Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-17 00:00:00

30 вересня 2021 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до Миргородської міської ради Полтавської області про визнання права власності на 1/2 частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами в порядку спадкування за заповітом. Просила визнати за нею право власності в порядку спадкування за заповітом, після померлого [INFO] батька [PERSON] , на Ѕ частину будинку садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Мотивуючи позовні вимоги тим, що [INFO] помер її батько - [PERSON] . Внаслідок його смерті відкрилась спадщина, зокрема, на 1/2 частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Вона, як спадкоємець за заповітом, посвідченим державним нотаріусом Другої миргородської державної нотаріальної контори 21.02.2000 року за реєстровим № 278, прийняла спадщину, Першою миргородською державною нотаріальною конторою проведено реєстрацію спадкової справи № 272/2013. Відповідно до довідки ДКП «Миргородтехінвентаризація» від 21 квітня 2021 року № 249-Т житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] , зареєстровано за реєстровим № 52 в реєстровій книзі 11 за [PERSON] - 1/2 частина згідно договору купівлі-продажу від 22.07.1987 року, посвідченого Миргородською ДНК за р. № 2084; побудовані навіс Ж, погріб Л, навіс Н та господарські споруди 2-7 не потребують вводу в експлуатацію згідно Постанови КМУ від 07.06.2017 р. № 406; житловий будинок А-1 площею 46,2, огорожа № 1 знесено; житловий будинок Е-2 побудований до 05.08.1992 року, не потребує вводу в експлуатацію згідно Постанови КМУ від 07.06.2017 р. № 406. Постановою державного нотаріуса Першої миргородської державної нотаріальної контори Бобир О.Ю., від 21 вересня 2021 року відмовлено їй у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на 1/2 частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, після померлого [INFO] [PERSON] , у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документи на будинок. В зв`язку з вищевикладеним, позивач змушена подати позов до суду про визнання за нею права власності в порядку спадкування за заповітом на житловий будинок. Відповідно до ухвали судді від 04 жовтня 2021 року прийнято до розгляду позовну заяву в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання . Позивач в судове засідання не з`явилася. Представника позивача, адвокат Педорич В.І. в підготовчому засіданні позовні підтримав, просив їх задовольнити з підстав викладених в позові. Суду пояснив, що [INFO] помер - [PERSON] , батько позивача. Внаслідок його смерті відкрилась спадщина, зокрема, на 1/2 частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Постановою державного нотаріуса Першої миргородської державної нотаріальної контори позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документи на будинок. Відповідно до довідки ДКП «Миргородтехінвентаризація» житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] , зареєстровано за реєстровим № 52 в реєстровій книзі 11 за [PERSON] - 1/2 частина згідно договору купівлі-продажу від 22.07.1987 року, посвідченого Миргородською ДНК. Зазначав, що оскільки житловий будинок побудований до 05.08.1992 року, тому він не потребує вводу в експлуатацію згідно Постанови КМУ від 07.06.2017 р. № 406. Представник відповідача Миргородської міської ради в підготовче засідання не з`явився, в раніше поданій заяві просив задовольнити позовні вимоги та проводити розгляд справи без участі представника (а.с. 55). За слухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд встановив. Згідно ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. [INFO] в м. Миргород Полтавської області помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 25.12.2012 (а.с. 9). [PERSON] був батьком позивача [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження [PERSON] серії [NUMBER] , де в графі батько зазначений [PERSON] (а.с. 10). Відповідно до спадкової справи після смерті [PERSON] ,крім [PERSON] інших спадкоємців не має (а.с. 35-54). Відповідно до технічного паспорту на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] житловий збудований до 1992 року (а.с. 14-17). Побудовані навіс Ж, погріб Л, навіс Н та господарські споруди 2-7 не потребують вводу в експлуатацію згідно Постанови КМУ від 07.06.2017 р. № 406. 21 лютого 2000 року [PERSON] склав заповіт, за яким, зокрема, належну йому частину житлового будинку з надвірними побудовами, що знаходиться в [ADDRESS] заповів позивачу [PERSON] (а.с. 42). Позивач [PERSON] в шестимісячний термін звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті [INFO] батька [PERSON] (а.с. 36). Відповідно до довідки ДКП «Миргородтехінвентаризація» від 21 квітня 2021 року № 249-Т житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] , зареєстровано за реєстровим № 52 в реєстровій книзі 11 за [PERSON] - 1/2 частина згідно договору купівлі-продажу від 22.07.1987 року, посвідченого Миргородською ДНК за р. № 2084 (а.с. 13). Постановою державного нотаріуса Першої миргородської державної нотаріальної контори Бобир О.Ю., від 21 вересня 2021 року відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на 1/2 частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, після померлого [INFO] [PERSON] , у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документи на будинок (а.с. 19). Вирішуючи спір, суд встановив, що між сторонами виникли цивільні правовідносини щодо спадкування, зокрема, щодо спадкування за законом, які регламентують порядок набуття права власності на спадкове майно. Судом встановлено, що спадкодавець [PERSON] був власником Ѕ частини житлового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Вказаний факт підтверджується доказами, дослідженими судом, зокрема: рішенням №90 виконавчого комітету Миргородської міської ради народних депутатів від 23.03.1988 про дозвіл побудувати [PERSON] та [PERSON] сарай - літню кухню гараж будинок по [ADDRESS] ; дозволом на проведення робіт для індивідуального будівництва дійсного до 23.03.1992 виданого [PERSON] , [PERSON] ; рішенням Виконавчого комітету Миргородської міської ради народних депутатів від 20.06.1990 дозволено [PERSON] переобладнати сарай - літню кухню під тимчасово житлове приміщення; рішенням Виконавчого комітету Миргородської міської ради народних депутатів від 17.04.1991 дозволено [PERSON] продовжити термін індивідуального будівництва та чинність рішення на один рік; рішення Виконавчого комітету Миргородської міської ради народних депутатів від 18.12.1991 надано [PERSON] та [PERSON] земельну ділянку площею 1500 кв.м. в тому числі: 1000 кв.м. у довічне спадкове володіння, 500 кв. м. у постійне користування; довідкою ДКП «Миргородтехінвентаризація» від 21 квітня 2021 року № 249-Твідповідно до якої житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] , зареєстровано за реєстровим № 52 в реєстровій книзі 11 за [PERSON] - 1/2 частина згідно договору купівлі-продажу від 22.07.1987 року, посвідченого Миргородською ДНК за р. № 2084 (а.с. 12,20-24). Статтею 1217 ЦК України встановлено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Встановленим судом фактам відповідають цивільні правовідносини, які регламентують порядок набуття права власності на спадкове майно, зокрема, за законом, і регулюються Конституцією України, ЦК України та ЦПК України. Так, згідно із ст.ст.41, 55 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Права людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків... має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника. Відповідно до ст.16 ЦК України встановлено перелік способів захисту цивільних прав та інтересів: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконним рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Тобто, за змістом ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, зокрема, з позовом про визнання права. Статтею 25 ЦК України передбачено, що цивільна правоздатність особи припиняється у зв`язку з її смертю, тобто померла особа не може мати майна на праві власності. Статтями 328, 1216, 1217, 1218, 1220, 1223, 1258, 1261, 1268, 1269, 1270, 1296 ЦК України встановлено загальні положення про право власності, порядок її набуття та припинення права власності, в тому числі, в порядку спадкування. За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою (ч.3 ст.1223, ч.1 ст.1220 ЦК України). Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (ст.1216 ЦК України). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст.1217 ЦК України). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст.1218 ЦК України). Відповідно до ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Згідно з ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Згідно ч. 5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно із ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно з п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» від 04.10.1991 № 7, право власності на жилий будинок, збудований громадянином на відведеній в установленому порядку земельній ділянці і прийнятий в експлуатацію, виникає з часу його реєстрації у виконкомі місцевої ради. 5 серпня 1992 року вперше на законодавчому рівні було встановлено порядок та умови прийняття в експлуатацію об`єктів будівництва постановою Кабінету Міністрів України від 5 серпня 1992 року № 449 «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів державного замовлення» (втратила чинність). Тобто до 5 серпня 1992 року не передбачалась процедура введення приватних житлових будинків в експлуатацію при оформленні права власності. Оскільки відповідно до технічного паспорту на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] житловий будинок збудований до 1992 року, тому він не є самочинним будівництвом. Враховуючи перевірені у судовому засіданні докази, суд вважає, що факт належності спадкодавцю [PERSON] на праві власності Ѕ частину житлового будинку садибного типу з господарськими будівлями та спорудами підтверджений, а тому зазначений будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами входить до складу спадщини після його смерті. Позивач є спадкоємцем по заповіту майна, яке належало померлому батьку [PERSON] , вчинила дії по прийняттю спадщини, тому [PERSON] набула право на це майно в порядку спадкування. Це право відповідачем не оспорюється, а отже підстав для визнання спадщини відумерлою немає. Оскільки право позивача на оформлення її спадкових прав на житловий будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами померлого [PERSON] порушено, то воно підлягає судовому захисту. Згідно з положенням ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009р. № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи та інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Позовні вимоги позивача не суперечать закону та не порушують права, свободи чи інтереси інших осіб, тому позов підлягає до задоволення. В зв`язку з задоволенням позову, судові витрати понесені позивачем при зверненні до суду не підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, виходячи з роз`яснень п.12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства про розгляді справ у суді першої інстанції», де вказано, що витрати на оплату судового збору в повному обсязі покладаються на кожного спадкоємця пропорційно до виділеної йому частки.

Outcome: approved