Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-11 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач) звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини, в якому просить стягнути з [PERSON] (далі - відповідач) на свою користь аліменти на утримання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 5000,00 грн., щомісячно, з наступною індексацією відповідно до закону, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позову зазначено, що 10 вересня 2010 року між сторонами укладено шлюб, зареєстрований Дзержинським відділом реєстрації актів цивільного стану, актовий запис № 548. В шлюбі у сторін народився син [PERSON] , [INFO] . З 2018 року шлюбні відносини між сторонами фактично припинені, відповідач проживає за іншою адресою, участі в утриманні дитини не приймає та матеріальної допомоги не надає. Дитина повністю перебуває на утриманні матері та потребує систематичного медичного нагляду. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 03 вересня 2021 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в даній цивільній справі, розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги та доводи, викладені в позові, підтримав в повному обсязі. Надав пояснення, відповідно до яких дитина має незадовільний стан здоров`я, наявний діагноз - гострий назофарингіт, гіпертрофія аденоїдів, які періодично ускладнюються отитами, стрептококовими тонзиллітами. Лікування потребує значних фінансових витрат, які на місяць складають 2000,00-3000,00 грн. Крім того дитини систематично відвідує розвиваючі гуртки. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення та оголошеннями про виклик особи, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи невідоме. Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні ним правовідносини. Відповідно до Свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 18 лютого 2015 року, відповідач є батьком [PERSON] , [INFO] , позивач є його матір`ю. В судовому засіданні з наданих позивачем пояснень встановлено, що позивач займає посаду фахівця з фармаконагляду Сектору фармакологічного нагляду у ТОВ «Контрактно-дослідницька організація ІнноФарм-Україна», має посадовий оклад в розмірі 29166,67 грн. Позивач разом з дитиною проживає за адресою: [ADDRESS] . Позивачем зазначено, що витрати на дитину в середньому на місяць становлять 10000,00 грн. Позивач та відповідач будь-яку іншу особу, окрім спільної дитини, на утриманні не мають. Згідно ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Частиною першою та другою статті 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно ст.182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Як вбачається з роз`яснень, викладених в п.17 постанови Пленуму Верховного суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Виходячи із змісту ст. 141 СК України, батьки мають рівні права та обов`язки щодо дитини, в тому числі і щодо її утримання. Відповідно ч. 1, ч. 2 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. Частиною 2 ст. 182 СК України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Розмір прожиткового мінімуму для дитини від 6 до 18 років станом на день ухвалення судового рішення становить 2618,00 грн. Таким чином, аліменти в розмірі, що перевищує мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину, а саме 1309,00 грн., можуть бути стягнуті лише за умови достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Як вбачається з наданих позивачем пояснень, позивачу не відомий розмір заробітку (дохід) відповідача. Будь-які дані щодо офіційного працевлаштування відповідача, наявності у нього на праві власності рухомого та нерухомого майна відсутні. Враховуючи відсутність даних про дохід відповідача, щодо його офіційного працевлаштування, наявність у нього на праві власності рухомого та нерухомого майна та надані позивачем пояснення, суд приходить до висновку щодо відсутності підстав для стягнення аліментів на одну дитину з відповідача в розмірі більшому, ніж 1309,00грн., оскільки позивачем не доведено достатність заробітку (доходу) платника аліментів для стягнення аліментів у розміру, більшому, ніж мінімально гарантований. При цьому, виходячи з положень ст. 12, 13, 81 ЦПК України, обов`язок доведення достатності заробітку (доходу) відповідача для сплати останнім аліментів в розмірі 5000,00 грн., покладається на позивача. Всупереч вимог ст. 12, 13, 81 ЦПК України позивачем не надано суду будь-яких доказів наявності у відповідача доходу або витрат, які б свідчили про можливість відповідача сплачувати аліменти в розмірі більшому, ніж 1309,00 грн. Клопотання про витребування таких доказів не заявлялось. За таких обставин суд приходить до висновку щодо наявності підстав для часткового задоволення позовних вимог та стягнення аліментів в розмірі 1309,00грн. В іншій частині позовних вимог, а саме в стягненні аліментів в більшому розмірі, ніж 1309,00грн. на місяць, суд відмовляє, оскільки позивачем не доведено достатність заробітку (доходу) відповідача для сплати аліментів в такому розмірі. Крім того, суд враховує, що обов`язок утримання дитини покладається як на її батька, так і на матір. Відповідно до ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти присуджуються від дня пред`явлення позову. Статтею 180 СК України встановлено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Враховуючи наведене, суд стягує аліменти від дня пред`явлення позову, тобто з 06 серпня 2021 року та до повноліття дитини. Стосовно доводів позивача про незадовільний стан здоров`я дитини, наявність хвороб, лікування яких вимагає додаткових витрат, а також відвідування дитиною розвиваючих гуртків, то позивач не позбавлений права звернутися до суду з позовом про стягнення з відповідача додаткових витрат на дитину, в порядку, передбаченому ст. 185 СК України. Згідно п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивачі звільняються від сплати судового збору за подання позовів про стягнення аліментів. У відповідності до ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 992,40 грн. Суд роз`яснює сторонам, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених Сімейним Кодексом України.

Outcome: partial