Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-17 00:00:00

у листопаді 2021 р. позивач звернувся до суду із зазначеними позовними вимогами, просить суд стягнути з відповідача заборгованість за договором про надання послуг з утримання та управління будинком, спорудами та прибудинкованою територією у розмірі 11419 грн 20 коп. та судовий збір по справі у розмірі 2270 грн 00 коп. Посилаючи на те, що 26.10.2015 між ТОВ «КА «Українська житлова компанія» та [PERSON] за адресою: [ADDRESS] укладено договір про надання послуг з утримання та управління будинком, спорудами та прибудинкованою територією №41/69 на підставі якого позивач зобов`язався забезпечувати надання послуг відповідно до затверджених у встановленому законом порядку та за цим договором та додатками до нього структури тарифів, періодичності, строків та обсягів надання послуг, звітів щодо виконаних обсягів робіт та використаних коштів, а відповідач зобов`язався забезпечити своєчасну оплату таких послуг за встановленим тарифом і строк та на умовах, що передбачені договором, так п. 2.2 Договору передбачено, що платежі за договором вносяться споживачем на поточний рахунок виконавця не пізніше 20 числа місяця наступного за розрахунком, а також п. 3.2. Договору визначено, що споживач зобов`язаний оплачувати послуги в установлені договором строки, в розмірах визначених цим договором, чинним законодавством України, проте зважаючи на те, що відповідач виконував зобов`язання по оплаті за надані житлово-комунальні послуги неналежним чином, у відповідача виникла заборгованість, яка на 01.11.2021 складає 8975 грн 13 коп., з урахуванням індексу інфляції у розмірі 1724 грн 30 коп. та 3% річних у розмірі 719 грн 77 коп., що є предметом спору. Ухвалою судді Святошинського районного суду м. Києва від 15.11.2021 відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення сторін, якимроз`ясненопроцесуальні строки подачізаяв по суті справи. 16.12.2021 від відповідача по справі надійшов відзив на позовну заяву, в якому вважає позовні вимоги необґрунтованими, оскільки заборгованість виникла більше трьох років тому назад, про що свідчить рахунок № [NUMBER] про оплату житлово-комунальних послуг за червень 2017 р., відповідач акцентує увагу нате, що позивач зазначив про проведення ним аналізу оплату за період з 01.11.2018 по 01.11.2021 та зазначив, що відповідач користувався послугами, але не виконував свої зобов`язання по оплаті за надані послуги, проте відповідач зазначив, що він виконував взяті на себе зобов`язання по оплаті послуг, про що свідчить Додаток №1 до Договору №4/169, рахунки та довідка про нарахування та сплату по особистому рахунку № [NUMBER] за період з 01.03.2021 по 01.12.2021; договір №4/169 від 26.10.2015 та наданий позивачем не суду не відповідає копії відповідача, зокрема, не має його підписів на сторінках 5 та 6 та взагалі заповнений іншою людиною; позивачем не здійснено та не надано обґрунтований розрахунок заборгованості у розрізі видів послуг (водопостачання, теплова енергія, електроенергія, утримання будинку); перед підписанням договору між сторонами №141042301690100 від 04.01.2018, позивач нарахував відповідачу суми на постачання тепла згідно з показниками лічильника відповідача, сам лічильник був опломбований тільки після підписання договору, про є акт опломбування, а документи на підписання прямого договору були надані ще 14.02.2017, але не підписані, тому позивач не надав належних документів для укладення прямих договорів; відповідач також зазначив, що не знаю яким чином проводилися розрахунки за спожите тепло та зборів місць загального користування, оскільки позивач його не зазначав в наданих документах про такі дані, а також вказав, що в рахунках від травня 2019 р. послуга з вивезення побітових відходів була зазначена двічі, внаслідок чого, за таких обставин відповідач просив застосувати ст.ст. 257, 258 ЦК України загальну позовну давність, шляхом відмовити у задоволенні позовних вимог, просив зобов`язати позивача встановити відповідність житлово-комунальних послуг та їх вартості та просив позивача надати роз`яснення стосовно розбіжностей примірників наданого до суду договору №4/169 від 26.10.2015. Позивач не скористався своїм процесуальним правом в п`ятиденний строк з дня отримання копії відзиву, підготувати заперечення на відповідь на відзив. Відповідно до ст. 274 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) в порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи, справи, що виникають з трудових відносин, а також може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частинічетвертійцієїстатті. За змістом ст. 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленимицим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Заявлена позивачем до стягнення сума складає 11419 грн 20 коп., що за своїм розміром не перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, визначених граничним за вимогами ч. 5 ст. 274 ЦПК України. Суд, всебічно з`ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні, вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Судом встановлено, що відповідач - є власником/мешканцем квартири за адресою: [ADDRESS] та як власник житла отримує житлово-комунальні послуги відповідно до укладеного з позивачем договору № 41/169 від 26.10.2015 про управління будинком, надання комунальних послуг з утримання будинку, споруд та прибудинкової території, при цьому не виконує в повному обсязі зобов`язання по їх оплаті, чим спричинив позивачу, який є балансоутримувачем даного будинку, матеріальні збитки у виглядінедоотримання у повномуобсязі плати за житлово-комунальніпослуги, загальна сума заборгованості якого за період з 01.11.2018 по 01.11.2021. Положенняст.ст. 66-68 ЖК України, ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальніпослуги» і положення підзаконних актів у сфері житлово-комунальних послуг покладають на користувачів житла (власників) обов`язок щомісяця вносити плату за житлово-комунальніпослуги (теплопостачання, газ, водопостачання, каналізаціятощо) та витрати на утримання будинку (житла) та прибудинкової території пропорційно до займаної площі. Відповідно до п.7 Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затверджених постановою Кабінету МіністрівУкраїни № 572 від 08.10.1992 року, власник та наймач квартири зобов`язаний оплачувати наданіжитлово-комунальніпослуги у строки, визначені законом або договором. За період проживання відповідача у вказаній квартирі (перебування її у власності) позивачем як обслуговуючою організацією в указаний період щоденно надавались вказаніжитлово-комунальніпослуги. Відповідач щомісяця отримував відпозивача рахунки на їх оплату із зазначенням суми, однак платежі здійснювалися не в повному обсязі, що призвело до утворення заборгованості завказаний період. Відповідно до ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальніпослуги», споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальніпослуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ст.162 ЖК України плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальніпослуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальніпослуги визначаються угодою сторін. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимогцього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України). Окрім того, позивачем ставиться вимога про стягнення 1724 грн 30 коп. - індексуінфляції та 719 грн 77 коп - трьох відсотківрічних, нарахованих на суму заборгованості, а всього - 11419 грн 20 коп. Так, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням індексу встановленого інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних відпростроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Так, необхідність укладення договору про надання житлово-комунальних послуг передбачена законом і його укладення визначено як обов`язок, а не право сторін, і відмова споживача від укладення договору у такому разі суперечить вимогам ч. 3 ст. ст. 627, 630 ЦК України, ст.ст. 19, 20 Закону України «Про житлово-комунальніпослуги». Разом із тим за змістом наведених норм закону споживач зобов`язаний оплатити житлово-комунальні послуги, якщо він фактично користується ними, відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі, що й відповідає спірним правовідносинам. Такий висновок відповідає правовій позиціїВерховного Суду України, викладеній у постановівід 10 .10.2012 у справі 6-110цс12. Відповідачем по справі 16.12.2021 подано відзив по справі в якому просив застосувати строк позовної давності, посилаючись на те, що вказаний строк виник з моменту звернення позивача до відповідача із претензією-повідомленням вих. №225 від 05.07.2017. Як вбачається із матеріалів справи, позивач просить стягнути суму боргу з 01.11.2018. Посилання відповідача на пропуск строку позовної давності, суд не приймає до уваги з огляду на наступне. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовнадавність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Частиною 5 ст. 261 ЦК України визначено, що за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, щосвідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку (ч. 1 ст. 264 ЦК України). Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується (ч. 3 ст. 264 ЦК України). Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту (ч. 5 ст. 267 ЦК України). Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем у період в 2018-2021рр. здійснювалася сплатажитлово-комунальних послуг, проте не в повному обсязі, що свідчить про визнання відповідачем свого боргу та обов`язку по сплаті платежів за надані послуги. З урахуванням викладеного, суд вважає, що підстави для застосування позовної давності відсутні. Крім того, вимоги позовної заяви щодо сплати заборгованості за житлово-комунальні послуги, розраховано з урахуванням сплачених відповідачем послуг, щопідтверджується відомостями з розрахунку заборгованості, наявного в матеріалах справи. Враховуючи наведене, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягаютьзадоволенню. Відповідно до ч. 1ст. 141 ЦПК України у разі задоволення позову судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на відповідача. Відповідно до ст.ст.133, 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягнення судового збору на користьпозивача у розмірі 2270 грн 00 коп. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved