох батьків. З урахуванням наведеного, суд не вбачає підстав для стягнення аліментів у зазначеному позивачем розмірі. Крім того, суд відхиляє доводи позивача щодо вартості оплати освітніх послуг дошкільної освіти дитини у розмірі 34 000, 00 грн. оскільки, позивач не позбавлена можливості у випадку наявності особливих обставин (розвиток здібностей дитини, її хвороба тощо) звернутися із позовом про участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами, в порядку, передбаченому ст. 185 СК України. Відповідно до ст. 141 ЦПК України на відповідача покладаються стягнення судових витрат. На підставі викладеного,

Outcome: approved