Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-12 00:00:00

Позивач ФОП [PERSON] звернулась до суду з позовом про стягнення заборгованості та штрафних санкцій. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 11.12.2020 між нею та відповідачем [PERSON] укладено договір № РА 1112, за умовами якого позивач зобов`язалась надати відповідачу комплекс товарів та послуг по догляду за обличчям, а відповідач зобов`язалась прийняти цей комплекс згідно акту приймання - передачі товару та сплатити за нього визначену договором суму у розмірі 20 434 грн. До комплексу товарів та послуг умовами договору віднесено продаж набору косметики та надання косметологічних послуг, який визначений переліком № 1 (специфікацією). ФОП [PERSON] відповідно до умов договору належним чином виконала свої зобов`язання перед відповідачем у повному обсязі, що підтверджено підписаним сторонами актом приймання-передачі товару від 11.12.2020 та актом наданих послуг від 27.12.2020. У свою чергу [PERSON] отримала комплекс товарів та послуг, будь-яких претензій щодо такого отриманих товарів та послуг не висувала. Умовами договору передбачено порядок оплати отриманого комплексу товарів та послуг частинами рівними платежами не пізніше 11 числа кожного місяця у сумі 2 241 грн. Остаточний розрахунок мав бути проведений не пізніше 11.08.2021. Натомість відповідачем зобов`язання за договором в частині оплати порушені, сплачена лише частина, а саме 2 500 грн. Станом на день звернення до суду заборгованість [PERSON] перед ФОП [PERSON] складає 5 324 грн. Тому просила суд стягнути з неї на користь позивача заборгованість у сумі 5 324 грн., пеню у розмірі 382 грн., 3 % річних за прострочення виконання грошового зобов`язання у сумі 80,38 грн., та відшкодувати понесені судові витрати у вигляді витрат по оплаті судового збору в сумі 908 грн. Ухвалою від 23.09.2021 провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Позивач ФОП [PERSON] в судове засідання не з`явилась, на адресу суду направила заяву з проханням проводити розгляд справи у її відсутність. Позов підтримала у повному обсязі та просила суд її задовольнити. Проти ухвалення заочного рішення у справі не заперечувала. Відповідач [PERSON] та/або її представники в судове засідання не з`явилась повторно без поважної причини, хоча про місце, день та час судового розгляду справи була повідомлена належним чином, відзив на позовну заяву на адресу суду не направила. Висновки суду щодо повторності неявки відповідача [PERSON] до суду без поважних причин обґрунтовані наступним. Зокрема судове засідання по даній справі 01.11.2021 було відкладено у зв`язку з клопотанням відповідача для надання їй часу для підготовки відзив на позов та звернення за професійною правничою допомогою. У судове засідання на 23.11.2021 відповідач не з`явилась, суду надала клопотання з проханням розгляд справи відкласти на іншу дату для надання їй часу на отримання відповіді на адвокатський запит від 09.11.2021. У судове засідання 13.12.2021 [PERSON] не з`явилась, суду надала клопотання, яким просила розгляд справи відкласти, оскільки відповідь на адвокатський запит нею не була отримана. За наслідками розгляду клопотання судом постановлено, що відповідач не з`явилась до суду без поважних причин та роз`яснено відповідачеві про неприпустимість зловживання процесуальними правами. У судове засідання 13.01.2022 відповідач [PERSON] не з`явилась, суду надала клопотання з проханням розгляд справи відкласти для надання можливості її представникам прийняти участь у розгляді справи. У свою чергу представник відповідача - адвокат Панченко А.В., 22.12.2021 на адресу суду направила клопотання про участь у судовому засіданні 13.01.2022 у режимі відеоконференції. Ухвалою від 22.12.2021 у задоволенні вказаного клопотання відмовлено у зв`язку із зайнятістю лінії відеоконференцзв`язку у Деснянському районному суді міста Києва. 12.01.2022 на адресу суду надійшло клопотання від адвоката Коцковича Р.М., як представника [PERSON] , з проханням провести судове засідання 13.01.2022 у режимі відеоконференції. Ухвалою суду від 12.01.2022 вказане клопотання повернуто заявникові без розгляду, оскільки на підтвердження повноважень ним був до клопотання долучений ордер від 10.01.2022 (виданий на підставі договору № 1-01/22 від 10.01.2022), який за своєю формою не відповідав Положенню про ордер на надання правничої (правової) допомоги у новій редакції, тому суд прийшов до висновку, що наявність повноважень на представництво інтересів [PERSON] адвокатом Коцковичем Р.М. не підтверджена. Також 12.01.2022 на адресу суду надійшло клопотання від представника відповідача - адвоката Коцковича Р.