Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-17 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з позовною заявою до відповідачки про позбавлення батьківських прав. Позов мотивували тим, що позивачка є родичкою відповідачки. Коли відповідачка переїхала проживати в с. Кибинці Миргородського району Полтавської області позивачі поїхали провідати її та виявили, що умови проживання [PERSON] та її дітей були незадовільні, а сама відповідачка вела негативний спосіб життя. Після чого попросила позивачів забрати до себе меншу дочку [PERSON] , [INFO] . Батько дитини помер [INFO] . 24.06.2021 року відповідачка віддала дитину позивачам, згідно нотаріально засвідченої заяви. 30.07.2021 року відповідачка нотаріально посвідченою заявою дала згоду, що не заперечує проти реєстрації своєї дочки [PERSON] за адресою [ADDRESS] та залучає до виховання дитини та передає її на виховання позивачам. Таким чином з червня 2021 року малолітня [PERSON] проживає в сім?ї позивачів, які піклуються про її стан здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток. Забезпечують необхідним харчуванням, медичним наглядом та лікуванням дитини. Відповідач в свою чергу не піклується про дитину, не проявляє зацікавленості в її подальшій долі, не цікавиться станом її здоров`я, не відвідує її. Таким чином позивачі просять позбавити відповідачку батьківських прав відносно її малолітньої дочки [PERSON] . В судовому засіданні позивачі та їх представник позов підтримали. Позивачка пояснила, що відповідач є її родичем, остання потрапила в складу життєву обставину, попросила доглянути її дитину, оскільки самостійно виконувати свої батьківські обов?язки вона не має змоги. Наразі вона з чоловіком піклуються про дитину, мати дитини ініціативи щодо повернення її у сім?ю не проявляє, дитину не відвідує, матеріально її не утримує. Відповідач в судовому засіданні позов визнала. Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представника позивачів, позивачів, відповідачки, третьої особи, суд дійшов до наступного. З копії свідоцтв про народження вбачається, що [PERSON] народилася [INFO] , її батьками є [PERSON] та [PERSON] . [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть Серія [NUMBER] . Заявою від 24.06.2021 року відповідачка дала свою згоду малолітній дочці [PERSON] , [INFO] на переміщення по території України без обмеження місця проживання, поїздка дитини відбуватиметься у супроводі [PERSON] та [PERSON] . Заява посвідчена приватним нотаріусом Карбан Є.О. та зареєстрована в реєстрі за №758. Заявою від 30.07.2021 року [PERSON] дала свою згоду та не заперечувала проти реєстрації своєї малолітньої дочки [PERSON] за адресою [ADDRESS] та залучила до виховання дитини та передала її на виховання позивачам. Заява посвідчена приватним нотаріусом Федоренком Р.А. та зареєстрована в реєстрі за №463. Згідно висновку про доцільність позбавлення батьківських прав від 29.12.2021 № 5267/01-35, виконавчий комітет Миргородської міської ради Полтавської області вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] по відношенню до її малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . Ч. 9-10 ст. 7 Сімейного Кодексу України передбачено, що сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Відповідно до ч. 2 ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Згідно з ч. 1 ст. 152 СК України право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою держаного контролю, що встановлена законом. Частиною 2 ст. 150 СК України визначено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Згідно з ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава до позбавлення батьківських прав можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. У п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» зазначено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Пунктом 16, абз.2 п.18 зазначеної постанови роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахування її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Згідно ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. Батьки мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Суд вважає, що досліджені докази свідчать про ухилення [PERSON] від виконання своїх обов`язків по вихованню малолітньої доньки [PERSON] , і вважає позов обґрунтованим. Мати тривалий час не приділяла належну увагу до виховання дочки, не створила умов для її гармонійного розвитку та належних умов проживання, не забезпечує її матеріально, а тому її доцільно позбавити батьківських прав. На підставі п.2 ч.1 ст.164, ст.180, 182, 183 Сімейного кодексу України, ст.141, 258, 259, 263-265, 280, 282, 289 ЦПК України, суд, -

Outcome: approved