Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-10 00:00:00

В обгрунтування первісних позовних вимог представник позивачки [PERSON] - адвокат Івченко В.П. зазначає, що 28.07.2018 року між позивачкою [PERSON] та відповідачем [PERSON] зареєстровано шлюб Рівненським МВ ДРАЦС ГТУЮ у Рівненській області, актовий запис № 1127. Від шлюбу у сторін є син - [PERSON] , [INFO] . На даний час сторони разом не проживають, спільного господарства не ведуть, не мають спільних інтересів, відсутнє взаєморозуміння. Неповнолітній син [PERSON] проживає з матір`ю, перебуває на її догляді, утриманні і забезпеченні в повній мірі. Вважаючи, що шлюб з відповідачем припинив своє існування, подальше спільне життя і збереження шлюбу з відповідачем суперечить інтересам позивачки та дитини, позивачка наполягає на його розірванні. Одночасно з вимогою про розірвання шлюбу представником позивачки заявлена вимога про залишення сина [PERSON] на проживання з матір`ю. 25.09.2020 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито загальне позовне провадження у справі, призначено підготовче судове засідання. 04.11.2020 року до суду від відповідача за первісним позовом [PERSON] надійшла зустрічна позовна заява про визначення місця проживання сина [PERSON] з батьком [PERSON] . В обгрунтування зустрічних позовних вимог позивач [PERSON] зазначає, що проживав разом з дружиною [PERSON] та сином [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . 30.08.2020 року відповідачка [PERSON] без жодного попередження зібрала речі, кошти, які були вдома, та поїхала у невідомому напрямку. Позивач звертався з даного приводу до органів поліції з метою встановити місцезнаходження дружини та сина, адже дружина в Рівненській області родичів немає, її батьки проживають у м.Донецьк на території не підконтрольній Україні, іншого житла та доходів у неї немає. Працівник поліції повідомила позивачу, що дружина та син знаходяться в м.Маріуполь. Дізнавшись адресу, позивач поїхав до дружини та сина. На всі його прохання повернутися, дружина [PERSON] відповідала негативними емоціями, вимагала надати дозвіл на виїзд дитини за межі України, а саме до її батьків на територію ДНР. Позивач не погодився з вимогою дружини, на що остання відповіла, що виїде за допомогою рішення суду. У разі виїзду [PERSON] з сином на територію не підконтрольну Україні, [PERSON] назавжди втратить можливість бачити сина. Визначення місця проживання дитини з матір`ю позбавить можливості батька дитини бачити його та приймати участь у його вихованні у майбутньому. У зустрічній позовній заяві позивач [PERSON] зазначає, що не визнає первісний позов. 09.11.2020 року зустрічний позов [PERSON] об`єднано в одне провадження із первісним позовом [PERSON] 11.11.2020 року до суду надійшло клопотання [PERSON] про вжиття заходів щодо примирення подружжя, надавши строк на примирення терміном шість місяців. 11.11.2020 року ухвалою суду було частково задоволено клопотання відповідача, надано строк на примирення терміном чотири місяці, зупинено провадження у справі, призначено підготовче судове засідання у справі на 12.03.2021 р. На підставі розпорядження в.о. керівника апарату Рівненського районного суду Рівненської області №10 від 05.01.2021 р. призначено повторний розподіл судової справи у зв`язку з відрядженням судді Гладишевої Х.В., у провадженні якої перебувала дана справа, після чого вказана справа передана до провадження судді Гнатущенко Ю.В. 12.03.2021 року ухвалою судді Гнатущенко Ю.В. прийнято до розгляду позовну та зустрічну позовну заяви, відновлено провадження у справі, продовжено підготовче провадження у справі. 24.03.2021 року ухвалою суду залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Службу у справах дітей Рівненської міської ради, до компетенції якої належить розгляд питань щодо майнових та житлових прав дітей на даній території. 18.06.2021 року ухвалою суду залишено без задоволення заяву представника позивача за зустрічним позовом [PERSON] - адвоката Мацей Олени Василівни про повернення позовної заяви [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу у зв`язку з подачею такої позовної заяви представником адвокатом Івченко В.П. 18.06.2021 року ухвалою суду задоволено клопотання представника позивача за зустрічним позовом адвоката Мацей О.В., витребувано від Служби у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради (вул.Поштова, 2, м.Рівне)письмовий висновок щодо розв`язання спору про визначення місця проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , місце реєстрації: [ADDRESS] . 26.10.2021 року на виконання ухвали суду надійшов висновок щодо розв`язання спору про визначення місця проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] . 28.10.2021 року ухвалою суду усну заяву представника позивача за зустрічним позовом [PERSON] - адвоката Мацей Олени Василівни про залишення первісного позову без розгляду у зв`язку з повторною неявкою в судове засідання позивачки [PERSON] , залишено без задоволення. 28.10.2021 року ухвалою суду закрито підготовче провадження в справі та призначено справу до судового розгляду по суті в приміщенні Рівненського районного суду Рівненської області (м.Рівне, вул. С.Петлюри, 10) на 17 листопада 2021 року об 11:30. 17.11.2021 року ухвалою суду відкладено розгляд справи та визнано потрібним, щоб представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Служби у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради з`явився в судове засідання на вказану дату і час та надав пояснення. В судове засідання позивачка [PERSON] та її представники за первісним позовом не з`явилися, судом було вжито заходів для належного повідомлення учасників справи про дату, час та місце його проведення. Позивач [PERSON] та його представник за зустрічним позовом адвокат Мацей О.