Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом та просить суд визнати себе батьком дитини [PERSON] з подальшим внесенням Ужгородським відділом державної реєстрації актів цивільного стану в Ужгородському районі Закарпатської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) відповідних змін до актового запису про народження дитини. Заявлені вимоги обґрунтовує тим, що він з 2005 року перебуває у цивільному шлюбі із [PERSON] . На час коли вони познайомилися, [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі із [PERSON] . [INFO] [PERSON] народила сина - [PERSON] . В подальшому 17 липня 2006 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Нещодавно, 29 серпня 2021 року [PERSON] показала позивачу нотаріально завірену заяву [PERSON] , згідно якої [PERSON] беззаперечно відмовляється від неповнолітнього сина [PERSON] і згідний на те, щоб будь-які дії відносно нього та від його імені вчинялися без його участі, про позбавлення його батьківських прав та навіть усиновлення дитини позивачем. В цей же день [PERSON] повідомила позивачу, що саме він являєся батьком дитини, а зареєстрували батьком дитини [PERSON] тому, що вони на момент народження сина офіційно ще перебували у шлюбі і до лютого місяця 2021 року суперечок між нею та [PERSON] з цього приводу не було. До цього часу [PERSON] не розповідала позивачу, що [PERSON] син позивача. Вказане стало підставою для звернення до суду із даним позовом. Позивач в судове засідання не з`явився, надав заяву, згідно якої просить розглянути справу за його відсутності та відсутності його представника. Відповідач до суду не з`явився, хоча про дату та місце проведення слухання повідомлявся належним чином, надав заяву, згідно якої позовні вимоги визнає та просить розглянути справу за його відсутності. Повноважний представник третьої особи Ужгородський відділ державної реєстрації актів цивільного стану в Ужгородському районі Закарпатської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) до суду не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явилася, надала заяву, згідно якої підтримує позовні вимоги позивача та просить розглянути справу за її відсутності. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. У свою чергу, приписами ст..206 ЦПК України унормовано, що позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Згідно ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідно до п.11 Постанови Пленуму Верховного суду України №14 від 18.12.2009р. «Про судове рішення у цивільній справі», за змістом частини четвертої статті 174 ЦПК у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом. Вбачається, що згідно свідоцтва про народження Серії [NUMBER] [PERSON] народився в с. Гайдиш Ужгородський район Закарпатської області [INFO] . У графі "мати" зазначена - [PERSON] . У графі "батько" - зазначено [PERSON] (12). 17 липня 2006 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу Серії [NUMBER] (а.с.13). Як вказує позивач, 29 серпня 2021 року [PERSON] показала йому нотаріально завірену заяву [PERSON] , згідно якої останній беззаперечно відмовляється від сина [PERSON] і згодний на те, щоб будь-які дії відносно нього та від його імені вчинялися без його участі, про позбавлення батьківських прав та усиновлення [PERSON] позивачем [PERSON] . В цей же день [PERSON] повідомила позивача про те, що він являється батьком [PERSON] , а зареєстрували батьком дитини [PERSON] тому, що вони на момент нородження сина офіційно перебували у шлюбі. Відповідно до ч.2 ст.128 СК України, підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу. Згідно ч.3 ст.128 СК України, позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Відповідно до ч.1 ст.129 СК України, особа, яка вважає себе батьком дитини, народженої жінкою, яка в момент зачаття або народження дитини перебувала у шлюбі з іншим чоловіком, має право пред`явити до її чоловіка, якщо він записаний батьком дитини, позов про визнання батьківства. У тих випадках, коли батьком дитини записано конкретну особу, вимоги про визнання батьківства мають розглядатись одночасно з вимогами про виключення відомостей про цю особу як батька з актового запису про народження дитини (п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 «Про кування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»). Відповідно до ст.134 СК України, на підставі заяв осіб, зазначених у статті цього Кодексу, або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове свідоцтво про народження. Згідно п. 6 Постанови Пленуму ВСУ № 3 від 15.05.2006 року "Про осування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", особа, котра вважає себе батьком дитини, народженої жінкою, яка в момент зачаття або народження дитини перебувала в шлюбі з іншим чоловіком, має право пред`явити до останнього, якщо того записано батьком, позов про визнання свого батьківства. Згідно зі ст. 129 зазначена особа може звернутися з такими вимогами у межах строку позовної давності (один рік), перебіг якого починається з дня, коли ця особа дізналася або могла дізнатися про своє батьківство. У тих випадках, коли батьком дитини записано конкретну особу, вимоги про визнання батьківства мають розглядатись одночасно з вимогами про виключення відомостей про цю особу як батька з актового запису про народження дитини. Відповідно до пункту 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Відповідно до статті 212 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. За вимогами статті 134 Сімейного кодексу України, на підставі заяв осіб, зазначених у статті 126 цього Кодексу, або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове Свідоцтво про народження. Згідно наявної в матеріалах справи нотаріально завіреної заяви відповідача [PERSON] , він беззаперечно відмовляється від [PERSON] , [INFO] та згодний на те щоб будь-які дії відносно нього та від його імені вчинялися без його участі, про позбавлення його батьківських прав та усиновлення дитини позивачем [PERSON] . На підставі викладеного, суд приходить до переконання про задоволення позовних вимог [PERSON] . Згідно з п.6 ч.1 ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Відповідно до ч.1 ст.42 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Таким чином, зважаючи на визнання відповідачем позовних вимог, 50 відсотків судового збору відшкодовується позивачу за рахунок відповідача та 50 відсотків судового збору підлягають поверненню позивачу із державного бюджету. На підставі наведеного,

Outcome: approved