Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-19 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Вимоги позову мотивовано тим, що між сторонами 19 січня 2005 року було укладено кредитний договір №VIН0GK02020460, відповідно до умов якого [PERSON] отримав у банку кредит у розмірі 9 800,00 доларів США на придбання нерухомості, з процентною ставкою 1,00% річних. Термін повернення кредиту 17 січня 2010 року. Згідно договору іпотеки, позивач надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру, загальною площею 42,9 кв.м., що розташована за адресою: [ADDRESS] , яка належить позивачу. Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 02 лютого 2015 року з позивача на користь відповідача було стягнуто суму заборгованості за кредитним договором і дане рішення було виконано в примусовому порядку. Позивач вважає, що оспорюваний виконавчий напис є протиправним та таким, що вчинений з порушенням вимог чинного законодавства, а тому має бути визнаний таким, що не підлягає виконанню. З підстав зазначених вище, позивач звернувся до суду із даною позовною заявою. Ухвалою суду від 21 жовтня 2021 року забезпечено позов, шляхом зупинення стягнення на підставі оспорюваного виконавчого напису (а.с. 35, 36). Ухвалою суду від 21 жовтня 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у даній цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Даною ухвалою суду було визначено строки для подання сторонами відзиву на позовну заяву, відповіді на відзив, заперечення (а.с. 33, 34). Окрім того, вказаною ухвалою витребувано у приватного нотаріуса належним чином завірену копію матеріалів нотаріальної справи, щодо вчинення виконавчого напису № 6566 від 03 листопада 2018 року, а також витребувано у Третього відділу ДВС у м. Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) належним чином завірену копію виконавчого провадження з примусового виконання оспорюваного виконавчого напису. На адресу суду від приватного нотаріуса надійшли докази, які витребовувались ухвалою суду від 21 жовтня 2021 року (а.с. 38-56). У встановлений судом строк від відповідача надійшов відзив, у якому представник просив суд відмовити в задоволенні позовної заяви, оскільки вимоги позовної заяви не підтверджено відповідними доказами (а.с. 59-65). Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дійшов до наступного висновку. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч.1. ст.4 ЦПК України). Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч.1. ст.13 ЦПК України). Згідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Частиною 2 статті 77 ЦПК України встановлено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухвалені судового рішення. За змістом позовної заяви обставини наявності між позивачем та АТ КБ «Приватбанк» кредитних правовідносин, отримання позивачем кредитних коштів, сторонами не заперечувалися та належними доказами не спростовувалися, а отже відповідно до положень ч.1 ст.82 ЦПК України не підлягають доказуванню. При вирішенні спору суд виходить з наступного. Судом встановлено, що 03 листопада 2018 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Р.О. було вчинено виконавчий напис за реєстровим № 6566 (а.с. 39), відповідно до якого запропоновано звернути стягнення на нерухоме майно, а саме: квартиру, загальною площею 42,9 кв.м., житловою площею 25.0 кв.м., що розташована за адресою: [ADDRESS] , що належить на праві власності [PERSON] (Іпотекодавець). Зазначене майно було передано іпотекодавцем в іпотеку ПАТ КБ «Приватбанк» за договором іпотеки від 19 січня 2002 року в забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором №VIН0GK02020460 від 19 січня 2005 року. За результатами звернення стягнення на вищевказане нерухоме майно задовольнити вимоги стягувача - ПАТ КБ «Приватбанк», а саме заборгованість в розмірі 11\~271,61 дол. США, що за курсом 27,7 відповідно до службового розпорядження НБУ від 22 серпня 2018 року складає 312\~223 грн. 60 коп., з урахуванням: -заборгованість за тілом кредиту 1\~304,02 дол. США; -заборгованість за відсотками 6\~702,97 дол. США; -заборгованість з комісії 604,47 дол. США; -заборгованість з пені 2\~660,15 дол. США; Судом також встановлено, що по вказаному вище кредитному договору рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 02 лютого 2015 року у справ № 127/27367/14-ц з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» стягнуто заборгованість в розмірі 7\~162,78 доларів США, що за курсом 13 грн. 22 коп. за один долар США, встановленим службовим розпорядженням Національним банком України від 20 серпня 2014 року складає 94\~691 грн. 95 коп. (а.с. 14-15), з якої: 3 352,78 доларів США заборгованості за кредитом; 2\~312,43 доларів США заборгованість по процентах за користування кредитом; 604,47 доларів США заборгованість по комісії за користування кредитом; 893,10 доларів США - пеня за несвоєчасніть виконання зобов`язань за договором. Вказане вище рішення виконувалось в примусовому порядку та було виконано в повному обсязі, про що свідчить в матеріалах справи постанова головного державного виконавця Староміського ВДВС м. Вінниці ГТУЮ у Вінницькій області від 16 червня 2017 року у виконавчому провадженні ВП №47183848, зі змісту якої вбачається, що дане виконавче провадження було закінчено на підставі п.9 ч.1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» (фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом). Кошти згідно виконавчого документа в сумі 95\~638 87 грн. стягнуто в повному обсязі та згідно розпорядження державного виконавця перераховано на рахунок стягувача (а.с. 16). Отже, як встановлено судом, що станом на день звернення ПАТ КБ «Приватбанк» до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису, щодо звернення стягнення на предмет іпотеки так і вчинення оспорюваного виконавчого напису (03 листопада 2018 року), заборгованість за кредитним договором №VIН0GK02020460 від 19 січня 2005 року була погашена в примусовому порядку на підставі рішення суду. Статтею 87 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат», нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Аналогічна норма закріплена і у п.3.1, 3.3 глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5. При цьому, перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Пунктом 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172, передбачено, що для одержання виконавчого напису нотаріуса про стягнення заборгованості за нотаріально посвідченою угодою, що передбачає сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно, подаються, зокрема, документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року (п.п. 3.1 п. 3 Глави 16 Розділу ІІ Порядку). Вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. Як зазначає позивач, нотаріус при вчиненні виконавчого напису не пересвідчився у безспірності заборгованості позивача перед відповідачем АТ КБ « ПриватБанк» за відповідним договором. Позивач не визнає заборгованість. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Відповідно до ст. 12, 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідачем АТ КБ « ПриватБанк» з відзивом не надано суду жодних доказів на спростування вказаних доводів позивача. З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку про відсутність, визначених у ст. 88 Закону України «Про нотаріат», підстав для вчинення приватним нотаріусом виконавчого напису, а тому враховуючи встановлені судом обставини, та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, виходячи із принципів розумності та справедливості, суд вважає, що вимога позовної заяви про визнання оспорюваного виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню є обґрунтованою і такою, що підлягає задоволенню з підстав та мотивів викладених вище. У зв`язку із задоволенням позовних вимог, відповідно до статті 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір на загальну суму 1\~363 грн., а саме: за подання до суду позовної заяви в розмірі 908 грн. (а.с. 26) та судовий збір в розмірі 454 грн. за подання до суду заяви про забезпечення позову (а.с. 6) На підставі викладеного,

Outcome: approved