Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-11 00:00:00

26.08.2021 до суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] . Позивач просить розірвати шлюб, зареєстрований 03.09.2002 між [PERSON] та [PERSON] . Виконавчим комітетом Настасіївської сільської ради Миколаївського району Одеської області, актовий запис № 3. Позов обґрунтовує тим, що 03.09.2002 між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб. У шлюбі народилося двоє дітей [PERSON] ( [INFO] ) та [PERSON] ( [INFO] ). Сімейне життя не склалось, проживають окремо, не ведуть спільного господарства, не підтримують шлюбні відносини. Вважає, що подальше сумісне життя і збереження їх сім`ї є неможливими, що є підставою для розірвання їх шлюбу. Представник позивача подав заяву про розгляд справи за відсутності позивача та його представника. Позов підтримує. Відповідач не заперечила щодо розірвання шлюбу, невбачає причин для збереження шлюбу. Зазначила, що з чоловіком проживають окремо з 03.07.2015. Діти проживають разом із нею. Наразі майного спору між ними не має. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні взаємини подружжя, суд вважає, що позов про розірвання шлюбу підлягає задоволенню з таких підстав. Згідно з ст. 112 СК України, шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхньої дитини, що мають істотне значення. Судом встановлено, що 03.09.2002 Виконавчим комітетом Настасіївської сільської ради Миколаївського району Одеської області зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , про що зроблено відповідний актовий запис № 3 та видано Свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] від 08.09.2021 (повторно). Прізвище дружини після реєстрації шлюбу - « [PERSON] ». У шлюбі народилися [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 31.05.2007), та [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 26.07.2011). [PERSON] зазначає, що спільне життя і збереження шлюбу з [PERSON] є неможливим і суперечить його інтересам. Тому шлюб слід розірвати. Відповідно до ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії його реєстрації, а і під час знаходження в шлюбі. Згідно з ч. 3, 4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування, зокрема до збереження шлюбних відносин, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Підстави для розірвання шлюбу за позовом одного з подружжя визначені ст. 112 СК України, положеннями якої встановлено, що суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Частиною 2 ст. 112 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Позивач та відповідач перебувають у шлюбі з 2002 року. В шлюбі в них народилися син і дочка, які на даний час є повнолітніми. Однак подружжя припинило шлюбні відносини і їх шлюб набув формального значення, що стало причиною позову про розірвання шлюбу. Обставини життя подружжя, зокрема відсутність взаємопорозуміння між ними, поваги, любові, окреме проживання, відсутність спільного побуту, те, що сторони не виявили бажання примиритись та зберегти сім`ю, дають підстави вважати, що подальше спільне життя і збереження шлюбу між сторонами є неможливим, а подальше існування шлюбу суперечитиме інтересам кожного з подружжя на створення нової сім`ї, а також створюватиме невизначеність у правах та обов`язках подружжя. Згідно з ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Таким чином, суд вважає встановленим, що позов про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і, що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а тому шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання. Відповідно до статті 113 СК України особа має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідач просила залишити їй прізвище набуте у шлюбі.

Outcome: approved