Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-03 00:00:00

Позивачка [PERSON] пред`явила до суду позов до відповідача [PERSON] , у якому просить стягнути із відповідача на її користь аліменти на неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі у розмірі 4000 гривень, щомісячно, до повноліття дитини, а в разі продовження ним навчання - до досягнення двадцяти трьох років. В обґрунтування заявлених позовних вимог покликається на те, що 03 травня 2014 року вступила у зареєстрований шлюб із відповідачем, від якого [INFO] у них народився син - [PERSON] . Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 19 вересня 2017 року розірвано шлюб між нею та відповідачем. Малолітній син проживає разом із нею та перебуває повністю на її утриманні. Вказує, що на даний час, вона не працює, а її майновий стан не дає можливості самій повністю забезпечити фізичний та духовний розвиток дитини, розвиток його творчих та пізнавальних здібностей. При цьому, зазначає, що відповідач працює у КП «Тернопільміськтеплокомуненерго» та його середньомісячний заробіток становить 15000 гривень, інших дітей чи непрацездатних батьків на утриманні немає. Відтак, позивачка вважає, що достатнім та допустимим розміром аліментів, які слід стягувати із відповідача на утримання малолітнього [PERSON] є сума 4000 гривень, щомісячно. З цих підстав просила позов задовольнити. Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12 серпня 2021 року провадження у зазначеній справі було відкрите, та справу призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження, з викликом сторін. Від відповідача [PERSON] надійшов до суду відзив на позов, згідно якого заперечує проти викладених у позові обставин. В обґрунтування своїх доводів покликається на те, що позивачкою не долучено жодних доказів на підтвердження того, що вона не працевлаштована, зокрема трудової книжки, відомостей про перебування на обліку в Державному центрі зайнятості. Також, не долучено доказів про здійснення нею витрат на утримання дитини. При цьому, йому відомо, що позивачка працевлаштована за кордоном та її майнове становище значно краще, ніж у відповідача, що, на його думку, повинно враховуватись судом при визначенні розміру аліментів. Крім цього, відповідач вважає, що позивачка, заявляючи вимогу про стягнення аліментів у сумі 4000 гривень намагається повністю перекласти на нього обов`язок щодо утримання малолітнього сина. Разом із цим, відповідач вважає, що позивачкою не надано жодних належних та допустимих доказів на підтвердження викладених у позові обставин, зокрема, щодо здійснення нею витрат на утримання дитини, доказів на підтвердження майнового становища позивачки та стану її здоров`я. Також, відповідач вважає передчасною вимогу про стягнення аліментів до досягнення сином двадцяти трьохрічного віку, у разі продовження навчання, оскільки, на даний час дитина є неповнолітньою. Крім цього, незважаючи на те, що його середній заробіток становить 14957,62 гривень, за вирахуванням податків та зборів він фактично отримує заробітну плату у сумі 8751 гривень, а тому, розмір аліментів, які просить стягувати позивачка у сумі 4000 гривень є непосильною, оскільки становитиме майже половину заробітної плати. Також, зазначив, що 24 вересня 2019 року він зареєстрував шлюб із [PERSON] , яка з 15 серпня 2019 року звільнена з роботи, на даний час не працює та перебуває на його утриманні. Натомість, вказує, що спроможний сплачувати аліменти у розмірі 1/4 частини його доходу, що становить 2200 гривень. З цих підстав просив позов задовольнити частково та стягувати із нього аліменти на малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі у розмірі 2200 гривень, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. У судовому засіданні представник позивачки [PERSON] - адвокат Кузнєцова М.В. позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила задовольнити. Відповідач [PERSON] та його представник - адвокат Гриців О.Я. у судовому засіданні позовні вимоги визнали частково та просили стягувати аліменти у сумі 2200 гривень. При визначенні розміру аліментів просили враховувати викладені у відзиві на позов обставини. Судом установлено: Позивачка [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі із 03 травня 2014 року, який розірвано рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 19 вересня 2017 року (справа №607/8214/17). Від шлюбу у сторін [INFO] народився син [PERSON] , про що складено актовий запис №294 Відділу державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Тернопільського міського управління юстиції, яким 10 лютого 2015 року видано свідоцтво про народження серії [NUMBER] . Малолітній [PERSON] зареєстрований та проживає разом із матір`ю позивачкою по справі за адресою: [ADDRESS] , що стверджується Довідкою №321, виданою 02 серпня 2021 року ДП «Люкс-Житло-1» ПП «Люкс». Як убачається із наданої відповідачем копії довідки №49, виданої КП ТМ «Тернопільміськтеплокомуненерго» ТМР від 01 жовтня 2021 року [PERSON] працює у Комунальному підприємстві теплових мереж «Тернопільміськтеплокомуненерго» Тернопільської міської ради на посаді старшого майстра 2 групи та його дохід за період із січня 2021 року по вересень 2021 року склав 134618,57 гривень, середній заробіток складає - 14957,62 гривень. Згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 10 жовтня 2019 року Тернопільським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області, [PERSON] 24 липня 2019 року вступив у зареєстрований шлюб із [PERSON] , про що складено актовий запис №1313 Тернопільського міськрайонного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області. Як убачається із інформації комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги» Тернопільської міської ради №01.1-04/843 від 08 жовтня 2021 року, у [PERSON] 05 жовтня 2021 року встановлено заключний діагноз: корона вірусна хвороба, листок тимчасової непрацездатності закрито 20 листопада 2020 року. Повторно [PERSON] звернувся 27 квітня 2021 року, 30 квітня 2021 року встановлено діагноз: гостре респіраторне захворювання, ускладнене гострим трахеїтом. Листок тимчасової непрацездатності закритий 05 травня 2021 року. Інших звернень за медичною допомогою у первинній обліковій медичній документації не зафіксовано. Відповідно до Інформації КНП «Тернопільська комунальна міська лікарня №2» від 29 жовтня 2021 року №4.2.3-06/2134, згідно медичної картки амбулаторного хворого [PERSON] перебував з 18 червня 2021 року по 01 липня 2021 року на амбулаторному лікуванні у КНП «Тернопільська комунальна міська лікарня №2» з діагнозом - закритий частковий розрив с/з чотирьохголового м`язу лівого стегна. Гематома в/З медіальної поверхні стегна. Згідно наданих Головним управлінням ДПС у Тернопільській області, на ухвалу суду про витребування доказів відомостей з Державного реєстру фізичних осіб платників податків ДПС України [PERSON] за перший квартал 2021 року нараховано дохід у сумі 43439,45 гривень; за другий квартал 2021 року нараховано 34550,87 гривень. Також, відповідачем долучено копії квитанцій, з яких убачається, що ним періодично здійснювалися перекази грошових коштів на рахунок позивачки [PERSON] в рахунок сплати аліментів. Сторони не можуть досягнути згоди з приводу матеріального утримання їх малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] . Суд, розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши зібрані по справі докази, вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення, виходячи із наступного. Згідно ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 pоку, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 pоку та набула чинності для України 27 вересня 1991 p., держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Положеннями статті 141 Сімейного кодексу України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Частиною другою статті 150 Сімейного кодексу України визначено, що батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно вимог частин першої, другої статті 155 Сімейного кодексу України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Так, згідно з частиною третьою статті 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Стаття 182 Сімейного кодексу України визначає, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. За змістом зазначених норм права будь-які витрати на утримання дітей мають визначатись за домовленістю між батьками або за рішенням суду. При цьому слід враховувати, що у разі спору суд має визначати не лише сам факт стягнення витрат, а також їх розмір. Згідно із частиною другою статті 182 Сімейного кодексу України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» установлено, що у 2022 році прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня - 2618 гривень, з 1 липня - 2744 гривні, з 1 грудня - 2833 гривні. Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд критично сприймає твердження про перебування на утриманні у відповідача дружини [PERSON] . Так, на підтвердження своїх доводів щодо перебування у відповідача на утриманні дружини, відповідач [PERSON] долучив копію трудової книжки серії [NUMBER] , якої слідує, що [PERSON] 15 серпня 2019 року звільнена з роботи ТОВ «Клевер Сторс» за власним бажанням, згідно наказу №149/1-К від 12 серпня 2019 року. Проте, жодних інших доказів на підтвердження факту матеріального утримання дружини відповідачем не надано. Аналізуючи в сукупності викладені обставини і визначені відповідно до них правовідносини сторін, положення закону, якими вони регулюються, враховуючи необхідність забезпечення прав малолітнього сина сторін на рівень життя, достатній для його фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку, а також, беручи до уваги те, що відповідач є молодою особою працездатного віку, працевлаштований, отримує достатній та стабільний дохід, суд приходить до переконання, що позовні вимоги є підставними та підлягають до часткового задоволення, а тому із відповідача на користь позивачки слід стягувати аліменти на неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі у розмірі 3200 гривень, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно. Щодо вимоги позивачки про стягнення аліментів до повноліття дитини, а у випадку продовження навчання до досягнення ним 23 річного віку, суд зазначає наступне. Згідно ч. 1 ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 1 ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Відтак, аліменти стягуються до досягнення дитиною повноліття. Частиною 1 статті 199 Сімейного кодексу України, передбачено, що якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення 23 років, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати. Відповідно до роз`яснень викладених у Постанові Пленуму Верховного суду України "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" №3, від 15.05.2006 року обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Таким чином, обов`язок утримувати дитину після досягнення нею повноліття виникає лише у чітко визначених законодавством випадках, зокрема: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Такі обставини підлягають встановленню судом на підставі наданих сторонами доказів. Відтак, суд погоджується із твердженням відповідача про передчасність вимоги про стягнення аліментів до досягнення малолітнім сином сторін - [PERSON] , [INFO] двадцяти трьохрічного віку, у випадку продовження ним навчання. З огляду на викладене із відповідача [PERSON] на користь [PERSON] слід стягувати аліменти на неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі у розмірі 3200 (три тисячі двісті) гривень, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи із 09 серпня 2021 року та до досягнення дитиною повноліття. Згідно ч.1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Вимогами ст.141 ЦПК України передбачено, що судові витрати, пов`язані з розглядом справи у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. На підставі наведеного та

Outcome: partial