Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-11 00:00:00

Представник Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» - Гребенюк Олександр Сергійович, який діє на підставі довіреності № 3084-К-Н-О від 11 серпня 2020 року, звернувся до Нововодолазького районного суду Харківської області з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з останнього заборгованість за кредитним договором від 29 травня 2012 року у розмірі 13755 гривень 76 копійок та судові витрати по справі. В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, що [PERSON] звернувся до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву від 29 травня 2012 року. Відповідач при підписанні анкети - заяви підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом із «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами», складає між ним та банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Як вказав представник позивача, формулярами та стандартними формами є саме «Умови та правила надання банківських послуг» та «Тарифи», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, згідно яких обслуговується відповідач. Заявою [PERSON] підтверджується той факт, що він був повністю проінформований про умови кредитування в Акціонерному товаристві Комерційний банк «Приватбанк», які були надані йому для ознайомлення в письмовій формі. Також, на переконання сторони позивача, свідченням приєднання до угоди відповідача, дія Договору про надання банківських послуг підтверджується фактом користування [PERSON] картковим рахунком та використання кредитних коштів, що повністю узгоджується з частиною 2 статті 642 Цивільного кодексу України. Відповідно до виявленого бажання, відповідачу було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт у розмірі, що зазначений Довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку. Для користування кредитним картковим рахунком відповідач отримав кредитну картку. У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 10000 гривень 00 копійок, що підтверджується Довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту банк керувався пунктами 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Договору, на підставі яких відповідач при укладанні Договору дав свою згоду, щодо прийняття будь якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку. У разі незгоди зі змінами «Умов та правил надання банківських послуг» або «Тарифів Банку» клієнт має право надати Банку заяву про розірвання Договору на виконання умов пункту 2.1.1.5.4 Договору. В Умовах та правилах надання банківських послуг вказано, що власник зобов`язаний слідкувати за витратами коштів у межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення овердрафту. Представник банку вказав, що виконання [PERSON] . Договору про надання банківських послуг вбачається також із виписки по рахунку та розрахунку заборгованості, де зазначені операції щодо використання кредитного ліміту, операції щодо повернення кредитних коштів та сплаті відсотків за їх користування. Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених Договором про надання банківських послуг та в межах встановленого кредитного ліміту. У зв`язку з тим, що [PERSON] були порушені зобов`язання, встановлені договором стосовно своєчасного повернення сум отриманого кредиту за користування кредитними коштами, у відповідача станом на 07 грудня 2020 року виникла заборгованість у розмірі 18699 гривень 48 копійок, в тому числі заборгованість за простроченим тілом кредиту у сумі 13755 гривень 76 копійок, заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно статті 625 Цивільного кодексу України у сумі 4943 гриві 72 копійки. Оскільки позичальником [PERSON] так і не були повернені кошти за кредитним договором, представник позивача змушений був звернутися до суду з позовом про стягнення зазначених коштів у судовому порядку. Стороною відповідача у відповідності до статті 178 Цивільного процесуального кодексу України до Нововодолазького районного суду Харківської області був поданий відзив на позовну заяву, що був зареєстрований за вхідним № 1851/21-вх. від 06 квітня 2021 року, в якому представник [PERSON] - адвокат Мякота Т. М., яка діє на підставі договору про надання правничої (правової) допомоги № 28/21 від 31 березня 2021 року та ордеру серії ПТ № 188563 від 31 березня 2021 року, проти задоволення позову заперечувала з підстав недоведеності позивачем належними та допустими доказами своїх вимог, зазначивши наступне. При зверненні до суду з позовом, позивачем не долучений примірник кредитного договору від 29 травня 2012 року, а сама угода є укладеною, на думку позивача, лише внаслідок підписання анкети - заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в Акціонерному товаристві Комерційний банк «Приватбанк» та «Тарифів». Після цього відповідачу було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт у розмірі, що зазначений Довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку. При відкритті