Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-19 00:00:00

[PERSON] звернулася до Марганецького міського суду Дніпропетровської області із позовною заявою до [PERSON] , третя особа: Марганецька міська рада Дніпропетровської області, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що квартира [ADDRESS] , в якій вона мешкає, належить їй на праві власності. В квартирі значиться зареєстрованим відповідач - [PERSON] , який є її чоловіком. Зазначає, що відповідач не проживає в квартирі більше року. Вона не може на власний розсуд розпоряджатися своїм майном, що є порушенням її права володіти, розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, несе додаткові витрати по сплаті комунальних платежів. На підставі ст. 319, ч. 1 ст. 321, ч. ст. 391 Цивільного кодексу України позивачка просить суд задовольнити її позов та визнати [PERSON] , зареєстрованого за місцем проживання за адресою: [ADDRESS] таким, що втратив право користування житлом. Ухвалою судді Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 28 грудня 2021 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Враховуючи відсутність заяви відповідача із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, згідно ч. 5 ст. 279 ЦПК України, справа розглядається у порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами. Дослідивши надані докази, суд встановив наступне. Згідно ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом. При цьому, враховуючи норми ст. 43, 49 ЦПК України, позивач самостійно визначає предмет та підстави позову і на власний розсуд розпоряджається своїми правами щодо предмета позову. Судом встановлено, що сторони по справі перебувають у шлюбі, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб Серії [NUMBER] виданого 01 червня 2007 року відділом реєстрації актів цивільного стану Марганецького міського управління юстиції, актовий запис № 76. Позивач є власником житлової квартири [ADDRESS] , що підтверджується договором дарування квартири від 16.05.2002 року; Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданого Дніпропетровським обласним комунальним підприємством «Марганецьке бюро технічної інвентаризації» за № 23707705 від 31.08.2009 року. У належній Позивачці житловій квартирі зареєстрований відповідач - її чоловік, [PERSON] , що підтверджується довідкою про склад сім`ї, виданою головою «Центром надання адміністративних послуг Марганецької міської ради» 22 листопада 2021 року. Більше року відповідач у квартирі [ADDRESS] не проживає, що підтверджується актом про не проживання, складеного 02.11.2021 року у присутності сусідів позивачки, затвердженого директором КП «Інфраструктурного розвитку та благоустрою Марганецької міської ради» А.В. Яковенко. За приписами ч. 1 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно вимог ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Вказаною нормою матеріального права визначається право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права, у спосіб, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у особи права власності та встановлення судом перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме порушене право та з яких підстав. Відповідно до ст. 3 СК України, сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Положеннями ч. 2 ст. 64 ЖК визначено, що до членів сім`ї належать дружина наймача (власника), їхні діти, батьки та інші особи, якщо вони проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Частиною 1 ст. 405 ЦК України визначено, члени сім`ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Частиною 2 ст. 405 ЦК України передбачено, що член сім`ї власника житла втрачає прав на користування цим житлом у разі відсутності , члени сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідач [PERSON] перебуває у шлюбі з позивачем, є членом її сім`ї, тому виниклі між сторонами правовідносини регулюються ст.405 ЦК України. Таким чином, звернувшись з даним позовом позивач, відповідно до вимог ст. ст. 175, 177 ЦПК України, визначилася з предметом та підставами, які вона вважає необхіднішими для задоволення позову, тому позов, відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, має розглядатись в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих доказів. Приймаючи до уваги, що ст.ст. 319, 321 ЦК України не можуть бути підставою для визнання відповідача таким, що втратив право користування квартирою, суд в задоволенні позовних вимог відмовляє.

Outcome: dismissed