Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-09 00:00:00

20.10.2021року заявниця звернулася з заявою про видачу обмежувального припису відносно [PERSON] на строк до 6 (шести) місяців , яким визначити наступні тимчасові обмеження його прав відносно [PERSON] , [INFO] ,; відносно [PERSON] , [INFO] : з заборонити [PERSON] наближатися ближче ніж на 100 метрів до [PERSON] та [PERSON] ; заборонити [PERSON] наближатися ближче ніж на 100 метрів до місця фактичного проживання [PERSON] та [PERSON] за адресою: [ADDRESS] ; заборонити [PERSON] наближатися ближче ніж на 100 метрів до місць частого відвідування [PERSON] та [PERSON] (школа, гуртки, місце роботи) заборонити [PERSON] особисто і через третіх осіб розшукувати [PERSON] та [PERSON] , якщо вона та син за власним бажанням перебувають у місці, невідомому [PERSON] , переслідувати їх та в будь-який спосіб спілкуватися з ними; заборонити [PERSON] вести листування, телефонні переговори (в тому числі надсилати смс - повідомлення) з [PERSON] , та з [PERSON] , або контактувати через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Ухвалою суду від 21.10.2021 року відкрито провадження у цивільній справі за заявою [PERSON] , заінтересована особа: [PERSON] про видачу обмежувального припису та призначено судове засідання. В судовому засіданні заявник заяву підтримала та просила задовольнити, з підстав викладених в заяві. Заінтересована особа в судове засідання не з`явилась, повідомлялась за допомогою направлення поштової кореспонденції за адресою місця проживання. Заяв чи клопотань на адресу суду не надходило. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивачки , судом встановлено наступне. У період з листопада 2008 року і до жовтня 2019 року [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі та проживали однією сім`єю . Від шлюбу ми мають малолітню дитину - [PERSON] [INFO]. Починаючи з 2019 року з пояснень та заяви заявниці, сімейне життя стало неможливим, оскільки зі сторони бувшого чоловіка було домашнє насильство, фізичне насильство, а саме: спроба у грубій формі спонукання до фізичної близькості застосування рукоприкладства, побоїв та погроз, неодноразові незаконні проникнення до орендованого мною житла, викрадення мого мобільного телефону з мого житла з метою шантажу та спонукання мене до спілкування та зустрічей, переслідування. про що неодноразово повідомлялося до правоохоронних органів, що підтверджується копіями матеріалів Кропивницького ВП ГУНП в Кіровоградській області за результатами перевірки №34143 від 30.07.2021 року та закінченої 05.09.2018 (а.с.8-20). Заявниця вказує, що [PERSON] періодично з`являється за адресою її проживання та вдаючи турботу про сина, намагається силоміць забрати дитину. Крім того, під час таких візитів, останній знаходячись в стані алкогольного чи наркотичного сп`яніння, застосовує до заявниці фізичний та психологічний вплив. Внаслідок, вчинення таких протиправних дій з боку [PERSON] у заявниці виникають хвилювання за настання тяжких негативних наслідків для здоров`я її та сина, так як ймовірність повторності такого домашнього насилля є досить високою. [PERSON] вважає, оскільки, звертаючись до правоохоронних органів не отримала ефективного реагування на вищевказані події, постала потреба звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, виходячи з положень ст. 4 ЦПК України. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та статтею 8 Конституції України гарантовано кожному право звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина. Відповідно до норм ст. 350-2 ЩІК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Згідно ч.1 ст. 305-5 ЦПК України справа про видачу обмежувального припису розглядається судом за участю заявника та заінтересованих осіб. У разі якщо участь заявника становить загрозу подальшої дискримінації чи насильства для нього, справа може розглядатися без його участі. Неявка належним чином повідомлених заінтересованих осіб не перешкоджає розгляду справи про видачу обмежувального припису. Відповідно до п.2 ч.1 ст. 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника. Відповідно до ст.26 вказаного закону, обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. У п.9 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», оцінка ризиків це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Згідно з частиною 3 статті 26 цього Закону рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Виходячи з положень вищезазначеного Закону, видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків. При вирішенні заяви суд враховує правові висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 756/2072/18, згідно з якими видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків. Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. За правилами частин першої - другої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. За приписами статей 77-81 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника. Кривдник - це особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі. За пунктом 7 частини 1 статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Обставини викладені в заяві та письмові докази подані заявником не доводять обґрунтованості вимог заяви, а свідчать про погані взаємовідносини між колишнім подружжям. Ці покази не містять фактичних даних, з яких можна встановити подію вчинення домашнього насильства [PERSON] по відношенню до [PERSON] та визначити його форму, адже вони зводяться до суб`єктивного бачення заявниці особистих відношення до неї з боку колишнього чоловіка. З матеріалів справи не вбачається доведеним факт застосування [PERSON] домашнього насильства по відношенню до [PERSON] на системній основі чи у такій ступені, що би дозволило дійти висновку про наявність ризиків, які б наражали потенційну потерпілу на небезпеку. Крім того, бракує повноти доказів, а саме, показів свідків, адміністративних стягнень, які б застосовувались до порушника з підстав викладених у заяві тощо. Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його проявів. Суд вирішив відмовити у задоволенні заяви про видачу обмежувального припису, з причин не повноти доказів, так як обмежувальний припис - є заходом тимчасового обмеження прав. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed