Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-16 00:00:00

10.11.2021 року позивач звернулась до Олександрівського районного суду Донецької області з позовом до [PERSON] про зміну способу стягнення аліментів. 11.11.2021 року на виконання вимог ч. 6 ст. 187 ЦПК України, судом надіслано відповідний запит, щодо зареєстрованого місця проживання (перебування) відповідачів. 26.11.2021 року судом отримана інформація щодо місця реєстрації відповідача. Відповідно до ч. 3 ст. 124 ЦПК України якщо закінчення строку припадає на вихідний, святковий чи інший неробочий день, останнім днем строку є перший після нього робочий день. 29.11.2022 року відкрито провадження по справі, та призначено справу до розгляду на 28.12.2021 року, о 08:30 годині. 28.12.2021 року розгляд справи було відкладено на 08:30 год. 17.01.2022 року, у зв`язку з неявкою відповідача. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що відповідач є батьком неповнолітнього [PERSON] , [INFO] . На підставі виконавчого листа від 26 листопада 2012 року, виданого Дзержинським районним судом м. Кривого Рогу, відповідач на її користь сплачує аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі у розмірі 800 грн. щомісячно, з усіх видів його заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 13.11.2012 року. Зазначила, що на сьогоднішній день вказана сума аліментів є недостатньою для утримання дитини, оскільки, в силу свого віку дитина, природньо, потребує більших витрат на матеріальне забезпечення, розвиток, освіту, що потягнуло відповідну зміну матеріального становища дитини. Відповідач є фізично здоровим, працездатним та спроможним чоловіком, який працює на Криворізькій залізниці. З урахуванням викладеного, просить змінити спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу, та які стягуються з [PERSON] на її користь на утримання неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , а саме - 800 грн. щомісячно, на виражену у відсотковому розмірі - 1/4 частину з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно. Позивач в судове засідання не з`явилась, надала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність. Позовні вимоги підтримала повністю. В заяві зазначила, що на пропозицію відповідача, яку він зазначив у заяві, про виплату аліментів на утримання сина у розмірі 100 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, вона не згодна, оскільки в телефонному режимі, під час їхнього спілкування, він погодився з вимогами позовної заяви, та добровільно сплатив їй аліменти 05.01.2022 року у розмірі 4175,66 грн., оскільки працює на залізниці, та має постійну заробітну плату. Проти заочного рішення не заперечує. Відповідач, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, відповідно до вимог ст. 128 ЦПК України, до суду повторно не з`явився, на електронну адресу суду надіслав заяву, в якій погодився з тим, що 800 грн. аліментів на дитину щомісячно, це замала сума, та пропонує сплачувати на утримання спільного сина щомісячно 100 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, що становить, станом на 01.01.2022 року, суму у розмірі 2618 грн. Відзив на позовну заяву не надав (а.с.46,47). Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. У зв`язку з неявкою сторін в судове засідання, фіксація судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалась, що відповідає положенням ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, приходить до таких висновків. Відповідно до ч. 1 ст 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Олександрівського районного управління юстиції Донецької області 23 липня 2007 року, актовий запис № 38, батьками [PERSON] , [INFO] , значаться [PERSON] та [PERSON] (а.с.9). Рішенням Олександрівського районного суду Донецької області від 17 лютого 2011 року, яке набрало законної сили 28 лютого 2011 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано (а.с.10). Відповідно до виконавчого листа, виданого на підставі рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26 листопада 2012 року, з відповідача на користь позивача стягнуто аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі у розмірі 800 гривень щомісячно, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 13.11.2012 року і до повноліття дитини (а.с.11). Згідно довідки про реєстрацію місця проживання, виданої Олександрівською селищною радою від 04.11.2021 року № 03-06/1022, [PERSON] , разом з сином [PERSON] , 2007 року народження, та доньками - [PERSON] , 2014 року народження, [PERSON] , 2015 року народження, зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с.12). Факт проживання [PERSON] , 1985 року народження, разом з дітьми: сином [PERSON] , 2007 року народження, та доньками - [PERSON] , 2014 року народження, [PERSON] , 2015 року народження, за адресою: [ADDRESS] , підтверджується актом обстеження, складеного 10.11.2021 року № 599 депутатом округу № 2 Олександрівської селищної ради Кухтиком В.І., у присутності сусідів - [PERSON] , та [PERSON] (а.с.13). Відповідно до вимог ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд на підставі ст. 13 ЦПК України розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши письмові докази по справі, за своїм внутрішнім переконанням оцінює їх, як належні, допустимі та достовірні. Дослідженні докази, їх взаємозв`язок у сукупності, є достатнім для вирішення справи по суті. Правовідносини, які склалися між сторонами є сімейними правовідносинами та стосуються стягнення аліментів на утримання дитини. До вказаних правовідносин підлягають застосуванню наступні норми права. Декларація з прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року, закріплює, що дитина повинна мати можливість користуватися благами соціального забезпечення, повинна бути забезпечена належним харчуванням, житлом, розвагами та медичним обслуговуванням. Найкраще забезпечення інтересів дитини повинно бути головним принципом, і відповідальність за це лежить перш за все на батьках дитини. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Держава вживає всіх необхідних заходів щодо забезпечення відновлення утримання дитини батьками. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Згідно ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення когось із них. За змістом положень ст. 191 ч. 1 і ст. 192 ч. 1 СК України, у випадку звернення по збільшення розміру раніше стягнутих аліментів правило про стягнення аліментів за рішенням суду від дня пред`явлення позову не застосовується, аліменти у збільшеному розмірі, у випадку відповідного задоволення вимоги, стягуються з дня набрання рішенням суду законної сили. Верховний Суд України у постанові від 05.02.2014 у справі № 6-143цс13 висловив правову позицію (з урахуванням відповідної редакції закону), згідно із якою СК України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України); ст. 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом; право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням; з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки); отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст.ст. 182, 183, 184 СК України). Тобто, зміна (збільшення) розміру аліментів, стягнутих раніше рішенням суду, із одночасною зміною способу стягнення аліментів зважаючи на конкретні обставини справи є допустимою, оскільки норми СК України імперативної заборони щодо цього не містять, а відповідне право сторони в такому спорі не може заперечуватися. Згідно ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ст. 5 «Рівноправність подружжя» Протоколу № 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. У відповідності до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. За нормою ст. 11 цього Закону, є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Також батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя (ст. 150 СК України). Відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів», що набрав чинності 08.07.2017 року, за яким кошти на утримання дитини (аліменти) за рішенням суду присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Статтею 182 СК України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини,що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Судом встановлено, що відповідач є працездатним, а тому він має можливість сплачувати аліменти на утримання сина у встановленому законом розмірі. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд ураховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, наявність інших утриманців, тому суд приходить до висновку, що аліменти слід визначити у вигляді 1/4 частини від заробітку відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", у випадку зміни розміру аліментів у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Витрати зі сплати судового збору, відповідно до ст. 141 ЦПК України, слід покласти на відповідача, відповідно до розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного та

Outcome: approved