карткового рахунку, були видані наступні кредитні картки: № [NUMBER] , терміном дії до 07.2017 року; № [NUMBER] , терміном дії до 04.2021 року. При цьому, позивачем не вказано, за якими картковими рахунками виникла заборгованість за простроченим тілом кредиту у розмірі 13755 гривень 76 копійок. Також представник відповідача акцентувала увагу суду, що [PERSON] у травні 2012 року не звертався до банку з анкетою - заявою про отримання кредитних коштів та ніякі кошти не отримував, останньому 29 травня 2012 року була видана лише картка для отримання виплат стипендії на період навчання у вищому навчальному закладі, строк дії якої закінчився. Твердження позивача про те, що підписання анкети - заяви відповідачем 29 травня 2012 року свідчить про укладання Договору про надання банківських послуг є безпідставними, оскільки долучена до матеріалів позовної заяви анкета - заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Акціонерному товаристві Комерційний банк «Приватбанк» не містить обов`язкових умов договору таких як: термін дії договору, виду послуг (яку саме картку мав намір оформити відповідач), термін отримання банківської картки, термін дії картки, тощо. На переконання сторони відповідача, долучена до позовної заяви довідка про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на ім`я [PERSON] містить інформацію про старт карткового рахунку 11 січня 2014 року, номер картки [NUMBER] , та про зміну кредитного ліміту по зазначеній картці, при цьому довідка не містить посилання на договір, укладений саме 29 травня 2012 року та на будь-який інший договір за його наявності. Також посилаючись на приписи пункту 1 частини 3 статті 133 та статті 134 Цивільного процесуального кодексу України, сторона відповідача просила суд вирішити витання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, у зв`язку із укладанням угоди про надання правничої допомоги з захисником, сплачена вартість послуг якого становить 8000 гривень, які суд має стягнути на користь [PERSON] (а. с. 76 - 79). В порядку статті 179 Цивільного процесуального кодексу України позивачем у справі на адресу суду надіслано відповідь на відзив [PERSON] , що була зареєстрована за вхідним № 2541/21-вх від 14 травня 2021 року, у якому представник Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» виклав наступне. Кредитний договір від 29 травня 2012 року є укладеним, у зв`язку із підписанням [PERSON] заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у Приватбанку. У даній заяві відповідач підтвердив, що він ознайомився та згодний з Умовам та Правилами надання банківських послуг, в тому числі з Умовами та Правилами обслуговування по платіжним карткам, розташованим на сайті банку www.privatbank.ua, https://client-bank.privatbank.ua, Тарифами банку, які разом з цією заявою складають Договір банківського обслуговування. Як вказав представник позивача, на підставі поданої заяви, що разом з Умовами та Правилами зі зразками підписів та відбитком печатки, Тарифами, складають Договір про надання банківських послуг, [PERSON] було відкрито картковий рахунок № [NUMBER] , ключем до якого є пластикова картка, яку отримав відповідач та мобільний телефон, зазначений останнім. За допомогою встановлених ключів до карткового рахунку відповідачу відповідно до пункту 1.1.1.5 Умов було надано можливість здійснювати дистанційне обслуговування. Після укладення вказаної угоди відповідач постійно активно користувався банківськими послугами Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» та використовував кредитні картки: № [NUMBER] , терміном дії до 07/2017; № [NUMBER] , терміном дії до 04/2021 року, за допомогою яких отримував кошти через банкомат, здійснював розрахунки через термінали в касах магазинів, тощо, а отже й отримував кредитну картку «Універсальна» без наявності якої не можливо проведення вказаних операцій, при цьому не ставлячи під сумнів чинність кредитного договору від 29 травня 2012 року. Представник банку звернув увагу суду, що [PERSON] не доведено відсутності заборгованості та, відповідно, виконання умов Договору належним чином, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. Окрім іншого, представник позивача вказав, що відповідач звертався до банку із заявою про перевипуск картки, тобто надання картки з новим строком дії, що не є укладанням нового кредитного договору та, відповідно, відсутня необхідність заповнення додаткових документів. Під перевипуском карти розуміється випуск та приєднання карти з новим строком дії до раніше відкритого клієнту карткового рахунку, а тому вся сума заборгованості за кредитним лімітом буде відображатися та враховуватися в тому числі і на перевипущеній картці (а. с. 94 -101). У відповідності до статті 180 Цивільного процесуального кодексу України стороною відповідача до Нововодолазького районного суду Харківської області були подані заперечення на відповідь на відзив на позовну заяву, що зареєстровані за вхідним № 2741/21-вх. від 25 травня 2021 року, у яких представник відповідача - адвокат Мякота Т. М. підтвердила сумнів щодо укладення кредитного договору від 29 травня 2012 року лише через підписання анкети - заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку та «Тарифів». На думку представника відповідача, позивачем не доведено факту наявності кредитних відносин між сторонами, позовні вимог не містять обґрунтування видачі кредитної картки згідно договору від 29 травня 2012 року лише 11 січня 2014 року. Також звернуто увагу суду на те, що надані позивачем розрахунки заборгованості за договором від 29 травня 2012 року станом на 31 жовтня 2015 року та станом на 30 вересня 2019 року не містять інформації за якими кредитними картками виникла така заборгованість, про дату видачі карток, про термін їх дії. Долучене до відповіді на відзив фото з кредитною карткою не є належним та допустимим доказом по справі, оскільки не містить інформації за яким саме договором, кредитним чи договором про банківське обслуговування була видана картка на фото. Також на переконання представника відповідача, позивачем не надано доказів отримання [PERSON] кредитних карток, у тому числі вказаних у довідці про отримання карток, у зв`язку з вищевказаним просила суд у задоволенні позову відмовити (а. с. 107 - 110). 27 червня 2021 року за вхідним № 3469/21-вх до Нововодолазького районного суду Харківської області надійшли письмові пояснення представника Акціонерного товариства Комерційний бак «Приватбанк», у яких викладені доводи щодо позиції відповідача, аналогічні з викладеними у відповіді на відзив (а. с. 118 - 124). Ухвалою Нововодолазького районного суду Харківської області від 11 березня 2021 року прийнято до розгляду позовну заяву Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження. Інших процесуальних дій (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо) у цивільній справі судом не вживалось. Представник Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» у судове засідання не прибув, хоча про дату, час і місце розгляду справи був сповіщений завчасно відповідно до приписів Цивільного процесуального кодексу України. В наданому до позову клопотанні представник позивача вказує, що підтримує позовні вимоги в цілому, просить стягнути з [PERSON] заборгованість у повному обсязі, зазначає, що розгляд справи може відбутися без представника банку за наявності наданих доказів по справі, проти ухвалення заочного рішення у справі не заперечують (а. с. 7). Відповідач, [PERSON] , у судове засідання не з`явився, хоча про дату, час та місце розгляду справи був сповіщений завчасно відповідно до приписів Цивільного процесуального кодексу України. Про причини своєї неявки суд не повідомив, заяви про відкладення розгляду справи або про її розгляд за його відсутності не надав, однак скористався правом, наданим йому частиною 1 статті 58 Цивільного процесуального кодексу України, щодо участі у судовому процесі через представника - адвоката Мякоти Т. М. Представник відповідача - адвокат Мякота Т. М., яка діє на підставі договору про надання правничої (правової) допомоги № 28/21 від 31 березня 2021 року та ордеру серії ПТ № 188563 від 31 березня 2021 року, у судове засідання не з`явилася, хоча про дату, час і місце розгляду справи була повідомлена відповідно до приписів Цивільного процесуального кодексу України. Скориставшись правом, наданим приписами частини 3 статті 211 Цивільного процесуального кодексу України, представник відповідача через канцелярію суду надала заяву, що була зареєстрована за вхідним № 23/22-вх. від 04 січня 2022 року, відповідно до якої зазначила про можливість розгляду справи за її відсутності та відсутності відповідача, зазначивши про безпідставність та не доведеність позовних вимог Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» та просила у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі (а. с. 140). З цього приводу слід зазначити, що положеннями частини 1 статті 223 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що неявка у судове засідання будь - якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. При цьому, частиною 3 статті 211 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що особи, які беруть участь у справі, мають право заявити клопотання про розгляд справи за їх відсутності. Про наявність такого клопотання у позивача та відповідача, свідчить відповідні заяви, подані їх представниками та долучені до матеріалів справи. Приймаючи до уваги той факт, що судом створені необхідні умови та надано було достатньо часу для реалізації учасниками справи своїх процесуальних прав на участь у розгляді справи в суді, сторонами були надані усі докази, які вони вважали за необхідне надати, а також відсутність підстав для визнання їх явки обов`язковою, суд вважає за можливе розглянути справу та закінчити її розгляд по суті вимог без участі позивача та відповідача. Вивчивши доводи, що наведені у позовній заяві, заперечення відповідача проти позову, викладені у відзиву на позов, пояснення та аргументи, наведені у відповіді на відзив та запереченнях, здійснюючи правосуддя на засадах змагальності й рівності учасників судового процесу перед законом і судом, всебічно, повно та об`єктивно з`ясувавши всі обставини справи в межах заявлених вимог та запереченнях, перевіривши їх доказами, які були безпосередньо досліджені у судовому засіданні, проаналізувавши зміст норм матеріального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд виходить з наступних підстав та мотивів. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина 1 статті 2 Цивільного процесуального кодексу України). Згідно зі статтею 5 Цивільного процесуального кодексу України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Положеннями статті 10 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. При цьому суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Так, цивільним законодавством України регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників (частина 1 статті 1 Цивільного кодексу України). Відповідно до положень часини 1 статті 4 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. При цьому, розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках (частина 1 статті 13 Цивільного процесуального кодексу України). Положеннями частини 1 статті 77 вказаного нормативно-правового документа визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Частина 2 статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно з пунктом 3 вказаної частини є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Аналогічні приписи передбачені частиною 3 статті 12 та частиною 1 статті 81 Цивільного процесуального кодексу України, відповідно до яких кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього кодексу. Частиною 2 статті 77 та частиною 1 статті 82 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (частина 1 статті 89 Цивільного процесуального кодексу України). Так, у ході розгляду справи в межах заявлених вимог та зазначених і доведених обставин, судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини, що мають значення для вирішення справи за суттю. Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» є юридичною особою з ідентифікаційним кодом 14360570, що підтверджується копією довідки з Головного управління статистики у місті Києві (а. с. 57) та має банківську ліцензію Національного Банку України за № 22 від 05 жовтня 2011 року про право надання банківських послуг, визначених частиною 3 статті 47 Закону України «Про банки та банківську діяльність», унесеному до Державного реєстру банків 19 березня 1992 року за № 92 (а. с. 59). Згідно зі статутом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 05 червня 2019 року № 595 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 14 серпня 2019 року № 712) та погодженого Національним банком України 06 вересня 2019 року, вказана фінансова установа є державним банком та правонаступником всіх прав та обов`язків Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», яке було правонаступником всіх прав та обов`язків Закритого акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» (а. с. 61 - 62). З матеріалів справи судом встановлено, що 29 травня 2012 року між Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк», яке в подальшому змінило назву на Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк», та [PERSON] був укладений кредитний договір без номеру шляхом підписання [PERSON] . Анкети - заяви про приєднання до «Умов та правил надання банківських послуг» у Публічному акціонерному товаристві Комерційний банк «Приватбанк», за змістом якої останній погодився з тим, що вказана заява разом із пам`яткою клієнта, «Умовами і правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами банку», складають договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом відповідача у заяві (а. с. 27). Тобто, з 29 травня 2012 року між Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк», яке в подальшому змінило назву на Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк», та [PERSON] виникли договірні відносини щодо користування кредитними коштами, однак межі кредитного ліміту в даній Анкеті - заяві не вказані. При цьому матеріали справи не містять даних, які б свідчили про заперечення відповідачем фактів підписання вказаної вище заяви про отримання банківських послуг. Вказані обставини свідчать про дотримання письмової форми правочину та укладення кредитного договору, відповідно до якого відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у погодженому сторонами розмірі. Крім мотивів, викладених вище, суд також враховує правові висновки Верховного Суду, викладені в постанові від 04 квітня 2018 року по справі № 357/12292/16-ц, в якій зазначено, що неоспорювання кредитного договору, часткове його виконання відповідно до статті 204 Цивільного кодексу України свідчить про правомірність цього правочину. Підписання даного договору є прямою та безумовною згодою позичальника щодо прийняття умов цього договору. Відповідно до виявленого бажання, відповідачу було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт у розмірі, що зазначений Довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку. Для користування кредитним картковим рахунком відповідач отримав від Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», яке в подальшому змінило назву на Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» кредитну картку № [NUMBER] - дата відкриття 11 січня 2014 року, термін дії до 07/2017 року; та кредитну картку № [NUMBER] - дата відкриття 25 квітня 2017 року, терміном дії до 04/2021 року. Наведене підтверджено наданою позивачем довідкою (а. с. 26). При цьому, вказана вище Анкета - заява підписана відповідачем 29 травня 2012 року, а кредитна картка за цією Анкетою видана та активована 11 січня 2014 року та й розрахунок заборгованості і виписка по рахунку надані, починаючи з січня 2014 року. З довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти оформленої на [PERSON] (а. с. 25) вбачається, що старт карткового рахунку відбувся 11 січня 2014 року; 11 січня 2014 року встановлено кредитний ліміт у розмірі 700 гривень 00 копійок, 20 червня 2017 року - кредитний ліміт збільшився до 5 000 гривень 00 копійок, 04 червня 2017 року - кредитний ліміт збільшився до 10 000 гривень 00 копійок, 21 березня 2019 року - кредитний ліміт зменшився до 0 гривень 00 копійок. Таким чином, із наданих позивачем доказів встановлено, що [PERSON] отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідно до пункту 1.6.1 та пункту 1.6.2 Договору зміни в «Умови та правила надання банківських послуг» вносяться банком щомісячно в односторонньому порядку, а у випадках, коли в односторонньому порядку внесення змін неможливо, банк повідомляє про внесені зміни шляхом використання різних каналів зв`язку серед яких: офіційний сайт банку www.privatbank.ua, розміщення інформації у відділеннях банку. У разі незгоди зі змінами «Умов та правил надання банківських послуг» або з «Тарифів банку» клієнт має право надати банку заяву про розірвання Договору виконавши умови пункту 2.1.5.4 Договору, які передбачають погашення перед банком заборгованості, у тому числі і заборгованість, що утворилася протягом 30 днів з моменту повернення карток, виданих держателю і його довіреним особам. При незгоді зі списанням коштів по картрахунку письмово інформувати банк про це протягом тридцяти п`яти днів з моменту списання. В разі невиконання зобов`язань, позичальник зобов`язаний на вимогу банку виконати зобов`язання з повернення кредиту за договором (у тому числі простроченого кредиту та овердрафту), оплатити винагороду банку (пункт 2.1.5.6. «Умов та правил надання банківських послуг»). Судом встановлено, що позивач виконав усі взяті на себе зобов`язання, встановивши ліміт на кредит відповідачу. Проте відповідачем, [PERSON] , були порушені зобов`язання, встановлені умовами кредитного договору, стосовно своєчасного повернення сум отриманого кредиту і відсотків за користування кредитними коштами, що вбачається з розрахунку заборгованості за кредитним договором (а. с. 11 - 19). Таким чином, умови кредитного договору щодо дати кінцевого розрахунку по погашенню кредиту відповідачем порушені. З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що у зв`язку з порушенням [PERSON] виконання зобов`язань за кредитним договором від 29 травня 2012 року у відповідача станом на 07 грудня 2020 року виникла заборгованість у розмірі 18 699 гривень 48 копійок, з яких: - 13 755 гривень 76 копійок - заборгованість за простроченим тілом кредиту; - 4 943 гривні 72 копійки - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно статті 625 Цивільного кодексу України. Вказаний розрахунок заборгованості стороною відповідача у встановленому законом порядку не спростовано, власного розрахунку суму заборгованості суду не надано. Як вбачається з матеріалів справи кредитодавець на свій розсуд вирішив стягнути з відповідача частину суму заборгованості за кредитом у розмірі простроченого тіла кредиту. Таким чином заборгованість до стягнення складає 13755 гривень 76 копійок. При цьому слід зазначити, що виникнення простроченої заборгованості відбувається у разі несплати мінімального платежу до останнього календарного числа (включно) місяця, наступного за місяцем, у якому було здійснено трати за рахунок кредитного ліміту, зобов`язання клієнта вважаються простроченими. Прострочене тіло кредиту це частина використаного кредитного ліміту або вся сума використаного кредитного ліміту, що на конкретну дату мало бути погашено відповідачем, але не погашено, або погашено частково не у повному обсязі. В даному випадку мовити про відсутність заборгованості, у зв`язку із відсутністю боргу за поточним тілом кредиту неможливо, оскільки 0 - за поточним тілом означає, що все тіло прострочено, а не те, що заборгованість відсутня. Крім цього, кредитний ліміт є поновлювальною кредитною лінією. Таким чином, сума заборгованості за тілом кредиту постійно змінюється в залежності від використання кредитних коштів та внесення платежів на погашення заборгованості. Вирішуючи даний спір суд виходить з положень Цивільного кодексу України, що регулюють спірні правовідносини. Так, відповідно до частини 1 статті 202 Цивільного кодексу України укладений між сторонами по справі кредитний договір, за своєю правовою природою, є правочином, тобто дією особи, спрямованою на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно з частиною 1 статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків (частина 2 статті 11 Цивільного кодексу України). Положеннями статті 1054 Цивільного кодексу України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі (частина 1 статті 1055 Цивільного кодексу України). Відповідно до частин 1 та 2 статті 207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Стаття 204 Цивільного кодексу України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права і обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. Таким чином, у разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за цим договором, повинні здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Із матеріалів справи вбачається, що з моменту укладання кредитного договору від 29 травня 2012 року між Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк», яке в подальшому змінило назву на Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк», та [PERSON] ніхто зі сторін до цього часу не заявив про намір його припинити. У свою чергу, відповідач не надав суду доказів щодо звернення до банку з письмовою заявою про закриття карткового рахунку. У статті 526 Цивільного кодексу України закріплено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Приписи частини 1 статті 1049 Цивільного кодексу України встановлюють обов`язок позичальника повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самі сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самі кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з частиною 2 статті 1050 Цивільного кодексу України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплатити проценти, належні йому відповідно до статті 1048 Цивільного кодексу України. Частиною 2 статті 1054 Цивільного кодексу України визначено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфу 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 Цивільного кодексу України). При цьому, згідно вимог статтей 525, 526, 530 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України у встановлений строк. Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина 1 статті 612 Цивільного кодексу України). В силу статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання (стаття 625 Цивільного кодексу України). Разом із тим, згідно з частиною 1 статті 633 Цивільного кодексу України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 наведеного вище Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку з чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому, з огляду на зміст статей 633, 634 Цивільного кодексу України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. За змістом частини 2 статті 1056-1 Цивільного кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин,) розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до частини 1 статті1048 Цивільного кодексу України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (стаття 1049 Цивільного кодексу України). У статті 549 Цивільного кодексу України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами 1 та 2 статті 551 Цивільного кодексу України регламентовано, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Згідно з часиною 1 статті 1050 Цивільного кодексу України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, то він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Отже, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). В Анкеті - заяві позичальника процентна ставка не зазначена. Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами та скріпленій печаткою банка, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та витягом з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення, в яких зокрема визначено дію договору (12 місяців з моменту підписання), позовну давність щодо вимог банку - 50 років (пункт 1.1.7.31 згаданих Умов), та інші умови. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг розумів [PERSON] , ознайомився і погодився з ними, підписуючи Анкету - заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у Публічному акціонерному товаристві Комерційний банк «Приватбанк», а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. Крім того, роздруківка із сайту позивача не може бути належним доказом, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження №6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи. В даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини 1 статті 634 Цивільного кодексу України, за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим Акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк» в період: з часу виникнення спірних правовідносин (29 травня 2012 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (02 лютого 2021 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг з Тарифів та витяг з Умов та правил надання банківських послуг у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у Анкеті - заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком витяг з Тарифів та витяг з Умов та правил надання банківських послуг, не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Надані позивачем Умови та правила надання банківських послуг Приватбанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в Анкеті - заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Аналогічні висновки викладені Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19). В даній справі банком не заявлені вимоги щодо стягнення заборгованості за нараховані відсотки, штраф і пеню, а лише про стягнення заборгованості за простроченим тілом кредиту. Як убачається з матеріалів справи між Акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк» та відповідачем склалися кредитні правовідносини, за якими [PERSON] надано кредитну картку № [NUMBER] , терміном дії до 07/2017 року. Вказана картка активована 11 січня 2014 року. Крім того, позивачем на підтвердження своїх позовних вимог було надано суду довідку, з якої вбачається, що [PERSON] згідно кредитного договору отримав, в тому числі картку № [NUMBER] , терміном дії до 04/2021 року. З виписки про рух коштів по рахунку відкритого на ім`я відповідача вбачається, що вказаними кредитними картками № [NUMBER] , терміном дії до 07/2017 року та № [NUMBER] , терміном дії до 04/2021 року [PERSON] активно користувався, починаючи з 11 січня 2014 року по 25 грудня 2018 року (а. с 20 - 24). Так, за вказаний період було проведення ряд банківських операцій: оплата послуг, зняття готівкових коштів, поповнення рахунку через термінали, погашення заборгованості, переказ коштів та ін. Суд вважає належним доказом виписку по особовому рахунку, оскільки така виписка є регістром аналітичного обліку, вміщує записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Таким чином, позивач надав суду належні та допустимі докази на підтвердження того, що кредитні картки № [NUMBER] , терміном дії до 07/2017 року та № [NUMBER] , терміном дії до 04/2021 року, були фактично отримані відповідачем. Доказів того, що наведені вище кредитні картки були видані іншій особі, ніж [PERSON] , матеріали справи не містять, як і відсутні докази того, що між Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк», яке в подальшому змінило назву на Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк», та [PERSON] був укладений інший кредитний договір, на виконання умов якого і були видані вищевказані кредитні картки. Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку Акціонерному товариству Комерційний банк «Приватбанк» не повернуті, а також вимоги частини 2 статті 530 Цивільного кодексу України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, а відтак суд вважає, що позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення отриманої суми кредитних коштів, тобто стягнути з відповідача заборгованість за простроченим тілом кредиту у розмірі 13755 гривень 76 копійок. За таких обставин, на основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» підлягають задоволенню у повному обсязі. Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», суд відповідно до пункту 6 частини 1 статті 264 Цивільного процесуального кодексу України вважає за необхідне вирішити питання щодо розподілу між сторонами справи судових витрат. Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом (частини 1 та 2 статті 133 Цивільного процесуального кодексу України). Відповідно до частини 1, підпункту 1 пункту 1 частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. За подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана юридичною особою, ставка судового збору встановлюється у розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. З матеріалів справи вбачається, що позивачем при подачі позовної заяви до суду було сплачено судовий збір на загальну суму 2270 гривні 00 копійок, що підтверджено платіжним дорученням № BOJ65B389C від 15 грудня 2020 року (а. с. 63). Частиною 1 статті 141 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача (пункт 1 частини 2 статті 141 Цивільного процесуального кодексу України). З огляду на вище викладене, враховуючи, що позовні вимоги Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» підлягають задоволенню в повному обсязі, суд приходить до висновку про необхідність стягнути з [PERSON] судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2270 гривень 00 копійок. Підстав для відшкодування відповідачу витрат на професійну правничу допомогу судом не вбачається. На підставі викладеного,

Outcome: approved