Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-19 00:00:00

Позивач звернулася до суду з зазначеним позовом, який уточнювала (а.с.1-4,27-30). В обґрунтування вимог позову посилається на наступні обставини. Вона є зведеною сестрою (рідною по батькові) малолітнього [PERSON] , [INFO] . Батько дитини помер у 2015 році. З часу смерті батька і до 2017 року дитина проживала з відповідачем [PERSON] . Протягом останніх чотирьох років дитина проживає окремо від матері. Відповідач [PERSON] повністю усунулася від виконання своїх обов`язків по утриманню та вихованню малолітнього [PERSON] , [INFO] , протягом чотирьох років моральної та матеріальної допомоги сину не надає, батьківську турботу не проявляє, життям, здоров`ям, розвитком та долею своєї дитини не цікавиться, вихованням та навчанням не займається, належних умов для її нормального розвитку не створює. Зазначені обставини підтверджуються постановою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09.03.2021 року у справі № 182/1280/21, яка набрала законної сили 20.03.2021 року. Вважає, що відповідача слід позбавити батьківських прав по відношенню до її малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Зазначає, що її брат [PERSON] , [INFO] , з 2017 року проживає з нею. Вона з 22.03.2021 року працює у АТ «Нікопольський завод феросплавів». До адміністративною чи кримінальної відповідальності не притягувалась, раніше не судима. Вказала, що забезпечена власним житлом на праві користування, власником житла є її рідна матір, [PERSON] , [INFO] , яка не заперечує проти проживання у будинку малолітнього [PERSON] , [INFO] . На обліках у ПНД, НВ ПНД, ШВД, ПТД не перебуває. Стан здоров`я [PERSON] задовільний. Відносини з дитиною в неї приязні. Враховуючи вищевикладені обставини, просить суд позбавити [PERSON] батьківських прав відносно її малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , та призначити її опікуном, а також стягнути з [PERSON] . аліменти на свою користь на утримання малолітньої дитини в розмірі 1/4 частини зі всіх видів її заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Ухвалою суду від 07.06.2021 року позовну заяву прийнято до розгляду за правилами загального позовного провадження; відкрито провадження по справі; почато підготовче провадження; призначено проведення підготовчого засідання; зобов`язано виконавчий комітет Нікопольської міської ради надати висновок щодо доцільності (або недоцільності) позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно її малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , та подання щодо можливості призначення [PERSON] опікуном малолітнього [PERSON] , [INFO] (а.с.34,35). Ухвалою суду від 11.10.2021 року закрито підготовче провадження по справі; призначено справу до судового розгляду по суті (а.с.76). У судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити. Позивач суду пояснила, що з часу коли дитині виповнився один рік, він проживає разом з нею. Відповідач їй казала, що дитина їй не потрібна, але просила не позбавляти її батьківських прав, оскільки в такому разі вона втратить грошову допомогу на дитину. Відповідач [PERSON] не виявляє інтересу до своєї дитини. Мати не вітає дитину з днем народження та з будь-якими іншими святами. Дитина навчається у першому класі, вона-позивач відводить його до школи, мати приходила до школи лише одного разу. Зазначила, що вона не чинила перешкод матері, навпаки просила її відвідувати дитину. Також вказала, що у відповідача є старша дочка, яка проживає з бабою, вихованням якої відповідач також не займається. Утриманням та вихованням малолітнього [PERSON] , [INFO] вона займається самостійно. Відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Представник позивача також, зазначив, що відповідач притягалася до адміністративної відповідальності за ухилення від виконання батьківських обов`язків, якою встановлено, що вона не цікавиться життям, здоров`ям дитини, її успіхами та навчанням. Всі батьківські функції виконує позивач, яка має можливість бути опікуном дитини. Враховуючи наведене, просить суд задовольнити позовні вимоги. Представник Виконавчого комітету Нікопольської міської ради Городничий О.Л. вказав, що з 03.02.2021 року дитина перебуває на обліку, як така, що опинилася в складних життєвих обставинах, оскільки його мати злісно ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків. Заходи соціального супроводу позитивного результату не надали, дитину не повернуто до сімейного оточення. Було обстежено житлово-побутові умови позивача, з якою проживає дитина. Позивач [PERSON] замінює дитині матір, виконує батьківські обов`язки щодо дитини, створила усі належні умови для його проживання та розвитку. Зазначив, що відповідача розшукали в смт. Червоногригорівка, під час бесіди вона пояснила, що більше 5 років не проживає з сином, він проживає з позивачем. Відповідач не виконувала рекомендації щодо повернення дитини, своїм правом не скористалася. За таких обставин, вважає доцільним позбавлення батьківських прав [PERSON] по відношенню до її малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] . Також вважає, що позивач [PERSON] може бути опікуном малолітнього [PERSON] , обставини які б перешкоджали їй виконувати обов`язки опікуна відсутні. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, про день та час розгляду даної справи неодноразово повідомлялася належним чином за адресою місця свого проживання зареєстрованого у встановленому законом порядку (а.с.33). До суду повернулися конверти з судовими повістками, як не вручені у зв`язку з закінченням строку зберігання (а.с.66,78,81). Судова повістка у відповідності до п.2 ч.7 ст.128, п.4 ч.8 ст.128 ЦПК України, вважається врученою. Відповідно до ч. 1 ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Від відповідача відзив на позов не надходив. Згідно ч.1 ст.223 ЦПК України, неявка в судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Суд, зі згоди позивача, її представника, на підставі ст.280 ЦПК України розглянув справу заочно. Заслухавши сторони, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. У судовому засіданні встановлено наступне. [INFO] народився [PERSON] , у свідоцтві про народження якого серії [NUMBER] батьком зазначено - [PERSON] , матір`ю - [PERSON] (а.с.9- копія свідоцтва). Вказане також підтверджується актовим записом про народження №1080 від 18.11.2014 року (а.с.40), Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження № 00031251634 від 16.06.2021 року (а.с.41-42), в яких зазначено, що державна реєстрація народження проведена відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України (за вказівкою матері). З матеріалів справи вбачається, що відповідач злісно ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, не займається вихованням та утриманням своїх дітей, не цікавиться навчанням, долею дитини (а.с.10,20,57,58,61,62,87). З цих підстав постановою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09.03.2021 року [PERSON] визнано винною у вчинені правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП і накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу (а.с.11). Постанова набрала законної сили 20.03.2021 року. Вказаною постановою встановлено, що [PERSON] ухиляється від виконання обов`язків по вихованню та навчанню своїх малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що виразилось в тому, що протягом останніх 4 років діти проживають окремо від матері, мати не утримує дітей, вихованням не займається та не забезпечує належні умови для життя. Згідно ч.ч.4,6 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Статтею 12 Закону України "Про охорону дитинства" передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ч.1 ст.18 Конвенції про права дитини (20 листопада 1989 року), ратифікованою Постановою ВР № 789-XII від 27.02.1991 року, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно характеристики з місця проживання, наданої керівником ОСББ «ВІЗІТ-Н» [PERSON], відповідач [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] з 1990 року (а.с.20). З нею зареєстровані діти донька [PERSON] [INFO] та син [PERSON] [INFO] . Донька [PERSON] проживає з бабусею, [PERSON] , [INFO] , а син [PERSON] - у зведеної сестри [PERSON] . Відповідач [PERSON] ніде не працює, не піклується про своїх дітей, не забезпечує їй матеріально, не купує їм одяг та їжу. Діти знаходяться на повному забезпеченні бабусі та зведеної сестри. Малолітня дитина [PERSON] , [INFO] , проживає разом зі своєю сестрою по батькові - позивачем [PERSON] за адресою [ADDRESS] . Дані обставини підтверджуються довідкою квартального комітету №» 28 від 13.02.2021 року та іншими матеріалами справи (а.с.19,89,90). З матеріалів справи вбачається, що малолітній [PERSON] , [INFO] , є учнем 1-А класу комунального закладу «Нікопольська середня загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів № 2 (а.с.86). Згідно характеристики наданої за місцем навчання (а.с.87), [PERSON] , [INFO] , проживає з [PERSON] та [PERSON] . Хлопчик дисциплінований, скромний, доброзичливий. Батько хлопчика помер, а мама взагалі не цікавиться долею дитини, його вихованням та навчанням. До школи жодного разу не приходила, зв`язок з учителем не підтримує ніяким чином. [PERSON] має в будинку свою кімнату, де є робочий стіл і все необхідне для навчання, відпочинку і розвитку дитини: дитячі книжки, іграшки, комп`ютер. Дитина приходить до школи завжди охайно одягнена, чиста. Шкільним приладдям забезпечений достатньо. [PERSON] постійно цікавиться успіхами дитини, відвідує батьківські збори, підтримує зв`язок з класним керівником, допомагає дитині швидше пройти період адаптації до першого класу. У судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснила, що вона є сусідкою та колегою позивача [PERSON] , мають дружні відносини, знайома з нею з часу її народження. По суті справи суду пояснила, що батька позивача вона не знала. Відповідача [PERSON] жодного разу не бачила, вона не приходить відвідувати сина. З малолітнім [PERSON] вона знайома з його народження, оскільки він проживає разом з позивачем [PERSON] та її матір`ю [PERSON] . Зазначила, що в неї є син [PERSON] , 2016 року народження, який дружить с [PERSON] . Позивач [PERSON] та її мати дуже люблять [PERSON] . Дитина завжди чиста, охайна, нагодована та гарно вдягнута. Їй відомо, що [PERSON] ходить до шкоди куди його відводять позивач або її мати. Приблизно один раз на тиждень вона буває вдома у позивача, де створені усі належні умови для проживання та розвитку дитини. У [PERSON] є окрема кімната, письмовий стіл, диван, шафа, багато іграшок та речей. Також зазначає, що [PERSON] називає позивача мамою. За місцем роботи позивач знаходить з усіма спільну мову, дисципліну не порушує. Свідок [PERSON] зазначила, що вона доводиться позивачу матір`ю та пояснила, що малолітній [PERSON] проживає в них вже 6 років, з того часу, як йому виповнився один рік. Позивач [PERSON] водить [PERSON] до шкоди, відвідує з ним спортивні майданчики, а вона їм допомагає. Зазначає, що вони дуже люблять [PERSON] . Відповідача [PERSON] вона не бачила більше трьох років, вона не з`являється на дні народження дитини, Новий рік, не вітає сина з іншими святами та взагалі не приймає участі у вихованні дитини. [PERSON] називає позивача мамою, а її бабою.Зазначила, що [PERSON] доводиться батьком позивачу [PERSON] та малолітньому [PERSON] . Відповідач [PERSON] будь-якої участі в утриманні дитини не приймає, не приходить та не телефонує. Вказала, що вона-свідок є власником житлового будинку [ADDRESS] , в ньому створені усі належні умови для проживання та розвитку дитини. В будинку проживає позивач разом з [PERSON] , а вона мешкає у времянці. Зазначила, що не заперечує проти проживання в її будинку малолітнього [PERSON] . У будинку є санвузол, газопостачання, водопостачання, електроопалення. Дитина забезпечена усім необхідним, має свою кімнату диван, письмовий стіл, іграшки. Вони з позивачем допомагають [PERSON] з навчанням, водять його до школи, якщо через робочий графік не мають такої можливості - просять бабу або діда (по лінії батька). Свідок [PERSON] суду пояснив, що позивач [PERSON] та малолітній [PERSON] є його онуками. З відповідачем [PERSON] він знайомий приблизно сім років, але жодних відносин не підтримують. Батьками малолітнього [PERSON] є його син [PERSON] та відповідач [PERSON] . Після смерті сина малолітній [PERSON] залишився проживати з відповідачем. Відповідач спочатку залишала сина у позивача, а потім покинула його. [PERSON] приблизно 4-6 років проживає разом з [PERSON] . Зазначив, що в разі необхідності він також водить [PERSON] до школи. Позивач [PERSON] веде нормальний спосіб життя, працює, отримує самостійний дохід. У позивача та малолітнього [PERSON] нормальні відносини, вона любить його. Він часто буває вдома у позивача, будинок великий, в ньому створені усі умови для проживання. У [PERSON] є власна кімната, ліжко, стіл, шафа, книжки та іграшки. Відповідач [PERSON] не відвідує сина та не цікавиться його життям. Згідно акту обстеження умов проживання від 03.02.2021 року (а.с.59), комісією у складі головного спеціаліста служби у справах дітей Нікопольської міської ради Городничим О.Л., спеціалістом служби у справах дітей Нікопольської міської ради Буряк А.С. було проведено обстеження умов проживання за адресою: [ADDRESS] , де проживає [PERSON] разом з малолітнім [PERSON] , [INFO] . Згідно висновку комісії житлово-побутові умови задовільні, в кімнати чисто, в наявності газ, електропостачання, дивани та побутова техніка. Малолітня дитина [PERSON] 2014 року народження, мешкає з народження з сестрою [PERSON] , 1997 року народження, по лінії спільного батька, який помер. Мати дитини [PERSON] мешкає окремо, злісно ухиляється від виховання та утримання свого сина. Також головним спеціалістом служби у справах дітей Нікопольської міської ради Городничим О.Л. було проведено обстеження умов проживання за місцем реєстрації відповідача за адресою: [ADDRESS] . Згідно акту обстеження умов проживання від 03.02.2021 року (а.с.58) мати дитини [PERSON] мешкає з 06.02.2021 року за адресою: [ADDRESS] , безробітна. З малолітнім сином [PERSON] не мешкає з народження, злісно ухиляється від виконання батьківських обов`язків. Останні 5 років мешкала у [ADDRESS] з співмешканцем. Також головним спеціалістом служби у справах дітей Нікопольської міської ради Городничим О.Л. в даному акті зазначено, що [PERSON] на запрошення спеціалістів Служби у справах дітей не реагує. [PERSON] не забирає через те, що немає можливості, фінансово не утримує дітей. Служба у справах дітей Нікопольської міської ради надала висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] (а.с.52-53), яким підтверджено факт систематичного злісного ухиляння від виконання своїх батьківських обов`язків, не повертає сина до сімейного оточення, не виконує рекомендації та поради спеціалістів служби у справах дітей. В даному висновку також зазначено, що [PERSON] визнає свою провину в повному обсязі, не спростувала отриману інформацію відносно її ухиляння від виконання своїх обов`язків по відношенню до дітей. Рішенням Виконавчого комітету Нікопольської міської ради Дніпропетровської області від 14.07.2021 року № 567, затверджено висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] (а.с.51). Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що [PERSON] не займається вихованням малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , не піклується про його фізичний і духовний розвиток, навчання, не цікавиться успіхами та життям дитини, не виявляє інтересу до внутрішнього світу дитини, не намагається дбати про його потреби, не забезпечує дитину матеріально. Належним вихованням та утриманням дитини займається позивач [PERSON] . Інтереси дітей захищаються передусім не лише національним законодавством, але й нормами міжнародного права. Так, згідно з положеннями ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року (ратифікована Україною 27.02.1991 року, дата набуття чинності для України 27.09.1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, а також на положення ч.8 ст.7 Сімейного Кодексу України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до положень ст.244 Сімейного кодексу України, опікуном, піклувальником дитини може бути за її згодою повнолітня дієздатна особа. При призначенні дитині опікуна або піклувальника органом опіки та піклування враховуються особисті якості особи, її здатність до виховання дитини, ставлення до неї, а також бажання самої дитини. Не можуть бути опікунами, піклувальниками дитини особи, зазначені в статті 212 цього Кодексу. Службою у справах дітей Нікопольської міської ради надано подання про можливість [PERSON] бути опікуном над малолітнім [PERSON] , [INFO] (а.с.50). Рішенням Виконавчого комітету Нікопольської міської ради Дніпропетровської області від 14.07.2021 року № 565, затверджено подання про можливість [PERSON] бути опікуном (а.с.49). Згідно довідки Міністерства внутрішніх справ України № 1894955 [PERSON] на території України станом на 26.02.2021 року до кримінальної відповідальності на притягується, не знятої чи не погашеної судимості немає (а.с.72). Позивач працює в АТ «Нікопольський завод феросплавів» (а.с.13 - копія трудової книжки), має самостійний дохід. За місцем роботи характеризується позитивно, за період роботи випадків порушення трудової та виробничої дисципліни не має (а.с.88 - характеристика з місця роботи). Позивач [PERSON] на диспансерних обліках не перебуває (а.с.13,14) та не має захворювань, які б перешкоджали їй виконувати обов`язки опікуна (а.с.16 - висновок про стан здоров`я). Позивач створила належні умови для проживання і повноцінного розвитку дитини, побутові умови відповідають встановленим санітарно-гігієнічним нормам. [PERSON] виловлює усвідомлення серйозності свого рішення щодо встановлення опіки над малолітньої дитиною, відповідальності за його майбутнє. Під час розгляду даної справи судом встановлено, що відповідач [PERSON] свідомо нехтує своїми обов`язками, ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Поважних причин щодо неможливості [PERSON] виконувати свої обов`язки по вихованню дитини судом не встановлено. На обліку у нарколога, лікаря-фтизіатра, у лікаря психіатра відповідач не перебуває, за медичною допомогою не зверталася (а.с.54,55,56). Матеріалами справи доведено, що [PERSON] може бути призначена опікуном над малолітньою дитиною [PERSON] , [INFO] , і це відповідає інтересам дитини. Відповідно до ч.2 ст. 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, його фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно ч.2 ст. 157 Сімейного кодексу України, той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Згідно п.2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх зобов`язань по вихованню дитини. Відповідно до положень ч.ч.2,3 ст.166 Сімейного кодексу України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Відповідно до п.п.15,16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до частин 1 і 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 23 вказаної Конвенції, встановлено, що дитина має вести повноцінне і достойне життя в умовах, які забезпечують її гідність, сприяють почуттю впевненості в собі і полегшують її активну участь у житті суспільства. Відповідно до ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Доказів того, що з відповідача проводяться стягнення по іншими виконавчим листам в матеріалах справи немає. Згідно ч.2 ст.182 Сімейного кодексу України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частиною 5 ст. 183 СК України визначено, той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Згідно ч.1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Згідно ч.1 ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Враховуючи викладене, те, що відповідач фактично самоусунулась від виховання дитини, а її відношення до своїх батьківських обов`язків виключають участь у житті малолітньої дитини, суд вважає доцільним позов задовольнити, позбавити відповідача [PERSON] батьківських прав відносно її малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , та стягнути з відповідача аліменти на утримання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини зі всіх видів її заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на його користь в особі опікуна [PERSON] , [INFO] , уродженки м. Нікополь Дніпропетровської області, щомісячно, починаючи з 06.04.2021 року та до досягнення дитиною повноліття. Згідно п.1ч.1ст.430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Враховуючи те, що позивачем заявлено дві вимоги немайнового характеру та одну вимогу майнового характеру, те, що позивач згідно п.3 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору відносно вимог щодо стягнення аліментів на утримання дитини, тому у відповідності до ч.ч.1,6 ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1816 грн. 00 коп., сплачений останньою при зверненні до суду з даним позовом (щодо вимог про позбавлення батьківських прав та призначення опікуном) (а.с.5) та з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір в розмірі 992 грн. 40 коп. (щодо вимог про стягнення аліментів).

Outcome: approved