М. з проханням провести судове засідання 13.01.2022 у режимі відеоконференції. До вказаного клопотання на підтвердження наявності у нього повноважень долучено ордер від 22.12.2021 (виданий на підставі договору № 796-12/12 від 22.12.2021). Ухвалою від 13.01.2022 у задоволенні вказаного клопотання було відмовлено, оскільки воно подано із порушенням встановленого законом процесуального строку на його подання, питання про поновлення пропущеного процесуального строку перед судом не ставилось, об`єктивні причини неможливості завчасного подання такого клопотання судом не встановлені. Відповідно така неявка відповідача [PERSON] у судове засідання 13.01.2022 визнана судом повторною без поважних причин. Крім того, суд звертає увагу, що судові засідання по даній справі були неодноразово відкладені за ініціативою відповідачки для отримання відповіді на адвокатський запит від 09.11.2021, натомість така відповідь суду не була надана. За таких обставин суд, відповідно до вимог ч. 1 ст. 280 ЦПК України, з урахуванням згоди позивача на проведення заочного розгляду справи, вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши наявні у матеріалах справи докази, судом встановлені такі обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно до частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. У частині першій статті 627 ЦК України регламентовано, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Судом встановлено, що між сторонами по справі ФОП [PERSON] та [PERSON] 11.12.2020 укладено договір № РА 1112, відповідно до п. 1.1. якого сторона -1 (ФОП [PERSON] ) договору зобов`язалась надати клієнту ( [PERSON] ) комплекс товарів та послуг по догляду за шкірою обличчя торгової марки «HIKARY», відповідачка зобов`язалась прийняти цей комплекс по догляду згідно акту приймання - передачі та сплатити за нього визначену договором грошову суму. Під комплексом по догляду мається на увазі продаж набору косметики торгової марки «HIKARY», та надання косметологічних послуг (п. 1.2. договору). З аналізу вказаних умов договору вбачається, що він є змішаним договором, містить елементи договору купівлі-продажу та договору про надання послуг. Відповідно до ч. 2 ст. 628 ЦК України сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. Відповідно до ч. 1 ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому (ч. 1 ст. 656 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до п. 1.3. договору від 11.12.2020 переліком № 1 (специфікацією) сторони узгодили, що асортимент, перелік, кількість складових та загальну вартість комплексу. Специфікацією, яка погоджена сторонами та має їх підписи, визначено, що загальна вартість комплексу товарів торгової марки «HIKARY» становить 20 424 грн. До переліку складових набору віднесено: очищуючий крем потрійної дії - 1 шт., виворотка зволожуюча - 1 шт, крем для дуже сухої шкіри - 1 шт. Узгоджений сторонами перелік послуг складається з послуг мікроголкової мезотерапії у кількості 7 штук. Пунктом 5.1. договору від 11.12.2020 сторонами узгоджена загальна вартість договору, а саме загальна вартість комплексу по догляду за цим договором складає 20 434 грн., з яких вартість набору косметики складає 5 724 грн., вартість косметологічних послуг складає 14 700 грн. З наданої суду копії акту приймання - передачу товару від 11.12.2020 встановлено, що відповідач по справі на виконання умов укладеного договору отримала набір косметики торгової марки «HIKARY» (відповідно до специфікації) на загальну суму 5 724 грн. З наведеного суд приходить до висновку, що умови укладеного між сторонами змішаного договору в частині купівлі-продажу товарів позивачем виконані. Відповідно до акту наданих послуг від 27.12.2020 вбачається, що ФОП [PERSON] на виконання умов договору від 11.12.2020 № РА 1112 в частині виконання умов договору про надання послуги, надала відповідачеві [PERSON] послуги на загальну суму 2 100 грн. За таких обставин загальна сума проданих товарів та наданих послуг становить 7 824 грн. (5 724 грн. + 2 100 грн. = 7 824 грн.). При зверненні до суду позивач зазначила, що [PERSON] придбані товари та отримані послуги оплатила частково, а саме сплатила грошові кошти в сумі 2 500 грн., на підтвердження чого надала суду копію товарного чеку № 781 від 11.12.2020. У свою чергу на спростування доводів позивача ФОП [PERSON] щодо розміру заборгованості відповідач надала суду копії товарних чеків від 11.12.2020 на суму 2 500 грн. та 600 грн., а також копії фіскальних чеків від 11.12.2020 на підтвердження факту оплати таких грошових коштів на користь позивачки шляхом оплати банківською карткою, відповідно загальна сума сплачених [PERSON] на користь ФОП [PERSON] грошових коштів становить 3 100 грн. Вказані докази у визначеному цивільним процесуальним законодавстві порядку направлені були відповідачем на адресу позивачки, спростувань наведених фактів суду ФОП [PERSON] не надала, відповідно виходячи із принципу змагальності сторін суд оцінює ці докази на підтвердження дійсного розміру оплати. За таких обставин загальна сума наявної заборгованості за договором № РА 1112 від 11.12.2020 становить 4 724 грн., а не 5 324 грн., як зазначено позивачем при зверненні до суду. Відповідно до ч. 1 ст. 706 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, оголошеною продавцем у момент укладення договору, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті зобов`язання. Покупець має право повністю оплатити товар у будь-який час у межах встановленого договором періоду розстрочення його оплати (ч. 4 ст. 706 ЦК України). Аналогічні вимоги містить чинне законодавство і у частині регулювання правовідносин договору про надання послуги, зокрема якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором (ч. 1 ст. 903 ЦК України). Умовами договору № РА 1112 від 11.12.2020 передбачена розстрочка платежів за договором, зокрема у день підписання договору 2 500 грн., але не пізніше 11.12.2020, залишок рівними платежами протягом 8 місяців не пізніше 11 числа кожного місяця, у свою чергу повний розрахунок має бути проведений не пізніше 11.08.2021 (Розділ 5 договору). Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання) .а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Якщо у зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін), що передбачено ч. 1 ст. 530 ЦК України. З урахуванням наведеного, враховуючи наявну суму боргу за договором від 11.12.2020 у розмірі 4 724 грн. та умови договору щодо розмірів та періодів оплати (по 2 500 грн. до 11 числа кожного місяця) вбачаються підстави стверджувати, що починаючи з 12.02.2021 відповідач [PERSON] мала прострочене грошове зобов`язання перед ФОП [PERSON] на вказану суму. При зверненні до суду позивачем заявлена до стягнення пеня у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за порушення виконання грошового зобов`язання відповідно до Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань». Аналізуючи вказані позовні вимоги суд приходить до таких висновків. На підставі статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором, зокрема сплата неустойки. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання (ч. 1 ст. 549 ЦК України). З преамбули Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» вбачається, що цей Закону регулює договірні правовідносини між платниками та одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань. Суб`єктами зазначених правовідносин є підприємства, установи та організації незалежно від форм власності та господарювання, а також фізичні особи - суб`єкти підприємницької діяльності. Дія цього Закону не поширюється на порядок нарахування та сплати пені, штрафних та фінансових санкцій за несвоєчасну сплату податків, податкового кредиту та інших платежів до бюджетів усіх рівнів і позабюджетних фондів, передбачених чинним законодавством України, а також на відносини, що стосуються відповідальності суб`єктів переказу грошей через платіжні системи. У свою чергу Рішенням Конституційного Суду України № 7-рп/2013 від 11.07.2013 (справа № 1-12/2013) надано офіційне тлумачення другого речення преамбули Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 22 листопада 1996 року № 543/96-ВР з наступними змінами у взаємозв`язку з положеннями статей 1, 3 цього Закону, відповідно до якого вказане речення потрібно розуміти так, що обмеження пені у грошових зобов`язаннях подвійною обліковою ставкою Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, поширюється на правовідносини, суб`єктами яких є лише підприємства, установи та організації незалежно від форм власності і господарювання та фізичні особи - суб`єкти підприємницької діяльності (підприємці). Оскільки відповідач [PERSON] не є суб`єктом вказаних правовідносин вказаний вид цивільно-правової відповідальності за порушення грошового зобов`язання до неї не може бути застосовано. У свою чергу суд позбавлений можливості проводити власні розрахунки можливого розміру неустойки (пені) відповідно до п. 6.2. договору № РА 1112 від 11.12.2020, оскільки такі санкції за порушення грошового зобов`язання не включені позивачем до позовних вимог. У свою чергу, виходячи з принципів змагальності та диспозитивності цивільного процесу, суд не має право проводити такі нарахування самостійно. Відповідно позовні вимоги в частині стягнення пені не підлягають до задоволення. Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч. 2 ст. 625 ЦК України). Позивачем ФОП [PERSON] у зв`язку із порушенням [PERSON] грошового зобов`язання заявлено до стягнення з відповідача 3 % річних за період з 12.02.2021 по 13.08.2021 на суму 80,08 грн. Розрахунок цією суми проведено позивачем виходячи із наявної заборгованості у сумі 5 324 грн. Натомість такі розрахунки не можуть бути взяті судом до уваги, оскільки під час вирішення питання про наявність заборгованості [PERSON] перед ФОП [PERSON] судом було встановлено, що заборгованість за договором становить 4 724 грн. За таких обставин сума 3 % річних, яка підлягає стягненню за період прострочення виконання грошового зобов`язання (з 12.02.2021 по 13.08.2021 включно) становить 71,05 грн. та розрахована судом наступним чином: 4 724 грн. х 3 % х 183 дн. / 365 дн. х 100 % = 71,05 грн. де: 4 724 грн. - розмір заборгованості за договором; 3 % - розмір процентів згідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України; 183 дн. - кількість днів прострочки виконання грошового зобов`язання (за період з 12.02.2021 по 13.08.2021 включно); 365 дн. - загальна кількість днів у році. Таким чином, проаналізувавши наявні між сторонами правовідносини, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позов ФОП [PERSON] до [PERSON] підлягає до часткового задоволення. Зокрема стягненню підлягає заборгованість за договором у розмірі 4 724 грн. № РА 1112 від 11.12.2020 та 3 % річних за прострочення виконання грошового зобов`язання за період з 12.02.2021 по 13.02.2021 (включно) в сумі 71,05 грн. Також, відповідно до вимог частини 1 статті 141 ЦПК України з [PERSON] на користь ФОП [PERSON] підлягає стягненню сплачений позивачем судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог у сумі 752,42 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial