Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-10 00:00:00

Заявник [PERSON] , в інтересах якого діє адвокат Довгалюк Л.І., звернувся до суду із вищевказаною заявою, в якій просив встановити факт його постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року та станом на 13 листопада 1991 року. В обґрунтування заяви зазначив, що він народився в м. Уральськ Казахської РСР, прибув в Україну будучи неповнолітнім разом з матір`ю [PERSON] , з того часу постійно проживає на території України. В період часу з 1989 року по 1993 рік він проживав разом з матір`ю в с. Первомайське Калинівського району Вінницької області, а в подальшому з 1998 року по даний час проживає без реєстрації в [ADDRESS] . На час переїзду на постійне місце проживання на територію України разом з матір`ю саме у 1989 році йому було 13 років, паспорт громадянина колишнього РСР він не отримував, адже був неповнолітнім і його особа встановлювалась за допомогою свідоцтва про народження. В подальшому в сімнадцятирічному віці він пішов працювати різноробочим відділку Весела ДП ДГ «Корделівське» ІК НААН. Він неодноразово звертався у відповідні органи для отримання паспорта, проте отримував відмову. Востаннє він письмово звернувся до Калинівського районного відділу ДМС України управління державної міграційної служби України у Вінницькій області з приводу отримання паспорта громадянина України, проте на його звернення було надано відповідь за підписом начальника відділу, що для отримання паспорта громадянина України необхідно підтвердити факт постійного проживання на території України станом на 24.08.1991 або проживання в Україні станом на 13.11.1991 року. З огляду на наведене, звернувся до суду із відповідною заявою про встановлення факту, що має юридичне значення для встановлення громадянства і для отримання паспорта громадянина України. 16.07.2021 від Управління державної міграційної служби у Вінницькій області надійшов відзив на заяву, у якому представник заінтересованої особи [PERSON] просив відмовити у задоволенні заяви. Обґрунтовував свої доводи тим, що заявник [PERSON] подав до суду недостатню кількість письмових доказів, що встановити факт його проживання на території України станом на 24.08.1991 та 13.11.1991 року. Зокрема до заяви можуть додаватись : докази, які підтверджують наявність зазначеного юридичного факту (акти, анкети, сімейні фотографії, листи ділового та особистого характеру, особові справи, господарські книги, виписки з домових книг та інші документи, які у собі містять відомості про проживання особи на території України. Стосовно свідків, то заявник хоче встановити факт постійного проживання на території України у 1991 році і предметом доказування є обставини тридцятирічної давності, і достовірність і точність відомостей повідомлених свідками можна обґрунтовано поставити під сумнів, про що зауважено у висновку Верховного Суду в постанові від 16.04.2020 року. Тобто [PERSON] не надав до суду будь-яких належних та допустимих доказів , які б підтверджували факт постійного проживання на території України станом на 24.08.1991 року та 24.11.1991 року. Ухвалою Калинівського районного суду Вінницької області від 01.06.2021 відкрито провадження у справі. Ухвалою суду від 23.06.2021 до участі у справі залучено як заінтересовану особу Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області. Ухвалою суду від 22.07.2021 замінено неналежну заінтересовану особу Калинівський районний відділ Управління ДМС України у Вінницькій області на належну - Управління ДМС України у Вінницькій області. Заявник [PERSON] та його представник адвокат Довгалюк Л.І. у судовому засіданні заявлені вимоги підтримали та просили суд їх задовольнити в повному обсязі з підстав, наведених в заяві. Представник Управління державної міграційної служби у Вінницькій області Скляр О.В. в судовому засіданні проти задоволення заяви заперечив, з підстав зазначених у відзиві на заяву, а також пояснив, що виписки з погосподарської книги не можуть бути допустимими доказами постійного проживання особи на певній території, оскільки в книгах фіксуються лише члени сім`ї домогосподарства, а не факт їхнього постійного проживання. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що [PERSON] є його другом дитинства, вони виросли разом. В період часу з 1989 року по 1990 року [PERSON] разом з батьками та двома братами приїхали у с. Первомайське з Казахської РСР. В той час він проживав с. Весела та йому було близько 12-13 років, коли він познайомився з [PERSON] , який на 1 рік молодший від нього. У 1991 році [PERSON] проживав в с. Первомайське, а також періодично в с. Весела в гуртожитку у товариша. До школи [PERSON] не ходив, підробляв сезонними роботи влітку, а його батьки працювали в ДП ДГ «Корделівське». У 1993 році вони навчалися разом. Допитаний у судовому засідання свідок [PERSON] пояснив, що у 1991 році він проживав в с. Весела, а заявник [PERSON] в с. Первомайське, куди останній переїхав у 1989 році разом з батьками і двома братами. Села Весела і Первомайське розташовані одне біля одного, це один совхоз, населення обох сіл невелике, всі мешканці знають один одного. Запам`ятав, цю дату оскільки саме в цьому році він влаштувався на роботу в ДП ДГ «Корделівське», в якому також працювали батьки заявника, зокрема з батьком заявника працювали в одній бригаді, а в подальшому в цьому ДП працював і сам [PERSON] , який спочатку неофіційно підробляв в даному ДП, оскільки був неповнолітнім, а потім вже був прийнятий на роботу. Він тісно товаришував з [PERSON] , і пам`ятає, що у 1991 році останній проживав на території України, в с. Первомайське, Калинівського району, а також періодично в гуртожитку в с. Весела, де проживав його товариш. Також йому відомо, що [PERSON] в школі не навчався, підробляв або випасом худоби, іншими заробітками. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що з травня 2000 року працювала Заливащинським сільським головою, а з грудня 2020 працює виконуючим обов`язки старости Заливащинського старостинського округу, і 22.03.2021 видала довідку № 02-19-44 на підставі погосподарської книги , про те, що заявник [PERSON] проживав без реєстрації місця проживання в с. Первомайське Калинівського району Вінницької області з 1989 року по 1993 рік разом з матір`ю [PERSON] . Заслухавши думку учасників, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд приходить до наступного висновку. Згідно з копією повторного свідоцтва про народження № [NUMBER] від 23.12.2015 [PERSON] народився [INFO] в м. Уральськ Казахської РСР, про що в книзі реєстрації актів про народження вчинено запис №1492 . Згідно з довідкою ДП «ДГ «Корделівське» Інституту картоплярства Національної академії аграрних наук України №22 від 02.03.2021, [PERSON] працював різноробочим відділку Весела ДП ДГ «Корделівське» ІК НААН з 19.04.1993 року (наказ про прийняття №68 від 19.04.1993 року), переведений трактористом відділку Весела 01.03.1994 (наказ №17 від 29.02.1994) звільнений 06.05.1995 року ( наказ про звільнення №14 від 06.05.1999 року). Згідно з довідкою виконавчого комітету Писарівської сільської ради Калинівського району Вінницької області №357 від 16.11.2020 [PERSON] , [INFO] проживає в [ADDRESS] в з 1998 року по даний час без реєстрації. Згідно з виписками з погоспосподарських книг №6 по Заливанщинській сільській раді, витребуваних на запит суду, оригінали яких оглянуті в судовому засіданні, [PERSON] та його сім`я мати [PERSON] та брат [PERSON] , проживали в [ADDRESS] без реєстрації з 1989 року по 1993 рік. Крім того, згідно копії довідки від 21.04.2021 №М-4/6/0521-21/0521/97-21виданої Калинівським РВ УДМС України у Вінницькій області встановлено, що заявник звертався до міграційної служби з питання документування паспортом громадянина України. Проведеними перевірками не встановлено належності до громадянства України. Згідно ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 року передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: - згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; - чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; - заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; - встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Питання громадянства України регулюється Конституцією України, законами України, указами Президента України, міжнародними договорами України. Основними нормативно-правовими актами з питань громадянства України є Закон України «Про громадянство України» та Порядок провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затверджений Указом Президента України №215 від 27.03.2001 року. Підстави належності чи набуття особою громадянства України визначаються індивідуально, залежно від її місця народження, походження, проживання, родинних зв`язків тощо. Відповідно до п.п.1,2 ч.1 ст.3 Закону України «Про громадянство України» громадянами України є, зокрема усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України; а також особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України "Про громадянство України" (13 листопада 1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав. Відповідно до п. 7 розділу ІІ Порядку встановлення належності до громадянства України стосується: а) громадян колишнього СРСР, які не одержали паспорт громадянина України або паспорт громадянина України для виїзду за кордон та не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року або проживання в Україні за станом на 13 листопада 1991 року, в тому числі: осіб, які за станом на 13 листопада 1991 року проходили строкову військову службу на території України і після її проходження залишилися проживати на території України; осіб, які за станом на 24 серпня 1991 року або за станом на 13 листопада 1991 року відбували покарання в місцях позбавлення волі на території України та перебували у громадянстві колишнього СРСР і до набрання вироком суду законної сили постійно проживали відповідно на території УРСР або проживали на території України; б) осіб, які за станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року не досягли повноліття і батьки яких належать до категорій, зазначених у підпункті "а" цього пункту; Згідно з п. 10 розділу ІІ Порядку - для встановлення відповідно до пунктів 1 та 2 частини першої статті 3 Закону належності до громадянства України особа, яка за станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року не досягла повноліття та проживала в Україні разом із батьками (одним із них) або іншим її законним представником, подає: а) заяву про встановлення належності до громадянства України; б) копію свідоцтва про народження; в) один із таких документів: - довідку, що підтверджує факт постійного проживання особи в неповнолітньому віці на території України за станом на 24 серпня 1991 року або факт її проживання в неповнолітньому віці в Україні за станом на 13 листопада 1991 року; - довідку, що підтверджує факт постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року батьків (одного з них) особи або іншого її законного представника, з якими особа в неповнолітньому віці постійно проживала, або факт їх проживання в Україні за станом на 13 листопада 1991 року; - документ, що підтверджує факт перебування особи в неповнолітньому віці на вихованні у державному дитячому закладі України за станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року; - копії паспортів батьків (одного з них) особи або іншого її законного представника - громадян колишнього СРСР з відміткою про прописку, що підтверджує факт їх постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року або факт їх проживання в Україні за станом на 13 