Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом про те, що 14 вересня 2002 року між нею та відповідачем по справі [PERSON] було зареєстровано шлюб, у якому [INFO] у них народився син [PERSON] , який на цей час є повнолітнім та навчається за кордоном. Вартість його навчання згідно договору від 28.10.2020 року, укладеного між [PERSON] і складає 4700 злотих, що по курсу Національного банку України станом на день подання вказаного позову складає 35250,00 грн. Крім того, син проживає у гуртожитку для студентів та офіційно оплачує 500 злотих в місяць, що по курсу Національного банку України станом на день подання цього позову складає 3750,00 грн. в місяць. Оскільки їх спільний син навчається, у нього відсутня можливість працювати та забезпечувати себе самостійно. [INFO] у шлюбі у них народилася донька [PERSON] , якій станом на день подання позовної заяви повних тринадцять років. На день подачі вказаного позову вона та відповідач знаходяться офіційно у шлюбі, проте їх сімейні відносини носять формальний характер. У них різні життєві погляди, цілі і прагнення, через що постійно виникають суперечки і спільне життя стало неможливим, тому вона звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу, але провадження у цій справі ще не відкрито. Неповнолітня дочка проживає разом з нею за адресою: [ADDRESS] . Відповідач [PERSON] не проживає з ними уже більше року та, з його слів, не має наміру до них повертатися. Після того, як відповідач перестав проживати з нею, він ніякої участі у фінансовому забезпеченні дітей не брав та жодної допомоги не надавав. До цього часу вона самостійно доглядає та забезпечує їх з відповідачем неповнолітню дочку, оплачує навчання та проживання за кордоном їх повнолітнього сина. Вона працює на дому і отримує заробітну в середньому 5000 10000 гривень в місяць. По мірі того, як дочка дорослішає, вона потребує все більше матеріального забезпечення для свого розумового, фізичного та духовного розвитку та із її зростанням, зростають її потреби, а отже зростають і витрати. Крім того, навчання, проживання та витрати сина за кордоном також несе вона, оскільки син навчається і можливості заробляти не має. Відповідач працює за кордоном в Польщі на фабриці по встановленню електропанелей та отримує офіційну заробітну плату по курсу Національного банку України станом на день подання цього позову 26000,00 грн., щомісячно. З чого слідує, що він має можливість матеріально допомагати в утриманні їх спільних дітей. Інших дітей відповідач не має. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (станом на 01 січня 2021 року мінімальний прожитковий мінімум для дитини у віці від 6 до 18 років 1197,50 грн.). Вважає, що цієї суми замало для належного утримання та забезпечення їх дітей. Крім того, неповнолітня дочка, як і будь-яка дитина, хворіє, у зв`язку з чим виникає необхідність у витратах на її лікування, додаткове посилене харчування та оздоровлення. Оскільки відповідач офіційно працює і отримує заробітну плату, він об`єктивно має реальну можливість утримувати неповнолітню доньку та матеріально допомагати сину до досягнення ним 23 років. Просить суд стягнути з [PERSON] на її користь кошти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] у твердій грошовій сумі 5000,00 грн., щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття, але не менше 50 відсотків від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Стягнути з [PERSON] на її користь кошти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , на період навчання у твердій грошовій сумі 8000,00 грн., щомісячно, починаючи від дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною 23 річного віку. Позивач [PERSON] в судовому засіданні в повному об`ємі підтримала позовні вимоги та пояснила, що з відповідачем по справі перебуває у зареєстрованому шлюбі у якому у них народилося двоє дітей. Сімейне життя з відповідачем останнім часом не складалося і спільне життя було припинено, але вона звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу, яке ще не вирішено. Після припинення спільного проживання, відповідач не цікавиться життям дітей та не надає коштів на їх утримання. Їй одній важно забезпечити дітей усім необхідним, враховуючи, що син, який повнолітній, навчається за кордоном і тому не має можливості самостійно себе утримувати, але за навчання та проживання сплачуються значні кошти. Дочка неповнолітня, також потребує додаткових витрат, оскільки дорослішає, а тому і збільшуються її потреби. Відповідач працює в Польщі, отримує заробітну плату, інших утриманців не має, тому має можливість надавати допомогу на утриманні дітей, при тому, що згідно чинного законодавства зобов`язаний надавати таку допомогу. Добровільно вказане питання з відповідачем вирішити не можливо, тому вона звернулася до суду з цим позовом та просить суд його задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, попередньо, на електронну адресу суду надійшла письмова заява [PERSON] , у якій просить суд справу слухати у його відсутність, позовні вимоги визнає та просить їх задовольнити. Суд, вислухавши позивача, врахувавши позицію відповідача, викладену у заяві, дослідивши письмові матеріали справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав. Згідно з ч.1 ст.15, ч.1 ст.16 ЦК кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до приписів ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом достовірно встановлено про те, що згідно свідоцтва про одруження серії [NUMBER] , виданого відділом реєстрації актів громадянського стану Уманського міського управління юстиції, [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , одружились 14 вересня 2002 року, про що в Книзі реєстрації актів про одруження зроблено актовий запис № 437. Прізвища після реєстрації шлюбу: чоловіка [PERSON] , дружини [PERSON] . У вказаному шлюбі у позивача та відповідача народилися: син [PERSON] , [INFO] , та дочка [PERSON] , [INFO] (копія свідоцтва про народження серії [NUMBER] , видане відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Умані Уманського міськрайонного управління юстиції Черкаської області). Згідно довідок про реєстрацію місця проживання [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . Дочка [PERSON] на цей час проживає разом з матір`ю, а син [PERSON] проживає у [ADDRESS] , згідно договору оренди кімнати, укладеного 15.10.2020 року. Зазначене місце проживання є тимчасовим, у зв`язку із навчанням у Вищій школі «освіта в спорті» у м. Варшаві, Польща, що підтверджується довідкою від 26.05.2021 року, згідно якої [PERSON] є студентом І курсу навчання стаціонарної форми І рівня у Вищій школі «Освіта в спорті». У цій довідці також зазначено, що [PERSON] протягом 2020/2021 року вніс повну оплату за навчання у розмірі 2350,00 злотих за І семестр та 2350,00 злотих за ІІ семестр. Вказане також підтверджується довідкою про прийняття на навчання/про продовження навчання іноземцем, виданою 12.01.2021 року, згідно якої [PERSON] був прийнятий на навчання на період з 01 жовтня 2020 року до 30 вересня 2023 року. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Згідно ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до положень ч.1 та ч. 2 ст. 182 СК України\~при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно статті 183 СК України\~частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. У відповідності до ч.1 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Згідно ч.1\~ст. 191 СК України\~аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Статтею 180 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Також, згідно\~ст. 199 СК України\~батьки зобов`язані утримувати повнолітню дитину, що продовжує навчання і у зв`язку з цим потребує матеріальної допомоги, до досягнення нею двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Згідно з роз`ясненнями, викладеними у п. 17\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2\~ст. 182 СК України. Як роз`яснено в п. 20\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Судом враховується правова позиція, викладена в постанові Верховного Суду України від 24 лютого 2016 року по справі 6-1296цс15, згідно якої на відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах, правовідносини обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються\~главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті\~199, 200, 201 цього Кодексу). У визначенні розміру аліментів слід враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами. Судом встановлено, що сторони проживають окремо, їх спільні діти зареєстровані разом з позивачем, неповнолітня дочка з матір`ю і проживає, а повнолітній син періодично проживає за місцем своєї реєстрації, оскільки постійно проживає за кордоном, де навчається. Позивач фактично несе витрати на утримання дітей, відповідач в добровільному порядку коштів на утримання дітей не надає, при тому, що також повинен нести періодичні витрати на утримання неповнолітньої дочки та повнолітнього сина, який продовжує навчання, для забезпечення належного розвитку та умов їх проживання. Позивач просила суд визначити розмір аліментів на утримання доньки в твердій грошовій сумі в розмірі 5000,00 грн. щомісячно, а на утримання повнолітнього сина в розмірі 8000,00 грн. Відповідно до ч. 1\~ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно же з ч. 2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно\~ст. 76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно\~ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно положень ч.ч.2, 4, 8 ст. 83 ЦПК України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Частиною першою\~статті 89 ЦПК України\~визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд враховує, що повнолітній син навчається і проживає за кордоном, тому дійсно потребує матеріальної допомоги для забезпечення навчального процесу та проживання, а також той факт, що обов`язок утримувати свого повнолітнього сина, який продовжує навчатися після досягнення повноліття, покладається на обох батьків, тому цей обов`язок не може бути покладений лише на позивача. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд також бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків. Відповідно до ч.1\~ст.200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. Позивач у підтвердження саме такого розміру аліментів надає суду довідку про доходи відповідача та зазначає, що витрати на повнолітнього сина значно більші ніж на неповнолітню доньку, оскільки син проживає за кордоном, орендує там житло тощо. На думку суду, позивачем не представлено і не зазначено належних та допустимих доказів того, що відповідач має фінансову можливість сплачувати аліменти на утримання доньки в розмірі 5000,00 грн. і на утримання повнолітнього сина в розмірі 8000,00 грн., оскільки згідно трудового договору, укладеного 01.02.2021 року між « [PERSON] з о.о» в особі Голови Правління Йоанни Яжинської-Кубацької та Романом Березенським, останній прийнятий на роботу з 02.02.2021 року на необмежений термін покрівельником із заробітною платою 2100,00 злотих брутто, що у відповідності до офіційного курсу НБУ станом на час звернення позивача до суду становить 15687,00 гривень. Тобто, в разі задоволення позовних вимог у заявленому позивачем розмірі, сума стягнення з відповідача коштів буде перевищувати 75% від його заробітної плати, тому, враховуючи вимоги ст. 182 СК України щодо обставин, які обов`язково враховуються судом при визначенні розміру аліментів, суд під час ухвалення рішення у відповідності з завданням цивільного судочинства, вважає можливим задовольнити частково позовні вимоги та визначити до сплати відповідачем на користь позивача аліменти у розмірі 3500,00 грн. на кожну дитину. Такий розмір аліментів суд вважає достатнім та таким, що відповідатиме інтересам обох дітей, при цьому не порушуючи їх права. Відповідно до\~ч. 1 ст. 79 СК України\~аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви, тобто з\~01.06.2021 року. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України у справах про стягнення аліментів суд допускає негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць. Суд звертає увагу сторін на те, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до підп. 3 п. 5\~ст. 5 Закону України «Про судовий збір»\~від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про стягнення аліментів. Відповідно до ч. 6\~ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Приймаючи до уваги вимоги ч. 6 ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у сумі 1816,00 гривень. На підставі викладеного та

Outcome: partial