Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-03 00:00:00

В грудні 2020 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , в якому просив суд стягнути солідарно з відповідачів на свою користь грошові кошти в сумі 51 910 грн. 54 коп., що складається з: процентів за користування чужими грошима у розмірі 10 839 грн. 82 коп., суми боргу з урахуванням індексу інфляції за час прострочення у розмірі 38 826 грн. 19 коп. та трьох відсотків річних від простроченої суми у розмірі 2 244 грн. 53 коп.; стягнути солідарно з відповідачів судові витрати. В квітні 2021 року [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з зустрічним позовом до [PERSON] , [PERSON] , в якому неодноразово збільшували позовні вимоги та просили суд визнати договір від 02 квітня 2018 року про наміри купівлі-продажу автомобілю укладений між [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] дійсним правочином щодо забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] ; визнати [PERSON] винним у створенні перешкод [PERSON] та [PERSON] у здійсненні ними права зареєструвати право власності на успадкований автомобіль МАЗДА-626, 1986 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] , та примусити [PERSON] виконати його зобов`язання за договором від 02 квітня 2018 року про наміри купівлі-продажу автомобіля у натурі, а саме: знайти двигун, що знаходиться в робочому стані, відповідає моделі автівки та вимогам законодавства, купити його і виконати заміну двигуна у вищевказаному автомобілі; визнати [PERSON] винним у порушенні ним своїх зобов`язань за договором від 02 квітня 2018 року про наміри купівлі-продажу автомобіля та у створенні перед [PERSON] та [PERSON] перешкод у виконанні ними їх зобов`язань за договором від 02 квітня 2018 року про наміри купівлі-продажу автомобіля і зобов`язати [PERSON] відшкодувати [PERSON] та [PERSON] матеріальні збитки у розмірі 20 000 грн.; солідарно стягнути з відповідачів за зустрічним позовом матеріальну шкоду у розмірі 9 636 грн.; солідарно стягнути з відповідачів за зустрічним позовом моральну шкоду у розмірі 40 000 грн., судові витрати покласти на відповідачів. Представник позивача за первісним позовом [PERSON] та відповідача за зустрічним позовом [PERSON] за ордером на надання правової допомоги Ведмєдєв В.Л. (а.с.73,181) первісний позов підтримав та просив його задовольнити посилаючись на обставини зазначені в позовній заяві; в задоволенні зустрічного позову просив відмовити. Відповідачка за первісним позовом [PERSON] , діючи самостійно та як представник [PERSON] за довіреністю(а.с.82) та представник відповідачки [PERSON] у судовому засіданні просили суд у задоволенні первісного позову відмовити та задовольнити зустрічний позов; надано відзиви на позовну заяву(а.с.24-88). Вислухавши сторони ,повно та всебічно вивчивши матеріали справи, дослідивши надані сторонами докази, заслухавши свідків, ознайомившись з відзивами на позови та письмовими поясненнями, суд прийшов до наступного. Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що [PERSON] на підставі Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] належав автомобіль марки МАЗДА 626, 1986 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] . [INFO] [PERSON] помер, після його смерті відкрилася спадщина, до складу якої входив вищевказаний транспортний засіб, та на підставі заповіту посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського нотаріального округу Бондар І.М. 23 березня 2015 року за реєстровим №1145 спадкоємцями зазначеного транспортного засобу є його доньки: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . 02 квітня 2018 року між [PERSON] діючою від свого імені та від імені [PERSON] та [PERSON] , який діяв від імені [PERSON] було укладено договір про наміри купівлі-продажу транспортного засобу, а саме автомобіля марки МАЗДА 626, 1986 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] , який належав померлому [PERSON] (а.