Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-12 00:00:00

20.08.2021 року Товариства з обмеженою відповідальністю «КЕЙ-КОЛЕКТ» (надалі ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ», позивач) звернулося до суду з позовною заявою в якій просить усунути перешкоди в праві розпорядження майном шляхом визнання громадян: [PERSON] , 1985 р.н., [PERSON] , 2010 р.н., [PERSON] , 2006 р.н., такими, що втратили право користування - домоволодінням, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , а також стягнути витрати по сплаті судового збору. В обґрунтування заявленого позову представник позивача посилається на те, що 04.07.2007р. між АКІБ «УкрСиббанк» (правонаступником якого є Акціонерне товариство «УкрСиббанк») та [PERSON] був укладений Договір про надання споживчого кредиту № 11178486000, за умовами якого, [PERSON] було надано кредит (грошові кошти) в іноземній валюті у сумі 24 000,00 доларів США з відсотковою ставкою 12,5% річних, в забезпечення виконання зобов`язань за вищезазначеним Кредитним договором був укладений Договір Іпотеки №11178486000-3 від 04.07.2007р., посвідчений Приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Літвіновою І.І. за реєстровим номером 3131, за умовами якого в іпотеку було передано нерухоме майно, а саме: домоволодіння, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . 13.02.2012 між АТ «УкрСиббанк» та ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» були укладені Договір факторингу №2 та Договір про відступлення права вимоги за договорами іпотеки, посвідчений Саєнко Е.В.Ю приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області, 13.02.2002 року за реєстровим №649-650, згідно яких право вимоги за вищевказаним Кредитним договором та Договором іпотеки перейшло до ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ». Представник позивача вказує, що відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 07.05.2021 року №255700251, згідно ст. 37 ЗУ «Про іпотеку» , право власності на житловий будинок, загальною площею 46,6 кв.м., житловою площею 23,2 кв.м., який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , було зареєстровано 30.12.2015 року за ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ». Таким чином, представник позивача зазначає, що з 30.12.2015 року ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» є законним власником спірного нерухомого майна. Однак, згідно довідки відділу реєстрації місця проживання Виконавчого комітету Покровської районної в місті раді від 30.07.2021 року, за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані: [PERSON] , 1985 р.н., [PERSON] , 2010 р.н., [PERSON] , 2006 р.н.. Зазначені особи зареєстровані в зазначеному житловому приміщенні після укладення договору іпотеки, тобто передача в іпотеку відбулась раніше за реєстрацію в ній малолітніх осіб. Відповідачі в добровільному порядку не задовольнили вимогу ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» про усунення перешкод у користуванні належною ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» на праві власності квартирою, тому позивач вимушений звернутися з даним позовом до суду. Ухвалою Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24.09.2021 року було прийнято до розгляду та відкрите провадження за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 09.12.20021 року було закрито підготовче провадження у даній справі та призначено справу до судового розгляду по суті з викликом учасників справи. Представник позивача ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» звернувся до суду з клопотанням про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] , яка також діє в інтересах малолітніх [PERSON] , 2010 р.н., [PERSON] , 2006 р.н. в судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, про причини неявки суду не повідомила. Відзиву на позов, заяв про відкладення розгляду справи або про розгляд справи у її відсутності відповідач не надавала. Зі згоди позивача, суд розглядає справу заочно у порядку ст. 280 ЦПК України. Представник третьої особи - Служба у справах дітей виконкому Покровської районної у місті ради, у судове засідання не з`явились, подали заяву з клопотанням про розгляд справи у їх відсутності. Крім того, надали суду висновок, в якому вважають за недоцільне зняття з реєстрації малолітніх [PERSON] , 2010 р.н., [PERSON] , 2006 р.н., з адреси: [ADDRESS] . Ухвалою суду від 13.01.2022 року судом постановлено про розгляд справи у відсутності сторін та ухвалення заочного рішення. Справа розглядається за відсутності сторін, тому у відповідності до ст. 247 ч. 2 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ст. ст. 15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ст.ст.13, 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом у судовому засіданні, 04.07.2007р. між АКІБ «УкрСиббанк» (правонаступником якого є Акціонерне товариство «УкрСиббанк») та [PERSON] був укладений Договір про надання споживчого кредиту № 11178486000, за умовами якого, [PERSON] було надано кредит (грошові кошти) в іноземній валюті у сумі 24 000,00 доларів США з відсотковою ставкою 12,5% річних, в забезпечення виконання зобов`язань за вищезазначеним Кредитним договором був укладений Договір Іпотеки №11178486000-3 від 04.07.2007р., посвідчений Приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Літвіновою І.І. за реєстровим номером 3131, за умовами якого в іпотеку було передано нерухоме майно, а саме: домоволодіння, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до п.п. 4 іпотечного договору, у разі невиконання або неналежного виконання позичальником основного зобов`язання, іпотекодержатель має право задовольнити свої забезпечені іпотекою вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Іпотекодержатель за своїм вибором звертає стягнення на предмет іпотеки в один із наступних способів, зокрема, шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов`язань в порядку, встановленому статтею 36 Закону України «Про іпотеку». (а.с.9-13) 13.02.2012 року між АТ «УкрСиббанк» та ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» були укладені Договір факторингу №2 та Договір про відступлення права вимоги за договорами іпотеки, посвідчений Саєнко Е.В., приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області, 13.02.2012 року за реєстровим №649-650, згідно яких право вимоги за вищевказаним Кредитним договором та Договором іпотеки перейшло до ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ».(а.с.14-19) У зв`язку з невиконанням [PERSON] умов Договору про надання споживчого кредиту № 11178486000 Іпотекодержатель в позасудовому порядку здійснив звернення стягнення на предмет іпотеки, що передбачено умовами Договору Іпотеки №11178486000-3 від 04.07.2007р., посвідчений Приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Літвіновою І.І. за реєстровим номером 3131 та Законом України «Про Іпотеку», зокрема, 30.12.2015 року іпотеко держателем було звернено стягнення шляхом набуття права власності на предмет іпотеки відповідно до ст.35,36,37 Закону України « Про іпотеку». Згідно відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, 07.05.2021 року, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу м. Київ Кобєлєва Алла Михайлівна 30.12.2015 було проведено державну реєстрацію права власності за Товариством з обмеженою відповідальністю «КЕЙ-КОЛЕКТ» на житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] .(а.с.20-21) Згідно довідки відділу реєстрації місця проживання Виконавчого комітету Покровської районної в місті раді від 30.07.2021 року №683/02, вбачається, що за адресою: [ADDRESS] зареєстровано три особи, в тому числі дві малолітні дитини: [PERSON] , [INFO] з 17.02.2009 по теперішній час, [PERSON] , 2010 р.н., [PERSON] , 2006 р.н.. (а.с.8) Згідно п. 2.4.7. Договору Іпотеки №11178486000-3 від 04.07.2007р., посвідчений Приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Літвіновою І.І. за реєстровим номером 3131, [PERSON] , як Іпотекодавець зобов`язався не надавати дозвіл на реєстрацію в предметі іпотеки фізичних та юридичних осіб без згоди іпотекодержателя. Статтею 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Конституція України у ст. 47 закріплює, що ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до ст. 316 Цивільного кодексу України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. За ст. 317 Цивільного кодексу України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 Житлового кодексу України закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. Відповідно до статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 391 Цивільного кодексу України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно із частиною першою статті 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною першою статті 321 Цивільного кодексу України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до вказаних норм закону власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Тлумачення статті 391 Цивільного кодексу України свідчить, що негаторний позов застосовується для захисту права власності від порушень, не пов`язаних із позбавленням володіння, коли право власності може бути порушено без безпосереднього вилучення майна у власника. У постанові Верховного Суду України від 27.05. 2015 року у справі № 6-92цс15 зроблено висновок, що положення статті 391 ЦК України підлягають застосуванню лише в тих випадках, коли між сторонами не існує договірних відносин і майно перебуває у користуванні відповідача не на підставі укладеного з позивачем договору. Відповідно до п. 33 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02. 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача. При цьому суди повинні брати до уваги будь-які фактичні дані, на підставі яких за звичайних умов можна зробити висновок про наявність такої небезпеки. Відповідно до п.34 Постанови право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом (стаття 41 Конституції України, статті 316-319 ЦК), то власник на підставі статті 391 ЦК не може бути визнаний таким, що втратив право користування своїм майном, зокрема жилим приміщенням або виселений із нього, оскільки це не відповідає характеру спірних правовідносин, й такі вимоги регулюються, зокрема, статтями 71, 72, 109, 110, 116 Житлового кодексу Української PCP (далі - ЖК УРСР). У зв`язку із цим під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої статті 346 ЦК) із зняттям останнього з реєстрації. Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Відповідно до ст.ст.17,18 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, не мають права без дозволу органів опіки і піклування укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобов`язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов`язання; держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку. Діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Органи опіки та піклування зобов`язані здійснювати контроль за додержанням батьками або особами, які їх замінюють, майнових та житлових прав дітей при відчуженні жилих приміщень та купівлі нового житла. Оскільки ст.405 ЦК України визначено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону, то нотаріуси для встановлення факту користування нерухомим майном витребовують довідку про реєстрацію місця проживання або місця перебування дитини за адресою майна, що відчужується або заставляється, видану житлово-експлуатаційною організацією або іншим відповідним уповноваженим органом з питань реєстрації. Коли з поданих документів установлено, що така дитина проживає за іншою адресою, ніж адреса майна, що відчужується, а також те, що така дитина не має права власності на це майно (його частину) нотаріус має право не витребовувати згоду органів опіки та піклування на посвідчення такого правочину. Тобто право користування майном члена сім`ї власника житла пов`язано з моментом здійснення реєстрації за місцем проживання особи. Таким чином, згода органів опіки та піклування необхідна лише у випадку, якщо дитина є власником (співвласником), або має право на користування. Судом приймається до уваги той факт, що спірний житловий будинок на даний час знаходиться у власності ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ», а відповідачі займають спірне приміщення без достатніх правових підстав. Тому ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування своїм майном, а неправомірність дій відповідачів презюмується. На момент укладання АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] договору іпотеки №11178486000-З від 04.07.2007 року останній був одноособовим власником житлового приміщення. Відповідачі не є власниками майна, [PERSON] , [PERSON] , 2010 р.н. та [PERSON] , 2006 р.н., під час укладення договору іпотеки не були зареєстровані в спірному житловому будинку, не користувалися ним, а передача житлового приміщення в іпотеку відбулась до реєстрації дітей в житловому будинку. Тобто, у даному випадку згода органів опіки та піклування на укладання правочину не отримувалася. З огляду на вказане, суд вважає що вимоги позивача в частині усунення перешкод в праві розпорядження майном, шляхом визнання відповідачів такими, що втратили право користування житлом підлягають задоволенню, оскільки знайшли своє підтвердження в ході розгляду справи. Наведене узгоджується з висновком Верховного Суду Касаційного цивільного суду, викладеним у постанові від 18.12.2018 року (справа №355/689/16-ц). За таких обставин, оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, а також врахувавши те, що відповідачі не є власниками спірного житлового будинку, а позивач позбавлений можливості реалізувати своє право власності, суд приходить до висновку, що позов Товариства з обмеженою відповідальністю «КЕЙ-КОЛЕКТ» до [PERSON] , яка є також законним представником неповнолітніх осіб [PERSON] , 2010 року народження, [PERSON] , 2006 року народження про усунення перешкод в праві розпорядження майном шляхом визнання особи такою, що втратила право користування підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 133 Цивільного процесуального кодексу України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. (ч. 1 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України) В порядку статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, ураховуючи часткове задоволення позову, з відповідача [PERSON] на користь позивача підлягає стягненню сплачений ним судовий збір у розмірі 2270,00 грн.. Враховуючи наведене та

Outcome: approved