Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-09 00:00:00

Позивач - Приватне акціонерне товариство «Продовольча компанія «Поділля», звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про визнання договору оренди землі недійсним. Свої вимоги мотивує тим, що 13.02.2014 між [PERSON] та ПрАТ «ПК «Поділля» укладено договір оренди землі строком на 20 років. Відповідно до вказаного договору оренди [PERSON] надав, а ПрАТ «ПК «Поділля» прийняло в строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Довжоцької сільської ради та належить [PERSON] на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку, серія ЯД №406976 від 25.02.2008, кадастровий номер земельної ділянки 0525682400:03:001:0302, площею 1,5071 га. Право оренди зареєстровано 19.03.2015, запис №9097706. 21.03.2015 між [PERSON] та ПрАТ «ПК «Поділля» був підписаний акт приймання-передачі об`єкта оренди, згідно якого [PERSON] передав, а ПрАТ «ПК «Поділля» прийняло земельну ділянку в строкове платне користування. Договір оренди достроково не розривався та не визнавався недійсним у судовому порядку, а тому діє до 13.02.2034. Після моніторингу інформації позивачу стало відомо про наявність зареєстрованого іншого речового права на вказану земельну ділянку за відповідачкою [PERSON] . Як з`ясувалось, 15.07.2021 між відповідачем [PERSON] та відповідачкою [PERSON] укладено договір оренди землі, б/н. Вказана земельна ділянка належить відповідачу [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 04.05.2017, посвідченого приватним нотаріусом Ямпільського районного нотаріального округу Вінницької області Катруком М.В., за реєстровим №683. Відповідно до вказаного договору продавцем є [PERSON] , який успадкував вказану земельну ділянку після смерті [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 28.03.2017. Право оренди за договором купівлі-продажу земельної ділянки зареєстровано 16.07.2021, запис в Державному реєстрі №43002633. При укладанні вказаного договору відповідачами порушено вимоги щодо правомірності правочину, оскільки перед укладанням договору купівлі-продажу земельної ділянки від 04.05.2017 відповідач [PERSON] зобов`язаний був припинити право оренди за договором оренди, оскільки земельна ділянка була раніше передана в оренду ПрАТ «ПК «Поділля» відповідно до договору оренди землі від 13.02.2014. Також позивач вказав, що в державного реєстратора були відсутні правові підстави для внесення до Державного реєстру відомостей про договір оренди землі, б/н, від 15.07.2021, оскільки договір оренди землі від 13.02.2014 достроково не розривався та не визнавався недійсним у судовому порядку, право оренди на вказану земельну ділянку було зареєстровано у Державному реєстрі за договором оренди від 13.02.2014. Вважаючи свої права порушеними, позивач просить: визнати договір оренди землі № б/н від 15.07.2021, укладений між [PERSON] та [PERSON] , щодо земельної ділянки, площею 1,5071 га, кадастровий номер 0525682400:03:001:0302, яка розташована на території Довжоцької сільської ради Могилів-Подільського району Вінницької області, недійсним; визнати протиправним та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 59301937 від 16.07.2021 10:34:17, ухвалене державним реєстратором Ямпільської міської ради Вінницької області Богачом Олегом Васильовичем, щодо реєстрації іншого речового права (право оренди земельної ділянки) за [PERSON] на підставі договору оренди землі, б/н, від 15.07.2021 щодо земельної ділянки, площею 1,5071 га, кадастровий номер земельної ділянки 0525682400:03:001:0302; скасувати у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про державну реєстрацію іншого речового права (право оренди земельної ділянки) №43002633 від 16.07.2021 10:23:54 щодо земельної ділянки, площею 1,5071 га, кадастровий номер земельної ділянки 0525682400:03:001:0302, за [PERSON] та стягнути з відповідачів солідарно на його користь всі судові витрати, які складаються із судового збору та витрат на правничу допомогу. Представник позивача ПрАТ «ПК «Поділля» - адвокат Хитрук І.С., в судове засідання не з`явився, надав суду заяву, вх.№98 від 10.01.2022, в якій просив справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Продовольча компанія «Поділля» до [PERSON] , [PERSON] про визнання договору оренди землі недійсним розглянути без його участі, позовні вимоги підтримує, та просить їх задовольнити, проти заочного рішення не заперечує. Вказав, що докази про понесені позивачем витрати на правову допомогу будуть подані протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду. Відповідач [PERSON] в судове засідання розгляду справи по суті не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлявся у порядку, встановленому ст.ст.128, 130 ЦПК України - судовою повісткою із рекомендованим повідомленням, яка направлялася за зареєстрованим місцем проживання відповідача, про що свідчить підпис в рекомендованому повідомленні про отримання поштового відправлення. Про причини неявки відповідач суд не повідомив, відзив суду не подав, клопотань про відкладення розгляду справи чи розгляд справи в його відсутність до суду не надійшло. Відповідачка [PERSON] в судове засідання розгляду справи по суті не з`явилася, про день та час розгляду справи повідомлялася у порядку, встановленому ст.ст.128, 130 ЦПК України - судовою повісткою із рекомендованим повідомленням, яка направлялася за зареєстрованим місцем проживання відповідачки, про що свідчить підпис в рекомендованому повідомленні про отримання поштового відправлення. Про причини неявки відповідачка суд не повідомила, відзив суду не подала, клопотань про відкладення розгляду справи чи розгляд справи в її відсутність до суду не надійшло. Відповідно до ч.1 ст.223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Згідно з п.1 ч.3 ст.223 ЦПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. За згодою представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснюється. Заяви, клопотання: клопотання представника позивача про витребування доказів; заява представника позивача про розгляд справи без його участі. Інші процесуальні дії у справі: відкриття провадження у справі, витребування доказів та призначення підготовчого судового засідання; закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду, про що постановлено ухвали окремими документами. Судом встановлено такі фактичні обставини та зміст спірних правовідносин. Із копії договору оренди землі від 13.02.2014 встановлено, що між [PERSON] , як орендодавцем, та ПрАТ «ПК «Поділля», як орендарем, укладено Договір оренди землі щодо земельної ділянки з кадастровим номером 0525682400030010302, строком на 20 (двадцять) років (а.с.15-20). Із копії акту приймання-передачі земельної ділянки в оренду до Договору оренди землі від 13.02.2014, який складено 21.03.2015, встановлено, що [PERSON] передав, а ПрАТ «ПК «Поділля» прийняло в строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Довжоцької сільської ради та належить [PERSON] на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку, серія ЯД №406976 від 25.02.2008, кадастровий номер земельної ділянки 0525682400030010302, площею 1,5071 га (а.с.20). Із копії державного акта на право власності на земельну ділянку, серія ЯД №406976, встановлено що земельна ділянка, площею 1,5071 га, з кадастровим номером 0525682400030010302, розташована на території Довжоцької сільської ради, належала [PERSON] (а.с.24-25). Із копії інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта (номер інформаційної довідки - 279158615 від 12.10.2021), встановлено, що право оренди ПрАТ «ПК «Поділля» на земельну ділянку, площею 1,5071 га, з кадастровим номером 0525682400030010302, за договором оренди землі від 13.02.2014 зареєстровано в Державному реєстрі 19.03.2015, номер запису 9097706, де орендодавцем вказано [PERSON] , строк дії речового права - 20 років, з правом пролонгації (а.с.19-20). Із копії інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (номер інформаційної довідки 273833659 від 08.09.2021), встановлено, що 04.05.2017 за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, серія та номер 683 від 04.05.2017 зареєстровано право власності на земельну ділянку, площею 1,5071 га, з кадастровим номером 0525682400030010302 (а.с.30). Крім цього, із копії інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, (номер інформаційної довідки 273833659 від 08.09.2021), встановлено, що 16.07.2021 державним реєстратором Богач О.В., на підставі договору оренди землі №б/н від 15.07.2021 укладеного між [PERSON] , як орендодавцем, та [PERSON] , як орендарем, ухвалено рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 59301937, щодо реєстрації права оренди земельної ділянки, площею 1,5071 га, з кадастровим номером 0525682400030010302 (а.с.30-31). Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність і допустимість доказів по справі, прийшов до наступного висновку. Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до статті 124 ЗК України передача в оренду земельних ділянок, які перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем. Згідно з частиною 1 статті 5 Закону України «Про оренду землі» орендарями земельних ділянок є юридичні або фізичні особи, яким на підставі договору оренди належить право володіння і користування земельною ділянкою. Орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим та іншими законами України і договором оренди землі. Право оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації відповідно до закону (частини 1, 5 статті 6 Закону України «Про оренду землі»). Статтею 13 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що договір оренди землі це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Частиною 1 статті 14 вказаного Закону встановлено, що договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально. Відповідно до приписів статті 17 Закону України «Про оренду землі» об`єкт за договором оренди землі вважається переданим орендодавцем орендареві з моменту державної реєстрації права оренди, якщо інше не встановлено законом. За змістом статті 125 Земельного кодексу України право оренди земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації цих прав. Таким чином, цивільні права та обов`язки, на досягнення яких було спрямоване волевиявлення сторін під час укладення договору оренди землі, набуваються після відповідної державної реєстрації. Отже, орендар набуває право оренди та використання земельної ділянки саме з моменту реєстрації такого права, а не з моменту підписання договору. Відповідно до ч.4 статті 32 Закону України «Про оренду землі» перехід права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи (у тому числі в порядку спадкування), реорганізація юридичної особи-орендаря не є підставою для зміни умов або припинення договору, якщо інше не передбачено договором оренди землі. Загальними положеннями Цивільного кодексу України, які стосуються будь-яких видів договорів, передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 626 ЦК України). Згідно з частиною 1 статті 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Згідно вимог ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Судом встановлено, що 13.02.2014 року між позивачем та [PERSON] , укладено Договір оренди земельної ділянки з кадастровим номером 0525682400030010302, строком на 20 (двадцять) років, про що 19.03.2015 у Державному реєстрі земель вчинено запис за №9097706. Пунктом 8 договору оренди землі від 13.02.2014, укладеного між [PERSON] та ПрАТ «ПК «Поділля» передбачено, що договір оренди укладено на строк 20 (двадцять) років. Пунктом 40 договору передбачено, що перехід права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи, а також реорганізація юридичної особи-орендаря не є підставою для зміни умов або розірвання Договору. Пунктом 43 договору передбачено, що договір набирає чинності після його підписання сторонами. Припинення договору оренди відповідно до ст. 32 Закону України «Про оренду землі» може бути тільки шляхом його розірвання за погодженням сторін. Відомостей про те, що договір оренди землі від 13.02.2014 між [PERSON] та ПрАТ «ПК «Поділля» визнавався недійсним чи розривався, матеріали справи не містять. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч.10. ст.84 ЦПК України у разі неподання учасником справи з неповажних причин або без повідомлення причин доказів, витребуваних судом, суд залежно від того, яка особа ухиляється від їх подання, а також яке значення мають ці докази, може визнати обставину, для з`ясування якої витребовувався доказ, або відмовити у його визнанні, або може здійснити розгляд справи за наявними в ній доказами, або, у разі неподання таких доказів позивачем, - також залишити позовну заяву без розгляду. Враховуючи надані позивачем докази, суд вважає доведеним факт укладення договору оренди землі від 13.02.2014 між [PERSON] та ПрАТ «ПК «Поділля», на підставі якого 19.03.2015 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за №9097706 вчинено запис про державну реєстрацію права оренди на земельну ділянку кадастровий номер 0525682400030010302, площею, 1,5071 га. Також, суд вважає доведеним, те, що 15.07.2021, у період дії договору оренди землі від 13.02.2014, між [PERSON] (якому земельна ділянка, площею 1,5071 га, з кадастровим номером 0525682400030010302, належить на підставі договору купівлі-продажу, серія та номер 683 від 04.05.2017, укладеного з [PERSON] , якому вказана земельна ділянка належала на підставі свідоцтва про право на спадщину, серія та номер 393, виданого 28.03.2017 державним нотаріусом Ямпільської державної нотаріальної контори Бешинською Г.А.) та [PERSON] укладено договір оренди землі щодо земельної ділянки, площею 1,5071 га, з кадастровим номером 0525682400030010302, на підставі якого 16.07.2021 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за №43002633 вчинено запис про державну реєстрацію права оренди на вказану земельну ділянку. Доказів протилежного відповідачі не надали. Таким чином, земельна ділянка, площею 1,5071 га, з кадастровим номером 0525682400030010302, передана в подвійну оренду, а саме: ПрАТ «ПК «Поділля», та [PERSON] , при цьому договір оренди з ПрАТ «ПК «Поділля» укладений раніше, ніж з [PERSON] . Відтак, одночасне існування державної реєстрації кількох прав оренди на одну і ту ж земельну ділянку суперечить вимогам чинного законодавства, спрямованого на забезпечення, визнання та захист державою речових та інших прав, які підлягають державній реєстрації та призводить до порушення права позивача, як орендаря. Вирішуючи позовну вимогу про визнання недійсним договору оренди землі від 15.07.2021 укладеного між [PERSON] та [PERSON] , суд керується наступним. Пунктом 2 частиною другою статті 16 Цивільного кодексу України передбачено, що визнання правочину недійсним є одним із передбачених законом способів захисту цивільних прав та інтересів. При цьому, правочин може бути визнаний судом недійним з підстав, передбачених законом (частина третя статті 215 ЦК України). Відповідно до положень статті 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом, та має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 ЦК України (частина перша статті 215 ЦК України). Частиною третьою статті 215 ЦК України передбачено, що якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна зі сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, установлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Статтею 236 ЦК України визначено, що нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Якщо за недійсним правочином права та обов`язки передбачалися лише на майбутнє, можливість настання їх у майбутньому припиняється. Отже, законодавець встановлює, що наявність підстав для визнання правочину недійсним має визначатися судом на момент його вчинення. І відповідно до статті 236 ЦК України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Внаслідок укладення між [PERSON] та [PERSON] договору оренди землі від 15.07.2021, порушено право користування земельною ділянкою ПрАТ «ПК «Поділля» на підставі чинного договору оренди землі від 13.02.2014, на підставі якого було зареєстровано право оренди за вказаним договором 19.03.2015, про що в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно вчинено запис за №9097706. Оскільки законодавством не передбачено одночасного існування двох договорів оренди однієї і тієї ж земельної ділянки, то правочин, який порушує раніше передане право оренди земельної ділянки, суперечить закону. Вказане відповідно до положень частини 1 статті 203 і частини 1 статті 215 Цивільного кодексу України є підставою для визнання цього договору недійсним. Згідно з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеної в постанові від 20 березня 2019 року у справі № 587/2110/16, вказано, що право користування земельною ділянкою, яке виникло та існує в позивача на підставі договору з одним із відповідачів, було порушено внаслідок укладення договору оренди цієї ж земельної ділянки між відповідачами, і таке право підлягає захистові в обраний позивачем спосіб - шляхом визнання договору недійсним та скасування його реєстрації. Вирішуючи позовні вимоги в частині визнати протиправним та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 59301937 від 16.07.2021 10:34:17, ухвалене державним реєстратором Ямпільської міської ради Вінницької області Богачом Олегом Васильовичем, щодо реєстрації іншого речового права (право оренди земельної ділянки) за [PERSON] на підставі договору оренди землі, б/н, від 15.07.2021 щодо земельної ділянки, площею 1,5071 га, кадастровий номер земельної ділянки 0525682400:03:001:0302, суд виходить з наступного. Згідно з пунктом 1 частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. За змістом статті 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, а державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим документам. Відповідно до статті 11 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав. Втручання, крім випадків, передбачених цим Законом, будь-яких органів влади, їх посадових осіб, юридичних осіб, громадян та їх об`єднань у діяльність державного реєстратора під час проведення реєстраційних дій забороняється і тягне за собою відповідальність згідно із законом. Відповідно до п.12 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень затвердженого Постановою Кабінету міністрів України від 25.12.2015 року №1127 розгляд заяви та документів, поданих для державної реєстрації прав, здійснюється державним реєстратором, який встановлює черговість розгляду заяв, що зареєстровані в базі даних заяв на таке майно, відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами та їх обтяженнями, а також наявність підстав для проведення державної реєстрації прав, зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав. Під час розгляду заяви та документів, поданих для державної реєстрації прав, державний реєстратор використовує відомості Державного реєстру прав, зокрема його невід`ємної архівної складової частини, а також Державного земельного кадастру та Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва, а також відомості інших реєстрів (кадастрів), автоматизованих інформаційних систем, держателем (розпорядником, володільцем, адміністратором) яких є державні органи, шляхом безпосереднього доступу до них чи у порядку інформаційної взаємодії з Державним реєстром прав. У разі коли відомості Державного земельного кадастру про власників, користувачів земельної ділянки, перенесені з державного реєстру земель, містять неповну або неточну інформацію, що унеможливлює ідентифікацію особи, державний реєстратор за допомогою програмних засобів ведення Державного реєстру прав надсилає відповідно до Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів від 17 жовтня 2012 р. № 1051, повідомлення в електронній формі державному кадастровому реєстраторові про уточнення інформації в Державному земельному кадастрі, в якому зазначається виключний перелік відомостей, що є неповними або неточними. Державний реєстратор у разі наявності в нього паперових носіїв інформації (реєстрових книг, реєстраційних справ, ведення яких здійснювали підприємства бюро технічної інвентаризації) використовує також відомості, які містяться на відповідних носіях інформації. Однак, державним реєстратором Ямпільської міської ради Вінницької області Богач О.В. 16.07.2021 при проведенні державної реєстрації речових прав за договором оренди землі від 15.07.2021 не було виявлено наявність зареєстрованого права оренди. Відповідно до ст.16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, припинення дії, яка порушує право; припинення правовідношення. Відповідно до ч.3 ст.26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Оскільки, наразі, без скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 59301937 від 16.07.2021 10:34:17, ухваленого державним реєстратором Ямпільської міської ради Вінницької області Богач О.В. щодо реєстрації речового права (право оренди земельної ділянки) на підставі договору оренди землі від 15.07.2021, до висновку про недійсність якого дійшов суд, орендар фактично позбавлений свого права користування земельною ділянкою, суд приходить до висновку, що порушене право позивача підлягає захисту шляхом скасування вказаного рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. Вирішуючи позовну вимогу в частині скасування у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію іншого речового права (право оренди земельної ділянки) №43002633 від 16.07.2021 10:23:54 щодо земельної ділянки, площею 1,5071 га, кадастровий номер земельної ділянки 0525682400:03:001:0302, суд вважає її такою, що не підлягає задоволенню, виходячи із наступного. Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала про те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17, від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16, від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц. Законом України від 05 грудня 2019 року № 340-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству», який набрав чинності з 16 січня 2020 року, статтю 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» викладено у новій редакції. Відповідно до пунктів 1, 2, 3 частини третьої статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (у редакції, чинній із 16 січня 2020 року) відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). За змістом наведеної норми у чинній редакції на відміну від положень статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у попередній редакції, яка передбачала такі способи судового захисту порушених прав як скасування записів про проведену державну реєстрацію прав та скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, наразі способами судового захисту порушених прав та інтересів особи є судове рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав; судове рішення про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав; судове рішення про скасування державної реєстрації прав. Викладене свідчить, що з 16 січня 2020 року, такого способу захисту порушених речових прав як скасування запису про проведену державну реєстрацію права Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» не передбачає, а тому доводи позивача в цій частині судом відхиляються. Отже, за змістом цієї норми виконанню підлягають судові рішення: 1) про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень; 2) про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень; 3) про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, тобто до їх переліку не належить судове рішення про скасування запису про проведену державну реєстрацію права, тому починаючи з 16 січня 2020 року цей спосіб захисту вже не може призвести до настання реальних наслідків щодо скасування державної реєстрації прав за процедурою, визначеною у Законі України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Подібний висновок відповідає правовій позиції наведеній у постановах Верховного Суду від 09.03.2021 у справі № 569/15704/18, від 03.02.2021 у справі № 278/3367/19. Таким чином, вимога позивача про скасування у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію іншого речового права не підлягає до задоволення, оскільки чинним законодавством не передбачено такого способу захисту порушених речових прав. Аналізуючи норми закону та представлені докази, дослідивши обставини справи, оскільки договір оренди землі від 13 лютого 2014 року щодо земельної ділянки, площею 1,5071 га, кадастровий номер 0525682400:03:001:0302, укладений між позивачем та [PERSON] не був припинений на момент укладення оспорюваного правочину, є чинним, та недійсним визнаний не був, суд приходить до висновку про те, що укладений між [PERSON] та [PERSON] договір оренди землі від 15.07.2021 порушує права та законні інтереси позивача «ПрАТ «Продовольча компанія «Поділля»», яке на законних підставах користується земельною ділянкою, площею 1,5071 га, кадастровий номер 0525682400:03:001:0302, у зв`язку із чим правочин, укладений під час дії іншого договору, підлягає визнанню недійсним із скасуванням рішення про державну реєстрацію іншого речового права. Щодо вимоги про скасування у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію іншого речового права, суд дійшов до висновку про необхідність відмовити в задоволенні вказаної вимоги. Відповідно до ч.5 ст.265 ЦПК України, у резолютивній частині рішення зазначається розподіл судових витрат. Відповідно до положень ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем ПрАТ «Продовольча компанія «Поділля»» сплачено судовий збір у сумі 6810 гривень, що підтверджується платіжним дорученням №Р11025053 від 26.10.2021. Таким чином, підлягає стягненню із відповідачів солідарно на користь позивача судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог у розмірі 4540 (чотири тисячі п`ятсот сорок) гривень, тобто за дві позовні вимоги немайнового характеру. Водночас, як вбачається з п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч.8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Оскільки представник позивача «ПрАТ «Продовольча компанія «Поділля»» до закінчення судових дебатів повідомив суд про намір у 5-денний строк після ухвалення рішення судом подати заяву щодо розподілу судових витрат у справі, зокрема витрат на правничу допомогу, тому питання розміру витрат на правову допомогу пов`язану з розглядом справи при винесенні рішення розгляду не підлягає.

Outcome: partial