Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-10 00:00:00

04.11.2021 [PERSON] звернулася до суду із позовною заявою до ТОВ "Фінансова компанія "Укрфінстандарт", приватного нотаріуса Івано-Франківського міського нотаріального округу Личук Т.В. про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, третя особа - приватний виконавець виконавчого округу Харківської області Петренко Д.О., з наступними вимогами: визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 5278, вчинений 01.04.2021 приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Личук Т.В., а також просила стягнути з відповідачів на її користь понесені витрати по сплаті судового збору за подання позову до суду. В обґрунтування позову вказано, що на початку жовтня 2021 року позивач отримала постанову приватного виконавця Петренка Д.О. про відкриття виконавчого провадження, яка прийнята, згідно виконавчого напису нотаріуса Івано-Франківського міського нотаріального округу Личук Тараса Володимировича № 5278 від 01.04.2021, однак, самого виконавчого напису не надходило. Того ж дня, позивач маючи ідентифікатор доступу сторін до виконавчого провадження ознайомилася з вказаним виконавчим написом нотаріуса, з якого вбачається, що його видано нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Личук Тарасом Володимировичем на підставі статей 87-91 Закону України «Про нотаріат» та пункту 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172. Вказаним виконавчим написом задоволені вимоги ТОВ "Фінансова компанія "Укрфінстандарт" та стягнуто з позивача [PERSON] заборгованість за основним боргом 43\~680 грн 35 к., заборгованість за нарахованими відсотками 1\~881 грн 41 к., заборгованість по сплаті комісійної винагороди 5\~749 грн 85 к., заборгованість за пенею 556 грн 84 к. Разом з тим, позивач стверджує, що ніяких кредитних правовідносин з ТОВ "Фінансова компанія "Укрфінстандарт" чи ПАТ "Креді Агріколь Банк" вона не мала, грошових котів не отримувала та звернулася до органу Кіберполіції з даного приводу, вважаючи, що відносно неї було вчинено шахрайські дії. Позивач категорично оспорює вказану суму заборгованості, оскільки стверджує, що нею не укладалося ніяких кредитних договорів з ТОВ "Фінансова компанія "Укрфінстандарт" чи ПАТ "Креді Агріколь Банк". Позивач вважає, що оскаржуваний виконавчий напис є таким, що не підлягає виконаю, оскільки був виданий з порушенням вимог Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі вчинених написів нотаріусами. При вчиненні виконавчого напису нотаріус не перевірив подані документи, зазначені у Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі вчинених написів нотаріусами, затвердженому Постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172 У зв`язку з вищевикладеним позивач звернулася до суду з даним позовом. Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 08.11.2021 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні на 30.11.2021. 30.11.2021 та 20.12.2021 судове засідання відкладено у зв`язку з неявкою представників відповідачів. 11.01.2021 в судове засідання належним чином повідомлені учасники не з`явилися. Позивач [PERSON] надала до канцелярії суду заяву в якій просила здійснювати розгляд справи за її відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягала, не заперечувала проти ухвалення по справі заочного рішення. Представник відповідача ТОВ "ФК "Укрфінстандарт" про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлялися своєчасно та належним чином, шляхом направлення судової кореспонденції за місцем знаходження товариства, що зокрема, підтверджується відомостями відстеження поштового відправлення, відповідно до якого, рекомендоване відправлення з повісткою про виклик до суду вручено відповідальній особі товариства за довіреністю (а.с. 36), про причини своєї неявки не повідомили. Відзиву на позовну заяву в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України не подавали, будь-яких заяв чи клопотань, в тому числі щодо відкладення розгляду справи від сторони відповідача до суду не надходило. Відповідач приватний нотаріус Івано-Франківського міського нотаріального округу Личук Т.В. повідомлявся про дату, час та місце проведення судового засідання своєчасно та належним чином, шляхом направлення судової кореспонденції за адресою місцезнаходження юридичної особи, однак рекомендовані повідомлення повернулися на адресу суду з поштовою відміткою «адресат відсутній» (а.с. 28, 31, 57)причин неявки суду не повідомив. Відзиву на позовну заяву в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України чи письмових пояснень по суті позовних вимог не надавав, заяв про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Третя особа приватний виконавець виконавчого округу Харківської області Петренко Д.О., повідомлявся про дату, час та місце проведення судового засідання своєчасно та належним чином, причин неявки суду не повідомив, письмових пояснень по суті позовних вимог не надавав, заяв про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Згідно зі статтею\~280\~Цивільного\~процесуального кодексу\~України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, на підставі частини 4 статті 223, статті 280 Цивільного процесуального кодексу України, враховуючи згоду позивача і наявність достатніх даних для вирішення спору, вважає можливим ухвалити заочне рішення. Оскільки розгляд справи проводиться без участі сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, що відповідає положенням частини 2 статті 247 Цивільного процесуального кодексу України. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, прийшов до наступного висновку: Частиною 1 статті 13 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до статей 76-81 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Судом встановлено, що 01.04.2021 приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личук Тарасом Володимировичем було вчинено виконавчий напис № 5278, яким запропоновано стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Укрфінстандарт" заборгованість, що виникла за кредитним договором № 3/2161089 від 22 серпня 2018 року з усіма додатками та додатковими угодами, який укладений між ПАТ "Креді Агріколь Банк" та [PERSON] . Правонаступником усіх прав та обов`язків ПАТ "Креді Агріколь Банк" за вказаним кредитним договором є Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Укрфінстандарт" на підставі Договору відступлення права вимоги за кредитними договорами № І-2019 від 05 червня 2019 року. Стягнення здійснюється за період з 05 червня 2019 року по 23 березня 2021 року. Станом на дату звернення загальна заборгованість позичальника за Кредитним договором складає 51\~868 грн 45 к., з яких: сума заборгованості за основним боргом - боргом 43\~680 грн 35 к., сума заборгованості за нарахованими відсотками 1\~881 грн 41 к., сума заборгованості по сплаті комісійної винагороди 5\~749 грн 85 к., сума заборгованості за пенею 556 грн 84 к. Загальна заборгованість становить 51\~868 грн 45 к. та сума плати, що здійснена стягувачем за вчинення виконавчого напису 1\~000 грн 00 к. (а.с. 7). Зі змісту виконавчого напису вбачається, що при його вчиненні приватний нотаріус керувався статтею 262 Цивільного кодексу України, статтями 34, 87-91 Закону України «Про нотаріат» та пунктом 2 Переліку документів за якими стягнення заборгованості проводиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29 червня 1999 року. Постановою приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Петренко Д.О. від 07.06.2021 відкрито виконавче провадження № 65718113 на підставі виконавчого напису № 5278, вчиненого 01.04.2021 приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личук Т.В., про стягнення [PERSON] на користь ТОВ "ФК" Укрфінстандарт" заборгованості в розмірі 52 868 грн 45 к. (а. с. 9-10). За загальним правилом статей 15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 Цивільного кодексу України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до статті 18 Цивільного кодексу України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і порядку, встановлених законом. Процедура вчинення нотаріусами виконавчих написів визначена у Главі 14 Закону України «Про нотаріат» та Главі 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженому наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року. Відповідно до статті 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Згідно зі статтею 87 Закону для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Згідно з пунктами 1.1., 1.2., 3.2., 3.5. Глави 16 «Вчинення виконавчих написів» Розділу ІІ «Порядок вчинення окремих видів нотаріальних дій» Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №1172 від 29.06.1999. Під час вчинення виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку. Пунктом 2 Розділу «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» Переліку в редакції змін, внесених постановою Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014, встановлено, що для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, подаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 зміни, внесені виконавчих написів нотаріусів постановою Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 № 662 до Переліку, визнано незаконними та нечинними. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 рішення суду залишено без змін. Згідно з пунктом 10.2 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України № 7 від 20.05.2013 «Про судове рішення в адміністративній справі» визнання акта суб`єкта владних повноважень нечинним означає втрату чинності таким актом з моменту набрання чинності відповідним судовим рішенням або з іншого визначеного судом моменту після прийняття такого акта. Таким чином, застосуванню при вирішенні спору підлягає постанова Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» від 29.06.1999 № 1172 в редакції постанови КМУ від 29.11.2001. Пунктом 1 зазначеного Переліку передбачено, що для одержання виконавчого напису за нотаріально посвідченими угодами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно, нотаріусу подаються: а) оригінал нотаріально посвідченої угоди; б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Підпунктом 5.1. пункту 5 глави 16 «Вчинення виконавчих написів» розділу ІІ «Порядок вчинення окремих видів нотаріальних