Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-03 00:00:00

У 24.04.2021 року позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, у якому просив стягнути з відповідачки заборгованість в розмірі 220 000 грн. та понесені судові витрати. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 14.06.2021 року між ним та відповідачкою було укладено усний договір позики, згідно якого [PERSON] позичила у позивача 220 000 грн., які зобов`язалась повернути до 14.07.2021 року, в підтвердження цього написала розписку про позику грошових коштів. Як вказує [PERSON] , відповідачка свої зобов`язання щодо повернення коштів не виконала, на неодноразові звернення позивача ніяким чином не реагувала. Відповідачці було надано строк для подання відзиву на позов протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Відповідачка у встановлений судом строк відзиву не подала, клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін не заявляла. Враховуючи зазначене, суд вважає можливим розглянути справу на підставі наявних письмових матеріалів та доказів. Судом встановлено, що 14.06.2021 року між позивачем та відповідачкою був укладений договір позики у сумі 220 000 грн., на підтвердження укладеного договору позики відповідачка надала власноручно складену нею розписку від 14.06.2021 року (а.с. 12). Як вбачається з боргової розписки, [PERSON] отримала 14.06.2021 року грошові кошти в сумі 220 00 грн. від [PERSON] , які зобов`язалась повернути в повному розмірі у строк до 14.07.2021 року. Відповідно до положень ч. 1 ст.1046 ЦК України, згідно з якою, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій сторони (позичальникові) грошові кошти або інші речі, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Згідно норм ч.2 ст.1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах ( у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Верховний Суд у своїй постанові від 22.08.2019 по справі № 369/3340/16-ц вказав, що за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником позикодавцеві за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору і зміст умов договору, так і факт отримання боржником від позикодавця певної грошової суми. Відповідно до ч. 1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Верховний Суд України у постановах від 18 вересня 2013 року та 2 липня 2014 року виклав правовий висновок про те, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору незалежно від його найменування і з огляду на установлені результати - робити відповідні правові висновки. Отже, наявна боргова розписка від 14.06.2021 року підтверджує факт укладення між позивачем та відповідачкою договору позики, оскільки у ній зазначено факт отримання відповідачем від позивача коштів у позику із зазначенням строку їх повернення. З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, про наявність спірних правовідносин між сторонами, які відносяться до договірних зобов`язань, зокрема, позики. Судом встановлено, що права позивача відповідачкою порушені, оскільки відповідачка належним чином не виконала зобов`язань, взятих на себе, відповідно до договору позики від 14.06.2021 і заборгованість за борговою розпискою від 14.06.2021 року відповідачкою добровільно не сплачується, доказів сплати частини суми боргу відповідачем не надано, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача суму заборгованості примусово. Питання про судові витрати вирішено судом згідно норм ст.141 ЦПК України, відповідно до якої витрати позивача на оплату судового збору, які документально підтверджені підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved