Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-12 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. 16.11.2021 року [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] . Свої вимоги обґрунтувала тим, що з відповідачем, [PERSON] перебувала в шлюбі з 09.10.2008 року до 25.02.2013 року. Рішенням Косівського районного суду від 25.02.2013 року шлюб між сторонами було розірвано. Від даного шлюбу в них народився син - [PERSON] , [INFO] . Позивач вказала, що з відповідачем після розірвання шлюбу проживають окремо. Відповідач фактично проживає за кордоном. Вона разом із сином проживають в будинку батьків в с. Смодна. Стверджує, що після розлучення, відповідач не цікавиться життям дитини, не спілкується з ним, не бере участі в його вихованні та в матеріальному забезпеченні. Вихованням та доглядом за сином займається позивач самостійно. Позивачеві важко самостійно забезпечити належний рівень життя дитини, оскільки вона здійснює витрати на лікарські засоби, придбання одягу, продуктів харчування, засобів гігієни. Зазначає, що батько дитини є працездатним, його стан здоров`я дозволяє працювати, у нього немає інших утриманців, офіційно не працевлаштований, однак перебуває на роботі за кордоном і тому може сплачувати аліменти. У зв`язку з наведеним, [PERSON] просить стягувати з відповідача - [PERSON] аліменти на її користь на утримання малолітнього синау твердій грошовій сумі 2000 гривень щомісячно, до досягнення ним повноліття. Позивач в судовому засіданні вимоги позовної заяви підтримала, та додатково пояснила, що дитина повністю перебуває на її утриманні, відповідач жодної участі в утриманні дитини не бере. Дитина відвідує садок, за який повністю оплачує кошти сама позивач. Дитина росте, та постійно потребує належного догляду, забезпечення ї духовного та інтелектуального розвитку, однак зважаючи на рівність прав та обов`язків батьків, щодо утримання дітей, позивач вважає, що відповідач також повинен брати активну та належну участь в утриманні спільної дитини. З цих підстав позов просила задовольнити в повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні вказав, що позовні вимоги визнає частково, а саме згідний сплачувати аліменти в розмірі, що дорівнює половині прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, приблизно 1300-1500 гривень максимум. Ствердив, що готовий сплачувати аліменти, однак не впевнений, що такі кошти йдуть саме на утримання дитини. Вважає, що заявлений позивачем розмір є непомірним для нього. При цьому відповідач ствердив, що офіційно не працює, час від часу їздить на роботу за кордон, стан здоров`я задововільний, однак буває і погіршення самопочуття. Також ствердив, що жодних протипоказань щодо працевлаштування немає. Крім того, відповідач запевнив суд, що час від часу брав участь в матеріальному забезпеченні дитини, зокрема купляв йому велосипед, проводив з ним час разом. Вважає, що позивач повинна працевлаштуватись і сама шукати кошти на утримання дитини, а не лише заявляти позов про стягнення коштів. Процесуальні дії у справі. Ухвалою від 19.11.2021 року позовну заяву [PERSON] прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін та призначено справу до судового розгляду на 20.12.2021 року. 20.12.2021 року розгляд справи відкладено на 13.01.2022 року, у зв`язку з клопотанням відповідача. Дослідивши матеріали справи, заслухавши доводи сторін, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд доходить висновку, що позов підлягає до задоволення виходячи з такого. Фактичні обставини, встановлені судом, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Згідно з копією рішення Косівського районного суду від 25.02.2013 року, яке набрадо законної сили 13.03.2013 року, розірвано шлюб, зареєстрований між [PERSON] та [PERSON] , повернуто [PERSON] прізвище « [PERSON] », неповнолітню дитину - [PERSON] залишено на проживання з матір`ю (а.с. 11). Відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 01.12.2008 року, [PERSON] ( [PERSON] ) та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] (а.с. 12). З довідки про склад сім`ї, виданої Смоднянським старостинським округом Косівської міської ради 29.10.2021 року №576 вбачається, що до складу сім`ї [PERSON] , жительки [ADDRESS] , входять: [PERSON] - син; [PERSON] - син; [PERSON] - дочка (а.с. 13). Згідно з актом обстеження матеріально-побутових умов сім`ї за адресою: [ADDRESS] , від 29.10.2021 року №234, заявниця - [PERSON] розлучена, не працює, одна виховує трьох дітей, з батьком дітей не проживають разом та не ведуть спільного господарства. Проживає з сім`єю в будинку дядька [PERSON] (а.с. 14). Зміст спірних правовідносин. Спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем (батьком) обов`язку щодо утримання своєї дитини до досягнення нею повноліття. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. До спірних правовідносин, які виникли між сторонами, підлягають застосуванню норми Конституції України, Сімейного кодексу України, Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року № 2402-III (далі Закон № 2402-III) та Закон України «Про Державний бюджет України на 2021 рік». Так, утримання дітей до досягнення ними повноліття є обов`язком батьків (стаття 51 Конституції України). Положеннями ст. 180 Сімейного кодексу України визначено, що батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до ст. 1, 2 Закону України «Про охорону дитинства» батьки зобов`язані забезпечити дітям умови для достатнього фізичного, духовного та культурного розвитку. В силу дії ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. За приписами ч. 2 ст. 182 цього кодексу мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Зважаючи на положення частини 2 статті 10 ЦПК України суд також враховує норми статей 3, 18, 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, відповідно до яких в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 182 СК України, встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до статті 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2022 рік» прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років становить: з 1 січня - 2618 гривень, з 1 липня - 2744 гривні, з 1 грудня - 2833 гривні. Застосовані судом вищенаведені норми права регулюють спірні правовідносини та визначають обсяг суб`єктивних прав та юридичних обов`язків, якими наділені сторони в цих правовідносинах. Мотивована оцінка наведених учасниками справи аргументів щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Судом встановлено на підставі безпосередньо досліджених та оцінених наявних у справі доказів, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням суду. В результаті спільного проживання у них народився син - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а. с. 12). Відповідач, як батько дитини, зобов`язаний її утримувати, однак, на даний час, добровільно цей обов`язок не виконує. Суд зазначає, що обов`язок щодо утримання та виховання своєї дитини покладено на обох батьків і вони в рівній мірі зобов`язані її утримувати до досягнення нею повноліття. Факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не знаходиться в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини. Враховуючи, що обов`язок утримувати дитини є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, інтереси дитини при визначенні розміру аліментів, відсутність добровільного вирішення сторонами питання участі батька в утриманні дитини, суд дійшов до переконання про наявність правових підстав для стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини. Суд зауважує, що право вибору способу стягнення аліментів належить тому з батьків, разом з яким проживає дитина. Суд враховує той факт, що відповідач жодним чином не зазначив, що не може за станом здоров`я чи через інші об`єктивні обставини сплачувати аліменти як у визначеному позивачем розмірі, так і розмірі прожиткового мінімуму визначеному для дитини відповідного віку. При цьому відсутність у відповідача місця роботи, не є обставиною , яка враховується судом при визначенні розміру аліментів. Будь яких доказів, щодо неможливості працевлаштуватись, чи щодо вжиття заходів для працевлаштування відповідач не надав. Отже, враховуючи вищевикладені обставини, беручи до уваги необхідність створення для дитини такого рівня життя, який був би достатнім для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку, а також зважаючи на приписи статті 13 ЦПК України, та ч.2 ст.182 СК згідно якої мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів, суд вважає, що відповідач не довів неможливість сплачувати ним розмір аліментів заявлений позивачем. За таких обставин, суд доходить переконання, що позов слід задовольнити та стягувати з відповідача на користь позивача аліменти на утримання малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі в розмірі 2000 (дві тисячі) гривень щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. Визначений судом розмір аліментів, що становить трохи більше половини прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на переконання суду є необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Відповідно до вимог ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Тому стягнення аліментів слід розпочати з дня коли позивач звернулась із позовом до суду - з 16 листопада 2021 року. Розподіл між сторонами судових витрат. Згідно із ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Тому, судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь держави в розмірі ставки, яка була встановлена ЗУ «Про судовий збір» на час подання позову (908 грн). На підставі ст. 180-182, 190, 191 СК України, ст. 1, 2 Закону України «Про охорону дитинства»,

Outcome: approved