Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-18 00:00:00

01.11.2021 року вказана позовна заява надійшла до Красноокнянського районного суду Одеської області. Позивач звернувся до суду з позовом про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, посилаючись на те, що приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] вчинено виконавчий напис №66918 від 27.05.2021 р. про стягнення з нього на користь ТОВ «ЦИКЛ ФІНАНС» заборгованості в розмірі 8502,34 грн. Позивач вважає, що зазначений виконавчий напис є протиправним, тобто таким, що винесений з порушенням вимог Закону України «Про нотаріат», Інструкції «Про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року №1172. Жодних письмових претензій з приводу заборгованості перед ТОВ «Цикл Фінанс» він не отримував, жодних письмових доказів уступки (переведення) прав кредитора йому надано не було. Відповідно до п.284 Інструкції, нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність або іншу відповідальність боржника перед стягувачем, за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше 3 років. Постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року №1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення проводиться в безспірному порядку на підставі виконавчих документів нотаріусів» встановлено, що для одержання виконавчого напису подаються оригінал нотаріально посвідченої угоди та документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. На думку позивача, безспірність заборгованості боржника перед кредитором можлива у двох випадках: з існуванням суми боргу погоджуються обидві сторони, або заборгованість підтверджена рішенням суду, яке набрало законної сили. В усіх інших випадках це спірна заборгованість, яка ґрунтується на правочині, вчиненому у письмовій формі. На момент посвідчення оспорюваного виконавчого напису, про існування боргу він не був повідомлений та з ним не погоджувався, а з позовом до суду відповідач не звертався, суму боргу з ним не погодив та він з цією сумою не згоден. Тому позивач вважає, що при вчиненні виконавчого напису, нотаріус належним чином не перевірив, чи подано на обгрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, оскільки документи, що підтверджували безспірність заборгованості на момент винесення виконавчого напису, тобто 27.05.2021 року, у приватного нотаріуса були відсутні, а сума заборгованості розрахована невірно та не була з ним погоджена. Тому позивач просив визнати вищевказаний виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню та стягнути з відповідача судові витрати по сплаті судового збору. Ухвалою від 05.11.2021 року позовна заява була залишена без руху. 17.11.2021 року до суду надійшли усунення недоліків позовної заяви. Крім того, 17.11.2021 року позивач подав до суду заяву про забезпечення позову, яку ухвалою від 19.11.2021 року було задоволено та зупинено стягнення на підставі виконавчого документу, який оскаржується боржником у судовому порядку. 22 листопада 2021 року позовна заява прийнята судом до розгляду та відкрито провадження у справі. Позивач в судове засідання не з`явився, однак від нього до суду надійшла заява про розгляд справи у його відсутність, на задоволенні позову наполягає /а.с.41/. Тому справа розглянута у відсутність позивача, що відповідає вимогам ст.223 ЦПК України. Представник відповідача та третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Вельков О.В. в судове засідання не з`явилися, хоча про день та час розгляду справи повідомлялися належним чином /а.с.52, 53/. Тому суд визнає причини їх неявки в судове засідання неповажними, і тому, відповідно до п.1 ч.3 ст.223 ЦПК України, розгляд справи проведено у їх відсутність. Третій особі, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу [PERSON] направлялася судова повістка про виклик в судове засідання за адресою розташування робочого місця нотаріуса, в порядку, передбаченому п.1 ч.7 ст.128 ЦПК України, однак до суду повернувся конверт з довідкою Укрпошти: «адресат відсутній за вказаною адресою» /а.с.39/. За інформацією, наявною у відкритому доступі в Єдиною реєстрі нотаріусів, приватний нотаріус [PERSON] тимчасово не діє. При цьому ч.1 ст.131 ЦПК України встановлено, що учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Таким чином, відповідно до вищевказаних положень ЦПК України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу [PERSON] вважається належним чином повідомленим про день та час розгляду справи, однак в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. Тому суд визнає причини його неявки в судове засідання неповажними і тому, відповідно до п.1 ч.3 ст.223 ЦПК України, справа розглянута у його відсутність. Дослідивши докази по справі, суд прийшов до такого. Судом були встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. 27.11.2018 року між АТ «ОТП БАНК» та [PERSON] укладено кредитний договір №2021647500 про надання кредиту у загальному розмірі 15777 грн. з датою остаточного повернення до 27.11.2020 року /а.с.48/. 27.05.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] було вчинено виконавчий напис №66918 про стягнення на користь ТОВ «ЦИКЛ ФІНАНС» з [PERSON] , який є боржником за Кредитним договором №2021647500 від 27.11.2018 року, укладеним з АТ «ОТП БАНК», право вимоги за яким було відступлено до нового кредитора - ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» відповідно до Договору факторингу №11/2/2020 від 11.12.2020 року; після чого було відступлено на користь ТОВ «Фінансова компанія «УКРФІНАНС ГРУП» за Договором факторингу №437/ФК-20 від 11.12.2020 року; після чого було відступлено на користь ТОВ «ЦИКЛ ФІНАНС» за Договором факторингу №12/4/2021 від 12.04.2021 року, заборгованості за кредитним договором №2021647500 від 27.11.2018 року в сумі 8452,34 грн. та плати за вчинення виконавчого напису в сумі 50 грн., а всього про стягнення 8502,34 грн. /а.