Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-10 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням. Позов мотивовано тим, що відповідно до договору дарування квартири від 23 червня 2016 року, [PERSON] є одноособовим власником квартири [ADDRESS] . У вищевказаній квартирі зареєстрований відповідач - [PERSON] , але фактично з лютого місяця 2021 року за місцем реєстрації не проживає. Добровільно писати заяву про зняття з місця реєстрації у відповідні органи відповідач не бажає, інформації про його фактичне місце перебування у позивача немає. Факт реєстрації відповідача в належній позивачу квартирі заважає повноцінно нею користуватися та розпоряджатися, змушує нести додаткові витрати на сплату комунальних послуг та відповідач не несе жодних витрат на утримання даного майна. З огляду на зазначене вище позивач звернулась до суду з даною позовною заявою. Ухвалою судді Вінницького міського суду Вінницької області від 23 листопада 2021 року, у даній цивільній справі прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Крім того, даною ухвалою суду було визначено строки для подання сторонами відзиву на позовну заяву, відповіді на відзив, заперечення. Однак, у визначені судом строки, відзиву на позовну заяву, відповідачем подано не було. Частиною восьмою статті 178 ЦПК України визначено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Аналогічне положення міститься і в ч. 2 ст. 191 ЦПК України. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Клопотання про розгляд справи за участю сторін від учасників судового процесу не надходило. З огляду на це, суд приходить до висновку про вирішення спору за наявними матеріалами у справі. Суд, дослідивши матеріали справи, надавши належну оцінку усім доказам, що є у справі, дійшов висновку про задоволення вимог позовної заяви з наступних підстав. Судом встановлено, що 23 червня 2016 року між [PERSON] , [PERSON] (дарувальники) та [PERSON] (обдаровувана) було укладено договір дарування квартири, посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Родіоновою Н.В., зі змісту якого вбачається, що дарувальники передали безоплатно у власність (подарували) по Ѕ частці квартири, а обдаровувана прийняла дарунок цілу квартиру під [ADDRESS] , яка складає 1/20 частку секції [ADDRESS] (а.с. 5). Як вбачається із Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 62077391 від 23 червня 2016 року, [PERSON] на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] (а.с. 6). Відповідно до довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб № 057 від 08 листопада 2021 року, виданої ОСББ «СПІЛЬНОТА-34», за адресою: [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] та [PERSON] . Крім того, у вказаній довідці зазначено, що [PERSON] за даною адресою не проживає з 01 лютого 2021 року (а.с. 7). Згідно ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю; право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ст. 321 ЦК України). Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Оскільки відповідач [PERSON] у квартирі [ADDRESS] не проживає, суд приходить до переконливого висновку, що вимоги позовної заяви про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням вище зазначеної квартири, підлягають до задоволення. Оскільки суд дійшов висновку про задоволення позову, то відповідно до ст. 141 ЦПК України всі судові витрати понесені позивачем у справі, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного та

Outcome: approved