Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Редуктор Конструкція Сервіс» про визнання трудових відносин припиненими. В обґрунтування своїх вимог послався на те, що, відповідно до наказу ТОВ «Редуктор Конструкція Сервіс» № 25-к від 01 жовтня 2018 року, він приступив до виконання обов`язків директора зазначеного підприємства. В 2020 році підприємство фактично припинило свою господарську діяльність, грошові кошти у підприємства були відсутні, засновники (учасники) діяльністю товариства не цікавились, тому в грудні 2020 року він вирішив звільнитись з посади директора ТОВ «Редуктор Конструкція Сервіс» за власним бажанням за ст.38 КЗпП. Згідно з п.7.3.9 статуту ТОВ «Редуктор Конструкція Сервіс», прийняття на роботу та звільнення директора Товариства з числа осіб, які не є учасниками товариства, є виключною компетенцією загальних зборів учасників. Відповідно до п.2.4 діючого статуту ТОВ «Редуктор Конструкція Сервіс» 2017 року, засновниками (учасниками) товариства є [PERSON] (м.Нікополь) та [PERSON] (м.Донецьк). П.4.2.2 цього Статуту визначено, що частки учасників є рівними та становлять по 50 %. Засідання загальних зборів учасників можуть скликатись директором Товариства. Повідомлення про такі збори, дату та місце їхнього проведення, порядок денний доводяться до учасників товариства не менш як за 30 (тридцять) днів до дня проведення засідання, (п.п.8.2, 8.3 статуту). Реалізуючи своє право на звільнення, передбачене ст.38 КЗпП України, він, у відповідності до положень статуту ТОВ «Редуктор Конструкція Сервіс», 16 грудня 2020 року ініціював скликання загальних зборів засновників (учасників) ТОВ «Редуктор Конструкція Сервіс» на 19 січня 2021 року для вирішення питання про своє звільнення. Засновник (учасник) ТОВ «Редуктор Конструкція Сервіс» [PERSON] повідомлення про загальні збори від 16 грудня 2020 року отримав особисто 17 грудня 2020 року. Засновнику (учаснику) ТОВ «Редуктор Конструкція Сервіс» [PERSON] він намагався направити повідомлення поштою, проте, АТ „Укрпошта" на теперішній час не здійснює поштові відправлення в м.Донецьк. Відповідно до Закону України «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях», Указу Президента від 14 листопада 2014 року № 875/2014 про введення в дію рішення РНБО «Про невідкладні заходи щодо стабілізації соціально-економічної ситуації в Донецькій та Луганській областях», а також розпорядження Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2014 року № 1085-р «Про затвердження населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження», з 27 листопада 2014 року поштові відправлення у м.Донецьк ДП „Укрпошта" не здійснюються. Інша поштова адреса [PERSON] підприємству не відома, також відсутній телефонний зв`язок. Відповідно до діючого трудового законодавства, в зв`язку з відсутністю у підприємства грошових коштів для виплати заробітної плати та обов`язкових податків та зборів, 31 грудня 2020 року він видав наказ про припинення виконання функцій директора ТОВ «Редуктор Конструкція Сервіс» з відповідним записом до своєї трудової книжки. Згідно п.8.7 статуту ТОВ «Редуктор Конструкція Сервіс» 2017 року, загальні збори учасників вважаються чинними, якщо на них присутні учасники товариства, які володіють у сукупності 51 і більше відсотками голосів. [PERSON] , що володіє 50 % статутного капіталу, на загальні збори ТОВ «Редуктор Конструкція Сервіс» 19 січня 2021 року не з`явилась, в зв`язку з чим збори були неправомочними приймати будь-які рішення. 22 січня 2021 року він повторно скликав загальні збори учасників ТОВ «Редуктор Конструкція Сервіс» на 25 лютого 2021 року. Зазначене повідомлення було направлено поштою засновнику (учаснику) [PERSON] , що підтверджується описом вкладення та поштовою квитанцією поштового відправлення №5320005334082 від 26 січня 2021 року. Також, він вкотре намагався поштою направити повідомлення і засновнику (учаснику) [PERSON] , але працівник пошти спочатку оформив відправлення, а потім скасував його через адресу отримувача - м.Донецьк. Таким чином, загальні збори учасників ТОВ «Редуктор Конструкція Сервіс» 25 лютого 2021 року знову були неправомочними приймати будь-які рішення. Функції директора ТОВ «Редуктор Конструкція Сервіс» він не виконує з 01 січня 2021 року, проте, йому періодично телефонують з Пенсійного фонду України та Державної податкової служби з приводу сплати податків та зборів і подання звітності. При цьому, вимоги обґрунтовуються тим, що в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань він обліковується як керівник, тому несе відповідальність за дії та бездіяльність ТОВ «Редуктор Конструкція Сервіс». 19 серпня 2021 року він письмово повідомив Пенсійний фонд України та Державну податкову інспекцію про припинення виконання функцій директора ТОВ «Редуктор Конструкція Сервіс» із наданням копій наказу про звільнення та трудової книжки. 03 вересня 2021 року електронною поштою він отримав відповідь від Пенсійного фонду України про необхідність проведення ТОВ «Редуктор Конструкція Сервіс» коригувань для відображення в реєстрі застрахованих осіб. Таким чином, він може реалізувати своє право на звільнення та виключення з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань лише через звернення до суду із відповідною позовною заявою. На підставі викладеного, просить суд визнати припиненими трудові відносини між ТОВ «Редуктор Конструкція Сервіс» (код за ЄДРПОУ 41787651, адреса: 53200, Дніпропетровська обл., м.Нікополь, вул.Патріотів України, буд.126) та директором [PERSON] (місце реєстрації: [ADDRESS] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] ), на підставі ст.38 КЗпП України, за власним бажанням в зв`язку з виходом на пенсію з 31 грудня 2020 року, з внесенням відповідних даних у Єдиний державний реєстр юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25 жовтня 2021 року дану справу було прийнято до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Учасникам справи було надіслано копію ухвали про відкриття провадження у справі та одночасно надіслано копії позовної заяви та доданих до неї документів. Відповідачу було встановлено строк для надіслання (надання) до суду відзиву, у відповідності до ст.178 ЦПК України, на позовну заяву і всіх доказів, що підтверджують заперечення проти позову (а.с.64-65). Відповідно до ч.1 ст.131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть, якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Відповідач про розгляд справи був повідомлений належним чином, про що свідчить повідомлення про поштове відправлення (а.с.67), однак, своїм правом, передбаченим ст.178 ЦПК України, не скористався, будь-які заяви чи клопотання на адресу суду від нього не надходили. Крім того, відповідача про розгляд справи було повідомлено на офіційному сайті «Судова влада України» (а.с.66). Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, суд приходить до наступного. Згідно зі ст.6 Конвенції „Про захист прав людини і основоположних свобод", кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом. Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій. У частині четвертій статті 10 ЦПК України і статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до § 23 рішення ЄСПЛ від 06 вересня 2007 року, заява № 3572/03 у справі «Цихановський проти України» національні суди мають створювати умови для того, щоб судове провадження було швидким та ефективним. Зокрема, національні суди мають вирішувати, чи відкласти судове засідання за клопотанням сторін, а також, чи вживати якісь дії щодо сторін, чия поведінка спричинила невиправдані затримки у провадженні. Кожному гарантоване право подати будь-який позов до суду, що стосується його цивільних прав і обов`язків, передбачений пунктом 1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Проте право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку Держави. Також, згідно із положеннями статей 55, 124 Конституції України та статті ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Частиною 3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом. Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій. У частині четвертій статті 10 ЦПК України і статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Таким чином, при з`ясуванні, якими доказами кожна сторона буде обґрунтовувати свої доводи чи заперечення щодо невизнаних обставин, суд повинен виходити з принципу змагальності цивільного процесу, за яким кожна сторона несе обов`язки щодо збирання доказів і доказування тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, якщо інше не встановлено процесуальним законом. Як встановлено судом, наказом № 25-к від 01 жовтня 2018 року, на підставі рішення зборів учасників ТОВ «Редуктор Конструкція Сервіс», позивач по справі [PERSON] приступив до виконання обов`язків директора вищевказаного товариства з 01 жовтня 2018 року з посадовим окладом, згідно штатного розпису (а.с.7). Як вбачається з матеріалів справи, а саме: з діючого статуту ТОВ «Редуктор Конструкція Сервіс» 2017 року, засновниками (учасниками) товариства є [PERSON] (м.Нікополь) та [PERSON] (м.Донецьк). Пунктом 4.2.2 цього статуту визначено, що частки учасників є рівними та становлять по 50 %. Засідання загальних зборів учасників можуть скликатись директором товариства (а.с.8-25). 21 грудня 2020 року позивачем було складено заяву, в якій він просив звільнити його з займаної посади з 31 грудня 2020 року (а.с.26). При цьому, згідно з п.7.3.9 статуту ТОВ «Редуктор Конструкція Сервіс», прийняття на роботу та звільнення директора товариства з числа осіб, які не є учасниками товариства, є виключною компетенцією загальних зборів учасників. Відповідно даних, що містяться у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, позивач станом на день звернення до суду із позовною заявою є директором ТОВ «Редуктор Конструкція Сервіс». Позивачем, у відповідності до вимог чинного законодавства та вимог статуту, 16 грудня 2020 року було ініційоване скликання загальних зборів засновників (учасників) ТОВ «Редуктор Конструкція Сервіс» на 19 січня 2021 року, повторне скликання ним було ініційоване на 25 лютого 2021 року, однак, збори не відбулись у зв`язку з тим, що учасники, які були належним чином повідомленими про скликання, на збори не з`явились. Відповідно до змісту статей 11,15 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів викладений у статті 16 ЦК України. Особа, право якої порушене, може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права, визначеним статтею 16 ЦК України. Відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців» (в редакції, що діяла на дату призначення позивача директором), відомості про позивача як директора ТОВ «Редуктор Конструкція Сервіс» було внесено до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Зі змісту позовної заяви вбачається, що позивач бажає припинити трудові відносини з ТОВ «Редуктор Конструкція Сервіс» у зв`язку зі звільненням його з посади директора за власним бажанням. Відповідно до ч.1 ст. 29 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю», вищим органом Товариства з обмеженою відповідальністю є загальні збори учасників. Згідно п.7 ч.2 ст.30 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю», до компетенції загальних зборів Товариства з обмеженою відповідальністю належить обрання одноосібного виконавчого органу товариства або членів колегіального виконавчого органу (всіх чи окремо одного або декількох з них). Також, згідно п.г ч.5 ст.41 Закону України «Про господарські товариства», до компетенції загальних зборів Товариства з обмеженою відповідальністю належить утворення і відкликання виконавчого та інших органів товариства. Статтею 65 Господарського кодексу України визначено, що управління підприємством здійснюється, відповідно до його установчих документів, на основі поєднання прав власника щодо господарського використання свого майна і участі в управлінні трудового колективу. Статтею 38 Кодексу законів про працю України передбачено, що працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. Власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник. Відповідно до ч.3 ст.38 КЗпП України, працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору. Кодекс законів про працю встановлює загальні вимоги до порядку розірвання трудових відносин, не враховуючи специфіку становища керівника господарського товариства. По суті, директор об`єднує в собі і статус найманого працівника (який визначається на підставі норм трудового права) і статус виконавчого органу господарського товариства (який визначається на підставі норм корпоративного права). Ні норми трудового договору, ні положення Статуту не повинні погіршувати становище директора порівняно з тим обсягом гарантій, наданих йому трудовим законодавством. Тобто, директор завжди може скористатися ст.38 КзПП та ініціювати розірвання трудового договору за власним бажанням. Відповідно до статті 3 КЗпП, до трудових відносин належать відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами. Згідно з частиною четвертою статті 65 ГК, у разі найму керівника підприємства, з ним укладається договір (контракт), у якому визначаються строк найму, права, обов`язки і відповідальність керівника, умови його матеріального забезпечення, звільнення його з посади, інші умови найму за погодженням сторін. За частиною шостою статті 65 ГК, керівника підприємства може бути звільнено з посади достроково на підставах, передбачених договором (контрактом), відповідно до закону. Нормами ст.ст. 97, 99 ЦК України закріплено, що управління товариством здійснюють його органи. Органами управління товариством є загальні збори його учасників і виконавчий орган, якщо інше не встановлено законом. Загальні збори товариства своїм рішенням створюють виконавчий орган та встановлюють його компетенцію і склад. Згідно із ст.ст. 28, 29 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю», органами товариства є загальні збори учасників, наглядова рада (у разі утворення) та виконавчий орган. Загальні збори учасників є вищим органом товариства. Кожен учасник товариства має право бути присутнім на загальних зборах учасників, брати участь в обговоренні питань порядку денного і голосувати з питань порядку денного загальних зборів учасників Загальні збори учасників можуть вирішувати будь-які питання діяльності товариства (ч.1 ст.30 Закону). Відповідно до п.1 ч.1 ст.31 Закону, загальні збори учасників скликаються, зокрема з ініціативи виконавчого органу товариства. Статтею 32 Закону передбачено, що виконавчий орган товариства скликає загальні збори учасників шляхом надсилання повідомлення про це кожному учаснику товариства. Виконавчий орган товариства зобов`язаний повідомити учасників товариства не менше ніж за 30 днів до запланованої дати проведення загальних зборів учасників, якщо інший строк не встановлений статутом товариства. Повідомлення, передбачене частиною третьою цієї статті, надсилається поштовим відправленням з описом вкладення. Статутом товариства може бути встановлений інший спосіб повідомлення. У повідомленні про загальні збори учасників зазначаються дата, час, місце проведення, порядок денний. Якщо до порядку денного включено питання про внесення змін до статуту товариства, до повідомлення додається проект запропонованих змін. Виконавчий орган товариства приймає рішення про включення запропонованих питань до порядку денного загальних зборів учасників. Пропозиції учасника або учасників товариства, які в сукупності володіють 10 або більше відсотками статутного капіталу товариства, підлягають обов`язковому включенню до порядку денного загальних зборів учасників. У такому разі таке питання вважається автоматично включеним до порядку денного загальних зборів учасників. Після надсилання повідомлення, передбаченого частиною третьою цієї статті, забороняється внесення змін до порядку денного загальних зборів учасників, крім включення нових питань відповідно до частини сьомої цієї статті. Виконавчий орган товариства зобов`язаний повідомити учасників товариства про внесення змін до порядку денного не менше ніж за 10 днів до запланованої дати загальних зборів учасників, якщо інший строк не встановлений статутом товариства, відповідно до частини четвертої цієї статті. До порядку денного можуть бути внесені будь-які зміни за згодою всіх учасників товариства. У такому разі положення частин восьмої і дев`ятої цієї статті не застосовуються. Виконавчий орган товариства зобов`язаний надати учасникам товариства можливість ознайомитися з документами та інформацією, необхідними для розгляду питань порядку денного на загальних зборах учасників. Виконавчий орган товариства забезпечує належні умови для ознайомлення з такими документами та інформацією за місцезнаходженням товариства у робочий час, якщо інший порядок не передбачений статутом товариства. Особливістю звільнення директора товариства, на відміну від іншого працівника, є те, що дана особа є керівною і звільняється не лише на підставі вимог КЗпП України, а й з урахуванням вимог Закону, відповідно до якого має право самостійно ініціювати скликання загальних зборів товариства. На загальних зборах учасників ведеться протокол, у якому фіксуються перебіг загальних зборів учасників та прийняті рішення. Протокол підписує голова загальних зборів учасників або інша уповноважена зборами особа. Кожен учасник товариства, який взяв участь у загальних зборах учасників, може підписати протокол (ч. 4 ст. 33 Закону). Якщо загальні збори не відбулися, то за змістом зазначеного положення Закону, необхідно скласти протокол щодо цього. Відповідно до положень ст.38 КЗпП України, ст.ст.28, 29, 30 Закону, праву директора товариства на звільнення за власним бажанням кореспондує обов`язок учасників товариств провести загальні збори та розглянути заяву директора про звільнення і створення виконавчого органу. Також, враховуючи викладене, суд вважає, що право найманого працівника, у тому числі, того, який обіймає посаду директора товариства, як у даному випадку, можуть бути припинено на підставах, передбачених Кодексом законів про працю України, зокрема, і за власним бажанням. Звільнити директора може тільки засновники підприємства, але, якщо загальні збори скликати не можливо, то це не означає, що директор буде змушений довічно працювати на цьому підприємстві. Відповідно до роз`яснень Міністерства праці та соціальної політики в листі від 12 січня 2011 року № 15/06/186-11, у разі встановлення факту відсутності особи чи органу, уповноваженого на укладення та розірвання трудового договору з керівником підприємства, він, має право реалізувати своє право на звільнення за власним бажанням, передбачене статтею 38 Кодексу законів про працю України шляхом видання наказу про визнання себе таким, що звільнений за власним бажанням, у преамбулі якого має міститися посилання на вищезазначені обставини, що унеможливлюють його звільнення у порядку, визначеному правовим актом підприємства (відсутність роботодавця, підтверджену документами). Відтак, як вбачається з матеріалів справи, зазначеними вище вимогами закону та правилами позивач як директор ТОВ «Редуктор Конструкція Сервіс» скористався своїм правом на звільнення шляхом складання заяви про звільнення його з посади директора за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію з 31 грудня 2020 року. Даний факт також підтверджується наказом № 30-к від 31 грудня 2020 року про припинення виконання обов`язків (а.с.29). Відповідно до вимог ст. 312 ЦК України, фізична особа має право на вибір роду занять та використання примусової праці забороняється. Із матеріалів справи вбачається, що позивачем при зверненні до суду з даним позовом було надано докази про отримання одним з учасників ТОВ «Редуктор Конструкція Сервіс» повідомлення про чергові загальні збори (а.с.27-28). При цьому, судом приймається до уваги та обставина, що [PERSON] обов`язок, визначений законом про повідомлення всіх учасників товариства щодо проведення загальних зборів, в тому числі, [PERSON] , яка є засновником (учасником) ТОВ «Редуктор Конструкція Сервіс», виконав та надав до суду підтвердження цього факту у вигляді поштових відправлень та повідомлень (а.с.27-28, 53-55). Згідно роз`яснень, які містяться в п.26 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року, предметом доказування є факти, якими обґрунтовуються заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи (причини пропуску позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Необхідно зазначити, що неповідомлення учасника товариства про проведення загальних зборів в установленому законом порядку є порушенням його прав, що може бути підставою для визнання рішень загальних зборів товариства недійсними. Таким чином, враховуючи вищевикладені обставини, а також те, що позивач вчиняв всі необхідні дії для визнання в позасудовому порядку трудових відносин припиненими та, в тому числі, звертався із заявою до Головного управління пенсійного фонду України в м.Києві про проведення корегування для відображення в реєстрі застрахованих осіб (в задоволенні якої йому було відмовлено та роз`яснено право звернення до суду) (а.с.61), з огляду на ч.1 ст.4 ЦПК України, яка гарантує кожній особі право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та доведеними необхідними доказами. Крім того, згідно зі ст.15 ЦПК України, суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин. Таким чином, розглянувши позов в межах визначених позивачем предмету спору та підстав для його задоволення, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову, зокрема, щодо порушення відповідачем його прав та інтересів, знайшли своє підтвердження, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог в повному обсязі та визнання трудових відносин припиненими.

Outcome: approved