Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-17 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Позивач свої вимоги обґрунтовує тим, що вона є власником житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами, що знаходиться у [ADDRESS] . За вказаною адресою також зареєстрований її зять [PERSON] , відповідач по справі, яка там не проживає з листопада 2020 року, тобто більше року. На даний час вона має намір оформити субсидію, однак реєстрація за місцем її проживання також відповідача, позбавляє права на належні їй соціальні виплати. Просить суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим будинком з надвірним господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться у [ADDRESS] . Відповідно до ч. 4 ст. 19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні. Згідно з ч. 1 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа. Ухвалою суду від 20.12.2021 по справі призначено справу до розгляду у порядку спрощеного провадження без виклику сторін та надано відповідачу для подання клопотання про розгляд справи з повідомленням (викликом) сторін. Окрім того відповідачу було надано строк для подання відзиву на позовну заяву. Відповідачем [PERSON] відзиву на позовну заяву та/чи клопотання про розгляд справи у загальному позовному провадженні чи з викликом сторін подано не було. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У зв`язку з цим, на підставі ст. 247 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без фіксування судового процесу. Дослідивши докази в справі, суд прийшов до висновку, що позов підставний і підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] є власником житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами [ADDRESS] , що стверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 04.12.2015 та витягом про держану реєстрацію прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 49142116 від 04.12.2015 (а.с. 9-10). У вказаному будинковолодінні зареєстровані, крім власника, ще [PERSON] , що стверджується довідкою про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб № 9046 від 03.12.2021 (а.с. 25), який не проживає у вищевказаному будинку з листопада 2020 року, що стверджується актами обстеження проживання № 315 від 24.11.2021 (а.с. 26). Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло в якому вона проживає постійно або тимчасово. Згідно з ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Як передбачено приписами ст.ст. 386, 391 ЦК України, власник має право звертатися до суду за захистом свого права власності перед іншою особою та вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Права власника житлового будинку квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Таким чином, у разі виникнення спору між власником та особами, які вселялися в житло у якості членів сім`ї, суд враховує, що право користування житлом має речово-правовий характер, у зв`язку з чим припинення цього права повинно відбуватися згідно з вимогами статей 405, 406 ЦК України, зокрема сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення або через відсутність особи понад один рік у спірному житловому приміщенні. Суд встановив, що відповідач по справі [PERSON] не проживає у будинку [ADDRESS] з листопада 2020 року, але перебуває на реєстраційному обліку у вищезазначеному будинку, тому позов слід задовольнити та визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням за вищевказаною адресою.

Outcome: approved