с.12). Згідно з умовами договору, сторони погодили, що [PERSON] та [PERSON] продадуть, а [PERSON] купить вищевказаний транспортний засіб(п.1 Договору); вартість транспортного засобу становить суму еквівалентну 1200 дол. США в національній грошовій валюті України по курсу НБУ на день передачі зазначеної суми майбутнім продавцям(п.2 Договору); здійснення дій щодо реєстрації транспортного засобу за [PERSON] сторони договору здійснять в строк до 15 жовтня 2018 року(після оформлення [PERSON] та [PERSON] права власності на спадкове майно)(п. 3 Договору); витрати з оформлення транспортного засобу несе [PERSON] (п.4); автомобіль, ключі від нього, ключ на «масу» та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу передаються [PERSON] одночасно з отриманням [PERSON] та [PERSON] грошових коштів у розмірі зазначеному у п.2 зазначеного договору та з моменту отримання [PERSON] свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [PERSON] має право користування автомобілем(п.6-7 Договору); сторонами також погоджено що відповідальність за порушення ПДР, вимог до технічного стану автомобілю з моменту отримання свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу несе [PERSON] (п.8 Договору). На виконання умов Договору [PERSON] , від імені якого діяв [PERSON] 02 квітня 2018 року передав, а [PERSON] отримала грошову суму еквівалентну 1 200 дол. США в національній грошовій валюті України по курсу НБУ в якості вартості автомобіля марки МАЗДА 626, 1986 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] , згідно договору про наміри купівлі-продажу автомобіля(а.с.13). 02 березня 2018 року [PERSON] було надано розписку [PERSON] щодо отримання ним автомобіля марки МАЗДА 626, 1986 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] , ключів від нього, ключа «на масу» та свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу на ім`я [PERSON] (а.с.58). На час укладення договору та надання розписок сторонами, автомобіль який є предметом договору, не проходив перевірок щодо його технічного стану. Після отримання грошових коштів та розписок транспортний засіб марки МАЗДА 626, 1986 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] перейшов у постійне користування [PERSON] 26 серпня 2020 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. було видано свідоцтво на право на спадщину за заповітом, відповідно до якого [PERSON] та [PERSON] успадкували після смерті [PERSON] транспортний засіб - автомобіль марки МАЗДА 626, 1986 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] кожна по 1/2 частині спадкового майна(а.с.57), [PERSON] та [PERSON] в строк до 15 жовтня 2018 року не зверталися з вимогами до [PERSON] та [PERSON] щодо укладення договору купівлі-продажу транспортного засобу, також [PERSON] не звертався з вимогами про укладення договору до [PERSON] та [PERSON] після отриманнями ними свідоцтв на право на спадщину. Після отримання свідоцтв на право на спадщину [PERSON] , 27 серпня 2020 року звернулася до ТСЦ №1249 з питання перереєстрації на нового власника транспортного засобу - автомобіля марки МАЗДА 626, 1986 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] , в результаті проведеного експертного дослідження судовим експертом було надано висновок №04/1249/13Д згідно якого встановлено, що номер двигуна був знищений механічним способом(а.с.114) та відкрито кримінальне провадження №12020045630000145 від 28 серпня 2020 року за ст. 290 КК України. В рамках кримінального провадження №12020045630000145 від 28 серпня 2020 року за ст. 290 КК України було допитано [PERSON] котрий виконував роботи з гільзування блоку та шліфування площини блоку двигуна, який пояснив, що роботи виконувалися зі згоди [PERSON] , який був повідомлений про можливе знищення номеру двигуна внаслідок виконання ремонтних робіт(а.с.120). Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 31 серпня 2020 року в рамках вищевказаного кримінального провадження було накладено арешт на автомобіль марки МАЗДА 626, 1986 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] , однак ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 23 жовтня 2020 року за заявою [PERSON] арешт було скасовано(а.с.115-116). Після скасування арешту сторонами правочину було переміщено транспортний засіб на паркувальний майданчик з цілодобовою охороною за адресою м. Дніпро, пр. Слобожанський, 115-А. На підтвердження сплати послуг паркувального майданчика [PERSON] було надано квитанції(а.с.110). Постановою дізнавача сектору дізнання Амур-Нижньодніпровського ВП ДВП ГУ НП в Дніпропетровській області Григоренко О.С. від 24 лютого 2021 року кримінальне провадження №12020045630000145 від 28 серпня 2020 року за ст. 290 КК України закрито у зв`язку з тим, що встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення(а.с.122-123). Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України). Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків; договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Відповідно до ч. 1 ст. 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором; законом може бути встановлено обмеження щодо строку (терміну), в який має бути укладений основний договір на підставі попереднього договору; істотні умови основного договору, що не встановлені попереднім договором, погоджуються у порядку, встановленому сторонами у попередньому договорі, якщо такий порядок не встановлений актами цивільного законодавства; попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі. Відповідно до ч. 3 ст. 635 ЦК України зобов`язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення. Згідно з приписами ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору ; істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Тому, суд, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] задоволенню не підлягають, оскільки у зазначений у попередньому договорі строк, а саме до 15 жовтня 2018 року, сторонами не було укладено основний договір купівлі-продажу, та жодна з сторін не надала належних та допустимих доказів щодо направлення другій стороні пропозицій щодо укладення договору, також судом прийнято до уваги, що разом зі встановленим строком виконання зобов`язання встановлено настання події, а саме оформлення спадкових прав [PERSON] та [PERSON] на транспортний засіб, який є предметом спору. Сукупність зазначених обставин свідчить про усвідомлення сторонами строку укладення договору купівлі-продажу з моменту оформлення [PERSON] та [PERSON] прав на спадкове майно, який настав 26 серпня 2020 року. Щодо позовних вимог [PERSON] та [PERSON] суд зазначає наступне. За приписами ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Частинами 1-3, 5-6 статті 203 ЦК України визначено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Частиною 3 ст. 215 визначено, що якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Аналіз норм § 2 глави 17 розділу IV Книги першої ЦК України дає підстави для висновку, що договір може бути визнано дійсним судом у разі, наприклад: недодержання вимоги щодо письмової форми правочину (частина друга статті 218 ЦК України); недодержання вимоги закону про нотаріальне посвідчення одностороннього правочину (частина друга статті 219 ЦК України); недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору (частина друга статті 220 ЦК України); вчинення правочину малолітньою особою за межами її цивільної дієздатності (частина друга статті 221 ЦК України); вчинення правочину без дозволу органу опіки та піклування (частина друга статті 224 ЦК України); вчинення правочину недієздатною фізичною особою (частина друга статті 226 ЦК України). (Постанова КЦС ВС від 17 липня 2019 року, справа № 750/1535/17, провадження № 61-28701св18). Виходячи з вищевикладеного суд вважає позовну вимогу про визнання дійсним правочину необґрунтованою, та такою, що не підлягає задоволенню, оскільки дійсність договору від 02 квітня 2018 року про наміри купівлі-продажу автомобілю марки МАЗДА 626, 1986 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] сторонами не оспорюється, та правочин є таким що не суперечить Цивільному кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особи, які вчиняли правочин, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасників правочину було вільним і відповідало їх внутрішній волі та правочин був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Щодо позовних вимог [PERSON] та [PERSON] про визнання [PERSON] винним у створенні перешкод [PERSON] та [PERSON] у здійсненні ними права зареєструвати право власності на успадкований автомобіль МАЗДА-626, 1986 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] , та примусити [PERSON] виконати його зобов`язання за договором від 02 квітня 2018 року про наміри купівлі-продажу автомобіля у натурі, а саме: знайти двигун, що знаходиться в робочому стані, відповідає моделі автівки та вимогам законодавства, купити його і виконати заміну двигуна у вищевказаному автомобілі; визнання [PERSON] винним у порушенні ним своїх зобов`язань за договором від 02 квітня 2018 року про наміри купівлі-продажу автомобіля та у створені перед [PERSON] та [PERSON] перешкод у виконанні ними їх зобов`язань за договором від 02 квітня 2018 року про наміри купівлі-продажу автомобіля і зобов`язати [PERSON] відшкодувати [PERSON] та [PERSON] матеріальні збитки у розмірі 20 000 грн. та стягнення матеріальної шкоди у розмірі 9 636 грн. суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Згідно ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Частиною 4 ст. 22 ЦК України зазначено, що на вимогу особи, якій завдано шкоди, та відповідно до обставин справи майнова шкода може бути відшкодована і в інший спосіб, зокрема, шкода, завдана майну, може відшкодовуватися в натурі (передання речі того ж роду та тієї ж якості, полагодження пошкодженої речі тощо), якщо інше не встановлено законом. За статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) визнається право людини на доступ до правосуддя, а за статтею 13 Конвенції - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом на захист певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою. Під способами захисту суб`єктивних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи охоронного характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав і вплив на правопорушника (див. пункт 5.5 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 925/1265/16). При цьому під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що спричиняє потрібні результати, наслідки, тобто матиме найбільший ефект по відновленню відповідних прав, свобод та інтересів на стільки, на скільки це можливо. Виходячи зі змісту позовних вимог та наданих доказів суд зазначає, що зазначені позовні вимоги є взаємно виключними, оскільки матеріальні збитки у розмірі 20 000 грн., про які зазначено позивачами [PERSON] та [PERSON] стосуються саме заміни двигуна, який позивачі за зустрічним позовом просили суд примусити [PERSON] виконати його зобов`язання за договором від 02 квітня 2018 року про наміри купівлі-продажу автомобіля у натурі, а саме: знайти двигун, що знаходиться в робочому стані, відповідає моделі автівки та вимогам законодавства, купити його і виконати заміну двигуна у вищевказаному автомобілі. Отже позивачами не конкретизовано, в який саме спосіб захисту цивільних прав [PERSON] повинен відшкодувати матеріальну шкоду(зобов`язання вчинити певні дії або саме відшкодування матеріальної шкоди внаслідок неналежного виконання зобов`язання за договором про наміри купівлі-продажу транспортного засобу). Що стосується позовної вимоги про відшкодування шкоди у розмірі 9636 грн., що складається з: сплати послуг ТСЦ-1249 - 790 грн.; сплата послуг паркувального майданчику - 7 700 грн. та збільшення витрат позивачів, що пов`язані з перенесенням отримання свідоцтв про право на спадщину на транспортний засіб - 1 146 грн. Суд не приймає до уваги надані [PERSON] копії чеків(а.с.110,151, 202 та зворотній а.с.212), оскільки зазначені докази не містять інформації щодо яких саме послуг було сплачено ці кошти. Також не заслуговують на увагу твердження [PERSON] щодо збільшення витрат позивачів, що пов`язані з перенесенням отримання свідоцтв про право на спадщину на транспортний засіб, оскільки не надано належних доказів створення перешкод [PERSON] у реалізації позивачами свого права на спадщину та отримання відповідних свідоцтв. Відповідно до положень ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, в тому числі у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. У п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди від 31.03.1995 року №4 зазначено, що обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Частиною 1 ст. 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно з ч. 2 ст. 78 ЦПК України Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до положень 81 ЦПК України Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Однак, позивачами всупереч вимогам вказаних норм не надано жодного доказу на підтвердження факту заподіяння їм моральних страждань, так само і їх розміру, тому , суд вважає, що підстави для її відшкодування відсутні. Повно та всебічно дослідивши матеріали справи, заслухавши свідків, дослідивши надані сторонами докази суд приходить до висновку, що у задоволенні зустрічних позовних вимог [PERSON] та [PERSON] необхідно відмовити у повному обсязі. Згідно ст. 141 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на позивача у разі відмови в позові. Тому понесені позивачами витрати по сплаті судового збору при зверненні до суду з вказаними позовами стягненню з відповідачів не підлягають. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed