Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-19 00:00:00

Позивач [PERSON] 08 липня 2020 року звернувся до суду з позовом (а.с.1-8), який згодом 20 листопада 2020 року було уточнено (а.с.82-89), в якому просив суд визнати незаконними дії Прокуратури Дніпропетровської області, чий підрозділ Криворізька місцева прокуратура №2 (Жовтнева районна прокуратура м. Кривого Рогу) здійснював незаконне процесуальне керівництво за проведенням досудового розслідування кримінального провадження відносно кримінальної справи відносно [PERSON] за ознаками кримінального злочину, передбаченого ст.121 ч.1 КК України та стягнути з Держави України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України на відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування, прокуратури 331\~385,60 грн. 60 коп. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що взимку 2005 року Жовтневим РВ КМУ УМВС України в Дніпропетровській області була порушена кримінальна справа №52051369 за ознаками кримінального злочину, передбаченого ст.121 ч.1 КК України. 01.03.2005 року, [PERSON] , був затриманий за підозрою у вчиненні зазначеного злочину, та йому був обраний запобіжний захід - тримання під вартою, пізніше - було пред`явлено обвинувачення. 20.06.2006 року на підставі ухвали Жовтневого районного суду м.\~Кривого Рогу Дніпропетровської області був змінений запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на підписку про невиїзд. Таким чином, з 01.03.2005 року по 20.06.2006 року (15 місяців та 20 днів або 477 днів) днів він знаходився під вартою. Кримінальна справа за обвинувачення [PERSON] за ст. 121 ч. 1 КК України знаходилася в провадженні Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу 1 рік 11 міс. та 25 днів. Справу було повернуто до прокуратури Жовтневого району м. Кривого Рогу на додаткове розслідування, а [PERSON] з-під варти було звільнено, проте ще деякий час його викликали до слідчого відділу на допити. У жовтні 2007 року кримінальна справа № 52051369 у порядку ст. 225 КПК України направлялася до прокуратури Жовтневого району м. Кривого Рогу (Криворізька місцева прокуратура №2) з подальшим розглядом у суді Жовтневого району м. Кривого Рогу, що підтверджується листом Криворізького ВП Покровського ВП ГУНП в Дніпропетровській області від 07.03.2019 року. Подальша доля справи йому невідома, як і невідомо чи притягнуто винну особу до відповідальності чи справу взагалі закрито. Внаслідок незаконних процесуальних дій органу досудового слідства [PERSON] перебував під вартою з 01.03.2005 року по 20.06.2006 року, потім - на підписці про невиїзд. За викладених обставин, позивач зазначає, що вищезазначеним, були порушені його конституційні права та свободи незаконними діями органів досудового розслідування, оскільки тривалий час мала місце постійна невизначеність ситуації за результатом кримінального провадження, були незручності щодо умов утримання, почуття психічного напруження, відчуття несправедливості, розчарування, образи та приниження через факт притягнення до кримінальної відповідальності, та через утримання під вартою. Були порушені нормальні життєві зв`язки, організація життя всієї родини була порушена та кардинально змінена. Все зазначене спричиняло глибокі моральні страждання. У лютому 2019 року, позивач дізнався, що 25.05.2005 року у рамках зазначеного кримінального провадження слідчим Жовтневого РВ КМУ УМВС України була прийнята постанова про накладення арешту на належне йому майно. Таким чином, крім позбавлення волі, перебування на підписці про невиїзд, позивач ще був позбавлений повноважень власника майна. Питання про скасування арешту, накладеного на все нерухоме майно, було вирішено в судовому порядку шляхом надання слідчому судді Жовтневого районного суду м.\~Кривого Рогу клопотання про зняття арешту з майна, накладеного в рамках кримінального провадження в порядку ст.174 КПК України. Протягом 15 місяців та 20 днів він знаходився під вартою, у подальшому на підписці про невиїзд, тим самим був позбавлений волі, позбавлений свого звичного життя. Під час перебування у СІЗО постійно відчував незручності через дискомфортні умови існування, що змушувало його пристосовуватися до несприятливих обставин, вимагало від нього додаткових зусиль для організації його життя. Зазначене негативно впливало як на його фізичний так і емоційний стан здоров`я. Після звільнення з-під варти він деякий час вимушений був ходити до слідчого відділку, його становище тривалий час не було зрозумілим та невизначеним. Точно встановити дату його останнього виклику до правоохоронних органів неможливо. Тож опираючись на