дій» Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012, встановлено, що виконавчий напис вчинюється на оригіналі документа (дублікаті документа, що має силу оригіналу), що встановлює заборгованість. Таким чином, після скасування внесених постановою Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 № 662 до Переліку змін виконавчий напис міг бути вчинений лише за умови подання оригіналу нотаріально посвідченого договору чи його дублікату, що має силу оригіналу. Вчинення нотаріусом виконавчого напису за відсутності необхідних оригіналів договорів чи їх дублікатів має наслідком визнання такого виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Таким чином, перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172 у редакції станом на час вчинення оспорюваного виконавчого напису приватного нотаріуса, стосувався лише нотаріально посвідчених договорів і не міг застосовуватись до кредитних договорів, оскільки пункт 2 Переліку з 22 лютого 2017 року визнаний нечинним відповідно до постанови Київського апеляційного адміністративного суду. Тобто, оспорюваний виконавчий напис № 5278 було вчинено нотаріусом 01.04.2021, в період часу коли законодавством не було передбачено можливості вчинення виконавчого напису на підставі кредитного договору. Крім того суд зазначає, що ТОВ "ФК "Укрфінстандарт" не доведено, що ним було передано приватному нотаріусу для вчинення виконавчого напису документи відповідно до вище приведеного Переліку, а також суд не може пересвідчитися, що стягнена за виконавчим написом нотаріуса заборгованість з позивача є безспірною. Відповідно до позиції Верховного Суду, висловленої в справі № 750/1627/18 (провадження № 61-43895св18) від 06.06.2019, яка, з точки зору частини 4 статті 263 Цивільного процесуального кодексу України, має враховуватися судом, при здійсненні своєї діяльності нотаріус не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. При цьому, з точки зору статті 88 Закону України «Про нотаріат», безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису. Належними доказами, які підтверджують наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлюють розмір заборгованості, можуть бути виключно первинні документи, оформлені у відповідності до вимог статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Такими доказами можуть бути, зокрема, платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо. Однак, сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. Така правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 23.01.2018 у справі № 310/9293/15, яка має враховуватися судом у порядку виконання судом вимог статті 263 Цивільного процесуального кодексу України. На думку Верховного суду в постанові № 750/1627/18 (провадження № 61-43895св18) від 06.06.2019, розрахунок заборгованості, зроблений стягувачем, з урахуванням положень Переліку документів, не може вважатись доказом на підтвердження безспірності заборгованості боржника. Відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника є обов`язковою умовою вчинення нотаріусом виконавчого напису. Враховуючи ці обставини та вимоги статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат», захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. При вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Суд при цьому має перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. В той же час законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 05.07.2017 у справі № 6-887цс17. Відповідачами та третьою особою належних та допустимих доказів на спростування викладених у позовній заяві обставин надано до суду не було. Будь-яким чином перевірити безспірність заборгованості по наданому товариством нотаріусу Кредитному договору та розрахунку заборгованості суд позбавлений можливості, такий обов`язок на суд не покладається, оскільки довести безспірність такої заборгованості, з точки зору викладеного вище обґрунтування, має товариство при зверненні до нотаріуса. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, беручи до уваги те, що заборгованість боржника не є безспірною та безспірність заборгованості позивача перед товариством, не спростована відповідачем належним та допустимими доказами, суд дійшов до висновку, що вимоги позивача про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню ґрунтуються на вимогах закону, а тому підлягають задоволенню. При цьому, суд бере до уваги, що як зазначено у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 12.11.2020 № 200/3452/17 (61-18790св19), оскільки цивільна відповідальність за незаконно вчинений виконавчий напис покладається не на нотаріуса, а на особу, яка зверталася за виконавчим написом, приватний нотаріус є неналежним відповідачем у цій справі. Отже позовні про визнання оскаржуваних виконавчих написів нотаріусів такими, що не підлягають виконанню підлягають задоволенню саме щодо ТОВ "ФК "Укрфінстандарт". Згідно з частиною 1 статті 141 Цивільного процесуального кодексу України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а від так сплачений позивачем судовий збір в сумі 908 грн 00 к. підлягає стягненню з відповідача ТОВ "ФК "Укрфінстандарт" на користь позивача.

Outcome: approved