с.15/. На підставі вказаного виконавчого напису приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Вельковим О.В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №67157891 від 15.10.2021 року /а.с.13-14/. Відповідно до ст.18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (ч.1 ст.39 Закону). Таким актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 №296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за №282/20595 (надалі - «Порядок»). Вчинення нотаріусом виконавчого напису це нотаріальна дія (п.19 ст.34 Закону) і правове регулювання процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів визначене Главою 14 Закону та Главою 16 розділу II Порядку. Так, згідно зі статтею 87 Закону, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначені умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті, нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5, містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу II Порядку). Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку. При цьому цей Перелік не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі та Порядку. 26.11.2014 р. Кабінет Міністрів України прийняв постанову № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів». Зазначеною постановою були внесені зміни в розділ «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами» та доповнено новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». Таким чином, нотаріус мав право вчиняти виконавчі написи на кредитних договорах, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису кредитор мав би надати нотаріусу оригінал кредитного договору, засвідчену стягувачем виписку з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Однак постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 у справі №826/20084/14 постанову Кабінету Міністрів України №662 від 26.11.2014 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», зокрема, в частині доповнення Переліку новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин», було визнано незаконною та нечинною. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 у справі № 826/20084/14 постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року було залишено без змін, а постанова Київського апеляційного адміністративного суду набрала законної сили. Постановою Великої Палати Верховного Суду від 20.06.2018 було відмовлено в задоволенні заяви ПАТ «Комерційний банк «Приватбанк» про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року. Таким чином, на час вчинення оспорюваного виконавчого напису - 27.05.2021 року Перелік передбачав можливість вчинення виконавчого напису лише на підставі оригіналу нотаріально посвідченого договору, до якого мають надаватися документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання (п.1 Переліку), однак укладений між банком та позивачем кредитний договір, який був наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, не був посвідчений нотаріально, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем відповідних документів, за якими стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису. Така ж позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 12.03.2020 року по справі № 757/24703/18-ц (провадження № 61-12629св19): оскільки серед документів, наданих банком нотаріусу для вчинення виконавчого напису, відсутній оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), за яким стягнення заборгованості може провадитися у безспірному порядку, а надана нотаріусу анкета-заява позичальника не посвідчена нотаріально, отже не могла бути тим договором, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Аналогічна позиція закріплена в постанові ВС від 15.04.2020 року № 158/2157/17. На підставі вище зазначеного, суд приходить до висновку, що на момент вчинення оскаржуваного виконавчого напису нотаріусом не було дотримано вимог Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України щодо вчинення виконавчого напису нотаріуса лише на підставі оригіналу нотаріально посвідченого договору, а тому позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до п.6 ч.1 ст.264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, питання як розподілити між сторонами судові витрати. Відповідно до ч.1, п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно до задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, у разі задоволення позову, на відповідача. Так як позов задоволено повністю, то з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору у сумі 1362 грн. (з них: 908 грн. - за подачу позовної заяви; 454 грн. - за подачу заяви про забезпечення позову). Посилання позивача, як на підставу його вимог, на його незгоду з сумою боргу за договором, яка не була з ним погоджена та, на його думку, відповідачем розрахована невірно, судом не приймаються до уваги, оскільки позивачем, в порушення вимог ч.1 ст.81 ЦПК України, якою передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, не долучено до матеріалів справи вірного, на його думку, розрахунку заборгованості з відповідним обґрунтуванням суми заборгованості та підтвердженням належними доказами, як і не надано будь-яких доказів відсутності вказаної заборгованості через її повне погашення. На підставі викладеного,

Outcome: approved