Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-12 00:00:00

11.11.2021 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] і просить суд розірвати шлюб, укладений 14.12.2019 року між нею та відповідачем у Харківському міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області, актовий запис №5723. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 14.12.2019 року вона та відповідач зареєстрували шлюб. В шлюбі у сторін народилася дитина - [PERSON] , [INFO] . Як вказує позивач, спору з відповідачем щодо місця проживання дитини немає. Позивач вказує, що підставою для розірвання шлюбу є ті обставини, що сторони проживають окремо, спільного господарства не ведуть, позивач вважає, що сім`я розпалась та збереженню не підлягає, у зв`язку з чим позивач вимушена звернутися до суду з даним позовом. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 12.11.2021 року позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу - залишено без руху. Надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви протягом 10 днів з дня отримання копії даної ухвали. На виконання ухвали суду від 12.11.2021 року позивачем вказані недоліки позовної заяви були усунуті та ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 25.11.2021 року прийнято позов до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. Призначено судове засідання. Сторони в судове засідання не з`явились, до судового розгляду надали заяви про розгляд справи за їх відсутності. В своїй письмовій заяві представник позивача [PERSON] - [PERSON] позов підтримала, просила розірвати шлюб з відповідачем та просила стягнути з відповідача витрати на правову допомогу у розмірі 1 500,00 грн. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] подав заяву про визнання позову, однак заперечував проти стягнення судових витрат з відповідача, оскільки просив судові витрати розподілити порівну. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідності до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, судом не здійснювалося. Суд, дослідивши письмові докази, приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. З матеріалів справи вбачається, що 14.12.2019 року [PERSON] , [INFO] , уклав шлюб з [PERSON] , [INFO] , який зареєстровано у Харківському міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області, про що зроблено відповідний актовий запис №5723 і підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим 14.12.2019 року. Прізвище дружини після державної реєстрації шлюбу - « [PERSON] », чоловіка - « [PERSON] » (а.с. 16). У позивача та відповідача народилася дитина - [PERSON] , [INFO] , про що зроблено відповідний актовий запис №97 та підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданим 05.03.2020 року. Батьками дитини зазначені [PERSON] та [PERSON] (а.с.8). Відповідно до копії свідоцтва про зміну імені серії [NUMBER] , виданого 02.12.2020 року вбачається, що [PERSON] , [INFO] , змінила прізвище на « [PERSON] », про що зроблено відповідний актовий запис №27 (а.с.10). Згідно з ч.3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього Кодексу. Статтею 112 СК України передбачено, що суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ч.1 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитись від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Згідно з ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Згідно з ч.1 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження, під час шлюбу та під час його розірвання. Оскільки позивач та відповідач наполягають на розірванні шлюбу, то, відповідно, відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Отже суд вважає недоцільним надання сторонам строку для примирення. Враховуючи наведене, з`ясувавши причини розірвання шлюбу, фактичні взаємини подружжя, дослідивши письмові докази, суд вважає подальше сімейне життя подружжя і збереження сім`ї неможливим, оскільки це може зашкодити інтересам позивача, неповнолітньої дитини та відповідача, який через свого представника позов визнав, що не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Разом з тим, згідно із ч.ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до ч.4 ст.137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Згідно з ч. 5 ст. 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до п. 48 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17.10.2014 року, витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а і у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. 04.11.2021 року між адвокатом Орловою А.О. та Гуд В.А. був укладений договір про надання правової допомоги №4/11-5. Позивачем сплачено за надання правової допомоги суму у загальному розмірі 1 500,00 грн., яка відповідає детальному розрахунку вартості правової допомоги та акту виконаних робіт, підписаному клієнтом та адвокатом і наданим суду. З огляду на викладене, беручи до уваги положення ст.ст. 133, 137 ЦПК України, а також враховуючи повне визнання позову з боку сторони відповідача, вимогу представника відповідача, щодо розподілу судових витрат порівну, суд приходить до висновку про наявність підстав для зменшення розміру витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката, і вважає достатнім стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, у розмірі 750,00 гривень, тобто 50% від заявлених вимог, які вважає співмірними з обсягом наданих адвокатом послуг. Крім того, сскільки відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, суд відповідно до ч.1 ст. 142 ЦПК України вважає за необхідне повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову (а.с.1) в розмірі 454,00 грн., а іншу частину судових витрат у вигляді судового збору в розмірі 454,00 грн. - стягнути з відповідача на користь позивача на підставі ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: approved