відомості Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу відповідно до яких кримінальна справа була повернута на додаткове розслідування в прокуратуру 18.12.2007 року, його моральні страждання від невизначеної ситуації продовжувались ще з 20.06.2006 року (звільнення з-під варти на підписку про невиїзд) до 18.12.2007 року, тобто 15 місяців та 20 днів тримання під вартою, та знаходження на підписці про невиїзд (6 місяців та 10 днів 2006 року, та 11 місяців і 18 днів 2007)- 1 рік 5 місяців та 28 днів. Таким чином, він тривалий час страждав, відчував негативні емоції, фізичний біль, моральний, тривогу та переживання. Уклад його життя та життя родини був істотно порушено та вимагалися значні додаткові зусилля для організації життя. До того ж накладений у рамках кримінального провадження арешт на належне йому нерухоме майно на тривалий час позбавив його повноважень власника майна. Враховуючи період перебування під вартою 15 місяців і 20 днів та ще 17 місяців і 28 днів на підписці про невиїзд, та накладений арешт нерухомого майна з 2005 року до лютого 2019 року просить стягнути в рахунок заподіяної моральної шкоди 331\~385,60 гривень. Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.07.2020 року дану справу передано на розгляд судді Ткаченкові А.В. (а.с.30). Ухвалою суду від 13.07.2020 року відкрито провадження по справі в порядку загального позовного провадження та призначено справу до розгляду (а.с.31-32). 26.08.2020 року на адресу суду від відповідача Держави в особі Державної казначейської служби України, надійшов відзив на позовну заяву, з якого вбачається, що представник відповідача заперечує проти задоволення позову, та просив відмовити в задоволенні позову посилаючись на його необґрунтованість та недоведеність, зазначивши, що органи Казначейства не є учасником спірних відносин і не володіє будь-якими фактичними даними, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що мають значення для правильного вирішення справи. Посилається на відсутність одного із обов`язкових елементів складу цивільного правопорушення - факту наявності рішення щодо незаконності дій, без якого державний орган неможливо притягнути до відповідальності та зобов`язати відшкодувати шкоду (а.с.39-42). 02.09.2020 року на адресу суду від відповідача Держави України в особі Прокуратури Дніпропетровської області надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого позовні вимоги не визнає, зазначає, що згідно з відповіддю Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу, 13.12.2007 р. кримінальну справу №52051369 за обвинуваченням [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України, направлено до Жовтневої прокуратури м. Кривого Рогу. Однак, підтвердити чи спростувати факт отримання прокуратурою кримінальної справи № 52051369 за обвинуваченням [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, не надається можливим у зв`язку зі знищенням Книги вхідної кореспонденції прокуратури Жовтневого району м. Кривого Рогу у 2013 році, відповідно до акту виділення та знищення документів. Крім того, за фактом втрати матеріалів кримінальної справи за обвинуваченням [PERSON] виданий наказ про призначення проведення службового розслідування. Також посилається на відсутність остаточного рішення у кримінальній справі № 52051369, відсутність особисто у [PERSON] відповідного судового рішення, що повинно розглядатися судом як не доведення позивачем неправомірності дій органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури. Вважає, що позивачем не визначено чому полягають винні дії органів дізнання та прокуратури, та недоведений розмір моральної шкоди. (а.с.50-53). 08.10.2020 року ухвалою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області задоволено клопотання позивача та витребувано матеріали справи про зняття арешту з майна (а.с.61-62). 20.11.2020 року від позивача [PERSON] до канцелярії суду надійшла відповідь на відзив прокуратури Дніпропетровської області, в якому зазначають, що прокуратура Дніпропетровської області зазначає, що не може а ні підтвердити, а ні спростувати факт отримання Жовтневою районною прокуратурою м. Кривого Рогу від Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу кримінальної справи № 52051369 за обвинуваченням [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, у зв`язку зі знищенням Книги вхідної кореспонденції прокуратури Жовтневого району м. Кривого Рогу у 2013 році. Проте, на підтвердження зазначеного, Відповідачем не надано у якості доказу відповідної копії акта знищення. Кримінальна справа за обвинувачення [PERSON] за ст. 121 ч. 1 КК України знаходилася в провадженні Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу і була повернута на додаткове розслідування, [PERSON] було звільнено з-під варти і до кримінальної відповідальності він не притягувався, про що суду були надані відповідні докази. Зазначене свідчить про незаконне взяття і тримання його під вартою. Скасування 14.05.2019 року арешту, накладеного на все належне йому нерухоме майно також свідчить про незаконне накладення арешту. Посилання Прокуратури Дніпропетровської області на наказ про призначення проведення службового розслідування за фактом втрати матеріалів кримінальної справи за обвинуваченням [PERSON] говорить, не на користь самого відповідача. Його неодноразові звернення до Криворізької місцевої прокуратури №2 м. Кривого Рогу, до Покровського ВП Криворізького ВП ГУНП з метою з`ясувати долю кримінальної справи не давали ніяких результатів. Тривалий час ніхто із зазначених органів не намагався надати конкретну відповідь. Тому вважає, що відсутність кримінальної справи № 52051369 у Криворізький місцевій прокуратурі №2 та СВ Покровського ВП Криворізького ВП ГУНП в Дніпропетровській області, як то зазначає відповідач у своєму відзиві, не може свідчити про законність дій відповідача. Навпаки, цей факт викликає сумніви щодо законності дій і прокуратури і слідчого відділу під час досудового слідства у кримінальній справі. Вини позивача у неможливості встановити місцезнаходження кримінальної справи немає. Як і немає вини у тому, що дані щодо наявності остаточного рішення у кримінальній справі відсутні з 2005 року і по теперішній час. Посилання Прокуратури Дніпропетровської області на відсутність остаточного рішення у кримінальній справі № 52051369, відсутність особисто у нього відповідного судового рішення не може розглядатися судом як не доведення позивачем неправомірності дій органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури. Місцезнаходження кримінальної справи №52051369 невідомо. Чиї дії призвели до зникнення кримінальної справи (чи то Прокуратури Жовтневого району м. Кривого Рогу чи Жовтневий районний відділ КМУ УМВС України в Дніпропетровській області) - це з`ясує службове розслідування. Кримінальна справа №52051369 містила докази вини/чи не винуватості [PERSON] у скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України. Втрата всіх цих доказів, вважає є підставою для відшкодування відповідачами моральної шкоди (ВС/КЦС, № 233/3464/17,08.05.19). Прокуратура Жовтневого району м. Кривого Рогу та Жовтневий районний відділ КМУ УМВС України в Дніпропетровській області, який проводив досудове слідство всі вони проводили кримінальні процесуальні дії, які обмежували та порушували права та свободи позивача. З 2005 року не встановлено достатньо доказів для доведення його винуватості у суді. Звільнення його з-під варти, скасування арешту, накладеного на все належне йому нерухоме майно, на підставі рішень Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу свідчать про незаконність дій органів дізнання та прокуратури, про проведення дій, які обмежували та порушували його права та свободи. Він, позивач у справі, без відповідної правової підстави перебував під вартою 15 місяців і 20 днів та ще 17 місяців і 28 днів на підписці про невиїзд, внаслідок чого був ізольований від суспільства, що є надзвичайною мірою впливу на особу та кардинальним чином впливає на його життя. Звільнення його Жовтневим районним судом м. Кривого Рогу з-під варти свідчать про безпідставність не тільки утримання під вартою але й взагалі кримінального переслідування та незаконного проведення слідчих (обшук, затримання) та негласних слідчих розшукових дій. Отже, на підставі викладеного, вважає, що існують всі правові підстави для задоволення позовних вимог в повному обсязі. (а.с.69-73). 20.11.2020 року від позивача [PERSON] до канцелярії суду надійшла відповідь на відзив Державної казначейської служби України, в якому зазначають, що відповідач-1 зазначає, що не є учасником спірних відносин і не володіє будь-якими фактичними даними, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що мають значення для правильного вирішення справи. Вважає, що в позовній заяві детально обґрунтовані причини залучення у якості відповідача-1 державну казначейську службу України. Належним відповідачем у справах про відшкодування шкоди, заподіяної органом державної влади, їх посадовою або службовою особою є держава\~як учасник цивільних відносин. При цьому держава бере участь у справі як відповідач через відповідні органи державної влади, зазвичай, орган, діями якого заподіяну шкоду. Орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів,може бути відповідачем у такій категорії справ. Разом із тим, залучення або ж незалучення до участі у таких категоріях спорів Державної казначейської служби України чи її територіального органу не впливає на правильність визначення належного відповідача у справі, оскільки Державна казначейська служба України чи її територіальний орган не є тим суб`єктом, який порушив права чи інтереси позивача (постанова Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2019 року, справа №\~242/4741/16-ц, провадження № 14-515цс19). Посилання відповідача-1 на відсутність одного із обов`язкових елементів складу цивільного правопорушення - факту наявності рішення щодо незаконності дій, без якого державний орган неможливо притягнути до відповідальності та зобов`язати відшкодувати шкоду - є передчасним. В позові детально зазначено чому дії Відповідача-2 він вважає незаконними, а також просить суд дії прокуратури, яка здійснювала незаконне процесуальне керівництво за проведенням досудового розслідування у кримінальному провадженні відносно [PERSON] за ознаками кримінального злочину, передбаченого ст.121 ч.1 КК України визнати незаконними. Саме задоволення позову в цій частині і буде слугувати підставою для задоволення іншої частини позовних вимог стягнення суми з Державної казначейської служби України на відшкодування моральної шкоди. Так, моральна шкода полягає в тривалому фізичному болі, який спричиняли працівники правоохоронних органів. Вони фізичне примушували зізнатися у скоєнні злочину. Його били та катували, вимагаючи зізнання. Не враховуючи його свідчення, без перевірки алібі, правоохоронними органами було пред`явлено звинувачення та обраний запобіжний захід-тримання під вартою, внаслідок чого його страждання погіршилися у декілька разів. Він тривалий час відчував негативні емоції, психологічний тиск, моральний біль, тривоги та переживання. Уклад його життя та життя родини був істотно порушено, що потребувало значних додаткових зусиль для організації життя. Тривалість невизначеності ситуації за результатом кримінального провадження, відчуття страху за свою спотворену долю, все це, та багато іншого, що зазначено в позовній заяві і становлять моральну шкоду. Моральна шкода спричинена незаконним порушенням кримінальної справи по відношенню до нього; притягнення його до кримінальної відповідальності в якості обвинуваченого за ч.1 ст.121 КК України; незаконне накладення арешту на належне йому нерухоме майно; незаконне застосування до нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з лютого 2005 року по червень 2006 року; незаконне застосування до нього запобіжного заходу у вигляді підписки про невиїзд з 20.06.2006 року та по нинішній час. Зазначене підтверджується документами які наявні в Жовтневому районному суді м. Кривого Рогу Дніпропетровської області після розгляду кримінальної справи. Також підтверджується зміною запобіжного заходу з тримання під вартою на підписку про невиїзд, що підтверджується копією листа з Криворізької установи виконання покарань №3. (а.с.76-78). 25.11.2020 року від представника Дніпропетровської обласної прокуратури надійшло клопотання про перейменування сторони (а.с.91-94). 08.12.2020 року до канцелярії суду на виконання ухвали надійшли матеріали справи за клопотанням [PERSON] про зняття арешту з майна (а.с.99). 09.03.2021 року ухвалою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с.109-110). 21.04.2021 року від позивача [PERSON] надійшло клопотання про долучення до справи письмових доказів (а.с.118-120). 19.05.2021 року від представника відповідача Дніпропетровської обласної прокуратури надійшло клопотання про витребування доказів щодо результатів проведеного службового розслідування (а.с.126). 19.05.2021 року ухвалою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області задоволено клопотання представника відповідача та витребувано матеріали службового розслідування (а.с.129-130). 15.07.2021 року до канцелярії суду на виконання ухвали суду надійшли матеріали службового розслідування (а.с.145-148). 07.09.2021 року від представника відповідача Дніпропетровської обласної прокуратури надійшло клопотання про витребування доказів інформації про місцезнаходження кримінальної справи з Криворізької північної окружної прокуратури (а.с.150). 07.09.2021 року ухвалою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області задоволено клопотання представника відповідача та витребувано інформацію про місцезнаходження кримінальної справи з Криворізької північної окружної прокуратури (а.с.153-154). 