В. в судовому засіданні зустрічні позовні вимоги підтримали повністю, просять суд їх задовольнити, не заперечили проти задоволення первісних позовних вимог в частині розірвання шлюбу, в частині залишення дитини проживати з матір`юпросять відмовити. Не підтримали клопотання про призначення у справі судової психологічної еспертизи та застосування заходів процесуального примусу. Представник третьої особи ССД ВК РМР - Самолюк І.Р. в судовому засіданні не заперечила проти задоволення зустрічного позову про визначення місця проживання дитини з батьком згідно з висновком органу опіки та піклування, який підтримала. Суд, вислухавши пояснення учасників процесу у судовому засіданні, визначивши юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, дослідивши подані письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, дійшов висновків, що первісний позов підлягає до часткового задоволення, а зустрічні позовні вимоги підлягають до задоволення повністю. Вимоги ст.264 ЦПК України зобов`язують суд під час ухвалення рішення вирішити чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту, діючи на засадах змагальності, повинен переконливими, належними та припустимими доказами довести правову та фактичну підставу заявлених ним вимог. Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Як вбачається з матеріалів справи, шлюб між сторонами зареєстрований 28.07.2018 року Рівненським МВ ДРАЦС ГТУЮ у Рівненській області, актовий запис № 1127 (свідоцтво серія [NUMBER] ). Позивачка [PERSON] та відповідач [PERSON] є батьками малолітнього [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно із ст.24 СК України шлюб ґрунтується на добровільній згоді жінки та чоловіка. При з`ясуванні фактичних взаємин подружжя встановлено, що їхня сім`я розпалась остаточно, оскільки вони не проживають разом протягом тривалого часу, спільного господарства не ведуть, отже шлюб існує формально, суперечить інтересам сторін. Судом встановлено, що наміру відновлювати подружні стосунки сторони не мають. Тому в частині позовних вимог про розірвання шлюбу позов підлягає до задоволення. Між сторонами не досягнуто доровільної згоди про залишення неповнолітньої дитини на проживанні з матір`ю, у зв`язку з чим, позивачкою [PERSON] заявлено відповідну позовну вимогу. Не погоджуючись з цим, відповідачем [PERSON] подано зустрічну позовну заяву про визначення місця проживання дитини з батьком. Відповідно до ч. 5 ст. 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Висновоком органу опіки та піклування № 08-1927 від 01.10.2021 щодо розв`язання спору про визначення місця проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , місце проживання останнього виконавчий комітет Рівненської міської ради вважає за доцільне визначити з батьком [PERSON] . Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного житі я та праці. Частиною 4 ст. 29 ЦК України передбачено місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Як вбачається з довідки про реєстрацію місця проживання особи за відомостями Квасилівської селищної ради № 528 від 11.12.2018 р., місце проживання неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , зареєстровано за адресою: [ADDRESS] . Як вбачається з копії паспорта громадянина України відповідача [PERSON] , останній зареєстрований у [ADDRESS] (а.с.22). Згідно довідки №1919, виданої виконкомом Квасилівської селищної ради, склад сім`ї [PERSON] , 1994 р.н. за адресою: [ADDRESS] , складають: [PERSON] , [INFO] - син, [PERSON] , 1999 р.н. - дружина, [PERSON] , 1992 р.н. - брат. Відповідно до ч. 1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Частиною 1 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. При вирішенні спору між батьками, які проживають окремо, про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, необхідно виходити з рівності прав та обов`язків батька й матері щодо своїх дітей, ухвалене рішення повинно відповідати інтересам неповнолітніх. При цьому, повинно бути ураховано, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей. За змістом викладеного в ст. 19 СК України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Відповідно до принципу 6 Декларації про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові та розуміння. Вона повинна, коли це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Статтею 9 Конвенції про права дитини, визначено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Первісна позовна заява в частині позовних вимог про залишення дитини проживати з матір`ю не мотивована належним чином, з позовної заяви взагалі не вбачається існування спору між батьками щодо визначення місця проживання дитини, що узгоджується з позицією Верховного Суду у постанові від 22.12.2021 р. справа № 339/143/20 (провадження № 61-6809св21). У позовній заяві позивачка вказує, що вжиття заходів досудового врегулювання спору не проводилося. Враховуючи викладене, суд вважає доцільним визначити місце проживання дитини [PERSON] , [INFO] , з батьком [PERSON] , [INFO] , оскільки це відповідає інтересам дитини. Визначення місця проживання дитини з батьком, не впливатиме на її взаємовідносини з матір`ю, оскільки визначення місця проживання дитини з однім із батьків, не позбавляє іншого батьківських прав та не звільняє його від виконання своїх батьківських обов`язків. Матір дітей, яка безсумнівно відіграє важливу роль у житті та їх розвитку, має право та обов`язок піклуватися про здоров`я дітей, стан їх розвитку, незалежно від того з ким дитина буде проживати, що узгоджується з позицією Верховного Суду у постанові від 21 липня 2021 року справа № 404/3499/17 (провадження № 61-9074св20). Таким чином,первісний позов про розірвання шлюбу та зустрічний позов підлягає до задоволення, а у частині вимог первісного позову про залишення дитини проживати з матір`ю необхідно відмовити. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved