Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-17 00:00:00

Позивач звернулася до Богунського районного суду м. Житомира з позовною заявою в якій просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання сина - [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини від заробітку (доходу), але не менш 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи стягнення з дати звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття, а також аліменти на своє утримання у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку відповідача з моменту подачі позову до суду і до досягнення дитиною трьох років, з підстав того, що відповідач є батьком дитини, але не приймає участі в утриманні дитини, ухиляється від матеріальної допомоги дитині, а саме позивач потребує матеріальної допомоги. Сторони в судове засідання не з`явились. Позивач направила клопотання в якому просить розглядати справу без її участі, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Відповідач направив відзив в якому позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на дитину та на утримання дружини задовольнити частково, та стягнути з [PERSON] аліменти на користь [PERSON] на утримання [PERSON] [INFO] у твердій грошовій сумі в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на дитину щомісячно до досягнення дитиною повноліття, іншій частині позовні вимоги залишити без задоволення, розгляд справи проводити без його участі. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що сторони від шлюбу, мають сина - [PERSON] , [INFO] , який проживає з позивачем та знаходиться на її утриманні. Угоди про добровільну сплату аліментів між сторонами не досягнуто. Відповідно до ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Згідно ч.3 ст.181 Сімейного кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої дитини у судовому порядку. Приписами ст.182 Сімейного кодексу України, встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ч.1 ст.183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом, а відповідно до ч. ч. 1, 2 ст.184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Згідно до ст.184 СК України суд погоджується зі способом визначення аліментів у твердій грошовій сумі, обраним позивачем. Таким чином, визначаючи належний до стягнення з відповідача розмір аліментів, суд враховує вимоги ст. 182 СК України, право дитини на достатній рівень життя, з урахуванням обов`язку обох батьків утримувати своєї дитини, відзиву відповідача, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача аліментів у розмірі 1/4 частини від всіх видів заробітку (доходів), але не менш 50 відсотків від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно починаючи з (дата надходження позову до суду) що відповідатиме вимогам закону та не порушуватиме прав як позивача, так і відповідача. При цьому мінімальний розмір аліментів на дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Крім того, слід звернути увагу на те, що відповідно ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним, а тому при зміні стану здоров`я, сімейного стану чи матеріального становища платника аліментів або одержувача аліментів, у сторін є право звернутись до суду із позовом про зменшення або збільшення розміру аліментів. В частині позовних вимог щодо стягнення аліментів на утримання позивача, суд дійшов до наступного висновку. За змістом ст. 75 СК України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Непрацездатним вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є особою з інвалідністю I, II чи III групи. Один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом. За приписами ст. 76 СК України розірвання шлюбу не припиняє права особи на утримання, яке виникло у неї за час шлюбу. Після розірвання шлюбу особа має право на утримання, якщо вона стала непрацездатною до розірвання шлюбу або протягом одного року від дня розірвання шлюбу і потребує матеріальної допомоги і якщо її колишній чоловік, колишня дружина може надавати матеріальну допомогу. Аналіз указаних норм матеріального права дає підстави для висновку, що аліментні зобов`язання на утримання одного з подружжя можуть призначатися за наявності юридичних складових - сукупності певних умов, зокрема: перебування у зареєстрованому шлюбі або після розірвання шлюбу, якщо особа стала непрацездатною до розірвання шлюбу або протягом одного року від дня розірвання шлюбу, а також коли вона стала інвалідом після спливу одного року від дня розірвання шлюбу, якщо її інвалідність була результатом протиправної поведінки щодо неї колишнього чоловіка, колишньої дружини під час шлюбу; непрацездатність одного з подружжя; потреба в матеріальній допомозі; нижчий від прожиткового мінімуму рівень матеріального забезпечення. Таким чином, право на утримання (аліменти) має зазначена вище непрацездатна особа, яка не забезпечена прожитковим мінімумом. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 16 серпня 2017 року у справі №6-1111цс17, постановах Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 296/5385/17 (провадження № 61-4187св 18) та від 11 жовтня 2018 року у справі № 161/16931/16-ц (провадження № 61-23149св18). Відповідно до довідки ТОВ «Трейд Персона» від 05.11.2021 р. [PERSON] надає послуги в ТОВ «Трейд Персона» за цивільно-правовим договором. Дохід за період з 01.08.2021р. по 30.09.2021р. склав 11 400 грн. (а.с. 66). Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» та ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» встановлено у 2021 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для осіб, які втратили працездатність: з 1 січня 2021р - 1769 гривень, з 1 липня - 1854 гривні, з 1 грудня - 1934 гривні та у 2021 році для осіб, які втратили Отже, судом встановлено, що на час розгляду справи позивач отримувала дохід, що забезпечує їй прожитковий мінімум, встановлений законом для осіб, які втратили працездатність, та суду позивачем не надано жодних належних доказів, що з позивачем розірвано цивільно-правовий договір, укладений з ТОВ «Трейд Персона», або такий договір закінчив свою дію, тому на підставі наданих позивачем доказів і встановлених обставин, позивача не можна вважати особою, яка потребує матеріальної допомоги в розумінні ч. 4 ст. 75 СК України, у зв`язку з чим суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову в частині стягнення аліментів на утримання позивача. Також із відповідача підлягає стягненню судовий збір у дохід держави, так як позивач звільнена від сплати судового збору за подання до суду позову про стягнення аліментів, що відповідає правилам розподілу судових втрат, визначеним ст. 141 ЦПК України.

Outcome: partial