Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-11 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дружини. Свій позов мотивувала тим, що між сторонами 20 січня 2018 року зареєстровано шлюб у Вінницькому міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області, за актовим записом №122. Від шлюбу сторони мають сина [PERSON] , [INFO] . Позивач зазначила, що сімейні відносини з відповідачем не склалися, вони спільно не проживають, син проживає разом з нею. Крім того, позивач зазначила, що також звернулася в суд з позовом про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дитини. Позивач не має можливості працювати, оскільки здійснює догляд за дитиною. Відповідач є працездатною особою, працює заступником директора ДП «Ізюмінка», що знаходиться в м. Київ, однак кошти на утримання не надає. За таких обставин просила стягнути з відповідача аліменти на її утримання в розмірі 1/6 частки від усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дня подання позову до суду і до досягнення сином трьох років. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 01 листопада 2021року було відкрито спрощене позовне провадження у справі без повідомлення (виклику) осіб з роз`ясненням процесуальних прав учасників справи, зокрема, щодо надання у визначені строки відповідачем відзиву на позов, а позивачем письмової відповіді на такий відзив. Вказану ухвалу, разом із копією позовної заяви з додатками, надіслано відповідачу рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення на адресу місця його реєстрації, згідно відомостей наданих Департаментом адміністративних послуг Вінницької міської ради №79621 від 27.10.2021року (2105022160951). Відповідач у визначений ухвалою суду строк ні відзиву на позов, ні клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін до суду не подав. Враховуючи вищевикладене та положення ст.ст. 178, 279 ЦПК України, суд розглядає справу за наявними у справі матеріалами. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що 20 січня 2018 року між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб у Вінницькому міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області, за актовим записом №122 (а.с. 3). У даному шлюбі народився син - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 12.10.2020 року (а.с.4). Сторони проживають окремо. Як вбачається із довідки про склад сім`ї вих. №419 від 18.10.2021 року, виданої ОСББ «Тимофіївська-12», позивач [PERSON] разом із сином [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] (а.с. 5). В той час, як відповідач [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою про реєстрацію місця проживання особи №79621 від 27.10.2021, виданою Департаментом адміністративних послуг Вінницької міської ради (а.с. 12). Відповідач проживає окремо. Доказів про одержання відповідачем доходу та його розмір матеріали справи не містять. Згідно довідки №38 від 06.01.2022 року, виданої Управлінням соціального захисту населення (Лівобережне), [PERSON] перебуває на обліку в управлінні соціального захисту населення (Лівобережне), як отримувач державної соціальної допомоги при народженні дитини (сина [PERSON] , [INFO]) з 01.09.2020 р. по теперішній час. Позивачка не працює, перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення дитиною трирічного віку, інших джерел доходу, окрім соціальних виплат по догляду за дитиною, не має. Відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання дружини не надає. Доказів протилежного відповідач не надав. Між сторонами склалися правовідносини, що регулюються нормами Сімейного кодексу України, зокрема, в частині виконання обов`язку по утриманню одного з них у разі проживання з нею ( ним ) дитини. Відповідно до ст. 75 СК України, дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Положеннями ст. 84 СК України встановлено, що дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на таке утримання є незалежним від того, чи працює дружина, незалежним від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу. Право на аліменти у дружини - матері може виникнути лише у разі достатнього матеріального забезпечення чоловіка, наявності у чоловіка достатніх коштів для надання дружині - матері спільної дитини матеріальної допомоги та стягуються за умови, що чоловік, до якого пред`явлено вимоги про надання утримання, спроможний надавати матеріальну допомогу (постанова Верховного Суду від 27 травня 2020 року у справі № 712/4702/19). У відповідності до статті 80 СК України, у разі визначення розміру аліментів одному із подружжя за рішенням суду, аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Як установлено судом дитина проживає разом з матір`ю. Судом не встановлено виконання відповідачем своїх обов`язків по утриманню дружини з якою проживає дитина, а тому відповідне право позивача є порушене та підлягає захисту шляхом стягнення з відповідача коштів на утримання дружини. Визначаючись щодо розміру та способу стягнення аліментів, суд враховує обов`язок чоловіка утримувати дружину до досягнення дитиною трьох років, потребу дружини в наданні матеріальної допомоги, а також те, що відповідач здорова, працездатна особа та може надавати матеріальну допомогу. Суд звертає увагу, що доказів неможливості надання такої допомоги відповідачем не надано. Суд також враховує, що сторони мають спільну дитину та у відповідача наявний обов`язок щодо їх утримання. До того ж суд зважає на відсутність у відповідача інших утриманців. Відтак, суд вважає справедливим встановити аліменти на утримання дружини в розмірі, про який клопоче позивач. Аліменти підлягають стягненню в контексті ст. 79 СК України з дня пред`явлення позову, тобто у даній справі з 19.10.2021 року. На підставі ст. 430 ЦПК України рішення в частині стягнення аліментів підлягає обов`язковому негайному виконанню у межах суми платежу за один місяць. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави 908,00 грн судового збору. Що стосується витрат на правничу допомогу, то суд зважає, що відповідно до ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу. Згідно ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат враховується: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина третя ст. 137 ЦПК України). Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним з врахуванням чинників по фактичним обставинам, визначеним частиною четвертою вказаної статті. Відповідно до ч. 5, 6 ст. 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами; обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Судом установлено, що згідно договору-квитанції №226 від 18.10.2021 року позивачка [PERSON] сплатила адвокату Павловій В.Є. за надання правової допомоги по оформленню позовної заяви про стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку у розмірі 700,00 грн (а.с. 6). Відповідно до акту/звіту виконаних робіт по договору №226 від 18.10.2021 року адвокатом Павловою В.Є. надано [PERSON] юридичні послуги по справі про стягнення аліментів на утримання дружини, на які витрачено дві робочі години. Згідно Єдиного реєстру адвокатів України, Павлова В.Є. є адвокатом, здійснює адвокатську діяльність на підставі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю №48, виданого 16.12.1993 року. Отже, судом встановлено документальне підтвердження понесення позивачем витрат на правничу допомогу в сумі 700,00 грн. При цьому, суд враховує, що дані витрати пов`язані з розглядом справи, розмір останніх є обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, а тому, зважаючи на те, що позовні вимоги були задоволені, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу. На підставі викладеного,

Outcome: approved