23.10.2021 року на виконання ухвали суду з Криворізької північної окружної прокуратури надійшла інформація щодо кримінальної справи відносно [PERSON] (а.с.162-163). Позивач [PERSON] , будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, до зали судового засідання не з`явився, представник позивача надав суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримали в повному обсязі. Представник відповідача Дніпропетровської обласної прокуратури Хоружко С.Л. в судовому засіданні не заперечувала проти розгляду справи в письмовому провадженні. При прийнятті рішення просила врахувати письмовий відзив Дніпропетровської обласної прокуратури та відмовити у задоволенні позовної заяви [PERSON] в повному обсязі. Представник відповідача Державної казначейської служби Янчук І.С. до зали судового засідання не з`явився, надав суду клопотання про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги не визнають в повному обсязі, просять у задоволенні позову відмовити. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог за таких підстав. Судовим розглядом встановлено, що в 2005 році Жовтневим РВ КМУ УМВС України в Дніпропетровській області була порушена кримінальна справа №52051369 за ознаками кримінального злочину, передбаченого ст.121 ч.1 КК України. 01.03.2005 року, за підозрою у вчиненні зазначеного злочину був затриманий [PERSON] , якому був обраний запобіжний захід - тримання під вартою, а пізніше - було пред`явлено обвинувачення. 20.06.2006 року на підставі ухвали Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області був змінений запобіжний захід з утримання під вартою - на підписку про невиїзд, що підтверджується копією листа з Криворізької установи виконання покарань №3 (а.с.10). Таким чином, з 01.03.2005 року по 20.06.2006 року (15 місяців та 20 днів або 477 днів) [PERSON] знаходився під вартою. Кримінальна справа за обвинувачення [PERSON] за ч.1 ст.121 КК України з 10.06.2005 року знаходилася в провадженні Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області 1 рік 11 міс. та 25 днів, що підтверджується доданою копією статистичної картки суду (а.с.11-12). Кримінальну справу за обвинуваченням [PERSON] за ч.1 ст.121 КК України 05.06.2007 року було повернуто до прокуратури Жовтневого району м. Кривого Рогу на додаткове розслідування, а [PERSON] з-під варти було звільнено. Згідно з відповіддю заступника начальника начальника СВ Покровського ВП Криворізького ВП ГУНП в Дніпропетровській області, 16 жовтня 2007 року кримінальна справа № 52051369 у порядку ст.225 КПК України направлялася до прокуратури Жовтневого району м. Кривого Рогу з подальшим розглядом Жовтневому районному суді м. Кривого Рогу Дніпропетровської області. З 2007 року по теперішній час кримінальна справа №52051369 до слідчого відділення Покровського ВП КВП ГУНП в Дніпропетровській області не поверталася, не була закрита, та до архіву не надходила. Інша інформація по вищевказані справі відсутня (а.с.13, 15-17). Крім того, 25.05.2005 року у рамках зазначеного кримінального провадження слідчим Жовтневого РВ КМУ УМВС України була прийнята постанова про накладення арешту на майно, належне [PERSON] . У зв`язку з чим позивач був вимушений вирішувати питання зняття арешту з майна, накладеного в рамках кримінального провадження в судовому порядку шляхом надання слідчому судді Жовтневого районного суду м.\~Кривого Рогу клопотання в порядку ст. 174 КПК України. (а.с.14, 18-20). Відповідно до наказу №1354 від 27.08.2020 року начальника Криворізького ВП ГУНП в Дніпропетровській області призначено службове розслідування за фактом втрати посадовими особами Покровського ВП Криворізького ВП ГУНП матеріалів досудового розслідування кримінальної справи №52051369 за обвинуваченням [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України (а.с.55). Згідно з відповіддю голови Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області О.Н. Борис від 14.04.2021 року встановлено, що в провадженні суду перебувала кримінальна справа №1-817/2007 відносно [PERSON] , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.121 КК України. Відповідно до журналу реєстрації вихідної кореспонденції 13 грудня 2007 року за вих. №29154 вищевказану справу було повернуто до Прокуратури Жовтневого району м. Кривого Рогу Дніпропетровської області на додаткове розслідування. Станом на день надання відповіді, вищезазначені матеріали кримінального провадження повторно до суду не надходили, судове рішення із зазначеного питання відсутнє (а.с.119). Як слідує з висновку від 26.10.2020 року службового розслідування за фактом втрати посадовими особами Покровського ВП Криворізького ВП ГУНП матеріалів досудового розслідування кримінальної справи за обвинуваченням [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.121 КК України встановлено, що місцеперебування кримінальної справи №52051369 за обвинуваченням [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.121 КК України не надалось можливим, факт відсутності в Покровському ВП Криворізького ВП ГУНП в Дніпропетровській області матеріалів зазначеної кримінальної справи знайшов своє підтвердження (а.с.146-148). Крім того, згідно відповіді Криворізької північної окружної прокуратури від 07.09.2021 року також підтверджено факт відсутності кримінальної справи №52051369 за обвинуваченням [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.121 КК України (а.с.162-163). Згідно з ст.ст.15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди, а також визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Відповідно до ст.56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Як вже встановлено судом, кримінальна справа за обвинувачення [PERSON] за ч.1 ст.121 КК України знаходилася в провадженні Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області і була повернута на додаткове розслідування, [PERSON] було звільнено з-під варти і до кримінальної відповідальності він не притягувався, про що суду були надані відповідні докази. Суд вважає, що відсутність кримінальної справи №52051369 у Криворізький місцевій прокуратурі №2 та СВ Покровського ВП Криворізького ВП ГУНП в Дніпропетровській області, не може свідчити про законність дій відповідача. Навпаки, цей факт викликає сумніви щодо законності дій і прокуратури і слідчого відділу під час досудового слідства у даній кримінальній справі. Крім того, на думку суду, скасування ухвалою Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14.05.2019 року арешту, накладеного на все належне нерухоме майно [PERSON] може свідчити про неналежне застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження. Вищезазначене свідчить, про незаконність дій Прокуратури Дніпропетровської області, чий підрозділ Криворізька місцева прокуратура №2 (Жовтнева районна прокуратура м. Кривого Рогу) здійснювало незаконне процесуальне керівництво за проведенням досудового розслідування кримінального провадження відносно кримінальної справи відносно [PERSON] за ознаками кримінального злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України. Статтею 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом. Відповідно до ст.1176 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом. Відповідно до вимог ст.1 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду" N 266/94-ВР від 01.12.94 (зі змінами), підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: 1) незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян; 2) незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу; 3) незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених законами України "Про оперативно-розшукову діяльність", "Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю" та іншими актами законодавства. У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду. Стаття 2 зазначеного Закону України N 266/94-ВР від 01.12.94 (зі змінами) передбачає, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках: 1) постановлення виправдувального вироку суду; 1-1) встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали суду про призначення нового розгляду) факту незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів; 2) закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати; 4) закриття справи про адміністративне правопорушення. Аналізуючи встановлені факти і надані докази, суд вважає, що має місце факт незаконного перебування [PERSON] під слідством та судом, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного обрання міри запобіжного заходу у вигляді підписки про невиїзд, незаконного накладення арешту на майно. При визначенні періоду незаконного перебування позивача під слідством та судом враховується рішення Конституційного Суду України N 9-рп/99 від 27.10.99 по справі N 1-15/99, згідно якого притягнення до кримінальної відповідальності, як стадія кримінального переслідування, починається з моменту пред`явлення особі обвинувачення у вчиненні злочину. Отже, початком перебігу такого строку слід вважати 01.03.2005 року, а саме з моменту затримання [PERSON] слідчим відділом Жовтневого РВ КМУ УМВС України в Дніпропетровській області за підозрою у скоєнні злочину передбаченого ч.1 ст. 121 КК України, а кінцем перебігу зазначеного строку слід вважати 18.12.2017 (день повернення даної кримінальної справи до Жовтневої районної прокуратури м. Кривого Рогу на додаткове розслідування, так як після цього, місце перебування кримінальної справи невідомо, що встановлено висновком службового розслідування та підтверджено факт втрати кримінального провадження). Тому, суд бере до уваги строк незаконного перебування [PERSON] під вартою з дня затримання 01.03.2005 року по 20.06.2006 року, по день зміни запобіжного заходу з утримання під вартою - на підписку про невиїзд на підставі ухвали Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20.06.2006 року загалом 15 місяців та 20 днів або 477 днів. Також, суд вважає, що позивач за таких обставин незаконно перебував на підписці про невиїзд з 20.06.2006 року (звільнення з-під варти на підписку про невиїзд) до 18.12. 