Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-16 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовними вимогами до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житлом, обґрунтовуючи їх тим, що вона є власником житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією свідоцтва про право власності на житло від 10.11.1993 року, в якому зареєстрований [PERSON] . Відповідач більше року за вказаною адресою реєстрації його місця проживання не проживає, не користується вказаним будинком, витрати на комунальні послуги не несе, його особисті речі в будинку відсутні. На її прохання знятись з реєстрації місця проживання відповідач відмовляється. Реєстрація місця проживання відповідача у будинку перешкоджає їй реалізувати право власності на будинок. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала в повному обсязі посилаючись на обставини наведені в позовній заяві. Відповідач в судові засідання, призначені на 05.11.2021 року, 02.12.2021 року, 16.12.2021 року, 17.01.2021 року повторно не з`явився, про місце, день і час розгляду справи повідомлявся засобами поштового зв`язку за адресою його місця реєстрації: [ADDRESS] , до суду повернулися поштові конверти з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с. 26, 34-35, 49-50, 56-57). Своїм правом надати відзив на позовну заяву відповідач не скористався та не повідомив суд про причини неявки в судові засідання. Відповідно до п.2 ч.7 ст.128 ЦПК України у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси (п.4 ч.8 ст.128 ЦПК України). Враховуючи, що будь яких повідомлень про зміну адреси відповідач суду не подавав, а відтак у відповідності до п.4 ч.8 ст.128 ЦПК України вважається повідомленим належним чином про місце, день і час розгляду справи. Крім того, відповідач викликався в судові засідання призначені на 16.12.2021 року, 17.01.2021 року додатково через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України (а.с.48, 54). Відповідно до положень п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Більше того, відповідно до рішень Європейського суду з прав людини, що набули статусу остаточного, зокрема «Іззетов проти України», «Пискал проти України», «Майстер проти України», «Субот проти України», «Крюков проти України», «Крат проти України», «Сокор проти України», «Кобченко проти України», «Шульга проти України», «Лагун проти України», «Буряк проти України», «ТОВ «ФПК «ГРОСС» проти України», «Гержик проти України» суду потрібно дотримуватись розумного строку для судового провадження. Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту. З урахуванням практики Європейського суду з прав людини критеріями розумних строків є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи «Федіна проти України» від 02 вересня 2010 року, «Смірнова проти України» від 08 листопада 2005 року, «Матіка проти Румунії» від 02 листопада 2006 року, «Літоселітіс проти Греції» від 05 лютого 2004 року та інші). Приймаючи до уваги наведені обставини, положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, предмет спору, його значення для сторін, за згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних матеріалів справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Суд, заслухавши позивача, свідків, вивчивши матеріали справи, оцінивши докази надані в їх сукупності приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією свідоцтва про право власності на житло від 10.11.1993 року, видане Бобринецьким бюро технічної інвентаризації (а.с.7). Згідно копії облікової картки погосподарського обліку на 2021-2025 роки (Форма №1) співмешканець [PERSON] , [INFO] , має зареєстроване місце проживання з 16 липня 2013 року за адресою: [ADDRESS] (а.с.8). Свідок [PERSON] пояснила, що вона проживає в [ADDRESS] з моменту народження та знає позивача як сусідку, яка проживає по [ADDRESS] . Також знає [PERSON] як односельчанина, який проживав в літній період в селі Златопілля в одному будинку з позивачем по [ADDRESS] та ходив на роботу. В листопаді 2019 року [PERSON] добровільно виїхав з села Златопілля та більше його не бачила, так як більше за адресою позивача не проживає. Свідок [PERSON] пояснила, що вона проживає в [ADDRESS] по сусідству з позивачем у зв`язку з чим їй відомо, що відповідач проживав в [ADDRESS] у позивача в літній період та з листопада 2019 року за вказаною адресою не проживає. Позивач [PERSON] допитана як свідок пояснила, що [PERSON] в період часу з літа по листопад місяць протягом 2010 - 2019 роки приїжджав на заробітки в село Златопілля Бобринецького району Кіровоградської області. Так як перебувала з ним в дружніх стосунках вона його прописала в своєму будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] . В листопаді 2019 року [PERSON] виїхав проживати в невідоме їй місце та більше не повернувся, тобто за вказаною адресою не проживає та вказаним житлом не користується, його речей в будинку не має, місце його знаходження на даний час їй не відоме, однак із зареєстрованого місця проживання в належному їй будинку не знявся. Її показання є правдивими. Таким чином, з пояснень свідків та позивача судом достовірно встановлено, що відповідач за зареєстрованою адресою місця проживання: [ADDRESS] не проживає понад один рік. Статтею 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась в 1997 році відповідно до Закону України від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2; 4; 7; 11 Конвенції» передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст. 16, 386, 391 ЦК України. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч.1 ст.321 ЦК України). Об`єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (ст.ст. 379, 382 ЦК України). Права власника житлового будинку квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України з урахуванням положень ч. 1 ст.405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Згідно ч.4 ст.156 ЖК України до членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. Згідно ч.2 ст.64 ЖК України до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Згідно ст.71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. У відповідності до ч.2 ст.405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Оскільки власником житлового будинку, розташованого по [ADDRESS] є позивач, відповідач не належить до членів сім`ї позивача, не є наймачем будинку та за адресою місця своєї реєстрації не поживає понад один рік, та не набув самостійного права на користування вищевказаним будинком з інших правових підстав, суд дійшов висновку про обґрунтованість та доведеність вимоги позивача про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим будинком за адресою: [ADDRESS] , тому позов підлягає задоволенню. У відповідності до ст.141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь позивача судові витрати в розмірі 908 грн. З огляду на перераховані обставини,

Outcome: approved