Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-09 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з цивільним позовом, в якому просила визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис №5659, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою Оленою Миколаївною 25 серпня 2021 року про стягнення з [PERSON] на користь Акціонерного Товариства «Банк Форвард» заборгованості в розмірі 22985,35 грн, а також стягнути з відповідача на її користь сплачений судовий збір в розмірі 1362,00 грн. У позовній заяві зазначає, що на її адресу надійшла постанова від 20.09.2021 про звернення стягнення з неї боргу, винесена приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Овсієнко А.В., по виконавчому провадженню ВП № 66890988 про стягненя з неї на користь Акціонерного Товариства «Банк Форвард» заборгованості в розмірі 22985,35 грн. Зазначене виконавче провадження порушене щодо примусового виконання виконачого напису, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою Оленою Миколаївною, реєстровий №5659 від 25 серпня 2021 року про стягнення з позивачки на користь відповідача заборгованості в розмірі 22985,35 грн. Позивачка [PERSON] вказує, що вона має кредитну заборгованість перед відповідачем, однак не погоджується із сумою боргу, зазначеною у виконавчому написі. Тому вважає вищезначений виконавчий напис протиправним та таким, що не підлягає виконанню. Приватний нотаріус Сазонова О.М. при вчиненні нотаріальної дії (виконавчого напису) була зобов`язана чітко дотримуватись норм та вимог законодавства України (ст.7 ЗУ «Про нотаріат»), а саме вчинення виконавчого напису було можливе лише на підставі оригіналу нотаріально посвідченого договору. Крім того, позивачка зазначені суми заборгованості не вважає безспірними і розрахунку зазначених сум до виконавчого напису не додано. Виконавчий напис посилається на договір правонаступництва від ПАТ «Банк Форвард» до Акціонерного Товариства «Банк Форвард», але до виконавчого напису він не доданий та позивачка позбавлена права надати йому правову оцінку. Повідомлення про існування боргу, настання строку його сплати, про вчинення виконавчого напису позивачка ні від відповідача ні від приватного нотаріуса не отримувала. Позивачка вважає, що приватний нотаріус Сазонова О.М. фактично таємно вчинила нотаріальну дію, не надала відповідних документів. Письмова вимога про усунення порушення за кредитним договором позивачці не надсилалась, адже повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка на письмовому повідомленні про його отримання. Отже, порядок процедури вчинення виконавчого напису, передбаченої пунктом 2.3 глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України,затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5, порушено, оскільки приватний нотаріус не перевірив наявність належного направлення та отримання позивачкою (боржницею) письмової вимоги про усунення порушень у встановлений законом строк, а саме за 30 днів до вчинення виконавчого напису. При цьому позивачка посилається на ст.50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат», Постанову Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 «Про затвердження Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів». Ухвалою Великописарівського районного суду Сумської області від 09 грудня 2021 року вжито заходи забезпечення позову. Сторони і треті особи, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися. Від позивачки до суду надійшла заява, в якій просить розглядати справу без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі,згодна на ухвалення заочного рішення суду. Відповідач повторно в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позовну заяву не надав. Відповідно до ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи, що відповідач належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, але не бажає з`являтися до суду, позивач не заперечує проти проведення заочного розгляду справи, згідно ст.280 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи у відсутність відповідача на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Оскільки розгляд справи відбувався за відсутності всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно дослідивши наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, приходить висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Суд встановив, що приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Овсієнко Аллою Вікторівною, на підставі заяви стягувача та виконавчого напису №5659 від 25 серпня 2021 року, виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою Оленою Миколаївною, відкрито виконавче провадження ВП №66890988 від 20.09.2021 про стягнення з боржника [PERSON] на користь Акціонерного Товариства «Банк Форвард» заборгованості в розмірі 22985,35 грн (а.с.14-15). Крім того, при примусовому виконанні виконавчого напису №5659 від 25 серпня 2021 року, приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Овсієнко А.В. 20 вересня2021 року винесена постанова про арешт коштів боржника - [PERSON] (а.с.11-12). З виконавчого напису №5659, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою Оленою Миколаївною 25 серпня 2021 року, на підставі статтей 87-91 Закону України «Про нотаріат» та пункту 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172, слідує, що з [PERSON] , яка є боржником за кредитним договором № 200286012 від 11.08.2020, укладеним нею з ПАТ «Банк Форвард», правонаступником якого є АТ «Банк Форвард»,стягнуто заборгованість, строк платежу за яким настав, боржником допущено прострочення платежів. Стягнення заборгованості проводиться за період з 13 травня 2021 року по 12 липня 2021 року. Сума повної заборгованості складає 21885,35 гривень, в тому числі: заборгованість за сумою кредиту становить 14882,04 гривень, заборгованість за процентами становить 6653,31 гривень, плата за пропуск мінімальних платежів становить 350,00 грн. За вчинення цього виконавчого напису нотаріусом на підставі статті 31 Закону України «Про нотаріат» стягнуто плати із стягувача в розмірі 1100,00 гривень, які підлягають стягненню з боржника на користь стягувача. Загальна сума, що підлягає стягненню складає 22985,35 гривень. Дата набрання виконавчим написом законної сили - 25 серпня 2021 року. Строк пред`явлення виконавчого напису до виконання - 3 роки з дня його вчинення ( а.с.13). Згідно ст.16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до ст.18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і порядку, встановлених законом. Статтею 50 Закону України «Про нотаріат» визначено, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржується до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Процедура вчинення нотаріусами виконавчих написів визначена у Главі 14 Закону «Про нотаріат» та Главі 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженому наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року. Відповідно до ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, встановлюється Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Згідно зі ст.88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Таким же чином врегульовано дане питання і Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України,затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5. Відповідно до п.19 ст.34 Закону України «Про нотаріат» виконавчий напис є нотаріальною дією, що вчиняють нотаріуси. Згідно зі ст.89 Закону у виконавчому написі повинні зазначатися: дата (рік, місяць, число) його вчинення, посада, прізвище, ім`я, по батькові нотаріуса, який вчинив виконавчий напис, найменування та адреса стягувача; найменування, адреса, дата і місце народження боржника, місце роботи (для громадян), номери рахунків в установах банків (для юридичних осіб); строк, за який провадиться стягнення; суми, що підлягають стягненню, або предмети, які підлягають, витребуванню, в тому числі пеня, проценти, якщо такі належать до стягнення, розмір плати, сума державного мита, сплачуваного стягувачем, або мита, яке підлягає стягненню з боржника; номер, за яким виконавчий напис зареєстровано; дата набрання юридичної сили; строк пред`явлення виконавчого напису до виконання. Виконавчий напис скріплюється підписом і печаткою нотаріуса. Аналогічна інформація викладена і в підпунктах 2.1, 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. Підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Відповідно до п.1 даного Переліку для одержання виконавчого напису надаються: оригінал нотаріально посвідченої угоди, документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій. Відповідно до позиції Верховного Суду, висловленої в справі № 750/1627/18/ провадження № 61-43895 св 18/ від 06 червня 2019 року, яка, з точки зору ч.4 ст.263 ЦПК України, має враховуватися судом, при здійсненні своєї діяльності нотаріус не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його правона примусове виконання зобов`язання боржником. При цьому, з точки зору ст.88 Закону України «Про нотаріат», безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису. Належними доказами, які підтверджують наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлюють розмір заборгованості, можуть бути виключно первинні документи, оформлені у відповідності до вимог статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Такими доказами можуть бути, зокрема, платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. Така правова позиція висловлена у численних постановах Верховного Суду, а саме: від 23 січня 2018 року по справі № 310/9293/15, № 369/6415/17 від 26 лютого 2020 року та інших, які мають враховуватися судом у порядку виконання судом вимог ч.4 ст.263 ЦПК України. На думку Верховного суду в постанові № 750/1627/18/ провадження № 61-43895 св 18/ від 06 червня 2019 року, розрахунок заборгованості, зроблений банком, з урахуванням положень Переліку документів, не може вважатись доказом на підтвердження безспірності заборгованості боржника. Відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника є обов`язковою умовою вчинення нотаріусом виконавчого напису. Враховуючи ці обставини та вимоги ст. ст. 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат», захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотнього. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. У постанові від 13 жовтня 2021 року у справі № 554/6777/17-ц Верховний Суд зазначив, що дійсно на сьогодні чинне законодавство України не зобов`язує нотаріуса викликати позичальника і з`ясовувати наявність чи відсутність його заперечень проти вимог позикодавця. Проте право позичальника на захист його інтересів забезпечується шляхом направлення йому повідомлення про заборгованість та необхідність її погашення на захист його інтересів. Однак, враховуючи те, що нотаріальне провадження є безспірним, для забезпечення такої безспірності нотаріусові бажано з`ясувати у позичальника наявність заперечень щодо вчинення виконавчого напису або сплати ним боргу. При вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Суд при цьому має перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. В той же час законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року по справі № 6-887цс17. Суд також зазначає, що банк не надавав нотаріусу бухгалтерські первинні документи на підтвердження безспірної суми заборгованості, а так звана виписка з рахунку за своєю правовою природою не є випискою, а є розрахунком заборгованості, який викладений таким чином, що з нього неможливо встановити яка сума коштів позичалась позивачу, яку суму коштів і коли було повернуто, за який період нараховані проценти, пеня, комісія, а також неможливо за допомогою простих арифметичних дій (множення, поділ, складання, віднімання) перевірити вірність суми заборгованості, заявленою банком. Як вже зазначалося вище, розрахунок заборгованості, зроблений банком, не є доказом безспірної заборгованості (постанова Верховного суду № 750/1627/18/ провадження № 61-43895 св 18/ від 06 червня 2019 року). Отже, на думку суду, нотаріус при вчиненні оспорюваного виконавчого напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом, не перевірив умови, за наявності яких можна вчиняти виконавчий напис, чим порушив норми Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, у зв`язку з чим суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог позивача. У постанові від 06 травня 2020 року по справі № 320/7932/16-ц Верховний суд зазначив, що вчинення виконавчого напису полягає у посвідченні права стягувача на стягнення коштів або витребування майна. Таке право, як і безспірна заборгованість повинні існувати на момент звернення до нотаріуса. Сам по собі факт подання стягувачем необхідних документів нотаріусу не свідчить про відсутність спору щодо боргу. Боржник у судовому порядку може оспорювати виконавчий напис як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (щодо розміру боргу або спливу строків давності за вимогами). За встановлених обставин оспорюваний виконавчий напис слід визнати таким, що не підлягає виконанню. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи викладене, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір, сплачений позивачем при зверненні до суду з позовом в розмірі 908,00 гривень, а також судовий збір, сплачений нею за подання до суду заяви про забезпечення позову в розмірі 454,00 гривень.

Outcome: approved