Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-12 00:00:00

До Малиновського районного суду м. Одеси звернулися із позовом [PERSON] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , до [PERSON] , зареєстрованої за адрсеою: [ADDRESS] , [PERSON] , зареєстрованої за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] , зареєстрованого за адресою: [ADDRESS] , за участю третьої особи: Відділу опіки та піклування МРА Одеської міської ради, місцезнаходження за адресою: 65078, м. Одеса, вул. Генерала Петрова, буд. 22, в якому просять визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме: Ѕ житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . Представник позивача [PERSON] [PERSON] надала до суду заяву про слухання справи за їх відсутністю, на позовних вимогах наполягала. Відповідачі надали до суду заяви про визнання позову в повному обсязі та просили слухати справу за їх відсутності. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити із задоволенням позову. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлені такі фактичні обставини на підставі представлених сторонами письмових доказів. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом № 3-с-1801 від 22 листопада 1988 року, виданого державним нотаріусом П`ятої державної нотаріальної контори Сажнева Т.А. позивачам: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , на праві спільної приватної власності належить Ѕ частина житлового будинку який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , а саме по 1/6 частки кожному. 23 лютого 1997 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] , Відділом реєстрації актів громадського стану виконкому Одеської міської ради був зареєстрований шлюб, про що було зроблено актовий запис № 174, про що свідчить свідоцтво про одруження серія [NUMBER] . 17 червня 1999 року від шлюбу між позивачем [PERSON] і відповідачем [PERSON] народилась дочка - [PERSON] , відповідно до свідоцтва про народження серія [NUMBER] від 07 липня 1999 року. [INFO] від шлюбу народився син - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER] від 22 липня 2008 року. 16 грудня 2016 року [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , як члени родини [PERSON] були зареєстровані в Ѕ частині житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , який належить на праві спільної приватної власності позивачам, що також підтверджується відомостями про зареєстрованих осіб у житловому будинку № М1-159703- ф/л від 05 липня 2021 року. 18 жовтня 2017 року рішенням Малиновського районного суду м. Одеси шлюб між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] було розірвано. Позивачу [PERSON] достовірно відомо, що його колишня дружина, його дочка - [PERSON] , [INFO] , син - [PERSON] , [INFO] проживають у [ADDRESS] , який належить матері і бабусі відповідачів (інформаційна довідка № 276053294 від 22 вересня 2021 року). З моменту розірвання шлюбу, а саме з жовтня 2017 року позивачі постійно шляхом переговорів наполягають щоб відповідачі [PERSON] , [PERSON] , звернулись до Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради для зняття їх та неповнолітнього [PERSON] з реєстрації з житлового будинку, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , але ж ці переговори не дають ніякого результату. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] та неповнолітній [PERSON] не проживають у житловому будинку, який належить позивачам на праві спільної приватної власності за адресою: [ADDRESS] , вже більше трьох років, не сплачують комунальні платежі в утриманні житла участі не беруть, чим чинять позивачам як власникам перешкоди в користуванні власністю. Факт реєстрації відповідачів порушують право позивачів на вільне розпорядження і користування майном. Згідно ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ст. 41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування і розпоряджання своїм майном. Тому такими діями відповідач порушив права та законні інтереси позивача у справі. Згідно зі ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Оскільки розрахунок експлуатаційних платежів і платежів за надання комунальних послуг здійснюється, виходячи з кількості зареєстрованих за адресою житлового приміщення, це створює перешкоди для позивачів в користуванні цією жилою площею. Відповідачі на вказаній житловій площі не проживають, виселилися з житлового приміщення добровільно, після виселення з житла з реєстрації за вказаною адресою не знялися, чим порушують права та законні інтереси позивачів. Також реєстрація відповідачів за спірною адресою створює позивачам перешкоди в здійсненні користування цією квартирою. Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Оскільки з наданих суду доказів вбачається відсутність відповідачів в спірному жилому приміщенні понад встановлені законом строки, суд задовольняє позов. Суд враховує, що відповідно до ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація - це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації. Згідно зі ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в України» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином, рішення суду по справі про задоволення позову після набуття ним законної сили є підставою для скасування реєстрації відповідача за вищевказаною адресою. Оскільки відповідачі за вказаною адресою не проживають, ця житлова квартира не є їх місцем проживання або місцем перебування, вони мають бути визнані особами, що втратили право користування житловим приміщенням. Враховуючи обставини справи, суд вважає за необхідне визнати позов обґрунтованим. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися в суд за захистом свого цивільного права у випадку його порушення з вимогою про примусове виконання зобов`язання в натурі. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно зі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Outcome: approved