Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про поділ майна, що перебуває у спільній частковій власності. На підтвердження своїх позовних вимог посилається на наступне. На підставі договору купівлі-продажу гаражу від 28 березня 2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Нікопольського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Мігуновим С.О., реєстраційний № 194, йому належить 23/33 ідеальних частин від усього нерухомого майна, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] . На умовах даного договору купівлі-продажу йому передано у власність гараж (літ.«Ж»), загальною площею 60,2 кв.м., що складає саме 23/33 ідеальних часток від усього нерухомого майна, що знаходиться за вищевказаною адресою. Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 07.07.2021 року, право власності на 10/33 частин нерухомого майна, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] , зареєстровано на праві спільної часткової власності за Приватним підприємством «Техно - Сервіс Плюс», відповідно до договору купівлі-продажу від 27.05.2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Нікопольського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Мігуновим С.О., реєстраційний № 358. Між ним та співвласником другої частини нерухомого майна встановлено порядок користування нерухомим майном. Спору щодо порядку користування будівлями та спорудами не існує. Договором купівлі-продажу від 28.03.2013 року визначено майно, яке перейшло у його володіння, а саме: у його володінні знаходиться гараж (літ.«Ж»), який складається з: 1 боксу, загальною площею 31,2 кв.м., 2 боксу, загальною площею 29,0 кв.м.. Загальна площа об`єкта - 69,2 кв.м., про що свідчить технічний паспорт. За положеннями ч.3 ст.319 ЦК України, всім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. У відповідності до ст.355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. У відповідності до ст.356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Відповідно до ст.358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Відповідно до ст.367 ЦК України, майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. Якщо виділ технічно можливий, але з відхиленням від розміру часток кожного власника, суд з врахуванням конкретних обставин може провести його зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації учаснику спільної власності, частка якого зменшилась. У разі поділу спільного майна між співвласниками, право спільної часткової власності на нього припиняється. Ним з відповідачем не досягнуто домовленості про поділ (виділ) в натурі нежитлового приміщення, а саме: відповідач відмовився підготувати свої документи для здійснення поділу у нотаріуса, що призвело до неможливості укласти договір про поділ цього майна, в порядку, передбаченому ч.3 ст. 367 ЦК України, у зв`язку із чим вважає, що має право на звернення до суду за захистом свого майнового права шляхом здійснення виділу в натурі гаражу (літ.«Ж»), відповідно до його частки у спільній власності. Крім того, на даний час він не має змоги оформити своє право користування земельною ділянкою, на якій знаходиться нерухоме майно, що знаходиться у його власності. Без оформлення прав на земельну ділянку він не має змоги здійснити реконструкцію та добудову належного йоиу майна, що є перепоною у здійсненні ним права власності. Відповідно до частини 4 ст.120 Земельного кодексу України, у разі набуття права власності на будівлю або споруду кількома особами, право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності на будівлі або споруди. Тобто, орендарями земельної ділянки, на якій розташоване спільне майно, мають виступати усі співвласники нерухомого майна. Він має намір оформити своє право користування земельною ділянкою, але дійти згоди між співвласником щодо укладення договору оренди не вдається. Тому він вирішив здійснити поділ з частки, що знаходиться у його власності, в окреме майно. Відповідно до висновку щодо технічної можливості виділу в натурі частки з об`єкта нерухомого майна № 1181 від 22.07.2021 року, підготовленого КП «Нікопольське міжміське бюро технічної інвентаризації», 23/33 часток, яка складається з гаражу (літ.«Ж»), загальною площею 60,2 кв.м., розташоване за адресою: [ADDRESS] , за технічними показниками є відокремленою, має окремий вихід і може бути виділена в натурі. Таким чином, ним були підготовлені документи, необхідні для укладення договору про поділ у натурі частки зі спільного нерухомого майна. Але, оскільки дійти згоди з іншим співвласником щодо укладення договору не вдається, змушений звернутися з цим позовом до суду. В судове засідання позивач не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи у свою відсутність, на задоволенні позовних вимог наполягав (а.с.38). Відповідач до суду не з`явився також, надав до суду заяву про розгляд справи у свою відсутність, проти задоволення позовних вимог не заперечував (а.с.37). Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, суд приходить до наступного. Згідно зі ст.6 Конвенції „Про захист прав людини і основоположних свобод", кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом. Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій. У частині четвертій статті 10 ЦПК України і статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до § 23 рішення ЄСПЛ від 06 вересня 2007 року, заява № 3572/03 у справі «Цихановський проти України», національні суди мають створювати умови для того, щоб судове провадження було швидким та ефективним. Зокрема, національні суди мають вирішувати, чи відкласти судове засідання за клопотанням сторін, а також, чи вживати якісь дії щодо сторін, чия поведінка спричинила невиправдані затримки у провадженні. Згідно ч.1 ст.331 ЦК України, право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею. Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі. Відповідно до ч.3 ст.357 ЦК України, співвласник має право на відповідне збільшення своєї частки у праві спільної часткової власності, якщо поліпшення спільного майна, які не можна відокремити, зроблені ним своїм коштом за згодою всіх співвласників, з додержанням встановленого порядку використання спільного майна. Як встановлено в судовому засіданні, на підставі договору купівлі-продажу гаражу від 28 березня 2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Нікопольського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Мігуновим С.О., реєстраційний № 194, позивачу належить 23/33 ідеальних частин від усього нерухомого майна, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] (а.с.5-6). На умовах даного договору купівлі-продажу позивачу передано у власність гараж (літ.«Ж»), загальною площею 60,2 кв.м., що складає 23/33 ідеальних часток від усього нерухомого майна, яке знаходиться за вищевказаною адресою (а.с.7-12). Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 07.07.2021 року, право власності на 10/33 частин нерухомого майна, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] , зареєстровано на праві спільної часткової власності за Приватним підприємством «Техно - Сервіс Плюс», відповідно до договору купівлі-продажу від 27.05.2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Нікопольського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Мігуновим С.О., реєстраційний № 358 (а.с.13-20). Між сторонами по справі встановлено порядок користування нерухомим майном. Спору щодо порядку користування будівлями та спорудами не існує. Договором купівлі-продажу від 28.03.2013 року визначено майно, яке перейшло у володіння позивача, а саме: у його володінні знаходиться гараж (літ.«Ж»), який складається з: 1 боксу, загальною площею 31,2 кв.м., 2 боксу, загальною площею 29,0 кв.м. Загальна площа об`єкта - 69,2 кв.м., про що свідчить технічний паспорт (а.с.7-12). Сторонами по справі не досягнуто домовленості про поділ (виділ) в натурі нежитлового приміщення, а саме: відповідач відмовився підготувати свої документи для здійснення поділу у нотаріуса. Відповідно до ч.3 ст.319 ЦК України, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Згідно ст.355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Відповідно до ст.356 ЦК України, власність двох чи більше осіб, із визначенням часток кожного з них у праві власності, є спільною частковою власністю. Згідно ст.358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Відповідно до ст.367 ЦК України, майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. Якщо виділ технічно можливий, але з відхиленням від розміру часток кожного власника, суд, з врахуванням конкретних обставин, може провести його зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації учаснику спільної власності, частка якого зменшилась. У разі поділу спільного майна між співвласниками, право спільної часткової власності на нього припиняється. Судом також було встановлено, що позивач по справі не має змоги оформити своє право користування земельною ділянкою, на якій знаходиться нерухоме майно, що знаходиться у його власності. А без оформлення прав на земельну ділянку позивач не має змоги здійснити реконструкцію та добудову належного йому майна, що є перепоною у здійсненні права власності. Відповідно до частини 4 ст.120 Земельного кодексу України, у разі набуття права власності на будівлю або споруду кількома особами, право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності на будівлі або споруди. Тобто, орендарями земельної ділянки, на якій розташоване спільне майно, мають виступати усі співвласники нерухомого майна. Як встановлено в судовому засіданні, позивач має намір оформити своє право користування земельною ділянкою, але дійти згоди між співвласником щодо укладення договору оренди не вдається. Відповідно до висновку щодо технічної можливості виділу в натурі частки з об`єкта нерухомого майна № 1181 від 22.07.2021 року, підготовленого КП «Нікопольське міжміське бюро технічної інвентаризації», 23/33 часток об`єкта, а саме: гараж (літ.«Ж»), є відокремленим, має окремий вихід і може бути виділений в натурі (а.с.21). За таких обставин суд вважає за можливе позовні вимоги задовольнити.

Outcome: approved