листопада 1991 року. У разі відсутності у батьків (одного з них) особи або іншого її законного представника паспорта громадянина колишнього СРСР подається довідка територіального підрозділу Державної міграційної служби України про те, що за станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року ця особа перебувала в громадянстві колишнього СРСР і відповідно постійно проживала, проживала на території України (за наявності документів, що підтверджують зазначений факт); - судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи в неповнолітньому віці на території України за станом на 24 серпня 1991 року або факту її проживання в неповнолітньому віці в Україні за станом на 13 листопада 1991 року; - судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року батьків (одного з них) особи або іншого законного представника, з яким особа в неповнолітньому віці постійно проживала на території України, або факту їх проживання в Україні за станом на 13 листопада 1991 року. Верховний суд України у своєму листі від 01.01.2012 року «Судова практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» зазначає, що встановлення факту постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України або набрання чинності Законом від 18 січня 2001 р. N 2235-III "Про громадянство України" є підставою для оформлення належності до громадянства України відповідно до пунктів 1, 2 ч. 1 ст. 3 цього Закону. Юридичне значення має лише факт постійного проживання на території України дитини, батьків дитини (одного з них) або іншого її законного представника на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 р.) або набрання чинності Законом «Про громадянство України» (13 листопада 1991 р.). Таким чином, розглядаючи заяву, суд надає правову оцінку наявним в матеріалах справи доказам безперервного проживання особи на території України. Досліджені докази в їх сукупності свідчать про те, що [PERSON] , [INFO] , який народився м. Уральськ Казахської РСР, будучи в неповнолітньому віці, постійно проживав на території України за станом на 24.08.1991 року та 13.11.1991 року. Доводи представника заінтересованої особи про те, що заявником не надано достатньої кількості доказів на підтвердження факту його постійного проживання на території України станом на 24.08.1991 та 13.09.1991 року, а також про те, що виписки з погосподарської книги не можуть бути такими доказами, оскільки в книгах фіксуються лише члени сім`ї домогосподарства, а не факт їхнього постійного проживання, не заслуговують на увагу, оскільки відповідно до Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затверджених Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року за № 5-24/26, Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затверджених Центральним статистичним управлінням СРСР от 25.05. 1990 г. N 69, які замінено Інструкцією по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженою наказом Міністерства статистики України від 22.02.95 р. N 48 особові рахунки господарств в погосподарській книзі відкриваються під час закладки книг станом на 1 січня на всіх осіб, що постійно проживають на території сільської Ради. Всі записи в особових рахунках провадяться безпосередньо в господарствах. Якщо на території сільської Ради є будинки без господаря або будинки, в яких господарі проживають сезонно (дачники), в погосподарських книгах вони не враховуються. Відомості про ці будинки записуються в окремому списку. В погосподарську книгу записуються члени господарств усіх суспільних груп (господарства працівників колективних сільськогосподарських підприємств, робітників, службовців, осіб, які зайняті індивідуальною трудовою діяльністю, селянські (фермерські) господарства та ін.), які постійно проживають на території сільської Ради, незалежно від наявності в них будівель, садиби та худоби. Записи в погосподарській книзі без відвідування кожного господарства недопустимі. Господарства записуються в порядку розміщення в населеному пункті незалежно від їх суспільної групи. Особи, які тимчасово проживають на території сільської Ради, записуються не в погосподарську книгу, а в окремі списки за формою N 2 - "Список осіб, що тимчасово проживають на території сільської Ради". Отже наявність записів в погосподарських книгах про те, що [PERSON] з матірю [PERSON] та братом [PERSON] проживали без реєстрації в [ADDRESS] без реєстрації з 1989 року по 1993 рік є належним і допустим доказом саме фактичного проживання заявника на території України у вказаний період, зафіксований у встановленому законом порядку. Також дані обставини підтверджені показами свідків [PERSON] та [PERSON] , які незважаючи на тривалий проміжок часу, який пройшов з моменту виникнення цих обставин, узгоджуються між собою та зібраними у справі доказами, сумнівів у їх достовірності у суду немає. При вирішенні спору суд в межах своїх процесуальних функціональних повноважень та в межах позовних вимог встановлює зміст (правову природу, права та обов`язки ін.) правовідносин сторін, які випливають із встановлених обставин, та визначає правову норму, яка підлягає застосуванню до цих правовідносин. Законодавець указує саме на «норму права», що є значно конкретизованим, аніж закон. Отже, обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи з фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору, покладено саме на суд, що є складовою класичного принципу jura novit curia. З урахуванням вищевикладеного, а також з огляду на те, що для реалізації заявником своїх прав необхідним є визнання факту його постійного проживання в неповнолітньому віці на території України за станом на 24 серпня 1991 року та 13 листопада 1991 року , і саме цей факт має для заявника юридичне значення, а тому суд вважає, що заява обґрунтована та є підстави для її задоволення.

Outcome: approved