Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-11 00:00:00

11.01.2021 року до Центрального районного суду м. Миколаєва надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] , в якій позивач просить суд припинити стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), що стягуються на підставі Рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 11.02.2016 року; стягнути з [PERSON] , [INFO] , грошові кошти отримані, як аліменти на [PERSON] , [INFO] , без достатньої правової підстави (з урахуванням збільшення позовних вимог), у сумі 137646,50 грн. В обґрунтування вимог посилається на те, що 24.11.2007 року між сторонами було зареєстровано шлюб. [INFO] народилась [PERSON] . Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 29.01.2014 року шлюб між сторонами розірвано. Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 11.02.2016 року зобов`язано стягнути з [PERSON] аліменти на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини від усіх видів доходів, але не менше 30% прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 20.01.2015 року до повноліття дитини. З метою отримання дублікату Свідоцтва про народження [PERSON] , позивач звернувся до Суворовського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), але працівниками ДРАЦС було відмовлено у видачі дубліката свідоцтва по причині того, що [PERSON] не є батьком [PERSON] . На протязі всього подружнього життя позивач знаходився в закордонних відрядженнях, а останнім часом, постійні чутки з боку сусідів та знайомих не дають спокою позивачу, так як всі навколо говорять, що [PERSON] не є рідною донькою позивача, що відповідачка мала близькі стосунки з іншим чоловіком, та і позивачу самому здається, що дитина дійсно не його, оскільки вона на нього не схожа, а також враховуючи той факт, що позивачу не видали свідоцтво про народження, тому що він не є батьком дитини - ставить під сумнів його батьківство. На прохання [PERSON] підтвердити чи спростувати інформацію, відповідачка стверджує, що донька є його рідною дитиною, але позивачу здається це не так. Весь цей час відповідачка, знаючи, що позивач не є та не записаний батьком дитини, вводячи всіх в оману, подала до суду позов про стягнення аліментів та з 2016 року отримує аліменти від позивача, який не є батьком дитини. Тому, позивач вимушений за захистом своїх прав та інтересів звернутись до суду з позовом про припинення стягнення аліментів та повернення, за останні три роки, безпідставно набутих коштів, які відповідачка отримувала як аліменти, на утримання не рідної дитини позивача. З вищенаведеного можна зробити висновок, оскільки обов`язок утримувати спільну дитину виникає у батьків, а [PERSON] не є та не записаний батьком [PERSON] , у зв`язку з чим у позивача змінився сімейний стан, позивач вважає, що відсутні правові підстави для стягнення з [PERSON] аліментів на утримання дитини - [PERSON] , а тому, стягнення аліментів має бути припинено. Позивач вважає, що грошові кошти, які стягувалися та продовжують стягуватися на користь відповідачки на утримання [PERSON] , в той час як він не є батьком дитини, є безпідставно набутими та підлягають поверненню. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.01.2021 року головуючим суддею по даній справі визначено суддю Саламатіна О.В. Ухвалою судді Центрального районного суду м. Миколаєва Саламатіна О.В. від 13.01.2021 року прийнято вищезазначену позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі. Розгляд справи постановлено проводити в порядку загального позовного провадження. 12.02.2021 року до канцелярії суду від представника відповідачки - адвоката Обуховського О.В. надійшов відзив, в якому зазначено, що 26.12.2003 року [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] . У подальшому сімейні відносини у подружжя не склались та [PERSON] юридично перебувала у шлюбі, проте, фактично, починаючи з 2004 року, проживала однією сім`єю з [PERSON] . [INFO] народилась [PERSON] ( [PERSON] ), про що зроблено відповідний актовий запис за № 1110 від 24.05.2005 року, де вказано батьком дитини [PERSON] . У 2006 році шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. 24.11.2007 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб. Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 01.08.2012 року задоволено позов [PERSON] про вкилючення відомостей його як батька з актового запису про народження дитини. У ході розгляду вищевказаної справи проведено судову молекулярно-генетичну експертизу № 2/76 від 17.05.2012 року, в ході якої, окрім іншого, встановлено споріднення між [PERSON] та [PERSON] . У подальшому, за згодою біологічного батька, 22.08.2012 року видано свідоцтво про народження (повторно), в якому батьком [PERSON]. зазначено [PERSON] . Зазначає, що на момент реєстрації позивач достовірно знав, що є батьком [PERSON] . Позивач не ставить перед судом питання кровної спорідненості з дитиною та виключення відомостей з актового запису про народження дитини. Крім того, вимоги позивача щодо повернення надмірно сплачених аліментів повністю суперечать вимогам законодавства. На підставі викладеного представник відповідачки просив відмовити в задоволенні позову. Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 15.02.2021 року закрито підготовче провадження у справі за вищезазначеним позовом та призначено справу до судового розгляду по суті. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав з підстав наведених в позовній заяві та просив задовольнити позов в повному обсязі. В судовому засіданні представник відповідачки позов не визнав з підстав наведених у відзиві, просив відмовити в його задоволенні. Суд, дослідивши та перевіривши всі докази в їх сукупності, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Заочним рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 29.01.2014 року по справі № 490/13479/13 розірвано шлюб зареєстрований 24.11.2007 року (актовий запис № 1844) Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції між [PERSON] та [PERSON] . Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 11.02.2016 року по справі №490/460/15-ц, стягнуто з [PERSON] , [INFO] , аліменти на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , в розмірі 3000 грн. щомісячно, починаючи з 20.01.2015 року до повноліття дитини. При цьому, в четвертому абзаці описової частини вказаного судового рішення зазначено, що відповідач позов визнав частково, не заперечував проти стягнення з нього 1/4 частини заробітку. Згідно копії Свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого повторно 22.08.2012 року Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції, актовий запис № 1110, [PERSON] народилась [INFO] . Її батьками є: батько - [PERSON] , мати - [PERSON] . Поряд з цим, з копії рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 01.08.2012 року по справі № 2/1412/3041/12 вбачається, що 26.12.2003 року [PERSON] уклав шлюб з [PERSON] . [INFO] , за час шлюбу, в них народилась дитина [PERSON] та її народження було зареєстровано 25.04.2005 року Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції, актовий запис № 1110 та її батьками були вказані: батько - [PERSON] , мати - [PERSON] . В 2006 році шлюб між вказаними особами було розірвано. Крім того, згідно висновку експерта судової молекулярно-генетичної експертизи № 2/76 від 17.05.2012 року, в результаті проведення молекулярно-генетичного дослідження встановлені генетичні ознаки (алелі) зразків слини (епітеліальних клітин) [PERSON] - об`єкт № 1, [PERSON] - об`єкт № 2, [PERSON] - об`єкт № 3. При цьому встановлено, що ДНК-профіль в об`єкті № 3 не містить генетичних ознак (алелів), які визначені в ДНК-профілі об`єкту № 2, у зв`язку з чим біологічне батьківство [PERSON] у відношенні [PERSON] виключається. Вказаним рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 01.08.2012 року виключено відомості про батька дитини - [PERSON] з актового запису №1110 від 25.04.2005 року, зробленого Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції, про народження [PERSON] , яка народилась [INFO] . З копії актового запису про народження № 1110, що наданий Миколаївським Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) на виконання вимог ухвали суду від 15.02.2021 року, вбачається, що ПІБ дитини, що народилась [INFO] спочатку зазначено як « [PERSON] », а батьком дитини зазначено [PERSON] . 22.08.2012 року представниками відділу внесено зміни до граф 11-16 батька на підставі рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 01.08.2012 року по справі № 2/1412/3041/12, та виключено відомості про батька. Також, внесено зміни до графи 11 матері на підставі актового запису про шлюб № 1844 від 24.11.2007 року складений Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції, та змінено прізвище матері дитини на « [PERSON] ». Поряд з цим, на підставі заяви матері від 14.08.2012 року, внесено відомості про батька в порядку ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України, а саме змінено графи 11-13,15 батька та батьком зазначено [PERSON] , а також змінено графи 1, 3 дитині, а саме прізвище та по батькові дитини, які визначено як « [PERSON] » та « [PERSON] » відповідно. Про вказане свідчать відповідні штампи, що наявні у копії зазначеного актового напису. Поряд з цим, в своїх поясненнях від 07.07.2021 року представник позивача зазначає, що в актовому записі відсутня дата народження [PERSON] , відсутня інформація про визнання батьківства або усиновлення [PERSON] дитини його дружини [PERSON] . Відомості в актовий запис внесені зі слів матері. Так, відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Свобода в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, відноситься до основної засади судочинства відповідно (п. 3 ч. 1 ст. 129 Конституції України). Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог, на підставі доказів, поданих учасниками і витребуваних судом, позивачі розпоряджаються своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Частиною 2 статті 77 ЦПК України визначено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України). Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами, як письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів, показаннями свідків. Згідно з ч. 1 ст. 77, ч. 2 ст. 78, ст. 79 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Таким чином, надання доказів, які мають бути належними, допустимими та достовірними з метою підтвердження своїх вимог та заперечень є процесуальним обов`язком сторін у справі. При цьому, відповідно до ч. 7 ст. 81 ЦПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. У відповідності до частини другої статті 83 ЦПК України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Так, як на підставу вимог щодо припинення стягнення аліментів позивач посилається на частину 1 статті 273 Сімейного кодексу України, згідно якої, якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати. Вказує, що його сімейний стан змінився та він не є та не записаний батьком [PERSON] . Слід зазначити, що суду не заявлялось позивачем письмових або усних заяв чи клопотань про витребування, надання або долучення до матеріалів справи будь-яких інших доказів, крім тих, що наявні в матеріалах справи, на підтвердження обґрунтувань та вимог позову щодо припинення стягнення аліментів. Пунктом 4 ст. 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). При цьому, з 23.02.2016 року, дати набрання законної сили рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 11.02.2016 року по справі №490/460/15-ц, яким стягнуто з [PERSON] аліменти на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , позивачем не доведено, а судом не встановлено наявність жодних змін матеріального або сімейного стану особи, яка сплачує аліменти - позивача [PERSON] , чи особи, яка їх одержує - відповідачки [PERSON] . Таким чином, в матеріалах справи відсутні жодні докази на підтвердження обставин наведених в статі 273 Сімейного кодексу України, з якими закон пов`язує можливість зміни встановленого розміру аліментів або звільнення від їх сплати. Отже, враховуючи вищевикладене, розглядаючи справу в межах заявлених позовних вимог та підстав позову, наданих позивачем доказів, та оцінивши наявні у справі докази на предмет їх належності, достовірності та достатності, аналізуючи встановлені у справі обставини, та приймаючи до уваги відсутність доказів на доведеність вимог позову в частині припинення стягнення аліментів, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову в цій частині слід відмовити у зв`язку з його недоведеністю. Враховуючи, що суд відмовляє в задоволенні вимог позивача в частині припинення стягнення аліментів, відсутні і підстави для задоволення вимог щодо стягнення з відповідачки безпідставно набутих коштів. Крім того, суд зауважує, що частиною 1 статті 1215 ЦК України встановлено, що не підлягає поверненню безпідставно набуті аліменти, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

Outcome: dismissed