Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-18 00:00:00

Позивачка [PERSON] , в особі свого представника адвоката Горобець С.О., звернулась до Придніпровського районного суду м. Черкаси з позовом до [PERSON] , [PERSON] , третя особа: [PERSON] про відшкодування шкоди, завданої залиттям квартири. В обґрунтування позову вказує, що вона (позивачка [PERSON] ) є власницею квартири [ADDRESS] , яка нею була придбана 17.10.2019 року. Вказана квартира купувалась для проживання сина позивачки [PERSON] та вони з ним разом займались її капітальним ремонтом, так як квартира на час придбання перебувала у задовільному стані. Також, зазначає, що 05.09.2021 року з вини мешканців квартири поверхом вище належну позивачці квартиру було затоплено і встановлено, що винуватцем залиття став [PERSON] , що проживає в квартирі [ADDRESS] , власницею якої є відповідачка [PERSON] . Вказаний факт підтверджується Актом про залиття (аварію) від 05.09.2021 року. Окрім цього, залиття квартири позивачки відповідачем [PERSON] відбулося не вперше, що стверджується також Актом про залиття від 15.08.2021 року. Оскільки, після затоплення подальше проживання в квартирі стало неможливим, у позивачки разом з її сином з`явилась потреба у терміновому проведенні ремонтних робіт, тому вони звернулись до відповідача з метою врегулювання конфлікту та відшкодування завданих ним збитків, однак, останній відмовився від досудового врегулювання спору та компенсації завданої шкоди. Відповідно до висновку експертного дослідження судового експерта [PERSON] , розмір матеріальної шкоди, встановленої внаслідок залиття квартири позивачки, становить 46\~410 грн. Разом з цим, позивачка вважає, що, окрім матеріальної шкоди, вона та її син зазнали і моральної шкоди, оскільки в зіпсований залиттям квартири ремонт вони вклали не лише значну частину коштів, а ще й багато власних сил та особистого часу. Крім того, факт затоплення значно вплинув на моральний стан позивачки та на її самопочуття, оскільки вона постійно переживала за ремонт квартири, що виразилось у її душевних стражданнях, негативних емоціях і вона почала страждати на безсоння. Завдану їй моральну шкоду позивачка [PERSON] оцінила в 20\~000 грн. Тому, просить суд стягнути солідарно з відповідачів [PERSON] та [PERSON] на користь позивачки [PERSON] завдану матеріальну шкоду в сумі 46\~410 грн., моральну шкоду в розмірі 20\~000 грн., а також 15\~000 грн. витрат на на професійну правничу допомогу адвоката. Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 22.10.2021 року відкрито провадження по справі та призначено справу до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Сторонам встановлено строк для подачі заяв по суті справи. В судове засідання позивачка [PERSON] та її представник адвокат Горобець С.О. не з`явились, при цьому, 12.01.2022 року від представника позивачки - адвоката Горобець С.О. до суду надійшло клопотання про проведення судового засідання за відсутності позивачки та її представника за наявними матеріалами справи, в якій він одночасно вказав, що позов підтримує в повному обсязі та, у разі неявки інших учасників процесу, не заперечує проти заочного розгляду справи. Крім того, у вказаному клопотанні представник позивачки повідомив, що із заявою про стягнення витрат на правничу допомогу він буде звертатись до суду додатково. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] , а також третя особа - [PERSON] в судове засідання не з`явились, не повідомивши суд про причину неявки, хоча про день, час та місце розгляду справи були повідомлені в установленому законом порядку - шляхом направлення судових повісток за зареєстрованим місцем проживання та шляхом розміщення оголошення про виклик до суду на веб-порталі «Судова влада». Справу вирішено за правилами заочного розгляду, передбаченими ст. ст. 280-282 ЦПК України, за відсутності відповідачів [PERSON] та [PERSON] , повідомлених у встановленому законом порядку про дату, час і місце судового засідання, які не з`явились в судове засідання без повідомлення причин, не подали відзиву проти позову, та зі згоди представника позивачки щодо такого порядку розгляду справи. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно зі ст.\~13\~ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках Відповідно до положень ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). В судовому\~засіданні встановлено,\~що позивачці [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу серія та номер: 4691, виданого 17.10.2019 року приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Корчемною М.В., одноособово на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] , що знаходиться на 6-му поверсі будинку. Право власності позивачки [PERSON] на квартиру [ADDRESS] також стверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 278743794 від 08.10.2021 року (а.с. 9-10). Також, в судовому засіданні встановлено, що одноособовим власником квартири, яка знаходиться поверхом вище квартири належної позивачці, а саме квартири [ADDRESS] , являється відповідачка [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Миколенко І.М. Право власності відповідачки [PERSON] на вказану вище квартиру також стверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 274594582 від 13.09.2021 року (а.с. 11-12). Як зазначає сама позивачка, залиття належної їй квартири сталося саме з квартири, що належить відповідачці [PERSON] . Згідно з п. 2.3.6 Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затвердженими Наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17.05.2005 №76, у разі залиття квартири складається відповідний акт. В додатку № 4 до цих Правил зазначено, що факт залиття квартири та його наслідки фіксується актом комісійного обстеження квартири за участю представників організації (підприємства), яка відповідно до укладеної угоди є виконавцем послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, представників організації (підприємства), яка згідно з укладеною угодою обслуговує внутрішньо-будинкові системи опалення та водопостачання, представника власника будинку, будинкового комітету та затверджується начальником організації (підприємства), яка відповідно до укладеної угоди надає послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. Присутність зацікавлених осіб від потерпілої сторони та з боку винної є обов`язковою. В акті повинно бути відображено: дата складання акта (число, місяць, рік); прізвища, ініціали та посади членів комісії; прізвище, ім`я, по батькові власника (наймача, орендаря) квартири, що зазнала шкоди; адреса квартири, поверх, форма власності; характер залиття та його причини; завдана матеріальна шкода (обсяги необхідного ремонту приміщень квартири, перелік пошкоджених внаслідок залиття речей та їх орієнтовна вартість); висновок комісії щодо встановлення вини особи, що вчинила залиття. З наданих позивачкою актів про залиття (аварію), що трапилось на системі центрального опалення, гарячого (холодного) водопостачання, посвідчених членами комісії та головою ОСББ «Гагаріна 33», вбачається, що квартира [ADDRESS] декілька разів була затоплена. А саме, згідно акту від 15.08.2021 року причиною залиття (аварії), що трапилось у квартирі [ADDRESS] , зазначено наступне: «у квартирі [ADDRESS] біля холодильника сліди замокання та волога стяжка на підлозі», а в акті від 05.09.2021 року вказано, що «причиною залиття (аварії), що трапилось є, зі слів мешканців квартири [ADDRESS] , те, що в них потік кран на кухні, протікання вони усунули самостійно». На підтвердження заподіяної залиттям майнової шкоди позивачкою та її представником надано суду висновок №_49/21/буд. за результатами проведення експертного будівельно-технічного дослідження від 09.09.2021 року, з якого вбачається, що вартість ремонтно-відновлювальних робіт, які необхідно виконати в житловій квартирі [ADDRESS] , для усунення наслідків її залиття, складає 46 410 грн. (а.с. 15-30). Таким чином, суд приходить до висновку, що факт залиття квартири [ADDRESS] , яка належить позивачці [PERSON] дійсно мав місце та був документально зафіксованим, проте, щодо особи, відповідальної за завдану шкоду слід зазначити наступне. Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. Відповідно до частини другої статті 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб. Згідно зі статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до положень частин першої, другої, четвертої та п`ятої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Статтею 322 ЦК України передбачено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до статті 151 ЖК УРСР громадяни, які мають в приватній власності жилий будинок (квартиру), зобов`язані забезпечувати його схоронність, провадити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт, утримувати в порядку прибудинкову територію. Безгосподарне утримання громадянином належного йому будинку (квартири) тягне за собою наслідки, передбачені Цивільним кодексом. Частиною другою статті 383 ЦК України встановлено, що власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданій йому для використання як єдиного цілого, - за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир у багатоквартирному будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку. Згідно з пунктом 18 Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями, затверджених постановою Kабінету Mіністрів України від 08.10.1992 № 572, власники квартир, наймачі та орендарі зобов`язані використовувати приміщення житлових будинків за призначенням, забезпечувати збереження жилих і підсобних приміщень квартир та технічного обладнання будинків, дотримуватись правил пожежної безпеки. При появі несправностей у квартирі вживати заходів до їх усунення власними силами або силами підприємств по обслуговуванню житла. Частиною третьою статті 386 ЦК України передбачено, що власник, права якого порушенні, має право на відшкодування заданої йому майнової та моральної шкоди. Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Отже, відповідальність за завдану шкоду може наставати лише за наявності підстав, до яких законодавець відносить: наявність шкоди; протиправну поведінку заподіювача шкоди; причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; вину. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає. Відповідно до частини другої статті 1166 ЦК України особа, яка завдала шкоду, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Тобто відсутність вини у завданні шкоди повинен доводити сам завдавач шкоди, якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. При цьому позивач доводить лише факти, на яких ґрунтуються його позовні вимоги. Відповідно до вимог статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Згідно з пункту 9 постанови № 6 Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості на час розгляду справи втраченого майна, робіт, які необхідно провести, щоб виправити пошкоджену річ, усунути інші негативні наслідки неправомірних дій заподіювача шкоди. Як при відшкодуванні в натурі, так і при відшкодуванні заподіяних збитків грішми потерпілому на його вимогу відшкодовуються неодержані доходи у зв`язку з заподіянням шкоди майну. Звертаючись до суду з даним позовом, позивачка [PERSON] , зазначає, що відповідач [PERSON] , як безпосередній винуватець залиття її квартири, та відповідачка [PERSON] , як власник квартири [ADDRESS] , мають нести солідарну відповідальність за завдану шкоду. Однак, у вказаних вище актах про залиття (аварію) відсутні будь-які відомості, щодо особи винуватця залиття та вказівка про його участь в обстеженні квартири. Згідно з частинами першою-третьою статті 12, частиною першою статті 81\~ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Тягар доведення обґрунтованості вимог позову за загальними правилами процесуального закону покладається саме на позивача, а не реалізовується у спосіб спростування доводів пред`явлених вимог стороною відповідача, як беззаперечних. Якщо позивач, розпоряджаючись своїми правами на власний розсуд, доведе суду обґрунтованість пред`явлених вимог, то у випадку їх неспростування стороною відповідача у спосіб, визначений законом, такі вимоги підлягають задоволенню. Аналогічний висновок викладений і в постанові Верховного Суду від 27.12.2019 року у справі №641/6191/17. В даному ж випадку в ході розгляду справи був встановлений лише факт реєстрації відповідача [PERSON] в квартирі [ADDRESS] , а докази підтверджуючі його вину у залитті квартири позивачки суду надані не були. Акти про залиття (аварію), надані позивачкою, також таких відомостей не містять. Тому, твердження позивачки [PERSON] про винність відповідача [PERSON] в судовому засіданні не знайшли свого підтвердження та не доведені жодними належними та допустимими доказами. Відтак, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог [PERSON] в частині стягнення завданої їй шкоди з відповідача [PERSON] . Щодо позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про відшкодування шкоди, завданої залиттям квартири, суд, встановивши факт залиття квартири позивачки, що стався з квартири поверхом вище, а саме з квартири [ADDRESS] , що одноособово належить на праві приватної власності відповідачці [PERSON] , та розмір завданої шкоди майну позивачки, а також, враховуючи, що остання на час виникнення спірних правовідносин не скористалась своїм правом подати письмовий відзив на позов з обґрунтуванням її заперечень проти позовних вимог з посиланням на відповідні письмові докази та не спростувала належними та допустимими доказами свою вину у залитті квартири позивачки, а також розмір завданих збитків, клопотань про проведення відповідних судових експертиз, зокрема, на предмет визначення причин залиття та розміру заподіяної шкоди нею заявлено не було, суд дійшов висновку про наявність передбачених законом підстав для задоволення позовних вимог в цій частині та стягнення з відповідачки [PERSON] на користь позивачки [PERSON] майнової шкоди, заподіяної внаслідок залиття квартири в розмірі 46 410 грн. Разом з тим, відповідно до ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній особі діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її задала. Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з знищенням чи пошкодженням її майна. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршенням здібностей потерпілого або позбавленням його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються принципи розумності і справедливості. Як встановлено в судовому засіданні, така шкода позивачці [PERSON] дійсно була завдана, оскільки залиття квартири позбавило останню можливості нормального проживання у належному їй помешканні та повноцінно здійснювати належне їй право власності на вказану квартиру. Через відмову відповідачки добровільно відшкодувати завдану позивачці шкоду, остання, будучи інвалідом 2-ої групи, позбавлена можливості зробити повноцінний ремонт в квартирі. Неможливість зробити ремонт в квартирі, через відсутність коштів, спричиняє позивачці душевні страждання, які вона несе від самого факту ушкодження її майна та від небажання відповідачки відшкодувати шкоду в добровільному порядку. А тому, суд вважає, що позовні вимоги щодо відшкодування моральної шкоди є обґрунтованими, однак, виходячи із принципів розумності та справедливості, приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог в цій частині частково, стягнувши з відповідачки [PERSON] на користь позивачки [PERSON] моральну шкоду в розмірі 5\~000 грн., оскільки саме ця сума, на думку суду, відповідає рівню душевних страждань позивачки та принципам розумності і справедливості. Крім того, суд вважає за необхідне, на підставі ст. 141 ЦПК України, стягнути з відповідачки [PERSON] на користь держави судовий збір в розмірі 908 грн. за подачу даного позову до суду, оскільки позивачка [PERSON] від сплати такого збору звільнена на підставі ч. 9 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», як особа з інвалідністю 2-ї групи. Враховуючи наведене вище та

Outcome: partial