Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-03 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди та стягнення упущеної вигоди. Свої вимоги мотивував тим, що 31 березня 2020 року між позивачем та відповідачем було укладено договір прокату автомобіля № 400. Відповідно до пункту 2 частини II Умов прокату за цим Договором Наймодавець передає Клієнту в користування, на умовах прокату, транспортний засіб (Автомобіль), зазначений в пункті 4 Частини І цього договору на строк, плату та на інших істотних умовах, які визначені відповідними пунктами частини І та частини II Договору. Так, відповідно до пункту 4 частини І Договору Відповідачу було передано у прокат Позивачем 31 березня 2020 року о 18:00 Автомобіль VW Golf, державний номерний знак [NUMBER] , з показником одометра - 69255 км, що підтверджується підписаним Відповідачем Актом приймання-передачі. Відповідно до пункту 3 частини І Договору дата та час повернення автомобіля - 07.04.2020 18:00. Відповідачем було сплачено відповідно до п.8 частини І Договору вартість прокату у розмірі 35 доларів США за 7 планованих діб прокату за курсом долара по відношенню до гривні станом на день укладання договору 28,30 грн. за 1 долар США, що у сумі становить: 37 доларів США * 7 діб = 245 доларів США = 6933,50 грн. Згідно п. 6. частини II Договору Клієнт несе безумовну відповідальність за збитки, заподіяні пошкодженням або втратою транспортного засобу у розмірі франшизи, визначеної відповідними розділами п.7 Частини І Договору, при наявності відповідних документів з органів Поліції, крім випадків прямо передбачених цим Договором. Під пошкодженням автомобіля розуміється будь-яке пошкодження, що не є нормальним зносом, в тому числі пошкодження шин, дисків, фар, скла, елементів ходової частини, частин інтер`єру та ін. У відповідності до п.7 частини II Договору Клієнт несе повну відповідальність за збитки, заподіяні пошкодженням або втратою транспортного засобу, у разі якщо такі збитки заподіяні в результаті грубого порушення умов Договору: порушення інструкції з експлуатації транспортного засобу (в тому числі гідроудар двигуна); буксирування іншого транспортного засобу; участь у перегонах або змаганнях, керування транспортним засобом особою, яка перебуває під впливом алкоголю або наркотичних речовин (в т. ч. ухилення від такого огляду); керування особою, яка не зазначена у Договорі прокату та/або не має права керування транспортним засобом; виїзд на смугу зустрічного руху, коли такий виїзд заборонено ПДР; недотримання вимог дорожніх знаків, що забороняють рух; перевищення швидкості більше ніж на 20 км/год; проїзд на заборонений сигнал світлофору або жест регулювальника; порушення правил проїзду залізничних переїздів; залишення водієм місця ДТП га/або за відсутності відповідних документів з органів Поліції про ДТП; навмисні дії, спрямовані на пошкодження транспортного засобу; викрадання транспортного засобу з ключами або будь-якими документами на транспортний засіб (реєстраційне посвідчення, договір прокату, тощо); необрання безпечного та/або захищеного місця для паркування транспортних засобів, залишення в нічний час не на спеціально-обладнаному паркувальному майданчику/стоянці, що охороняється або в гаражі. Однак, 05 квітня 2020 року відповідачем за допомогою евакуатора було повернуто орендований автомобіль у пошкодженому стані. Крім того, відповідачем не було підписано акт прийому-передачі орендованого автомобіля. У зв`язку з чим позивач просить стягнути з відповідача матеріальну шкоду, завдану внаслідок пошкодження орендованого автомобіля у розмірі 58 427,00 грн., упущену вигоду у розмірі 34 073,20 грн., витрати на правову допомогу у розмірі 10 000,00 грн. та витрати зі сплати судового збору. Згідно вимог ч.13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Відповідно до ст. 274 Цивільного процесуального кодексу України в порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи, справи, що виникають з трудових відносин, а також може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті. За змістом ст. 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Судом було вжито всіх заходів для повідомлення відповідача про розгляд даної справи в порядку спрощеного позовного провадження, однак, відповідач не скористався процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву, а також доказів, на підтвердження своїх заперечень, та за відсутності доказів поважності причин неподання учасниками розгляду заяв по суті справи, суд вирішує справу за наявними письмовими матеріалами, що відповідає положенню частини восьмої статті 178 Цивільного процесуального кодексу України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без участі сторін за наявними у справі матеріалами. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні правовідносини. 22 жовтня 2018 року між позивачем [PERSON] було укладено договір № 22.10.18 оренди транспортних засобів, відповідно до якого позивач отримав у оренду, зокрема, автомобіль марки «VW Golf», державний номерний знак [NUMBER] (а.с. 9, 10, 11). 31 березня 2020 року між позивачем та відповідачем було укладено договір прокату автомобіля № 400 (а.с. 6-7). Відповідно до пункту 2 частини II Умов прокату за цим Договором Наймодавець передає Клієнту в користування, на умовах прокату, транспортний засіб (Автомобіль), зазначений в пункті 4 Частини І цього договору на строк, плату та на інших істотних умовах, які визначені відповідними пунктами частини І та частини II Договору. Так, відповідно до пункту 4 частини І Договору Відповідачу було передано у прокат Позивачем 31 березня 2020 року о 18:00 Автомобіль VW Golf, державний номерний знак [NUMBER] , з показником одометра - 69255 км, що підтверджується підписаним Відповідачем Актом приймання-передачі. Відповідно до пункту 3 частини І Договору дата та час повернення автомобіля - 07.04.2020 18:00 (а.с. 7). Відповідачем було сплачено відповідно до п.8 частини І Договору вартість прокату у розмірі 35 доларів США за 7 планованих діб прокату за курсом долара по відношенню до гривні станом на день укладання договору 28,30 грн. за 1 долар США, що у сумі становить: 37 доларів США * 7 діб = 245 доларів США = 6933,50 грн (а.с. 6). Згідно п. 6. частини II Договору Клієнт несе безумовну відповідальність за збитки, заподіяні пошкодженням або втратою транспортного засобу у розмірі франшизи, визначеної відповідними розділами п.7 Частини І Договору, при наявності відповідних документів з органів Поліції, крім випадків прямо передбачених цим Договором. Під пошкодженням автомобіля розуміється будь-яке пошкодження, що не є нормальним зносом, в тому числі пошкодження шин, дисків, фар, скла, елементів ходової частини, частин інтер`єру та ін. У відповідності до п.7 частини II Договору Клієнт несе повну відповідальність за збитки, заподіяні пошкодженням або втратою транспортного засобу, у разі якщо такі збитки заподіяні в результаті грубого порушення умов Договору: порушення інструкції з експлуатації транспортного засобу (в тому числі гідроудар двигуна); буксирування іншого транспортного засобу; участь у перегонах або змаганнях, керування транспортним засобом особою, яка перебуває під впливом алкоголю або наркотичних речовин (в т. ч. ухилення від такого огляду); керування особою, яка не зазначена у Договорі прокату та/або не має права керування транспортним засобом; виїзд на смугу зустрічного руху, коли такий виїзд заборонено ПДР; недотримання вимог дорожніх знаків, що забороняють рух; перевищення швидкості більше ніж на 20 км/год; проїзд на заборонений сигнал світлофору або жест регулювальника; порушення правил проїзду залізничних переїздів; залишення водієм місця ДТП га/або за відсутності відповідних документів з органів Поліції про ДТП; навмисні дії, спрямовані на пошкодження транспортного засобу; викрадання транспортного засобу з ключами або будь-якими документами на транспортний засіб (реєстраційне посвідчення, договір прокату, тощо); необрання безпечного та/або захищеного місця для паркування транспортних засобів, залишення в нічний час не на спеціально-обладнаному паркувальному майданчику/стоянці, що охороняється або в гаражі. Позивач просить стягнути з відповідача матеріальну шкоду, завдану внаслідок пошкодження орендованого автомобіля у розмірі 58 427,00 грн. Підставою для задоволення позовних вимог позивачем зазначено, що 05 квітня 2020 року було повернуто орендований автомобіль в пошкодженому стані евакуатором. Крім того, відповідач не підписав акт приймання-передачі. На підтвердження позовних вимог позивач надав суду скріншот повідомлення у месенджері «Viber» від 05 квітня 2020 року, яким відповідачем повідомлено про дорожньо-транспортну пригоду та виклик евакуатора (а.с. 17), заказ-наряд № 105 від 20 травня 2020 року на суму 58 427,00 грн. (а.с. 18) та квитанцію до прибуткового касового ордеру № 33 від 21 травня 2020 року на суму 58 427,00 грн. (а.с. 19). Згідно з п. 4 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. (ч. 1 ст. 2 ЦПК України). Відповідач не скористався процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву у встановлений строк, а також доказів, на підтвердження своїх заперечень, та за відсутності доказів поважності причин неподання учасниками розгляду заяв по суті справи, суд вирішує справу за наявними письмовими матеріалами, що відповідає положенню частини восьмої статті 178 Цивільного процесуального кодексу України. Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відтак зазначена норма визнає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити(реалізувати) своє право повністю або частково. При оспоренні або невизнання права виникає невизначеність у праві, викликане поведінкою іншої особи. Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Відповідно до частин 1 та 2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. У відповідності до ст.787 ЦК України за договором прокату наймодавець, який здійснює підприємницьку діяльність з передання речей у найм, передає або зобов`язується передати рухому річ наймачеві у користування за плату на певний строк. Договір прокату є договором приєднання. Наймодавець може встановлювати типові умови договору прокату. Типові умови договору прокату не можуть порушувати прав наймачів, встановлених законом. Умови договору прокату, які погіршують становище наймача порівняно з тим. що встановлено типовими умовами договору, є нікчемними. Договір прокату є публічним договором. Предметом договору прокату є рухома річ, яка використовується для задоволення побутових невиробничих потреб (ч. 1 ст.788 ЦК України). Згідно ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Для відшкодування шкоди за правилами ст. 1166 ЦК України необхідно довести такі факти: а) неправомірність поведінки особи. Неправомірною можна вважати будь-яку поведінку, внаслідок якої завдано шкоду, якщо завдавач шкоди не був уповноважений на такі дії. б) наявність шкоди. Під шкодою слід розуміти, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки ст. 22 ЦК України). в) причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою є обов`язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди. г) вина завдавача шкоди, за виключенням випадків, коли в силу прямої вказівки закону обов`язок відшкодування завданої шкоди покладається на відповідальну особу незалежно від вини. Частина 2 цієї статті встановлює презумпцію вини завдавача шкоди, що означає, що особа, яка завдала шкоду, буде вважатися винною, якщо вона сама не доведе відсутність своєї вини (у зв`язку із наявністю вини іншої особи або у зв`язку із дією об`єктивних обставин). Відповідно до частини 2 ст.1166 ЦК України особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдана не з її вини. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 2 Постанови від 27 березня 1992 року №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення: а) наявність шкоди, б) протиправна поведінка заподіювача шкоди, в) причинний зв`язок між шкодою та поведінкою заподіювача, г) вина. Отже, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини, якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. Аналогічний правовий висновок міститься у постановах Верховного Суду України від 03 грудня 2014 року у справі №6-183цс14 та Верховного Суду від 11 грудня 2018 року у справі №759/4781/16-ц, від 11 вересня 2019 року у справі №203/2378/14-ц та від 28 серпня 2019 року у справі № 638/20603/16. Капітальний і поточний ремонт речі здійснює наймодавець за свій рахунок, якщо він не доведе, що пошкодження речі сталося з вини наймача (ч. 3 ст.791 ЦК України). Згідно із п.1.10 Розділу 1 Правил дорожнього руху дорожньо-транспортна пригода - подія, що сталася під час руху транспортного засобу, внаслідок якої загинули або поранені люди чи завдані матеріальні збитки. Як передбачено ст. 1192 ЦК України, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. В зв`язку з цим Верховний суд України в п. 9 Постанови «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27 березня 1992 року за № 6 роз`яснив, що коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості на час розгляду справи втраченого майна, робіт, які необхідно провести, щоб виправити пошкоджену річ, усунути інші негативні наслідки неправомірних дій заподіювана шкоди. Якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Судом встановлено, що відповідачем в період дії договору оренди було пошкоджено орендований автомобіль, внаслідок чого позивачу заподіяно матеріальні збитки у розмірі 58 427,00 грн. Відповідачем не надано належних та допустимих доказів на спростування причинного зв`язку між протиправною поведінкою та завданою позивачу матеріальною шкодою. З урахуванням викладеного, суд приходить висновку про задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «КАР2ДРАЙВ» до [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди повністю. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача упущену вигоду у розмірі 34 073,20 грн. Свої вимоги мотивував тим, що в період з 08 квітня по 20 травня 2020 року позивач був позбавлений можливості використовувати автомобіль у звичайній господарській діяльності. Як вбачається з п.2 ч.2 ст. 22 ЦК України збитками є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Однак позивачем не доведено та документально не підтверджено розмір шкоди, а розраховано лише на підставі припущень, чим не виконано вимоги ст. 12 ЦПК України, відповідно до якої кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. З урахуванням викладеного суд приходить висновку про відмову у задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача упущеної вигоди у розмірі 34 073,20 грн. Позивач просить про стягнення витрат на правничу допомогу у розмірі 10 000,00 грн. Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом судової справи, належать зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. 10 серпня 2020 року між позивачем та [PERSON] укладено Договір про надання правової допомоги № 10/08 (а.с. 20-23). Відповідач не скористався своїм правом подачі клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу. Згідно ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Згідно ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Частиною 1 ст. 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" передбачено, що адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Нормами ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Отже, склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Однак позивачем не надано належних та допустимих доказів складу наданої професійної правничої допомоги та доказів, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, чим не виконано вимоги ст. 12 ЦПК України, відповідно до якої кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. За встановлених обставин, суд приходить висновку про відмову у задоволенні вимог про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000,00 грн. З урахуванням викладеного позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «КАР2ДРАЙВ» до [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди та стягнення упущеної вигоди підлягають задоволенню частково: стягнути з [PERSON] , [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , проживаючого за адресою: [ADDRESS] , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «КАР2ДРАЙВ», код ЄДРПОУ 42410207, юридична адреса: 04071, вул. Нижній Вал, 7-9, м. Київ, у відшкодування матеріальної шкоди 58 427 (п`ятдесят вісім тисяч чотириста двадцять сім) грн. 00 коп. В решті позовних вимог відмовити. При поданні позовної заяви позивачем сплачено судовий збір в сумі 2102 грн. 00 коп., відповідно до Закону України "Про судовий збір". Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку з тим, що позовні вимоги майнового характеру задоволено частково, тому з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір майнового характеру виходячи з такого розрахунку. Загальна сума задоволених вимог позивача складає в розмірі 58 427,00 грн., а тому з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь позивача в сумі 1 324,26 грн. (58 427,00 грн. х 100% : 92 500,20 грн. =63 % х 2102 грн.).

Outcome: partial