Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-16 00:00:00

У жовтні 2021 року позивач звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу, якою просив розірвати шлюб, який був укладений між ним та [PERSON] та зареєстрований 02.11.1991 року Відділом реєстрації актів громадянського стану виконавчого комітету Ленінської районної ради народних депутатів м.Дніпропетровська, актовий запис №1593. В обґрунтування позову позивач вказав на те, що з 02.11.1991 року він перебуває у шлюбі з відповідачем, від шлюбу вони мають сина - [PERSON] , [INFO] . Причиною розпаду сім`ї є те, що протягом останнього року стосунки між сторонами, як подружжям, розладились, зникли почуття любові та взаєморозуміння, взаємоповаги та турботи один до одного. Вже тривалий час кожен з подружжя живе окремим життям. Фактично сім`я припинила своє існування. На даний час сторони живуть окремо, сімейне життя не ведуть, шлюбних стосунків не підтримують. Примирення та збереження шлюбу між сторонами неможливе з підстав, викладених вище. Крім того, перебування у шлюбі суперечить інтересам дитини, що полягають у гармонійному фізичному, розумовому, моральному, духовному та соціальному розвитку в умовах свободи та рівності, у зв`язку з чим, позивач вимушений звернутись до суду із зазначеною позовною заявою. У судове засідання позивач не з`явився, надавши на адресу суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, позовну заяву підтримав, просив її задовольнити. Відповідач не з`явилась в судове засідання, надавши на адресу суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, не заперечувала проти задоволення позовної заяви про розірвання шлюбу. Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхньої неповнолітньої дитини, що має істотне значення. Встановлено, що [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстрували шлюб 02 листопада 1991 року (арк.с.5), від якого у сторін народився син - [PERSON] , , [INFO] (арк.с.14). Згідно ч.1 ст.24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч.1 ст.55 СК України, дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Положеннями ч.ч.3, 4 ст.56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Сторони шлюбно-сімейні відносини не підтримують та загальне господарство не ведуть, шлюб носить формальний характер і збереження його суперечило б інтересам сторін, у зв`язку з чим шлюб підлягає розірванню. Відповідно до ст.113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище, у зв`язку з чим, посилання відповідача в частині заперечень проти залишення дружині його прізвища, не ґрунтуються на законі. Відповідно до ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі 908 (дев`ятсот вісім) грн. 00 коп. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved