Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-19 00:00:00

У липні 2021 року [PERSON] звернувся до суду із позовом про визнання права власності та витребування майна (земельної ділянки) з чужого незаконного володіння [PERSON] . В обґрунтування своїх вимог зазначив, що в 2007-2009 рр. [PERSON] за оплатними цивільно-правовими договорами, що укладались із різними продавцями, набув у свою приватну власність сім земельних ділянок, а також 1 (одну) в порядку приватизації, які є суміжними та розташовувались на території Української міської ради Обухівського району Київської області в ОК «Садове товариство «Мрія». В червні 2021 р. з метою актуалізації даних в Державному земельному кадастрі та подальшого внесення відомостей про усі свої наявні земельні ділянки до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, [PERSON] звернувся до землевпорядної організації ТОВ «Кадастровий квартал» з проханням розробити технічну документацію та/або, в разі потреби, XML-файли, та/або підготувати всі інші документи, провести роботи, що є необхідними для виконання поставлених завдань (робіт). Під час виконання вказаних робіт стало відомо, що право власності на одну із земельних ділянок зареєстровано із 21.08.2015 року за іншою особою, а саме [PERSON] . Проте, [PERSON] набуту 10.02.2009 у свою приватну власність спірну земельну ділянку, кадастровий номер 3223151000:04:068:0054, загальною площею 0,1200 га, ніколи не відчужував. Вказану земельну ділянку позивач придбав у [PERSON] . На підставі Договору купівлі-продажу земельної ділянки від 10.02.2009, Управлінням земельних ресурсів у Обухівському районі Київської області на ім`я [PERSON] було видано Державний акт на право власності на земельну ділянку, серія ЯД № 322981, від 04.09.2009, який зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 010995000787. Оскільки [PERSON] набуту 10.02.2009 у свою приватну власність земельну ділянку, кадастровий номер 3223151000:04:068:0054, в подальшому ніколи не відчужував, та водночас за обставин проведення 21.08.2015 реєстрації права власності на неї за [PERSON] поза волею дійсного власника, на підставі недійсного правочину, - виникла необхідність у зверненні до суду із цим позовом. Ухвалою судді Обухівського районного суду Київської області від 02.08.2021 року забезпечено позов шляхом накладення арешту на спірну земельну ділянку та заборонено [PERSON] вчиняти будь-які дії спрямовані на обтяження правами інших осіб (передавати в іпотеку, заставу тощо), забудову, передачу в оренду, поділ, об`єднання, зміну цільового призначення земельної ділянки. 26.08.2021 року ухвалою судді Обухівського районного суду Київської області прийнято позовну заяву, відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, та призначено підготовче судове засідання. 19.10.2021 року ухвалою Обухівського районного суду Київської області клопотання представника позивача задоволено, залучено до участі у справ третіх осіб без самостійних вимог та витребувано у приватного нотаріуса Обухівського районного нотаріального округу Київської області Щур Н.Р., приватного нотаріуса Обухівського районного нотаріального округу Київської області Дідківської Ю.В. та відділу в Обухівському районі Головного управління Держгеокадастру у Київській області документи. 29.11.2021 року ухвалою Обухівського районного суду Київської області закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. У судовому засіданні представники позивача [PERSON] та [PERSON] позовні вимоги підтримали та просили задовольнити. Третя особа [PERSON] в судовому засідання пояснила, що нею дійсно укладалися договори купівлі-продажу земельних ділянок із позивачем, в тому числі і щодо спірної земельної ділянки. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні зазначила, що ніколи не видавала доручення будь-якій особі щодо розпорядження належною їй на праві власності земельною ділянкою. Під час вивчення письмових доказів зазначила, що [PERSON] їй невідомий, в м. Луцьк, де, нібито в 2013 році, видавалася довіреність [PERSON] від її імені, вона ніколи не була, останні 10 років свого життя не виїжджала за межі м. Українка. Інші треті особи в судове засідання не з`явились, про причини неявки суд не повідомили. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, причини неявки суд не повідомив, клопотань, заяв до суду не направив, правом надати відзив на позовну заяву не скористався. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов:1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд заслухавши присутніх учасників судового процесу, перевіривши матеріали справи, прийшов до наступних висновків. Відповідно до ч.ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судом встановлено, що в 2007-2009 рр. [PERSON] за оплатними цивільно-правовими договорами, що укладались із різними продавцями, набув у свою приватну власність 7 (сім) земельних ділянок, а також 1 (одну) в порядку приватизації, які є суміжними та розташовувались на території Української міської ради Обухівського району Київської області в ОК «Садове товариство «Мрія». Так, [PERSON] було придбано й приватизовано наступні земельні ділянки: - на підставі Договору купівлі-продажу від 07.11.2008 придбав земельну ділянку, кадастровий номер 3223151000:04:068:0058, загальною площею 0,06 га, що підтверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку, серія ЯГ № 240342, від 19.06.2009 (том 1, а.с.21-25); - на підставі Договору купівлі-продажу від 10.02.2009 придбав земельну ділянку, кадастровий номер 3223151000:04:068:0054, загальною площею 0,1200 га, що підтверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку, серія ЯД № 322981, від 04.09.2009 (том 1, а.с.26); - на підставі Договору купівлі-продажу від 07.05.2009 придбав земельну ділянку, кадастровий номер 3223151000:04:068:0056, загальною площею 0,12 га, що підтверджується вказаним Договором та Державним актом на право власності на земельну ділянку, серія ЯЖ № 690215, від 23.02.2009 (том 1, а.с. 27-31); - на підставі Договору купівлі-продажу від 16.10.2007 придбав земельну ділянку, кадастровий номер 3223151000:04:068:0030, загальною площею 0,054 га, що підтверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку, серія ЯЕ № 968938, від 21.01.2008 (том 1, а.с. 32-36); - на підставі Договору купівлі-продажу від 16.11.2007 придбав земельну ділянку, кадастровий номер 3223151000:04:068:0035, загальною площею 0,053 га, що підтверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку, серія ЯЕ № 995138, від 22.01.2008 (том 1, а.с. 37-41); - на підставі Договору купівлі-продажу від 16.10.2007 придбав земельну ділянку, кадастровий номер 3223151000:04:068:0031, загальною площею 0,0637 га, що підтверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку, серія ЯЕ № 968937, від 21.01.2008 (том 1, а.с. 42-46); - на підставі Договору купівлі-продажу від 16.11.2007 придбав земельну ділянку, кадастровий номер 3223151000:04:068:0034, загальною площею 0,0607 га, що підтверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку, серія ЯЕ № 995139, від 22.01.2008 (том 1, а.с. 47-51); - на підставі розпорядження Обухівської райдержадміністрації № 1950 від 05.12.2008 приватизовано земельну ділянку, кадастровий номер 3223151000:04:068:0057, загальною площею 0,12 га, що підтверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку, серія ЯЖ № 690216, від 23.02.2009 (том 1, а.с. 52-56). В червні 2021 р. з метою актуалізації даних в Державному земельному кадастрі та подальшого внесення відомостей про усі свої наявні земельні ділянки до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, [PERSON] звернувся до землевпорядної організації ТОВ «Кадастровий квартал» з проханням розробити технічну документацію та/або, в разі потреби, XML-файли, та/або підготувати всі інші документи, провести роботи, що є необхідними для виконання поставлених завдань (робіт). Товариством як виконавцем робіт виконано завдання щодо підготовки всієї необхідної документації, на підставі якої в Державному земельному кадастрі було актуалізовано всі необхідні дані та до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено відомості про наявні права [PERSON] відносно 7 (семи) з 8 (восьми) наявних земельних ділянок, що знаходяться в ОК «Садове товариство «Мрія». Наведене підтверджується витягами з Державного земельного кадастру від 29.06.2021 та витягами про проведену державну реєстрацію прав власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно від 15.07.2021 та від 19.07.2021. Водночас, Товариством згідно листом № б/н від 19.07.2021 повідомлено [PERSON] щодо неможливості актуалізації даних в Державному земельному кадастрі та внесенні відомостей про його право власності до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо однієї земельної ділянки, кадастровий номер 3223151000:04:068:0054, загальною площею 0,1200 га, у зв`язку з реєстрацією права власності на неї за іншою фізичною особою (том 1, а.с. 57). Проте, [PERSON] набуту 10.02.2009 у свою приватну власність спірну земельну ділянку, кадастровий номер 3223151000:04:068:0054, загальною площею 0,1200 га, ніколи не відчужував. В 2008 р. розпорядженням Обухівської районної державної адміністрації Київської області від 30.07.2008 № 1215 [PERSON] була виділена земельна ділянка, загальною площею 0,12 га, яка розташовувалась на території Української міської ради Обухівського району Київської області в ОК «Садове товариство «Мрія». На підставі вказаного розпорядження від 30.07.2008 № 1215 Управлінням земельних ресурсів у Обухівському районі на ім`я [PERSON] було видано Державний акт на право власності на земельну ділянку, серія ЯЖ № 679284, від 04.09.2008, який зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 010833100438 (том 1, а.с. 64-65). Вказаним Державним актом посвідчувалось право власності [PERSON] на земельну ділянку, кадастровий номер 3223151000:04:068:0054, загальною площею 0,1200 га. 10.02.2009 [PERSON] на підставі Договору купівлі-продажу земельної ділянки, посвідченого приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Щур Н.Р. за реєстровим № 206, придбав у [PERSON] зазначену земельну ділянку, кадастровий номер 3223151000:04:068:0054, загальною площею 0,1200 га (том 1, а.с. 76-77). На підставі Договору купівлі-продажу земельної ділянки від 10.02.2009, Управлінням земельних ресурсів у Обухівському районі Київської області на ім`я [PERSON] видано Державний акт на право власності на земельну ділянку, серія ЯД № 322981, від 04.09.2009, який зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 010995000787. При цьому, як зазначено на цьому Державному акті, його складено у двох примірниках, перший з яких передано власнику земельної ділянки, другий зберігається в Управлінні земельних ресурсів у Обухівському районі Київської області. Таким чином, [PERSON] в лютому 2009 р. на підставі укладеного із [PERSON] оплатного цивільно-правового договору набув в свою приватну власність зазначену земельну ділянку. Відповідно до відомостей отриманих з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на підставі Інформаційної довідки № 266712099 від 20.07.2021, земельна ділянка з кадастровим номером 3223151000:04:068:0054, загальною площею 0,1200 га, починаючи з 21.08.2015 на праві приватної власності зареєстрована за [PERSON] (том 1, а.с.58). Як вбачається із Інформаційної довідки № 266712099 від 20.07.2021, підставою для проведення державної реєстрації права власності став договір купівлі-продажу, серія та номер: 1659, виданий 21.08.2015 приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Щур Н.Р. З документів, наданих приватним нотаріусом Щур Н.Р. на виконання ухвали суду, вбачається, що [PERSON] придбав земельну ділянку, кадастровий номер 3223151000:04:068:0054, загальною площею 0,1200 га, у [PERSON] , яка в свою чергу володіла нею на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку, серії ЯЛ № 368714, виданого 29.12.2012 (том 2, а.с. 3-4, 6). При цьому, укладення і підписання 21.08.2015 Договору купівлі-продажу земельної ділянки від імені [PERSON] було здійснено представником [PERSON] (том 2, а.с. 5, 29-30). Державний акт на право власності на земельну ділянку, серії ЯЛ № 368714, від 29.12.2012 було видано Відділом Держкомзему у м. Українка Обухівського району Київської області на ім`я [PERSON] на підставі Договору дарування земельної ділянки від 17.09.2008, зареєстрованого за № 650. Із документів, наданих приватним нотаріусом Дідківською Ю.В. вбачається наступне. Приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Дідківською Ю.В. 17.09.2008 року було посвідчено Договір дарування земельної ділянки, за яким [PERSON] отримала земельну ділянку, кадастровий номер 3223151000:04:068:0054, загальною площею 0,1200 га, в якості подарунку (том 1, а.с. 174). За наявними відомостями, 17.09.2008 дарування вказаної земельної ділянки на ім`я [PERSON] здійснила саме [PERSON] . Проте, вказаний Договір дарування земельної ділянки від 17.09.2008 було розірвано між сторонами 31.01.2009 на підставі Договору про розірвання договору дарування земельної ділянки, посвідченого приватним нотаріусом Дідківською Ю.В. (том 1, а.с. 189-191) При цьому, оригінал Договору дарування було повернуто нотаріусу, на ньому нотаріусом проставлено відмітку про його розірвання, та його оригінальний примірник зберігається в справах нотаріуса з 31.01.2009 по цей час. Таким чином, право власності на земельну ділянку, кадастровий номер 3223151000:04:068:0054, загальною площею 0,1200 га, 31.01.2009 було відновлено за [PERSON] , після чого останньою 10.02.2009 ділянку продано [PERSON] . Наведене свідчить, що Державний акт на право власності на земельну ділянку, серії ЯЛ № 368714, Відділом Держкомзему у м. Україна було видано 29.12.2012 на ім`я [PERSON] незаконно, адже правових підстав для цього не було, оскільки Договір дарування від 17.09.2008 розірвано ще 31.01.2009, і його оригінал зберігається у справах нотаріуса. Вказане дає підстави для висновку, що [PERSON] з 31.01.2009 не була власником спірної земельної ділянки, а відтак, не мала прав і повноважень на її продаж на користь [PERSON] . Вказані обставини підтверджені в судовому засіданні безпосередньо [PERSON] . Положеннями ч.ч. 1, 3 ст. 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. При цьому, відповідно до частини третьої даної статті, однією із загальних вимог, додержання яких є необхідним для чинності правочину, є волевиявлення учасника правочину, яке має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу. Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю (ч. 1 ст. 216 ЦК України). За наведених обставин, Договір купівлі-продажу земельної ділянки, укладений 21.08.2015 між [PERSON] та [PERSON] , є недійсним в силу ч.ч. 1, 3 ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК України, а відтак, згідно ч. 1 ст. 216 ЦК України не створює жодних юридичних наслідків для [PERSON] . Відповідно до вимог ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Відповідно до ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. За змістом ст. 387 ЦК України, власник майна наділений правом витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Як роз`яснив Верховний Суд України в своїй постанові № 6-2407цс15 від 17.02.2016, віндикація застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема, якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. У цьому разі майно може бути витребуване від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема, від добросовісного набувача з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК України. Відповідно до висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 17.12.2014 у справі № 6-140цс14, власник майна може витребувати належне йому майно від будь-якої особи, яка є останнім набувачем майна та яка набула майно з незаконних підстав, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене попередніми набувачами, та без визнання попередніх угод щодо спірного майна недійсними. При цьому норма частини першої статті 216 ЦК України не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке в подальшому відчужене набувачем третій особі, оскільки надає право повернення майна лише стороні правочину, який визнано недійсним. Захист порушених прав особи, що вважає себе власником майна, яке було неодноразово відчужене, можливий шляхом пред`явлення віндикаційного позову до останнього набувача цього майна з підстав, передбачених статтями 387 та 388 ЦК України. Відтак, з системного аналізу положень ч. 1 ст. 388 ЦК України вбачається, що однією з підстав для витребування майна від добросовісного набувача є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом (п. 3 ч. 1 згаданої статті). Як вже відзначалось, серед способів захисту речових прав цивільне законодавство виокремлює, зокрема, витребування майна з чужого незаконного володіння (ст. 387 ЦК України). Предметом такого віндикаційного позову може бути вимога власника, який не є фактичним володільцем індивідуально-визначеного майна, до особи, яка незаконно фактично володіє цим майном, про повернення його з чужого незаконного володіння. Частиною 1 ст. 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Частиною 4 ст. 41 Конституції України встановлено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Аналогічні положення містяться і в ст. 321 ЦК України. Оскільки спірна земельна ділянка вибула з приватної власності позивача на підставі укладеного між [PERSON] та [PERSON] договору купівлі-продажу від 21.08.2015, на що позивач [PERSON] не уповноважував, то відповідно волі позивача на вибуття майна не було. Вказане узгоджується з висновками Верховного Суду України, викладеними у постановах від 25.01.2017 у справі № 916/2131/15, від 23.11.2016 у справі № 916/2144/15, від 02.11.2016 у справі № 522/10652/15-ц і від 05.10.2016 у справі № 916/2129/15 та з висновком, викладеним Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 29.05.2019 у справі № 367/2022/15-ц. Відсутність волі позивача на вибуття з його приватної власності спірної земельної ділянки, є достатньою підставою для виникнення у позивача правової підстави для витребування земельної ділянки в порядку ст. 388 ЦК України. Таким чином, у відповідності до вимог ст.ст. 330, 388 ЦК України право власності на майно, яке було відчужено поза волею власника не набувається добросовісним набувачем, оскільки це майно може бути у нього витребуване. Право власності дійсного власника в такому випадку презюмується і не припиняється із втратою ним цього майна. З урахуванням викладеного, земельна ділянка, яка незаконно вибула з власності позивача, поза волею останнього, - підлягає витребування в судовому порядку з незаконного володіння підповідача й поверненню позивачу як її законному власнику. Отже, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, встановивши правовий характер спірних правовідносин, шляхом дослідження всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявних у справі доказів, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини по справі, які складають правову підставу позову, суд дійшов висновку про задоволення позову в частині витребування земельної ділянки із незаконного володіння [PERSON] на користь [PERSON] . На думку суду, такий спосіб вирішення спору буде достатнім для відновлення порушених прав позивача. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду у справах № 359/3373/16 від 23.11.2021 року та № 183/1617/16 від 14.11.2018 року. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір слід стягнути з відповідача на користь позивача пропорційно до задоволених позовних вимог, а саме 1358 грн. 00 коп. судового збору. Враховуючи викладене та

Outcome: partial