Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-17 00:00:00

Позивач звернувся до Новопсковського районного суду Луганської області з позовною заявою до відповідачів, в якій просить усунути перешкоди у користуванні належного йому на праві власності будинку, а саме визнати [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування будинком [ADDRESS] . В обґрунтування позовної заяви з урахуванням письмових пояснень позивач зазначив, що йому на праві власності належить Ѕ частина будинку [ADDRESS] . Батько позивача [PERSON] мав двох рідних братів [PERSON] та [PERSON] (по матері). Батькові позивача та [PERSON] у 1978 році було виділено земельну ділянку під будівництво будинку за адресою: [ADDRESS] , однак фактично будували будинок батько позивача та [PERSON] , а тому у 1983 році інший брат [PERSON] подарував [PERSON] та його дружині [PERSON] Ѕ частину будинку. Батько позивача подарував свою частину будинку позивачу [PERSON] . Пізніше будинку [PERSON] було присвоєно номер 58 а, і їх адреса стала: [ADDRESS] . [PERSON] після смерті чоловіка [PERSON] переоформила будинок на своє ім`я, що підтверджується рішенням суду. На даний час у будинку [PERSON] ніхто не проживає, так як вони померли. В будинку позивача зареєстровані відповідачі, які є його дітьми. Відповідачі фактично за даною адресою не проживають з 2015 року, речей їх у будинку також не має. Вони фактично проживають в іншій країні. Знятися з реєстрації у добровільному порядку відповідачі не бажають, чим перешкоджають позивачеві у користуванні власним домоволодінням. Ухвалою Новопсковського районного суду Луганської області від 21.10.2021 відкрито загальне позовне провадження у справі, призначено підготовче судове засідання на 01.12.2021, визнано явку позивача обов`язковою у судове засідання, залучено третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Новопсковську селищну раду. 01.12.2021 підготовче судове засідання відкладено до 20.12.2021 у зв`язку з неявкою позивача, явку якого визнано обов`язковою, та неявкою відповідачів. Ухвалою Новопсковського районного суду Луганської області від 20.12.2021 підготовче судове засідання закрито, справу призначено до судового розгляду по суті на 10.01.2022. 10.01.2022 судове засідання відкладено до 18.01.2022 у зв`язку з неявкою відповідача. Позивач в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, в позові просив справу розглянути без його участі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідачі в судове засідання повторно не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, заяв про відкладення або розгляду справи без їх участі, відзив на позовну заяву та заперечення не надали. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності учасників справи на підставі наявних у справі доказів та без фіксування судового засідання технічними засобами, що відповідає положенням ч. 2 ст. 247 ЦПК України. За згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Дослідивши наявні у справі письмові докази, з`ясувавши фактичні обставини справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню за таких підстав. Судом встановлено, що[PERSON] є власником Ѕ частини житлового будинку, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується договором дарування Ѕ частини жилого будинку, посвідченого 11.03.2004 приватним нотаріусом Новопсковського районного нотаріального округу Замарь О.О., та Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 13.04.2004, номер витягу 3319221. Відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯЗ № 051444, виданого 26.12.2008 Новопсковською селищною радою, [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,0473 га, розташованої за адресою: [ADDRESS] , призначеної для індивідуального житлового, гаражного і дачного будівництва. Згідно із довідкою № 2618, виданою виконавчим органом Новопсковської селищної ради 13.09.2021, [PERSON] , 1972 року народження, зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , згідно записів погосподарської книги має такий склад сім`ї: дружина - [PERSON] , 1974 року народження, син - [PERSON] , 1993 року народження, донька - [PERSON] - 1999 року народження. Відповідно до акту підтвердження не проживання від 13.09.2021, складеного спеціалістом відділу соціального захисту населення Новопсковської селищної ради Синєбабкіною В.В. у присутності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , підтверджено факт не проживання з 01 травня 2015 року по теперішній час 2021 року [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] по [ADDRESS] . Згідно договору дарування, посвідченого 04.08.1983 державним нотаріусом Новопсковської державної нотаріальної контори Петровою Л.І., зареєстровано в реєстрі за № 609, [PERSON] подарував [PERSON] та [PERSON] Ѕ частину житлового будинку з відповідною частиною надвірних споруд, розташованого за адресою: [ADDRESS] , на земельній ділянці 800 кв.м. Відповідно до свідоцтва про одруження серія [NUMBER] , виданого 29.06.1971 Новопсков райбюро ЗАГС Ворошиловградської області, « [PERSON] » (мовою оригіналу) та « [PERSON] » (мовою оригіналу) одружилися 29.06.1971, актовий запис № 26. Прізвище дружини після одруження « [PERSON] » (мовою оригіналу). Згідно із рішенням № 12/24 Новопсковської селищної ради п`ятого скликання дванадцятої сесії від 19.01.2007 затверджено технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку [PERSON] . Передано [PERSON] безоплатно у власність земельну ділянку для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд загальною площею 0,0412 га за рахунок земель Новопсковської селищної ради за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до свідоцтва про смерть серія [NUMBER] , виданого 31.07.2014 відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Новопсковського районного управління юстиції у Луганській області, [PERSON] помер [INFO] у віці 75 років. З рішення Новопсковського районного суду Луганської області від 17.08.2015 вбачається, що за [PERSON] визнано право власності в порядку спадкування за законом, після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , на житловий будинок, господарські будівлі та споруди, які розташовані по [ADDRESS] . Рішення набрало законної сили 01.09.2015. Згідно технічного паспорту на індивідуальний житловий будинок, виготовлений 10.06.2015 Новопсковським районним бюро технічної інвентаризації, по [ADDRESS] замовником технічної документації є [PERSON] . Згідно із свідоцтва про смерть серія [NUMBER] , виданого 19.06.2018 Новопсковським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Луганській області, [PERSON] померла [INFO] у віці 76 років. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 391 ЦК України. Згідно із ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17 липня 1997 року відповідно до Закону від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, № 4, № 7 та № 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. ст.316, 317, 319, 321 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Згідно із ст. ст. 379, 382 ЦК України об`єктом власності особи може бути, зокрема, житло у вигляді житлового будинку, садиби, квартири. Права власника житлового будинку визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Згідно із ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Частиною 4 ст. 9 ЖК України визначено, що ніхто не може бути виселений із займаного приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і порядку, передбачених законом. Відповідно до ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Статтею ст. 72 ЖК України передбачено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Пунктом 10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 квітня 1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу Української РСР» судам роз`яснено, що у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст.71 ЖК УРСР), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. Початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення. При тимчасовій відсутності за особою продовжує зберігатись намір ставитися до жилого приміщення як до свого постійного місця проживання, тому при розгляді позову про визнання особи такою, що втратила право на жилу площу, суд повинен ретельно дослідити обставини, які мають значення для встановлення причин довготривалої відсутності. Підставою для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, може слугувати лише свідома поведінка такої особи, яка свідчить про втрату нею інтересу до такого житлового приміщення. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11 грудня 2003 року №1382-IV зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Встановлені судом обставини свідчать про те, що [PERSON] та [PERSON] з травня 2015 року фактично не проживають за адресою: [ADDRESS] . Суд вважає доведеним, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] понад 6 місяців не проживають за місцем реєстрації, що відповідно до ст. 71 ЖК України є підставою для визнання їх такими, що втратили право користування жилим приміщенням. Визнання особи такою, що втратила право користування житлом, тягне за собою зняття цієї особи з реєстрації в даному приміщенні. Таким чином позовні вимоги про визнання відповідачів таким, що втратили право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: [ADDRESS] , підлягають задоволенню. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд виходить з наступного. Згідно із ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При зверненні до суду позивач у позові зазначив, що судові витрати залишає за собою. Таким чином, суд вважає за можливе залишити за позивачем судові витрати у розмірі 908,00 грн.

Outcome: approved