Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-09 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом в якому просить розірвати договір довічного утримання, укладений 18.06.2010 між нею та [PERSON] , повернути сторони у первісний стан, який існував до укладення договору довічного утримання. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що їй на праві особистої приватної власності належала квартира [ADDRESS] (колишня адреса [ADDRESS] . У вищевказаній квартирі вона проживає і до теперішнього часу. 18.06.2010 року вона уклала договір довічного утримання з відповідачкою, згідно умов якого передано у власність відповідачу вищевказану квартиру, а відповідач зобов`язалась забезпечувати її утриманням та доглядом довічно, а саме: забезпечити харчуванням, одягом, необхідною допомогою, включаючи і медичну. Майже увесь час з моменту укладання договору вона повністю себе забезпечує, сама купує харчі та в разі необхідності сезонний одяг, сплачує комунальні послуги. В останній час вона сильно захворіла та їй були потрібні ліки, які вона купувала за власні кошти. Таким чином, в зв`язку з тим, що на протязі усіх років відповідач не виконує взяті на себе зобов`язання за договором довічного утримання, вона звернулась до суду з відповідним позовом. Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 03.11.2021 року відкрито провадження у справі за правилами загального судового провадження. Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 20.12.2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Позивач в судове засідання не з`явилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явилась, надала заяву в якій позовні вимоги визнала в повному обсязі, просила розглядати справу за її відсутності. Відповідно до п. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази в їх сукупності, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. З матеріалів справи судом встановлено, що 18.06.2010 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір довічного утримання, посвідчений державним нотаріусом Сьомої Харківської Державної нотаріальної контори Туревською С.О., та зареєстрований Сьомою Харківською державною нотаріальною конторою в реєстрі правочинів № 5-502, що підтверджується копією договору довічного утримання від 18.06.2010 року та витягом з Державного реєстру правочинів від 18.06.2010 року. Відповідно до п. 1, п. 1 договору довічного утримання від 18.06.2010 року [PERSON] передала у власність на умовах довічного утримання [PERSON] належну їй на праві приватної власності квартиру [ADDRESS] , а [PERSON] зобов`язалась довічно повністю утримувати [PERSON] , а в разі втрати здоров`я також довічно доглядом. Відповідно до п. 2.1 Договору, [PERSON] приймає у власність вказану квартиру [ADDRESS] , зобов`язується повністю утримувати [PERSON] , забезпечувати її харчуванням, доглядом, одягом, необхідною допомогою, а також зберегти в її безкоштовному довічному утриманні та користуванні квартиру [ADDRESS] . Відповідно до п. 2.2. Договору, ціна матеріального забезпечення (продуктів, одягу, догляду, необхідної допомоги) встановлена сторонами в розмірі однієї мінімальної заробітної плати в місяць. Відповідно до п.п. 6.4, 6.9 Договору на вищевказану квартиру накладається заборона відчуження, та квартира залишається у користуванні [PERSON] довічно та безкоштовно. Згідно п. 7 договору довічного утримання від 18.06.2010 року цей договір може бути розірваний за згодою сторін, а на випадок невиконання його умов або відмовлення від добровільного розірвання однією із сторін - у судовому порядку. Згідно наданої відповідачкою копії свідоцтва про шлюб, встановлено, що 14 серпня 2012 року [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] та після реєстрації , відповідачкою змінено прізвище на [PERSON] . (Свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] ). Таким чином, між сторонами склались договірні правовідносини щодо надання довічного утримання, які регулюються Цивільним кодексом України. Статтею 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, яка спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України). Згідно статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Статтею 744 ЦК України встановлено, що за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або її частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов`язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно. Згідно з частиною першою статті 749 ЦК України у договорі довічного утримання (догляду) можуть бути визначені всі види матеріального забезпечення, а також усі види догляду (опікування), якими набувач має забезпечувати відчужувача. За правилами статті 751 ЦК України матеріальне забезпечення, яке щомісячно має надаватися відчужувачу, підлягає грошовій оцінці. Згідно з ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з вимогами статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 755 ЦК України договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов`язків, незалежно від його вини. Тлумачення п.1 ч.1 ст.755 ЦК свідчить про те, що договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду за умови доведення відчужувачем факту порушення набувачем своїх обов`язків за договором довічного утримання (догляду), що може проявлятися у вигляді неповного чи неналежного забезпечення доглядом, допомогою, харчуванням відчужувача або у вигляді повного невиконання вказаних дій. Приписами ч. 1 ст. 756 ЦК України встановлено, що у разі розірвання договору довічного утримання (догляду) у зв`язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов`язків за договором, відчужувач набуває право власності на майно, яке було ним передане, і має право вимагати його повернення. Приписами ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Частинами 1, 2 ст. 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно з ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Приписами ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Суд зазначає, що позивачем належними та допустимими доказами доведено факт невиконання відповідачкою умов договору довічного утримання від 18.06.2010 року, крім того цей факт підтверджено самою відповідачкою, яка в повному обсязі визнала заявлені позовні вимоги. На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог та розірвання договору довічного утримання від 18.06.2010 року. Статтею 756 ЦК України визначено наслідки розірвання договору довічного утримання (догляду) з підстав невиконання або неналежного виконання набувачем обов`язків за договором. Враховуючи наявність підстав для розірвання договору довічного утримання від 18.06.2010 року в зв`язку з неналежним виконанням набувачем умов договору, суд дійшов висновку, що відчужувач [PERSON] набуває право власності на майно, передане нею за вказаним договором, а тому вимоги про визнання за нею права власності на квартиру [ADDRESS] також підлягають задоволенню. Таким чином, позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує в порядку ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved