Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду із даним позовом, в якому просить стягнути з відповідача на його користь грошову суму у розмірі 3500,00 грн. Позовна заява мотивована наступним. 07.11.2018 року між сторонами укладено договір № 1-2-8/нт-2008 (ІІІ) про надання освітніх послуг. П. 1.1. Договору є надання освітніх послуг. Розмір плати за навчання встановлено п. 5.1 Договору. Відповідно до п. 5.3 Договору, замовник вносить плату за перший семестр навчання протягом 7 днів з дня видання наказу про зарахування на навчання. За неналежне виконання зобов`язань за договором, сто рони несуть відповідальність, згідно із чинним законодавством України. У разі дострокового розірвання Договору, внаслідок порушення Виконавцем договірних зобов`язань або із ініціативи Замовника, у разі відрахування Одержувача освітньої послуги, кошти, що були внесені Замовником як плата за надання освітньої послуги, повертається йому в обсязі оплати частини послуги, не наданої на дату розірвання договору. 11.03.2019 року було здійснена оплата у розмірі 3500,00 грн. за навчання. 16.08.2019 року позивач подав заяву про припинення дії Договору про навчання. Позивача зазнає в позові про незгоду із діями відповідача, щодо неповернення йому коштів за навчання та посилання на п. 6.4 Договору. Також не згоден з претензіями відповідача щодо невчасної оплати навчання. Зазначає, що після підписання Договору, жодного дня не навчався, на здачу сесій не приїжджав, робіт по навчанню не здавав. Представником відповідача подано відзив, в якому просить відмовити в задоволенні позову. Зазначено у відзиві, що відповідач добровільно обрав профіль навчання, уклав договір, отримав підготовчі завдання для складання екзаменаційних завдань, методичні матеріали. Виконання умов договору не відбулося з волі позивача. На підставі п 6.4. Договору, у разі дострокового розірвання договору у зв`язку із порушенням позивачем договірних зобов`язань кошти, що були внесені позивачем, залишаються у відповідача та використовуються для виконання його статутних завдань. В судове засідання позивач та його представник не з`явились. Представник позивач надала заяву про розгляд справи у відсутності сторони позивача, позовні вимоги підтримує. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, надав заяву про проведення розгляду у його відсутності, позовні вимоги просить залишити без задоволення. Вивчивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Між [PERSON] та Приватний закладом «Морський інститут післядипломної освіти імені контр-адмірала [PERSON] » 07.11.2018 року укладено Договір № 1-2-8/нт-2018 (ІІІ) про надання освітніх послуг (далі Договір). У п. 1.1 Договору зазначено, що предметом договору є надання освітніх послуг. Освітня програма «Експлуатація суднових енергетичних установок (судномеханік)». Форма навчання заочна, з 06.11.2018 року по 15.02.2022 рік. Розмір плати за надання освітньої послуги становить 56980,00 грн.; ІІ курс 14560,00 грн.; ІІІ курс 15884,00 грн.; IV-17208,00 грн.; V курс 9266,00 грн., як визначено у п. 5.1 Договору. Відповідно до п. 5.3 Договору замовник вносить оплату за перший семестр навчання протягом 7 (семи) днів з дня видання наказу про зарахування на навчання. Плата за наступні семестри проводиться Замовником не пізніше 1-денного терміну до їх початку для фізичної особи; 7-денного терміну для юридичної особи. Розділом 6 Договору, визначено відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання зобов`язань. У п. 6.3 Договору зазначено, що у разі дострокового розірвання договору внаслідок порушення Виконавцем договірних зобов`язань, або з ініціативи замовника, у разі відрахування Одержувача освітньої послуги (крім випадків, коли Одержувач відрахований у зв`язку з невиконанням обов`язків, визначених статтею 63 Закону України «Про вищу освіту») кошти, що були внесені Замовником як плата за надання освітньої послуги, повертається йому в обсязі оплати частини послуги, не наданої на дату розірвання договору. У п. 6.4 Договору зазначено, що у разі дострокового розірвання Договору у зв`язку з порушенням Замовником договірних зобов`язань, або невиконанням Одержувачем обов`язків, визначених ст. 63 Закону України «Про вищу освіту», кошти, що були внесені Замовником, залишаються у виконавця та використовуються для виконання статутних завдань. Згідно з ч. 1 ст. 627 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (ч. 4 ст. 631 ЦК України). У відповідності до ч. 1 ст. 638 Цивільного кодексу України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є ті умови, без погодження яких договір взагалі не вважається укладеним. Істотні умови договору визначаються в законі, разом з тим ними можуть стати будь-які умови, на погодженні яких наполягає та чи інша сторона. Істотні умови договору відображають природу договору, відсутність будь-якої з них не дає змоги сторонам виконати їх обов`язки, які покладаються на них за договором. Таким чином встановлено, що сторони уклавши договір, погодили всі істотні умови правочину. Відповідно до ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється порядку іншого судочинства. Згідно положення частини 1, 3 статті 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правам та обов`язками наділені обидві сторони договору. Принцип свободи договору як один із загальних засад цивільного законодавства декларується в ст. 3 Цивільного кодексу України. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. (ст. 627 Цивільного кодексу України) Згідно з ч. 3 ст. 6 Цивільного кодексу України, сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їхнього змісту або із суті відносин між сторонами. Перш за все, необхідно зазначити, що свобода договору означає право громадян або юридичних осіб, та інших суб`єктів цивільного права вступати чи утримуватися від вступу у будь-які договірні відносини. Свобода договору проявляється також у можливості наданій сторонам визначати умови такого договору. Однак під час укладання договору, визначаючи його умови, сторони повинні дотримуватись нормативно-правових актів. Свобода договору передбачає можливість укладати не лише ті договори, які передбачені нормами чинного цивільного законодавства, а й ті, які законом не передбачені, але в такому разі такий договір не повинен суперечити законодавству. Також принцип свободи договору полягає в можливості особи вільно обирати контрагента. Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України, крім договорів, цивільні права та обов`язки виникають також з актів цивільного законодавства. Відповідно до статті 13 Міжнародного пакту про економічні, соціальні і культурні права Конституція і визнає право на освіту за кожною людиною, незалежно від її статі, раси, національності, соціального і майнового стану, роду та характеру занять, світоглядних переконань, належності до партій, ставлення до релігії, стану здоров`я та інших обставин. Це право забезпечується: розгалуженою мережею закладів освіти, заснованих на державній та інших формах власності, наукових установ, закладів післядипломної освіти; відкритим характером закладів освіти, створенням умов для вибору профілю навчання і виховання відповідно до здібностей та інтересів громадянина; різними формами навчання - очною, вечірньою, заочною, екстернатом, а також педагогічним патронажем. Вимоги до змісту, обсягу і рівня освітньої та фахової підготовки встановлюються державними стандартами освіти. Вони є основою оцінки освітнього та освітньо-кваліфікаційного рівня громадян незалежно від форм одержання освіти. Відповідно до ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України (ЦК України), зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до вимог закону, умов договору. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається крім випадків, передбачених законом. Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). З копії квитанції № ПН1634105 від 11.03.2019 року, вбачається що [PERSON] сплатив на ПЗ «Морський інститут ім. ФФ Ушакова» за навчання 3500,00 грн. В заяві від 16.08.2019 року на ім`я ректора навчального закладу, від імені [PERSON] зазначено, що у зв`язку із порушенням умов договору №1-2-8/нт-2018 (ІІІ) від 07.11.2018 року п.п. 5.3 та 5.5, з причин, які не залежать від позивача, просить припинити дію договору з 10.02.2019 року у зв`язку з службовими обставинами проходити навчання не має можливості. Доказів вручення такої заяви відповідача, позивачем суду не надано. Відповідно до витягу з Наказу начальника національної академії сухопутних військ імені Гетьмана Петра Сагайдачного від 05.02.2019 року № 31, прапорщика [PERSON] вважати таким, що прибув на курси військової підготовки офіцерського, сержантського (старшинського) складу з вищою освітою на 80 діб з 05.02. по 25.04.2019 року. Зарахування відбулося на підставі рапорту від 05.02.2019 року. Наведене дає можливість визначитись по згоду позивача на проходження зазначених курсів. В листі від 16.04.2019 року за № 01/06-171/2019 на ім`я позивача від закладу освіти, який долучений позивачем до позову зазначено, що [PERSON] за перший семестр навчання повинен був внести плату у розмірі 7280,00 грн. протягом семи днів з дати наказу про зарахування на навчання. Станом на 01.04.2019 року оплата за навчання на розрахунковий рахунок інституту поступає несвоєчасно. Також повідомлено позивача про нарахування пені за невиконання зобов`язання. Відповідно до витягу з наказу № 155-з від 29.08.2019 року, [PERSON] відрахували з контингенту здобувача групи курсу спеціальності 271 «Річковий транспорт та морський транспорт» з 29.08.2019 року за академічну неуспішність та порушення умов договору. На підставі наведеного встановлено, що саме з вини замовника освітніх послуг [PERSON] відбулося невиконання умов договору № Договір № 1-2-8/нт-2018 (ІІІ) про надання освітніх послуг від 07.11.2018 року. У відповідності до п. 6.4 Договору, відповідач не має обов`язку повернути 3500,00 грн., які були сплачені позивачем за навчання. Таким чином встановлено, що позовні вимоги необґрунтовані. Суд також враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). \~

Outcome: dismissed