Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-11 00:00:00

14.07.2021 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] до КМР, третя особа Департамент земельних ресурсів, про визнання права на завершення процедури приватизації та права на державну реєстрацію. Позов обґрунтовується тим, що на [INFO] померла [PERSON] , після смерті якої залишилося спадкове майно, яке складається з земельної ділянки площею 0,05 га, кадастровий номер 8 000 000 000:72:297:018, яка призначена для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд на [ADDRESS] з загальною площею 472 кв. м. Єдиним спадкоємцем померлої є позивач. Відповідно до копії розпорядження Солом`янської районної у місті Києві державної адміністрації № 1441 від 15.08.2006 року «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у приватну власність гр. [PERSON] для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд на [ADDRESS] », було погоджено проект землеустрою щодо відведення зазначеною земельної ділянки у приватну власність гр. [PERSON] . Окрім того, був виготовлений проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки гр. [PERSON] у власність для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд на [ADDRESS] . Проте, спадкодавець не встигла за життя завершити процедуру приватизації земельної ділянки. Оскільки приватизація вказаної земельної ділянки не завершена, нотаріус відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на вказану земельну ділянку, що підтверджується постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 27.04.2021 року. В свою чергу, відповідач, у відповідь на заяву відмовив позивачу у наданні можливості в порядку спадкування завершити відведення земельної для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд на [ADDRESS] . Відтак, позивач не може оформити спадкові права на земельну ділянку шляхом отримання свідоцтва про право на спадщину, хоча належним чином прийняв спадщину. Враховуючи викладене, просить визнати за ним право на завершення приватизації та право на державну реєстрацію на його ім`я права власності на земельну ділянки площею 0,05 га, для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, що розташована в [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] . Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 25.08.2021 року відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче засідання. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 09.12.2021 року закрито підготовче провадження та призначення справи до судового розгляду по суті. В судове засідання сторона позивача не з`явилася, представником подано заяву, з якої вбачається, що він позовні вимоги підтримує, просить проводити розгляд справи без його участі. Представник відповідача та третьої особи у судове засідання не з`явилися, в матеріалах справи міститься відзив та письмові пояснення. Так, сторона відповідача просить відмовити в задоволенні позовних вимог, з огляду на те, що земельна ділянка, кадастровий номер 8 000 000 000:72:297:018, не обліковується в публічній кадастровій карті, що свідчить про те, що вона не зареєстрована в Державному земельному кадастрі, а, отже, не є об`єктом цивільних прав. Крім того, [PERSON] визначила цільове призначення земельної ділянки - «для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд». Департамент земельних ресурсів виконавчого органу КМР (КМДА) проінформував позивача, що земельна ділянка розташована в межах територій, на яку відсутній затверджений детальний план зонування територій. В матеріалах справи не міститься належних та допустимих доказів звернення позивача до КМР щодо продовження приватизації спірної земельної ділянки. Таким чином, відповідач вважає, що позивачем обрано невірний спосіб захисту, оскільки КМР жодним чином не порушувала його права та законні інтереси. Представник третьої особи також просив відмовити в задоволенні позову. Зазначає, що за життя спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку, отже, він не міг передати такі права спадкоємцю. Як вбачається з ч. 3 ст. 24 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» чітко визначають умови, за наявності хоча б однієї з них орган місцевого самоврядування позбавлений в силу закону прийняти рішення про передачу у власність будь-якій фізичній чи юридичній особі земельної ділянки. Як вбачається з містобудівного кадастру м. Києва, отриманого на підставі запиту від 16.11.2021 року на земельну ділянку, не затверджено ні детального плану території, ні будь-якого іншого виду містобудівної документації на місцевому рівні, а тому КМР не має права в силу положень закону прийняти рішення про передачу земельної ділянки у власність за результатами процедури приватизації. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] . Відповідно до копії розпорядження Солом`янської районної у місті Києві державної адміністрації № 1441 від 15.08.2006 року «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у приватну власність гр. [PERSON] для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд на [ADDRESS] », було погоджено проект землеустрою щодо відведення у приватну власність гр. [PERSON] земельної ділянки площею 0,05 га, кадастровий номер 8 000 000 000:72:297:018, яка призначена для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд на [ADDRESS] з загальною площею 472 кв. м. Відповідно до положень ст.ст. 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За змістом ч. 2 ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Згідно ч. 1. ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ст. 1261 ЦК України) Спадкоємцем померлої [PERSON] , є її син - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] . Оскільки, приватизація вказаної земельної ділянки не завершена, нотаріус відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на вказану земельну ділянку, що підтверджується постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 27.04.2021 року. В свою чергу, відповідач, у відповідь на заяву відмовив позивачу у наданні можливості в порядку спадкування завершити відведення земельної для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд на [ADDRESS] . Відповідно до положень ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 5 ЦПК України встановлено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Згідно зі ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення. Так, до складу спадщини, згідно ст. 1218 ЦК України, входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Як визначено у ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Згідно з п. «г» ч. 1 ст. 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється, в тому числі, шляхом визнання права, як передбачено п.1 ч. 3 ст. 152 ЗК України. Відповідно до ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають із моменту державної реєстрації цих прав. Право власності, користування земельною ділянкою оформляється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (ст. 126 ЗК України). Спадкодавцем була розпочата процедура приватизації земельної ділянки під житловим будинком, а саме був виготовлений проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки гр. [PERSON] у власність для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд на [ADDRESS] . Однак [PERSON] не встигла за життя завершити процедуру приватизації земельної ділянки. Згідно наданих роз`яснень Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у листі від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі статтею 125 ЗК України, проте, розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання державного акту про право власності на землю на ім`я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку. Якщо видача державного акта про право власності на землю здійснюється на підставі рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийнятого органами місцевого самоврядування, до спадкоємців переходить право отримати державний акт про право власності на земельну ділянку. Аналогічні за змістом висновки викладені, зокрема у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.03.2019 року (справа № 350/67/15-ц), у постанові Верховного Суду від 17.04.2019 року (справа № 723/1061/17. Отже, у випадку, якщо спадкодавець за життя із дотриманням вимог законодавства розпочав процедуру приватизації земельної ділянки, проте, не отримав на неї право власності у зв`язку зі смертю, спадкодавці у порядку спадкування набувають право на завершення приватизації. У разі відмови компетентного органу спадкодавцям, належним та ефективним способом захисту їх прав у судовому порядку є звернення із позовом про визнання права на завершення приватизації. Відтак, до складу спадщини входить, у тому числі, право на завершення процедури приватизації земельної ділянки, яку спадкодавець розпочав за життя у встановленому законом порядку та не завершив у зв`язку зі смертю. Це право не залежить від наявності у спадкоємця особистого права на приватизацію землі. Оскільки за життя [PERSON] розпочала приватизацію земельної ділянки, логічним є висновок, що [PERSON] набув право на спадкування усіх прав та обов`язків, що належали спадкодавцю на підставі ст.ст. 1216, 1218 ЦК України. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позивач має право успадкувати майнові права спадкодавця на завершення процедури приватизації, оскільки вони входять до складу спадщини після смерті [PERSON] , яку він прийняв. Враховуючи викладене, позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved