Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-09 00:00:00

У березні 2021 року представник позивача Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (надалі - АТ КБ «ПриватБанк») звернувся до суду з вищевказаним позовом. В обґрунтування заявлених позовних вимог посилається на те, що 07 вересня 2018 року [PERSON] звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» зі завою б/н, з метою отримання банківських послуг. Відповідач при підписанні анкети-заяви підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», тарифами, які викладені на банківському сайті, складають між сторонами кредитний договір. Шляхом підписання заяви позичальник підтвердив, що був повністю проінформований про умови кредитування, які були надані йому у письмовій формі. Ознайомившись з умовами обслуговування кредитних карток, після підписання споживчого кредиту 15 червня 2020 року [PERSON] отримав преміальну карту World Elite з кредитним лімітом до 400000 грн. В порушення умов зазначеного договору відповідач належним чином не виконав своїх зобов`язань, у зв`язку з чим станом на 19 січня 2021 року утворилася заборгованість перед позивачем в загальному розмірі 429621,07 грн., яку представник позивача просить стягнути з відповідача на користь АТ КБ «Приватбанк», а також судові витрати. На підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18 березня 2021 року справу передано головуючому судді Шролик І.С. Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 12 квітня 2021 року відкрито провадження у справі та призначено до підготовчого судового засідання. За клопотанням представника позивача, ухвалою суду від 25 травня 2021 року проведення судового розгляду справи призначено в режимі відеоконференції. Від представника відповідача - адвоката Запорожцева В.В. на адресу суду 22 липня 2021 року надійшов відзив, разом зі заявою про надання додаткового строку для подання відзиву. В поданому відзиві, представник відповідача посилається на відсутність в матеріалах справи підписаних позичальником умов та правил кредитування, користування кредитними коштами, а також зауважив, що підписана відповідачем заява не містить узгодженого розміру відсотків за користування кредитним коштами, вважає, що заборгованість за відсотками не підлягає стягненню, посилається на правовий висновок ВС від 03 липня 2019 року. Окрім того, наголошує, що позичальник заперечує отримання кредитної картки та отримання кредитних коштів, оскільки не підтверджений належними та допустимим доказами. Виписка по рахунку не підписана уповноваженою особою Банку, тому не може вважатися належним та допустимим доказом, просить відмовити АТ КБ «ПриватБанк» в задоволенні позовних вимог. Також вважає, що позовну заяву підписано не уповноваженою особою. Від представника позивача 25 серпня 2021 року на адресу суду надійшла відповідь на відзив, в якому посилаючись на ту обставину, що відповідач користувався кредитним коштами, витрачаючи за власними потребами, погашав частково заборгованість, здійснював поповнення рахунку, та знов їх витрачав, доводить використання відповідачем кредитних коштів. Вважає розрахунок відповідача неприйнятним, розрахунок наданий позивачем створений програмним забезпеченням, тому є вірним. Обсяг використаних кредитних коштів доведений випискою з рахунку. Відповідачем 15 червня 2020 року підписаний паспорт споживчого кредиту, в якому узгоджено розмір відсотків за користування кредитними коштами. Долучено додатково докази повноваження представника позивача - адвоката Єрмолова Є.М., яким підписано позовну заяву із укладеними із ним договорами. В судовому засіданні представник позивача АТ КБ «Приватбанк»- Андрійченко В.М. підтримав заявлені позовні вимоги з підстав та мотивів викладених у позовній заяві, наполягав на їх задоволенні. Представник відповідача - адвокат Запорожцев В.В. заперечував проти задоволення позовних вимог з мотивів викладених у поданому відзиві. Відповідач [PERSON] та його представник адвокат Запорожцев В.В. про розгляд справи повідомлялися належним чином, шляхом надіслання поштової кореспонденції, за всіма відомими суду адресами місця проживання відповідача, яка повернута на адресу суду без вручення з позначкою «відповідач відсутній за вказаною адресою» та «адресат відмовився». Також відповідач та його представник сповіщалися шляхом надіслання смс- повідомлення на номер телефонного зв`язку зазначеного особисто стороною та його представником у поданому відзиві. З довідки від 22 грудня 2021 року вбачається, що смс - повідомлення доставлено адресату. Окрім того, відповідач сповіщався про час та місце розгляду справи шляхом оголошення на офіційному сайті судової влади. За клопотанням представника відповідача - адвоката Запорожцева В.В. тричі розгляд справи було відкладено 03 серпня 2021 року, 20 вересня 2021 року та 09 листопада 2021 року (а.