Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-09 00:00:00

У січні 2020 року до Печерського районного суду міста Києва надійшла позовна заява [PERSON] до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» про стягнення недоплаченого страхового відшкодування. Позовна заява мотивована тим, що 19.08.2019 сталась дорожньо-транспортна пригода у якій позивачу було завдано шкоду, яку було не в повній мірі компенсовано страховою компанією, а тому останній був змушений звернутись до суду за захистом своїх прав. З врахуванням зазначеного позивач просить суд стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Альфа-Гарант" на користь [PERSON] недоплачене страхове відшкодування в сумі 21 076 грн. 47 коп. Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 05.02.2020 року у справі №757/4756/20-ц було відкрито провадження у справі. 03.03.2020 року, представником відповідача було подано відзив на позовну заяву від, в якому зазначено, що не погоджується з доводами позивача, оскільки вважає, що виплата страхового відшкодування відбулась в рамках закону. Так, представник вказує, що на основі зазначеного протоколу огляду, було складено Аварійний сертифікат № 25-0/58/2 від 22.08.2019р., відповідно до результатів якого було встановлено, що загальна вартість відновлювального ремонту транспортного засобу «Skoda», реєстраційний № [NUMBER] , з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу, складає: 29 658 гривень 52 копійки (з урахуванням ПДВ);24 715 гривень 43 копійки (без урахування ПДВ). Також, у зв`язку з тим, що на пошкодженому транспортному засобі в момент його огляду було зафіксовано пошкодження, які не відносяться до даної ДТП, тобто частково або повністю мали втрату первісних технічних або технологічних якостей зумовлених впливом навколишнього середовища, було складено Аварійний сертифікат № 33-0/58/8 від 27.08.2019р., щодо визначення вартості ремонту цих пошкоджень. Згідно Аварійного сертифікату № 33-В/58/8 від 27.08.2019р., встановлено, що вартість ремонту зазначених пошкоджень, які не відносяться та були наявні на транспортному засобі до ДТП, складає: 8 340 гривень 00 копійок (з урахуванням ПДВ); 6 950 гривень 00 копійок (без урахування ПДВ). Окрім цього, позивач підтвердив свою згоду із способом та розміром збитку, розрахованого страховиком. Тобто між ТДВ СК «Альфа-Гарант» та позивачем було погоджено спосіб та розмір збитку, визначеного страховиком страхового вище, що підтверджується його особистим підписом. Таким чином, розмір страхового відшкодування було розраховано страховиком наступним чином: 24 715,43 грн. - 6 950,00 грн. - 2 000,00 грн. = 15 765,43 грн., де: 24 715,43 грн. загальний розмір матеріального збитку; 6 950,00 грн. розмір збитку за деталі, які було пошкоджено до ДТП (19.08.2019р.); 2 000,00 грн. - франшиза. 15 жовтня 2019 року, ТДВ СК «Альфа-Гарант» було складено страховий акт разом із розрахунком страхового відшкодування до нього. На підставі вказаних документів страховик здійснив виплату страхового відшкодування у розмірі: 15 765 (п`ятнадцять тисяч сімсот шістдесят п`ять) гривень 44 копійки, на особистий банківський рахунок [PERSON] . Також, представник вказав, що товариство не погоджується з проведеною експертизою позивача, оскільки було виявлено, що ціни на запасні частини є значно завищеними та не відповідають середньо-ринковим цінам необхідним для відновлення транспортного засобу «Бкосіа», реєстраційний № [NUMBER] , а деякі з них взагалі не були зафіксовані в протоколі огляду від 21.02.2019р. Відповідно різниця між Аварійним сертифікатами страховика та висновком позивача є суттєвою. Ціни на запасні частини у висновку, виконаному на замовлення позивача, є завищеним і не відповідають дійсним ринковим цінам, а розмір матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу «Бкосіа», реєстраційний № [NUMBER] , не є реальним, об`єктивним, та справедливим. Окрім того, висновок виконаний на замовлення позивача містить порушення Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої спільним наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України № 1335/5/1159 від 24 липня 2009 року і тому не може бути належним та допустимим доказом вартості матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу «Skoda», реєстраційний № [NUMBER] . З врахуванням зазначеного, представник відповідача просив відмовити в задоволенні позовних вимог. 17.02.2021 року ухвалою Печерського районного суду міста Києва було призначено судову автотоварознавчу експертизу. 24.11.2021 надійшов до суду висновок експерта від 11.11.2021, у відповідності до якого розмір матеріального збитку, завданого позивачу, становить 32 645,41 грн. 25.11.2021 ухвалою суду провадження у справі було відновлено. 10.01.2022 ухвалою суду закрито провадження у справі та призначено до розгляду справи по суті. В судове засідання позивач не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Разом з цим, через канцелярію суду було подано заяву від позивача про розгляд справи за його відсутності, вимоги позову підтримує. Представник відповідача в судове засідання не з`явися, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, шляхом направлення судових повісток та розміщенням оголошення на сайті Печерського районного суду м. Києва. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановивши зазначені обставини, дійшов до наступних висновків. Відповідно до ст.129 Конституції України, судді при здійсненні правосуддя незалежні і підкоряються лише закону. Основними засадами судочинства є: законність; рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; забезпечення доведеності вини; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості; підтримання державного обвинувачення в суді прокурором; забезпечення обвинуваченому права на захист; гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом; обов`язковість рішень суду. Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно ч.3 ст. 3 ЦПК України, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Відповідно ч.ч. 1,2 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах. Відповідно до ст. 16 Закону України «Про страхування» № 85/96-ВР від 07.03.1996 року, договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору. Відповідно до ч. 1 ст. 979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Судом встановлено, що 08 грудня 2018 року між ТДВ СК «Альфа-Гарант» та [PERSON] було укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АМ/8550060, забезпечений транспортний засіб «ВАЗ», реєстраційний № [NUMBER] . 19 серпня 2019 року відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «ВАЗ», реєстраційний № [NUMBER] , під керуванням [PERSON] та транспортного засобу «Skoda», реєстраційний № [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . Постановою від 23.09.2019 року [PERSON] було визнано винним у вчиненні правпорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. 19 серпня 2019 року позивач звернувся до ТДВ СК «Альфа-Гарант» із повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду. 15 жовтня 2019 року ТДВ СК «Альфа-Гарант» здійснило виплату страхового відшкодування у розмірі: 15 765 (п`ятнадцять тисяч сімсот шістдесят п`ять) гривень 44 копійки, на особистий банківський рахунок [PERSON] . Так, не погоджуючись з розміром відшкодування понесених збитків, позивач в жовтні поточного року звернувся до відповідача з заявою про доплату страхового відшкодування. Однак, відповідач відмовився доплачувати страхове відшкодування, посилаючись на відповідність розрахунків вимогам законодавства. При цьому в основу своїх розрахунків відповідач поклав аварійний сертифікат № 25-0/58/2 від 22 серпня 2019 року, що, на думку позивача, такі дії прямо суперечать приписам Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (N2 1961-ІV від 1.7.2004, далі за текстом - "ЗАКОН № 1961"). Позивач вказує, що для встановлення розміру шкоди, яку поніс позивач в результаті винних дій [PERSON] , було проведене автотоварознавче дослідження постраждалого автомобіля. Згідно із висновком судового експерта Дадонова В.В. від 30 серпня 2019 року № 219, загальний матеріальний збиток дорівнює 38841 грн. 91 коп. Таким чином, позивач стверджує, що у спірному випадку позивач і відповідач не дійшли згоди щодо розміру страхового відшкодування, а тому вважає свої позовні вимоги до відповідача про стягнення недоплаченого страхового відшкодування в сумі 21 076 грн. 47 коп. правомірними. Дана сума визначена, як різниця між сумою збитку, встановленою висновком експерта 38841,91 грн. і сумою страхового відшкодування 17765,44 грн. Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Зобовязання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. З огляду на зазначені положення статті 509 ЦК України та з урахуванням приписів статей 11, 22, 599, 1166, 1168 ЦК України факт завдання особі шкоди, якщо ця особа (потерпілий) не перебуває в договірних правовідносинах з особою, яка завдала шкоди, та/або якщо завдання такого роду шкоди не повязане з виконанням ними особами обовязків за договором, породжує виникнення позадоговірного, деліктного зобовязання. Воно виникає з факту завдання шкоди й припиняється належним виконанням у момент відшкодування потерпілому шкоди в повному обсязі особою, яка завдала шкоду. Сторонами деліктного зобовязання класично виступають потерпілий (кредитор) і особа, яка завдала шкоди (боржник). За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України). Разом з тим, правила регулювання деліктних зобовязань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обовязок. Так, відповідно до ст.999 ЦК України законом може бути встановлений обовязок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоровя, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обовязкове страхування). До відносин, що випливають з обовязкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Відповідно до ст.ст.3,5 ЗУ «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Обєктом обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, повязані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоровю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу Згідно зі статтею 6 цього Закону, страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоровю та/або майну потерпілого. За змістом статей 9, 22, 31, 35, 36 Закону України «Про обов¦'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоровю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, повязана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою. З огляду на зазначене, сторонами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу. Таким чином, потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов`язань деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав. Відповідно ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно ч.6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно ч.1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Аналізуючи положення вищезазначених процесуальних норм, під час розгляду справ у порядку цивільного судочинства обов`язок доказування покладається як на позивача, так і на відповідача. З врахуванням зазначеного, суд прийшов до висновку про задоволення вимог позивача, оскільки вони є доведеними та обґрунтованими, а твердження відповідача спростовано доводами та доказами, наявними в матеріалах справи та експертизами, які свідчить про завдання шкоди позивачу та те, що останньому не виплачено страхове відшкодування в повній мірі. Разом з цим, оскільки висновком експерта від 11.11.2021 встановлено розмір матеріального збитку у розмірі 32 645 грн. 41 коп., то суд вважає, що підлягає стягненню з відповідача сума страхового відшкодування, яка є різницею між сумою збитку, встановленою висновком експерта від 11.11.2021 та сумою страхового відшкодування 17 765,44 грн. Таким чином, з відповідача підлягає стягненню сума невиплаченої частини страхового відшкодування в розмірі 14 879 грн. 97 коп. (32 645 грн. 41 коп. - 17 765 грн. 44 коп.). Відтак, позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню. Окрім цього, у відповідності до ст.141 ЦПК України, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 992 грн. 00 коп.

Outcome: partial