2007 року (коли кримінальна справа була повернута на додаткове розслідування в Жовтневу прокуратуру) - 17 місяців і 28 днів. Згідно з п.5 ст.3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», у наведених в статті 1 цього закону випадках громадянинові відшкодовується моральна шкода. У відповідності до ст. 4 Закону України N 266/94-ВР від 01.12.94 року (зі змінами), відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 статті 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Згідно з ст.ст.3, 56 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. У відповідності до положень п.1 ч.1 ст.1, п.1 ч.1 ст.2, ч.5, 6 ст.4, ч.2,3 ст.13 ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. Право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Відповідно до Положення про застосування Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду" завдана громадянинові шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду. Крім того, право на відшкодування шкоди в повному обсязі гарантоване положеннями ч. 5 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року, норми якої згідно із ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" є джерелом національного права. Передбачене ч. 5 статті 4 Закону відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Крім того, відповідно до п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику по справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" № 4 від 31.03.1995 року, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних або фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями чи бездіяльністю інших осіб. Вирішуючи питання про відшкодування моральної шкоди суд виходить з того, що відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 13 Закону "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду" розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться, виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Відповідно до п.5, 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику по справам про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.03.1995 року, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати, що діють на час розгляду справи. Законом України "Про державний бюджет України на 2022 рік" з 1 січня 2022 року (на час вирішення справи) мінімальна заробітна плата (ст.8) встановлена в розмірі 6500 грн. Пунктом 9 постанови Пленуму Верховного Суду України N 4 від 31.03.95 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" роз`яснено, що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви. Суд погоджується з твердженнями позивача, що протягом 15 місяців та 20 днів коли він знаходився під вартою, а у подальшому на підписці про невиїзд, тим самим був позбавлений волі та свого звичного життя. Під час перебування у слідчому ізоляторі постійно відчував незручності через дискомфортні умови існування, що змушувало його пристосовуватися до несприятливих обставин, вимагало від нього додаткових зусиль для організації його життя. Зазначене негативно впливало як на його фізичний так і емоційний стан здоров`я. Таким чином, позивач тривалий час страждав, відчував негативні емоції, фізичний біль, моральний, тривогу та переживання. Уклад його життя та його родини був істотно порушено, оскільки вимагалися значні додаткові зусилля для організації життя. До того ж накладений у рамках кримінального провадження арешт на належне йому нерухоме майно на тривалий час позбавив його повноважень як власника майна. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позивач має право на відшкодування заподіяної йому моральної шкоди, яку слід розраховувати, на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом. Аналогічна правова позиція щодо розрахунку розміру відшкодовування моральної шкоди, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, висловлена Верховним Судом у постанові від 21.11.2018 по справі №619/1922/16, постанові від 27.11.2018 по справі № 727/3926/16 та постанові від 21.08.2019 року по справі № 212/3121/18. Так, з 01.01.2022 року установлена мінімальна заробітна плата у розмірі 6500 грн. Позивач просить стягнути на його користь моральну шкоду в розмірі 331\~385, 60 грн., однак суд вважає, що такий розмір моральної шкоди позивачем значно завищений та об`єктивно нічим не підтверджений. Враховуючи вищевказані норми Закону та факт перебування позивача під вартою 15 місяців і 20 днів та ще 17 місяців і 28 днів на підписці про невиїзд, всього 33 місяці 18 днів мінімальний розмір відшкодування моральної шкоди становить 218 399,88 грн., виходячи з такого розрахунку (6500 грн. х 33 місяці)+(216,66 грн. х 18 днів) = 218\~399,88 гривень. Разом із тим, визначаючи розмір моральної шкоди, який підлягає до відшкодування [PERSON] , суд враховує обставини даної справи, характер, обсяг та глибину моральних страждань, яких зазнав позивач, що зумовлені значним періодом перебування під слідством та судом з 2005 року, впродовж якого [PERSON] неодноразово пред`являли обвинувачення та повідомляли про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, із застосовуванням до нього найбільш суворого запобіжного заходу та утриманням під вартою на протязі більш ніж року, що призвело до обмеження його свободи та позбавлення спілкування із рідними та оточуючими людьми, можливості реалізації своїх життєвих планів. Суд також враховує те, що було накладено арешт на належне позивачу майно, у зв`язку із чим останній тривалий час був позбавлений можливості розпоряджатись власним майном. Наведені обставини у своїй сукупності призвели до значних вимушених змін у життєвих зв`язках позивача, погіршення його стосунків з оточуючими, спричинили появу негативних психоемоційних змін та зумовили необхідність залучення значних фізичних, душевних та матеріальних ресурсів для відновлення попереднього стану, а тому, виходячи з засад виваженості, розумності та справедливості, суд приходить до переконання, що розмір відшкодування моральної шкоди, який підлягає до стягнення на користь позивача слід визначити у сумі 230 000 грн. На думку суду, зазначений розмір відшкодування повною мірою відповідає обсягу моральних страждань, завданих позивачу внаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності та є належною та необхідною компенсацією для відновлення його попереднього морального та психоемоційного стану, налагодження подальших життєвих стосунків, відновлення почуття справедливості та рівня довіри до правоохоронних органів системи правосуддя в цілому. Зазначені висновки суду узгоджуються із правовими висновками викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 31.10.2018 року у справі №383/596/15, у постановах Верховного Суду від 04.06.2018 року у справі №489/2492/17, від 13.06.2018 року у справі №464/6863/16, від 21.06.2018 року у справі № №205/119/17, від 25.07.2018 року у справі № 607/14493/16-ц, від 19.09.2018 року у справі №534/955/17, від 19.12.2018 року №214/5262/15-ц. Доводи представника Державної казначейської служби про те, що Казначейство не є належним відповідачем у справі не можуть бути прийняті до уваги судом, оскільки у даному випадку стягнення моральної шкоди провадиться з Державної казначейської служби України за рахунок Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку у відповідності до вимог ст.ст. 23, 48 Бюджетного кодексу України. Також суд не погоджується зі ствердженням представників прокуратури щодо не доведення позивачем неправомірності дій органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури у зв`язку з відсутністю остаточного рішення у кримінальній справі № 52051369, відсутністю особисто у [PERSON] відповідного судового рішення. Таким чином, позов необхідно задовольнити частково визнати незаконними дії Прокуратури Дніпропетровської області, чий підрозділ Криворізька місцева прокуратура №2 (Жовтнева районна прокуратура м. Кривого Рогу) здійснювало незаконне процесуальне керівництво за проведенням досудового розслідування кримінального провадження відносно кримінальної справи відносно [PERSON] за ознаками кримінального злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України та стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок Державного бюджету України шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України на користь позивача 230 000,00 грн. моральної шкоди, а в решті позовних вимог відмовити. Відповідно до вимог ч.6 ст.141 ЦПК України, судові витрати необхідно віднести на рахунок держави, так як відсутній порядок компенсації судових витрат у зв`язку із звільненням обох сторін від їх оплати.

Outcome: partial