Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-11 00:00:00

[PERSON] звернулася до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з позовною заявою до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Ужгородська міська рада про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Позов мотивує тим, що вона та її чоловік [PERSON] були працівниками заводу залізно-бетонних виробів «Агробуд» в м. Ужгороді, та їм було надано службове житло - квартиру [ADDRESS] . Вказує, що 22 березня 2001 року була проведена реєстрація місця проживання наймачів [PERSON] та [PERSON] у вказаному приміщенні. Після ліквідації ЗБВ «Агробуд» будинок [ADDRESS] був переданий до комунальної власності м. Ужгорода і рішенням виконкому Ужгородської міської ради № 99 від 20 березня 2013 з [PERSON] був укладений договір найму цієї квартири. Зазначає, що рішенням виконкому Ужгородської міської ради №178 від 13 червня 2017 року з [PERSON] на підставі рішення загальних зборів мешканців будинку, створенням органу самоорганізації населення БК «Каштан» , укладено договір найму зазначеної вище квартири. В подальшому, у 2002 році відповідач [PERSON] виїхав до Російської Федерації на заробітки і більше не повертався, місце його перебування позивачу невідоме. У зв`язку з тим, що відповідач не проживає за адресою [ADDRESS] , без поважних причин понад 20 років, а тому просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням за вищевказаною адресою. В судове засідання позивач не з`явилася та її представник [PERSON] подала заяву, згідно якої вона просить проводити розгляд справи без їх участі. Відповідач повторно не скористався правом на участь у судовому засіданні, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позовну заяву не подавав, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Представник Ужгородської міської ради у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, заяв чи клопотань не подавав. Через неявку в судове засідання учасників справи, судом у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що позивач [PERSON] проживає та зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Судом також встановлено, що рішенням виконкому Ужгородської міської ради №178 від 13.06.2017 з позивачем [PERSON] було укладено договір найму приміщення, яке складається з двох кімнат житловою площею 27.50 кв.м., яке розташоване за адресою: [ADDRESS] . Згідно вказаного рішення договір найму укладено у зв`язку з передачею у комунальну власність міста та зміною власника 6 квартирного житлового будинку по [ADDRESS] (колишнього заводу ЗБВ «Агробуд») та створенням органу самоорганізації населення БК «Каштан». З оглянутого Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища судом встановлено, що шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано 05.05.1999. Також, з дослідженого Акту обстеження житлових умов заявника від 08.11.2021 встановлено, що [PERSON] за адресою [ADDRESS] , не проживає з 2002 року. Згідно з наданими відомостями з відділу обліку та моніторингу інформації місця проживання ГУДМС України в Закарпатській області за вих №3.8/6000 від 23.06.2021 року, [PERSON] зареєстрований за адресою [ADDRESS] . Згідно зі ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. За приписами ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Разом з тим, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку (ст. 72 ЖК України). Відповідно до ч. 1 ст. 71 ЖК України УРСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Доказів на спростування фактів щодо тривалого не проживання за вказаною адресою відповідач не надав, так само не надав доказів на підтвердження того факту, що залишив будинок і тривалий час був відсутній в ньому з поважних причин. Тому підстав, за якими б за відповідачем зберігалось право користування житловим приміщенням в судовому засіданні не встановлено. За приписами ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» судове рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, є підставою для зняття з реєстрації місця проживання особи. Як зазначено у п. 34, 36 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. У відповідності до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. З урахуванням всіх обставин справи, враховуючи вимоги ст. 81 ЦПК України - кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, виходячи із принципів розумності та справедливості, зважаючи на те, що позивачем було надано належні докази на підтвердження своїх тверджень, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають до задоволення. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України у разі задоволення позову, судовий збір покладається на відповідача.

Outcome: approved