Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-20 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити, пояснивши, що 17.12.2016 року сторони зареєстрували між собою шлюб. Від укладеного шлюбу вони мають малолітню дитину: сина - [PERSON] , [INFO] , який проживає разом з матір`ю. Тривалий час сторони не проживають в одному помешканні, але відповідач достатньої матеріальної допомоги дитині не надає. За таких обставин просить стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання їх спільної дитини в розмірі 5000 грн. щомісяця, починаючи з 13.10.2021 року і до досягнення ним повноліття. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнав частково, пояснивши, що він щомісяця надає дружині 1000-1500 грн. на утримання дитини. Крім того, він постійно купує всі необхідні ліки для дитини, оплачує розваги, іграшки, тощо. Він працює продавцем у торговому центрі „Епіцентр", отримуючи заробітну плату в розмірі 5200 грн. щомісяця. За таких обставин відповідач не має змоги сплачувати таку велику суму аліментів. Заслухавши представника позивача, відповідача, дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно ст.18 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, схваленої резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27.02.1991 року батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Як передбачає ч.1, ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Частина 2 цієї ж статті наголошує, що розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. За змістом положень ч.3, ст.11 Закону України „Про охорону дитинства" батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Суд в межах заявлених позовних вимог та наданих сторонами доказів по справі встановив наступні обставини та правовідносини. У відповідності до ч.1, ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати до досягнення нею повноліття. Як наголошує ч.2, ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Як встановлено в судовому засіданні, 17.12.2016 року сторони зареєстрували між собою шлюб (а.с.9). Від укладеного шлюбу вони мають малолітню дитину: сина - [PERSON] , [INFO] (а.с.10), який проживає разом з матір`ю (а.с.11-12). Тривалий час сторони не проживають в одному помешканні, але відповідач достатньої матеріальної допомоги дитині не надає. Вказані обставини не були спростовані у судовому засіданні будь-якими іншими доказами, не заперечувались учасниками справи, тому не підлягають доказуванню в порядку ч.1, ст.82 ЦПК України. Згідно ч.1, ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. У відповідності до ст.7 Закону України „Про Державний бюджет України на 2022 рік" - установити у 2022 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня - 2393 гривні, з 1 липня - 2508 гривень, з 1 грудня - 2589 гривень, а для основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком до 6 років: з 1 січня - 2100 гривень, з 1 липня - 2201 гривня, з 1 грудня - 2272 гривні; дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня - 2618 гривень, з 1 липня - 2744 гривні, з 1 грудня - 2833 гривні. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні повідомив, що він працює продавцем у торговому центрі „Епіцентр", отримуючи заробітну плату в розмірі 5200 грн. щомісяця і маючи постійний регулярний щомісячний дохід, однак доказів, які б підтверджували вказані обставини, суду не надав, тому суд вважає необхідним стягнути аліменти у твердій грошовій сумі як просить позивач, а не у частці від щомісячного доходу відповідача. Як регламентує ч.2, ст.27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, схваленої резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27.02.1991 року батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За правилами ч.1-2, ст.8 Закону України „Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Підпункт 3, пункту 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 „Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" роз`яснює, що, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність у останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Аналізуючи докази, зібрані у судовому засіданні, суд вважає необхідним, приймаючи до уваги обов`язок відповідача утримувати свою малолітню дитину на підставі описаних вище норм права, відсутність інформації про його щомісячні доходи, склад сім`ї, його стан здоров`я, враховуючи вік та стан здоров`я дитини, задовольнити позов частково і стягнути з відповідача аліменти в розмірі 3 500 грн. щомісяця на користь позивачки, починаючи з 13.10.2021 року - дня подачі позову до суду і до досягнення ним повноліття, у розмірі, що відповідає межам встановленим Законом України „Про Державний бюджет України на 2022 рік" для дітей такого віку (дітей віком до 6 років: з 1 січня - 2100 гривень, з 1 липня - 2201 гривня, з 1 грудня - 2272 гривні), який не є меншим ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, в задоволенні стягнення решти суми необхідно відмовити. Суд вважає, що такий встановлений розмір аліментів на утримання дитини буде необхідним та достатнім для його фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Крім того, позивачка не позбавлена в майбутньому звернутись до суду з позовом про стягнення з відповідача на її користь матеріальної допомоги на лікування або навчання дитини в порядку ст.185 СК України або збільшення розміру аліментів згідно ст.192 СК України. Ствердження відповідача про надання позивачу певних грошових коштів на утримання дитини щомісяця, суд не може покласти в основу рішення, оскільки вони не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні. Відповідно до ст.137 ЦПК України, задовольняючи позов частково, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача 4 000 грн. витрат на правничу допомогу, зменшивши її розмір на 1 000 грн., оскільки у попередньому розрахунку зазначена вартість участі представника позивача в 2 судових засіданнях в розмірі 2000 грн., при цьому розгляд даної справи відбувся за одне судове засідання. Згідно ст.133; 141 ЦПК України оскільки суд частково задовольняє позов про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини, тому з відповідача на користь держави необхідно стягнути 908 грн. судового збору, від якого була звільнена позивачка при зверненні до суду.

Outcome: partial