Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-16 00:00:00

19.10.2021 року до Київського районного суду міста Одеси надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про зменшення розміру аліментів визначеного рішенням Київського районного суду міста Одеси від 06.11.2020 року по справі №947/4869/20, шляхом стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на неповнолітніх [PERSON] , [INFO] та [PERSON] у розмірі по 1400 грн. на кожну дитину щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на кожну дитину, починаючи з дня звернення до суду з цим позовом та до досягнення кожною дитиною повноліття, посилаючись на те, що з часу присудження аліментів змінився його сімейний та матеріальний стан. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, цивільну справу було розподілено судді Калініченко Л.В. Ухвалою судді Київського районного суду міста Одеси від 04.11.2021 року, прийнято вказану позовну заяву до розгляду, відкрито провадження по справі в порядку загального позовного провадження та призначено дату, час і місце проведення підготовчого судового засідання. 13.12.2021 року до від представника відповідача по справі надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник просить суд відмовити у задоволенні позову, з посиланням на необґрунтованість та безпідставність посилань позивача стосовно зміни його матеріального становища, а також посилається на наявність заборгованості по сплаті аліментів у розмірі 110217,66 грн. Ухвалою Київського районного суду міста Одеси від 24.12.2021 року клопотання відповідача про витребування доказів залишено без задоволення. Тієї ж дати, судом без видалення до нарадчої кімнати було ухвалено закрити підготовче провадження по справі та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні. Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили суд задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову з підстав його необґрунтованості та безпідставності, з посиланням на те, що позивачем та його представником не доведено факт погіршення матеріального стану позивача. Заслухавши пояснення представників сторін по справі, дослідивши, вивчивши та проаналізувавши докази наявні в матеріалах справи, суд вважає позов підлягаючим частковому задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони по справі є батьками [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , які проживають з матір`ю, що не оспорюється сторонами, батько дітей мешкає окремо. В провадженні Київського районного суду міста Одеси на розгляді перебувала цивільна справа №947/4869/20 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів, за наслідком розгляду якої 06 листопада 2020 року Київським районним судом міста Одеси ухвалено рішення, яким позов задоволено частково. Стягнуто з [PERSON] , [INFO] на користь [PERSON] , [INFO] аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] у сумі 7000 грн. щомісяця, починаючи стягнення з 5.03.2020р. до повноліття дітей. Рішення суду сторонами не оскаржувалось та набрало законної сили, за наслідком чого судом було видано виконавчий лист №947/4869/20, який перебуває на примусовому виконанні в Другому Київському відділі державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеси) в рамках виконавчого провадження №6427174. У відповідності до статті 3 «Конвенції про права дитини» від 20 листопада 1989 року (далі Конвенція), яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Статтею 18 Конвенції передбачено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН\~\~держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно із\~статтею 180 Сімейного кодексу України\~батьки зобов`язанні утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Виходячи із змісту\~статті 181 СК\~за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно із частиною першою\~статті 8 Закону України «Про охорону дитинства»\~кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до частини третьою\~статті 181 СК України\~за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Згідно з частинами першою та другою\~статті 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до положень\~ст. 183 СК України\~розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини. Крім того, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення\~\~(ч.1\~ст. 184 СК України). При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень\~ст. 182 СК України, так і положень ст.ст.\~183,\~184 СК України.\~\~ Частина перша\~статті 192 СК України\~передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з\~\~п. 23\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від\~\~ 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»\~розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Враховуючи зміст ст.ст.\~181,\~192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Згідно з ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Зазначене положення кореспондується частиною 3 статтею 12 ЦПК України. Відповідно до ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з\~ч.1 ст. 76 ЦПК України,\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування \~. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. \~Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. \~Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до\~статті 89\~ЦПК України,\~суд оцінює\~докази за\~своїм внутрішнім\~переконанням,\~що ґрунтується\~на всебічному,\~повному,\~об`єктивному та\~безпосередньому дослідженні\~наявних у\~справі доказів. Жодні\~докази не\~мають для\~суду заздалегідь\~встановленої сили.\~Суд оцінює\~належність,\~допустимість,\~достовірність кожного\~доказу окремо,\~а також\~достатність і\~взаємний зв`язок\~доказів у\~їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Оцінюючи подані позивачем до суду докази, судом встановлено наступне. Як вбачається з рішення Київського районного суду міста Одеси від 06 листопада 2020 року по справі №947/4869/20, суд під час його ухвалення виходив з того, що відповідач працює в органах прокуратури, згідно довідки Прокуратури Одеської області від 28.05.2020р., за період з червня 2019р. по травень 2020р. відповідачу було нарахований заробітну плату 363193,60 грн., без врахування податків та обов`язкових платежів. Отже розмір доходу відповідача за 1 місяць складав 30266,13 грн. без врахування податків та обов`язкових платежів. У відповідності до поданої до суду копії трудової книжки серії [NUMBER] , виданої на ім`я [PERSON] , останній 30.06.2021 року на підставі Наказу №1398к від 18.06.2021 року був звільнений з Одеської обласної прокуратури. Наразі, як повідомив позивач, [PERSON] не працевлаштований, що не спростовано відповідачем по справі. Судом встановлено, що у позивача станом на 10.12.2021 року починаючи з 05.03.2020 року наявна заборгованість зі сплати аліментів у визначеному рішенням Київського районного суду міста Одеси від 06 листопада 2020 року по справі №947/4869/20, розмірі, яка становить 110217,66 грн., що підтверджується поданим до суду розрахунком заборгованості по аліментам від 10.12.2021 року. На підставі вищевикладеного, суд погоджується з доводами позивача стосовно зміни матеріального стану позивача [PERSON] , який дозволяв останньому у визначеному рішенням Київського районного суду міста Одеси від 06 листопада 2020 року по справі №947/4869/20, розмірі. Досліджуючи вищевикладені докази в їх сукупності, суд доходить до висновку, що позивач на підставі належних та допустимих доказів, довів суду наявність підстав для зменшення розміру стягнутих з нього вищевказаним рішенням суду аліментів на утримання двох неповнолітніх дітей, зокрема, у зв`язку зі зміною його матеріального стану. Приймаючи запропонований позивачем до стягнення з нього розмір аліментів в сумі по 1400,00 грн. щомісячно на кожну дитину, судом приймається, що у відповідності до положень статті 182 СК України, мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що наразі для дітей віком від 6 до 18 років з 1 січня 2022 року дорівнює в сумі 1309 грн. (2618/2=1309). При визначенні розміру аліментів під час зменшення, судом приймається, що у відповідності до довідки ТОВ «ДІМ Медицини» від 24.01.2020 року за №14, [PERSON] є працевлаштованою, працює в ТОВ «ДІМ Медицини», заробітна плата якої за період з 01.02.2019 року по 31.12.2019 року становила в сумі 151621,95 грн. Представником відповідача в судовому засіданні були надані пояснення та підтверджено, що наразі заробітна плата відповідачки становить біля 30000,00 грн., щомісячно. Суд при визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти, прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів у разі їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. Окрім того, розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов`язання щодо утримання. При вищевикладених обставинах, судом враховується, що позивач є особою працездатного віку, дієздатний, законодавчо на останнього покладено обов`язок забезпечення утримання та виховання власних дітей, доказів на підтвердження не можливості працевлаштування останнім не надано, однак приймаючи доведені факти стосовно зміни наразі матеріального стану, суд доходить до висновку, що законним і справедливим буде зменшення розміру аліментів, які стягуються на підставі рішення Київського районного суду міста Одеси від 06 листопада 2020 року по справі №947/4869/20 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів, та визначення розміру аліментів, які підлягають стягненню з позивача на користь відповідачки на неповнолітніх [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , в сумі по 1400 (одна тисяча чотириста) гривень 00 копійок щомісячно на кожну дитину, але не менше ніж 50% розміру прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку. Стосовно періоду стягнення зменшеного розміру аліментів, суд вважає безпідставними доводи позивача про початок їх стягнення з дня подання до суду позову, оскільки у відповідності до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року за №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», відповідно до ст. 192 СК (2947-14) розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. \~Ухвалюючи рішення суду в цій справі, судом враховується, що у відповідності до\~\~ ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.\~Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.\~Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.\~При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду\~Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Приймаючи вищевикладене, суд вважає позов [PERSON] підлягаючим частковому задоволенню. У відповідності до ст. 141 ЦПК України, з відповідачки на користь позивача підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору в сумі 908,00 грн.

Outcome: partial