с. 209, 221). Відповідача 11 листопада 2021 року подано апеляційну скаргу на ухвалу суду, що не підлягає апеляційному оскарженню, у зв`язку із чим, ухвалою Київського апеляційного суду від 29 листопада 2021 року апеляційну скаргу повернуто [PERSON] . Справу повернуто до Оболонського районного суду м. Києва 14 грудня 2021 року, тому судовий розгляд призначений на 01 грудня 2021 року не відбувся, через знаходження справи в суді апеляційної інстанції. У своєму рішенні у справі «Калашников проти Росії» Європейський суд зазначив, що розумність тривалості провадження визначається залежно від конкретних обставин справи, враховуючи критерії, визначені у прецедентній практиці Суду, зокрема, складність справи, поведінка заявника та поведінка компетентних органів влади. З аналізу зазначених норм Конвенції та практики Європейського суду вбачається, що питання про порушення ст. 17 Конвенції, яка закріплює один із основоположних принципів Конвенції - принцип неприпустимості зловживання правами, може поставати лише у сукупності з іншою статтею Конвенції, положення якої у конкретному випадку дають підстави для висновку про зловживання особою наданим їй правом. Вищенаведені положення закону направлені на дотримання розумних строків розгляду справи і на недопущення зловживання своїми процесуальними правами та правами інших осіб, які беруть участь у справі. З огляду на те, що матеріали справи містять позицію сторін, що викладена у поданих ними письмових документах, правом безпосередньої участі в розгляді справи відповідач та його представник не скористалися, суд вважає за можливе провести розгляд справи без участі відповідача та його представника. Оцінюючи характер процесу, значення справи для сторін, категорію та складність справи, а також враховуючи подані представниками сторін відзив, відповідь на відзив, заперечення та пояснення, суд враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів. Вислухавши представника позивача, дослідивши письмові докази по справі, надавши їм оцінку в сукупності та взаємозв`язку, суд приходить до висновку, що позов АТ КБ «Приватбанк» підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне. Судом встановлено, що 07 вересня 2018 року [PERSON] підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку. В заяві зазначено, що завник очікує надходження грошових коштів на відкритий рахунок продовж трьох місяців в сумі, що не перевищує 150000 грн (а.с. 17-18). 19 квітня 2019 року [PERSON] подана заявка на актуалізацію даних по преміальній карті, в якій зазначено сума бажаного кредитного ліміту 323000 грн., в заяві датованої 22 квітня 2019 року зазначено про отримання 325000 грн. (а.с. 19) 15 червня 2020 року сторонами підписано паспорт споживчого кредитування, умовами якого передбачено відсоткову ставку за користування кредитними коштами за кредитним лімітом, що перевищує 300000 грн. поза межами пільгового періоду становить 37,2 % річних.(а.с. 20-21). Позивачем надано витяг з Тарифів обслуговування кредитних карток (а.с. 23-27). Витяг з Умов і Правил надання банківських послуг (далі, - Умови), Правил користування платіжною карткою та Тарифів (а.с. 28-70). Позивачем АТ КБ «ПриватБанк» надано виписку по рахунку відкритому на ім`я відповідача [PERSON] із зазначенням операції, дати її проведення, номера картки та суми валютування й залишку на картці (а.с. 88-102). За наданим позивачем АТ КБ «ПриватБанк» розрахунком заборгованості, станом на 19 січня 2021 року у [PERSON] утворилася заборгованість перед позивачем в загальному розмірі 429621,07 грн., з яких: 333427,87 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 16671,50 грн.- заборгованість за нарахованими відсотками; 79521,70 грн.- заборгованість за простроченими відсотками (а.с. 7-14). З довідки АТ КБ «ПриватБанк» видно, що на ім`я [PERSON] встановлено, що 19 квітня 2019 року відбувся старт карткового рахунку та видано кредитну карту № 5523…..7198 з терміном дії 04/2022, із встановленням кредитного ліміту 323000 грн. та його збільшення 22 квітня 2019 року до 325000 грн. (а.с. 15,16). Між сторонами виник спір стосовно належного виконання відповідачем [PERSON] взятих на себе кредитних зобов`язань. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (статті 626, 628 ЦК України). Згідно з частиною першою статті 638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Кредитний договір укладається у письмовій формі (частина перша статті 1055 ЦК України). Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Згідно з статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Згідно з частиною першою статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 64 ЦПК України - письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. Звертаючись до суду, на підтвердження заявлених позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» надав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил, яка підписана сторонами; розрахунок заборгованості за кредитним договором; витяг з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна»; витяг з Умов та Правил надання банківських послуг. Згідно з вимогами ч. ч. 1 та 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Суд вважає слушними заперечення сторони відповідача щодо відсутності підпису позичальника в умовах та правилах та у витязі з тарифів обслуговування кредитної карти, щодо узгодженого розміру відсотків за користування кредитними коштами. Верховний Суд України у справі № 6-16цс15 від 11 березня 2015 року висловив правову позицію з приводу того, що за частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до положень частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Виходячи з правового аналізу вказаних норм, Витяг з тарифів обслуговування кредитних карток, витяг з Умов надання банківських послуг, які надані позивачем, в обґрунтування заявленого позову, не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, оскільки Умови та тарифи не містять підпису позичальника; не встановлено наявність належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови розумів позичальник, підписуючи заяву позичальника. Суд приходить до висновку, про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача відсотків за користування кредитними коштами за період з 19 квітня 2019 року до 15 червня 2020 року, оскільки їх розмір не був узгоджений сторонами. Наданий позивачем витяг з Тарифів обслуговування кредитних карток, що міститься в матеріалах справи, не містить підпису позичальника, що спростовує твердження представника позивача про узгоджений між сторонами розмір відсотків. Стаття 13 ЦПК України встановлює, що суд розглядає справи на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до статті 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Саме на позивача покладено процесуальний обов`язок довести заявлені позовні вимоги. Як видно з тексту анкети-заяви від 07 вересня 2018 року, заявки на актуалізацію даних по преміальної карті, які підписані позичальником, не містить відомості щодо погодженого між сторонами розміру відсоткової ставки за користування кредитними коштами та порядку їх нарахування (а.с. 18,19). Тому суд приходить до висновку про відмову АТ КБ «ПриватБанк» в задоволенні позовних вимог про стягнення з [PERSON] заборгованості по відсоткам за період з 19 квітня 2019 року по 15 червня 2020 року в сум 30922,40 грн., за недоведеністю. Проте, відсотки за користування кредитними коштами за період з 15 червня 2020 року визначені в паспорті споживчого кредитування та узгоджені між сторонами на рівні 37,2% річних (а.с. 20-21). Тому, за період з 15 червня 2020 року по 19 січня 2021 року в межах заявлених позовних вимог з відповідача на користь АТ КБ «ПриватБанк» підлягає стягненню заборгованість за відсотками в сумі 65214,93 грн. з урахуванням коштів сплачених позичальником за даний проміжок часу (а.с. 14). Надання банком [PERSON] кредитних коштів шляхом встановлення для користування кредитного ліміту підтверджується наданим позивачем розрахунком заборгованості та випискою по рахунку відкритого на ім`я відповідача, з якого видно, що позичальник активно користувався кредитним коштами, здійснював їх погашення та знов їх використовував. Так, наприклад станом на 31 липня 2019 року позичальник повністю погасив заборгованість, але з 02 серпня 2019 року знов почав використовувати кредитні кошти, що доводиться випискою по рахунку, у зв`язку із чим збільшувався розмір кредитної заборгованості. Суд не може погодитися із розрахунком наданим відповідачем, про погашення обсягу кредитних коштів в загальному розмірі 355989,35 грн., що на думку відповідача доводить відсутність кредитної заборгованості. З огляду на те, що відповідачу відкрито відновлювану кредитну лінію, після повернення кредитних коштів він має можливість знов їх використовувати в межах наданого ліміту, необмежну кількість разів. Також суд не може погодитися із твердженням представника відповідача про відсутність повноважень представника позивача на подачу позовної заяви. Як видно з матеріалів справи, позовну заяву підписано адвокатом Єрмоловим Є.М., який діє на підставі ордеру та договору від 23 серпня 2018 року про надання правової (правничої) допомоги та додаткової угоди до нього від 08 січня 2020 року (а.с. 77-81, 196). Заперечення представника відповідача щодо відсутності доказів надання позивачем кредитних коштів спростовуються дослідженими доказами, випискою по рахунку, з якої вбачається, що на придбання продуктів харчування, поповнення мобільного зв`язку, відвідування закладів відпочинку та харчування, а також придбання медикаментів, та інших витрат з квітня 2019 року [PERSON] витрачав кредитні грошові кошти, в обсязі наданого кредитного ліміту. Відповідачем та його представником в заперечення проти заявлених вимог не надано доказів про поверненням відповідачем використаних готівкових коштів. На підставі досліджених доказів, суд приходить до висновку, що заборгованість за тілом кредиту, в розмірі фактично використаних позичальником кредитних коштів знайшло своє документальне підтвердження, тому підлягає стягненню з [PERSON] на користь АТ КБ «ПриватБанк» в сумі 333427,87 грн. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, беручи до уваги те, що понесені позивачем судові витрати в сумі 6444,32 грн. пов`язані з розглядом справи, їх розмір є обґрунтованим з урахуванням ціни позову, згідно ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним та документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 5979,65грн., пропорційно задоволених вимог виходячи з розрахунку (6444,32 х 398642,80 / 429621,07).

Outcome: partial