Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-16 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом про стягнення аліментів, в якому просить постановити рішення, яким стягувати з [PERSON] на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дочки, [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Свої вимоги мотивує тим, що вона спільно проживала без реєстрації шлюбу з [PERSON] близько 8 років, з 2001 по 2009. В період спільного проживання з відповідачем у них народилась донька, [PERSON] , [INFO] . Їхня дочка проживає з нею за адресою: [ADDRESS] . Умови проживання створені нею для дитини є комфортними та прийнятними для неї. Вона піклується про донечку, старається забезпечити її усім необхідним і дбає про її всебічний розвиток. Ці потреби повинні забезпечувати обоє батьків. Наскільки їй відомо, відповідач є особою працездатного віку, має постійний дохід, адже є фізичною особою підприємцем, а тому вважає, що він може сплачувати розмір аліментів на рівні 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу). Позивачка в судове засідання не з`явилася, скерувала на адресу суд заяву в якій вказала адресу реєстрації відповідача, яка її стала відома зі слів самого відповідача, а саме: [ADDRESS] , та просила розгляд справи проводити у її відсутності. В судове засідання відповідач не з`явився, причини своєї неявки не повідомив, хоч про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений судом, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення. Беручи до уваги те, що відповідачем у встановлений законом строк відзиву на позовну заяву до суду не подано, суд, відповідно до положень ст.280 ЦПК України, вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши та оцінивши здобуті та перевірені в судовому засіданні докази в їх сукупності, вважає, що заявлений позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного: Відповідно до ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно з ч. 1,2 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У відповідності до ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька, і (або) у твердій грошовій сумі. Вимогами статті 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Відповідно до ч.1 ст.183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Ч.1 ст.79 СК України, передбачено, що аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Про те, що сторони проживали без реєстрації шлюбу і у них народилася донька [PERSON] , свідчить копія свідоцтва про народження [PERSON] , серії [NUMBER] від 21.02.2006, де в графі батьки, батьком вказаний [PERSON] , матір`ю - [PERSON] (а.с.6). В судовому засіданні встановлено, що між сторонами по справі склалися неприязні стосунки, вони проживають окремо, дитина проживає разом з матір`ю [PERSON] та перебуває на її утриманні. Відповідач по справі є фізичною особою- підприємцем, має постійний дохід. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до переконання, що оскільки утримання неповнолітньої дитини є обов`язком обох батьків, а відповідач [PERSON] добровільно не надає матеріальну допомогу на утримання неповнолітньої доньки, [PERSON] , [INFO] , хоча може її надавати, позов [PERSON] про стягнення аліментів підлягає до задоволення. Визначаючи розмір аліментів, судом враховується матеріальне становище позивачки [PERSON] , матеріальне становище відповідача [PERSON] , те, що він працевлаштований, має стабільний дохід, відсутність у нього інших утриманців, яких він зобов`язаний утримувати у відповідності до вимог закону, а також інші обставини, що мають істотне значення для вирішення спору, та приходить до висновку, що з урахуванням положень статті 182 СК України щодо встановлення мінімального гарантованого розміру аліментів відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання», ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2021 рік», з врахуванням того, що на утриманні позивачки знаходиться одна дитина, з відповідача слід стягувати аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а тому позов підлягає до задоволення. Окрім цього, позивачка при зверненні до суду з позовом про стягнення аліментів звільнена від сплати судового збору на підставі ст.5 Закону України «Про судовий збір», а тому, враховуючи вимоги ст.141 ЦПК України, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню 908,00 грн. На підставі ст.ст.180-183, 191 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved