Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, мотивуючи його тим, що з 01.09.2007 він працює на посаді старшого викладача кафедри кафедрі професійної освіти та комп`ютерних технологій Глухівського національного педагогічного університету імені Олександра Довженка. Починаючи з вересня 2021 року адміністрація університету постійно незаконно вимагала від нього надати сертифікат (довідку) про щеплення проти COVID-19. 08 жовтня 2021 року декан факультету технологічної і професійної освіти видав розпорядження № 5, згідно п. 1.3. якого відсторонив його від виконання професійних обов`язків (викладання навчальних дисциплін) на невизначений термін. 05 листопада 2021 року у відділі кадрів університету він був ознайомлений з повідомленням № 2 від 04.11.2021, за змістом якого його зобов`язали до 05 листопада 2021 року надати довідку про наявність щеплення проти COVID-19 або про абсолютні протипоказання до проведення профілактичних щеплень проти COVID-19, а в іншому разі 08 листопада 2021 року його відсторонять від роботи вже без збереження заробітної плати. У той же день позивача ознайомили з наказом від 05.11.2021 за № 155-К про відсторонення від роботи з 08 листопада 2021 року без збереження заробітної плати. Наказ мотивований тим, що він не надав довідку про абсолютні протипоказання до проведення профілактичних щеплень і тому відсторонений від роботи відповідно до ст. 46 КЗпП України, ч. 2 ст. 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», Наказу МОЗ від 04 жовтня 2021 року за № 2133 «Про затвердження Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням», пункту 41-6 Постанови КМУ від 09.12.2020 № 1236. Оскільки при цьому відповідачем були грубо порушені норми законодавства України про працю, що призвело до порушення трудових прав позивача, то позивач просить визнати незаконним та скасувати розпорядження № 5 від 08.10.2021 і наказ № 155-К від 05.11.2021 про відсторонення його роботи та поновити його на роботі. Крім того, просить зобов`язати відповідача виплатити йому заробітну плату за час незаконного відсторонення від роботи. Ухвалою суду від 01 грудня 2021 року відкрито спрощене провадження у даній справі. Цього ж дня ухвала про відкриття провадження у справі була направлена учасникам справи. Крім того, відповідачу були направлені копія позовної заяви разом з доданими до неї документами. Також відповідачу був визначений п`ятнадцятиденний строк з дня вручення йому копії ухвали про відкриття провадження у справі для подання відзиву на позов. 17 грудня 2021 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній зазначає, що вимоги позивача не визнає. Так, при видачі розпорядження декана факультету технологічної і професійної освіти від 08.10.2021 № 5 трудові права позивача жодним чином порушені не були. Крім того, зазначає, що 04.11.2021 начальником відділу кадрів університету позивач був письмово повідомлений про обов`язкове профілактичне щеплення проти COVID-19 і попереджений, що у випадку ненадання до 05.11.2021 документів (вони перелічені у цьому повідомленні) він буде відсторонений від роботи з 08.11.2021 без збереження заробітної плати. А 05.11.2021 виконуючою обов`язки ректора Глухівського НПУ ім. Олександра Довженка виданий наказ №155-К про відсторонення позивача від роботи з 08.11.2021 у зв`язку з відсутністю у нього щеплення проти COVID-19 - до усунення причин, що його зумовили, без збереження заробітної плати, оскільки ним не надано довідку про абсолютні протипоказання відповідно до Переліку медичних протипоказань та застережень до проведення профілактичних щеплень, затвердженого наказом МОЗ від 16.09.2011 № 595. При цьому, вважає, що відсторонення здійснено відповідно до вимог ст. 46 КЗпП України, ч. 2 ст. 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», пункту 41-6 Постанови КМУ від 09.12.2020, наказу МОЗ «Про затвердження Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням» від 04.10.2021 № 2153. А за таких обставин просить відмовити в задоволенні позову за його необґрунтованістю. 30 грудня 2021 року від позивача до суду надійшли заперечення на відзив, суть яких зводиться до того, що доводи відповідача, викладені ним у відзиві є необґрунтованими та не спираються на діюче законодавство, а тому не заслуговують на увагу. Крім того, у своїх запереченнях позивач надав заяву про зміну позовних вимог та просить суд: 1) зобов`язати Глухівський національний педагогічний університет імені Олександра Довженка допустити позивача до роботи; 2) визнати наказ № 155-К, виданий заступником ректора Глухівського національного педагогічного університету імені Олександра Довженка від 05.11.2021 незаконним та скасувати; 3) визнати розпорядження № 5 виданий деканом факультету технологічної і професійної освіти Глухівського національного педагогічного університету імені Олександра Довженка від 08.10.2021 року незаконним та скасувати; 4) визнати, що період вимушеного простою з 08.10.2021 до 08.11.2021 року - підлягає оплаті; 5) визнати, що період вимушеного простою з 08.11.2021 до дати вирішення питання по суті підлягає оплаті, та на дату подання відповіді на відзив складає суму 25 287 грн. 48 коп., яка є не остаточною та зобов`язати відповідача її сплатити; 6) визнати, що сума штрафних санкцій (яка є не остаточною) на дату подання відповіді на відзив складає 353 грн. 96 коп. та зобов`язати відповідача її сплатити; 7) зобов`язати відповідача сплатити позивачу моральну шкоду у розмірі 1000 грн. 8) окремо розглянути питання законності щодо розпорядження відповідача про недопуск позивача у приміщення Глухівського національного педагогічного університету імені Олександра Довженка. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з огляду на таке. У пунктах а, б статті 10 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я» встановлено обов`язки громадян у сфері охорони здоров`я, зокрема, піклуватися про своє здоров`я та здоров`я дітей, не шкодити здоров`ю інших громадян; у передбачених законодавством випадках проходити профілактичні медичні огляди та робити щеплення. Відповідно до частини першої статті 46 КЗпП України відсторонення працівників від роботи власником або уповноваженим ним органом допускається у разі: - появи на роботі у нетверезому стані , у стані наркотичного або токсичного сп`яніння; - відмови або ухилення від обов`язкових медичних оглядів, навчання, інструктажу і перевірки знань з охорони праці та протипожежної охорони; - в інших випадках, передбачених законодавством. До інших передбачених законодавством випадків належить, зокрема, відмова або ухилення від профілактичних щеплень працівників професій, виробництва та організацій, для яких таке щеплення є обов`язковим. Відсторонення працівника від роботи слід розуміти як один із передбачених законодавством випадків призупинення трудових відносин, яке полягає у тимчасовому увільненні працівника від обов`язку виконувати роботу за укладеним трудовим договором і тимчасовому увільненні роботодавця від обов`язку забезпечувати працівника роботою або створювати умови для її виконання. Тимчасове увільнення працівника від виконання його трудових обов`язків в порядку відсторонення від роботи на умовах та з підстав, встановлених законодавством, по суті не є дисциплінарним стягненням, а є особливим запобіжним заходом, який застосовується у виняткових випадках і має на меті запобігання негативним наслідкам. Статтею 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» передбачено, що профілактичні щеплення проти дифтерії, кашлюка, кору, поліомієліту, правця, туберкульозу є обов`язковими і включаються до календаря щеплень. Працівники окремих професій, виробництв та організацій, діяльність яких може призвести до зараження цих працівників та (або) поширення ними інфекційних хвороб, підлягають обов`язковим профілактичним щепленням також проти інших відповідних інфекційних хвороб. У разі відмови або ухилення від обов`язкових профілактичних щеплень ці працівники у порядку, встановленому законом, відсторонюються від виконання зазначених видів робіт. Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням проти інших відповідних інфекційних хвороб, встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я. Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 04 жовтня 2021 року № 2153 затверджено Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням (далі - Перелік № 2153). Відповідно до цього Переліку обов`язковим профілактичним щепленням проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України цієї хвороби, підлягають працівники: 1) центральних органів виконавчої влади та їх територіальних органів; 2) місцевих державних адміністрацій та їх структурних підрозділів; 3) закладів вищої, післядипломної, фахової передвищої, професійної (професійно-технічної), загальної середньої, у тому числі спеціальних, дошкільної, позашкільної освіти, закладів спеціалізованої освіти та наукових установ незалежно від типу та форми власності; 4) підприємств, установ та організацій, що належать до сфери управління центральних органів виконавчої влади; 5) установ та закладів, що надають соціальні послуги, закладів соціального захисту для дітей, реабілітаційних закладів; 6) підприємств, установ та організацій, включених до Переліку об`єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04 березня 2015 року № 83. Пунктом 41 постанови Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2020 року№ 1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», який набрав чинності з 08 листопада 2021 року, керівникам державних органів (державної служби), керівникам підприємств, установ та організацій визначено забезпечити: 1) контроль за проведенням обов`язкових профілактичних щеплень проти СОVID-19 працівниками та державними службовцями, обов`язковість профілактичних щеплень яких передбачена Переліком № 2153; 2) відсторонення від роботи (виконання робіт) працівників та державних службовців, обов`язковість профілактичних щеплень проти СОVID-19 яких визначена Переліком № 2153 та які відмовляються або ухиляються від проведення таких обов`язкових профілактичних щеплень проти СОVID-19, відповідно де статті 46 КЗпП України, частини другої статті 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» та частини третьої статті 5 Закону України «Про державну службу», крім тих, які мають абсолютні протипоказання до проведення таких профілактичних щеплень проти СОVID-19 та надали медичний висновок про наявність протипоказань до вакцинації проти СОVID-19, виданий закладом охорони здоров`я; 3) взяти до відома, що на час такого відсторонення оплата праці працівників та державних службовців здійснюється з урахуванням частини першої статті 94 КЗпП України, частини першої статті 1 Закону України «Про оплату праці» та частини третьої статті 5 Закону України «Про державну службу»; відсторонення працівників та державних службовців здійснюється шляхом видання наказу або розпорядження керівника державного органу (державної служби) або підприємства, установи, організації з обов`язковим доведенням його до відома осіб, які відсторонюються; строк відсторонення встановлюється до усунення причин, що його зумовили. Відсторонюючи працівника від роботи, роботодавець повинен діяти на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені законом, а тому в наказі про відсторонення зазначаються підстави та строки такого відсторонення. Керівник зобов`язаний ознайомити працівника з наказом про відсторонення від роботи. У разі, коли працівник відмовляється ознайомитися зі змістом наказу або поставити свій підпис на наказі, керівник має скласти акт про відмову працівника ознайомитися з документом. На період усунення від роботи за працівником зберігається його робоче місце. Судом встановлено, що з 01.09.2007 позивач працює на посаді старшого викладача кафедри кафедрі професійної освіти та комп`ютерних технологій Глухівського національного педагогічного університету імені Олександра Довженка. Розпорядженням декана факультету технологічної і професійної освіти вказаного університету за № 5 від 08 жовтня 2021 року позивача було відсторонено від виконання професійних обов`язків (викладання навчальних дисциплін) на невизначений термін. Також встановлено, що 05 листопада 2021 року позивача було ознайомлено з повідомлення № 2 від 04.11.2021, за змістом якого, якщо до 05 листопада 2021 року він не надасть довідку про наявність щеплення проти COVID-19 або про абсолютні протипоказання до проведення профілактичних щеплень проти COVID-19, 08 листопада 2021 року його відсторонять від роботи вже без збереження заробітної плати. У той же день наказом за № 155-К позивач був відсторонений від роботи з 08 листопада 2021 року без збереження заробітної плати. Наказ мотивований тим, що позивач не надав довідку про абсолютні протипоказання до проведення профілактичних щеплень і тому відсторонений від роботи відповідно до ст. 46 КЗпП України, ч. 2 ст. 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», наказу МОЗ від 04 жовтня 2021 року за № 2133 «Про затвердження Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням», пункту 41-6 Постанови КМУ від 09.12.2020 № 1236. Тобто, судом встановлено, що позивач обіймав посаду,обов`язковість профілактичних щеплень проти СОVID-19 якої визначена Переліком № 2153, а процедура відсторонення позивача від роботи була повністю дотримана відповідно до вимог чинного законодавства. У своєму рішенні від 08 квітня 2021 року у справі «Вавржичка та інші проти Чеської Республіки» ЄСПЛ дійсно зазначив, що обов`язковість щеплень є втручанням у право на повагу до приватного життя, яке гарантоване статтею 8 Конвенції. Разом з цим, щоб визначити, чи призвело таке втручання до порушення статті 8 Конвенції, суд повинен обґрунтувати доцільність і виправданість таких дій відповідно до абзацу другого цієї статті, тобто встановити: - чи є втручання виправданим «відповідно до закону»; - чи має воно на меті законні цілі; - чи були вони «виправданими в демократичному суспільстві». Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю. В той же час, згідно зі статтею 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Тобто, не право на працю, а саме життя, здоров`я і безпека людини визнаються найвищою соціальною цінністю в Україні. Отже, вирішуючи питання про співвідношення норм статей 3 та 43 Конституції України, не можна не визнати пріоритетність безпеки життя і здоров`я людини над правом на працю. Інтереси однієї особи не можуть домінувати над інтересами держави в питанні безпеки життя і здоров`я її громадян. Держава, встановивши правило про те, що без щеплень людина не може бути допущена до роботи, не тільки реалізує свій обов`язок щодо забезпечення безпеки життя і здоров`я людей, а й захищає таким чином власне позивача, який не отримав профілактичних щеплень. З огляду на суспільні інтереси, суд вважає, що тимчасове відсторонення позивача від роботи, в даному випадку, з огляду на суспільний інтерес є цілком виправданим. Оскільки під час відсторонення працівник тимчасово увільняється від виконання своїх трудових обов`язків та не може виконувати роботу, то за загальним правилом такому працівникові заробітна плата в період відсторонення не виплачується, якщо інше не встановлено законодавством. Також чинним законодавством не передбачено обов`язку роботодавця щодо збереження за працівником заробітної плати на період його відсторонення від роботи у зв`язку з відмовою або ухиленням від проведення обов`язкових профілактичних щеплень проти гострої респіраторної хвороби COVID-19. Врахувавши наведені вимоги законодавства та дослідивши зазначені докази, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог позивача.

Outcome: dismissed