Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-16 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом в якому просить розірвати шлюб між нею та [PERSON] , зареєстрований 20 лютого 2020 року Комунарським районним у м. Запоріжжі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Дніпро), актовий запис № 60. Позовна заява мотивована тим, що 20 лютого 2020 року між позивачкою громадянкою України [PERSON] (дівоче прізвище - [PERSON] ) (далі по тексту - Позивач) та громадянином України [PERSON] (далі по тесту - Відповідач) було укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , що видане 20 лютого 2020 року Комунарським районним у м. Запоріжжі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Дніпро), та про що роблений відповідний актовий запис за № 60. Спільних дітей вони не мають. Спільне з Відповідачем життя у них не склалося. Згодом, після укладання шлюбу виявилося, що у них були зовсім протилежні погляди на сімейне життя. Вони намагалися зберегти сім`ю, однак ці спроби не дали жодних результатів. На даний момент, шлюб між ними є лише формальним, фактичні шлюбні відносини є припиненими, спільне господарство вони не ведуть, та наразі другий рік мешкають окремо. Про те, не зважаючи на те, що подружні відносини між ними з Відповідачем припинені, вонии вже тривалий час мешкають окремо - Відповідач відмовляється добровільно розірвати з нею шлюб - тому вона вимушена звертатися до Суду з даним позовом. Продовжувати такі шлюбні відносини вона не бажає. Вважає також, що надання строку на примирення не виправить стан їхніх шлюбних відносин, оскільки вказані вище обставини продовжуються протягом тривалого часу, а спроби примирення між нами в минулому не принесли жодних результатів. Тому, це лише погіршить стан її відносин з Відповідачем та продовжить їх перебіг в часі. Відповідно до ч.3 ст.56 Сімейного кодексу України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Приписи ч.1 ст.24 Сімейного кодексу України визначають, що шлюб грунтується на вільній згоді чоловіка і жінки - примушування чоловіка чи жінки до шлюбу не допускається. Положеннями ч.4 ст.56 Сімейного кодексу України визначено, що примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є зокрема порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Отже, зважаючи на принципи рівноправності жінки і чоловіка, закон вимагає, щоб згода на одруження була взаємною. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії його реєстрації, а і під час знаходження в шлюбі, що зумовлює можливість добровільного розірвання шлюбу, про що записано в статті 16 Конвенції «Про дискримінацію жінок» в частині 1 підпункту «с», «однакові права і обов`язки під час шлюбу і після його розірвання». Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Відповідно до ч.3 ст.105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Відповідно до ч.1 ст.110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Шлюб розривають вперше. Майнових спорів та спорів та спільних дітей не мають. Щодо попереднього (орієнтовного\ розрахунку суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв 'язку з розглядом справи та щодо сплати судового збору: Наразі Позивачем сплачено до державного бюджету України судовий збір в сумі 908 грн. - за подачу позову про розірвання шлюбу (що підтверджується квитанцією про сплату судового збору). Через малозначність даної справи інших судових витрат не очікується та не передбачається. Відомості щодо наявності у Позивача або Відповідача оригіналів письмових доказів, що додані до позовної заяви: оригінали доданих до позовної заяви документів зберігаються у Позивача, оригінали паспорту та ІПН Відповідача знаходяться у нього. Підтвердження Позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) з тим самим предметом і з тих самих підстав: доводжу до відома Суду що наразі в судовому порядку справи за моїм позовом до Відповідача не розглядалися, та відсутні рішення суду про розірвання шлюбу з Відповідачем. Щодо способу захисту прав та законних інтересів: в даному випадку належним способом захисту моїх прав та законних інтересів буде саме судовий захист - у вигляді розірвання шлюбу, оскільки в добровільному порядку Відповідач ухиляється від розірвання шлюбу, а жодні спроби домовитися з останнім - не принесли результатів і лише затягують це питання у часі. Щодо підсудності: згідно ч.1 ст.19 Цивільного процесуального кодексу України (далі за текстом - ЦПК України), встановлено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Нормами ч.1 ст.23 ЦПК України, встановлено зокрема, що усі справи, що підлягають вирішенню в порядку цивільного судочинства, розглядаються місцевими загальними судами як судами першої інстанції. Положення ч.1 ст. 27 ЦПК України, встановлюють, що позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом. На підставі викладеного позивач просила розірвати шлюб між нею та [PERSON] .. У судове засідання позивач [PERSON] надала письмову заяву з проханням слухати справу за її відсутності, в якій зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити, не заперечує проти ухвалення заочного рішення суду. Відповідач у судове засідання не з`явився з невідомих причин, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Про поважні причини своєї неявки суду не повідомив, заяв про відкладення розгляду справи, розгляд справи за його відсутності чи заперечень проти позовних вимог від нього не надходило, відзиву не надсилав. Через неявку відповідача у судове засідання без поважних причин, у відповідності зі ст. 280 ЦПК України, суд вважає за необхідне ухвалити по справі заочне рішення. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов обґрунтований і підлягає повному задоволенню з наступних підстав. Небажання відповідача надавати докази, зокрема з причини ухилення від участі в судових засіданнях, дає суду право при заочному розгляді справи обмежитися доказами, наданими позивачем. Судом встановлено, що 20 лютого 2020 року було укладено шлюб між [PERSON] та [PERSON] , який був зареєстрований Комунарським районним у м. Запоріжжі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Дніпро), актовий запис № 60, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 20.02.2020 року. Від спільного шлюбу сторони неповнолітніх дітей не мають. Як зазначено в позові, після укладання шлюбу виявилося, що у сторін були зовсім протилежні погляди на сімейне життя. Вони намагалися зберегти сім`ю, однак ці спроби не дали жодних результатів. На даний момент, шлюб між ними є лише формальним, фактичні шлюбні відносини є припиненими, спільне господарство вони не ведуть, другий рік мешкають окремо. Про те, не зважаючи на те, що подружні відносини між ними припинені, вони вже тривалий час мешкають окремо - Відповідач відмовляється добровільно розірвати з позивачем шлюб - тому позивач вимушена звертатися до Суду з даним позовом. Дані обставини підтверджуються наступними доказами: копією паспорта та РНОКПП позивача, довідкою про реєстрацію місця проживання позивача, копією паспорта та РНОКПП відповідача, копією свідоцтва про шлюб; довідкою про реєстрацію місця проживання відповідача, довідкою про реєстрацію місця проживання відповідача, заявами позивача. Відповідно до ч.3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги ст. 110 Сімейного Кодексу. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Відповідно до ч.2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Згідно ч.2 ст.114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно з ч. 3 ст. 115 СК України- документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред`явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе. Приймаючи до уваги, що причини, що спонукають наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, що має істотне значення, внаслідок чого позов підлягає задоволенню. Таким чином, суд вважає встановленим, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а тому шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання. При цьому суд бере до уваги правові норми, встановлені, ст.ст.24,56 СК України щодо добровільності шлюбу та права кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. На підставі викладеного,

Outcome: approved