Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-20 00:00:00

11 жовтня 2021 року [PERSON] звернувся до суду із зазначеним позовом до [PERSON] . Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що [INFO] помер його брат [PERSON] , яким 14 березня 2000 року було складено заповіт на його ім`я. Цим заповітом спадкодавець заповідав йому кімнату у квартирі [ADDRESS] . Іншою спадкоємицею померлого за законом є відповідачка [PERSON] , яка має право на обов`язкову частку у спадщині. Він в установлений законом строк звернувся до нотаріальної контори, однак йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом через незрозумілість, яка саме частка квартири була заповідана. Посилаючись на викладені обставини, просив розтлумачити зміст заповіту, складеного [PERSON] . Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явилися. Представник позивача надав заяву, в якій просив розглянути справу без його участі, крім цього, зазначив, що повністю підтримує заявлені вимоги. Відповідачка, будучи належним чином повідомленою про дату, час і місце судового засідання, до суду не з`явилася, про причини своєї неявки не повідомила. Дослідивши письмові докази, суд дійшов такого. 14 березня 200 року [PERSON] склав заповіт, яким належну йому кімнату у квартирі [ADDRESS] , заповів позивачеві [PERSON] . Вказаний заповіт було посвідчено державним нотаріусом Другої очаківської державної нотаріальної контори Селецькою Н.П. за реєстровим номером 337 (а. с. 36). Як вбачається зі свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 02 липня 2019 року (а. с. 8), [INFO] , не змінивши заповіту, [PERSON] помер. Спадкоємець [PERSON] , згідно з роз`ясненнями приватного нотаріуса Миколаївського районного нотаріального округу Миколаївської області Остащенко Н.О. за вих. № 134/02-14 від 16 вересня 2021 року (а. с. 14), звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину через незрозумілість заповіту, а саме, яка частка квартири була заповідана спадкодавцем. Іншою спадкоємицею майна [PERSON] є його донька - відповідачка [PERSON] , яка має право на обов`язкову частку у спадщині як непрацездатна особа. Статтею 1256 ЦК України передбачено, що тлумачення заповіту може здійснюватися як спадкоємцями так і судом відповідно до ст. 213 ЦК України. Так, згідно з ч. 4 ст. 213 ЦК України, при тлумаченні змісту заповіту, якщо немає можливості визначити справжню волю особи, яка вчинила правочин, до уваги беруться мета правочину, текст типового договору та інші обставини, що мають значення. Як вбачається з копії свідоцтва про право власності на житло від 23 січня 1996 року (а. с. 7), квартира [ADDRESS] належала на праві приватної власності [PERSON] 29 листопада 2019 року Миколаївським міжміським бюро технічної інвентаризації було виготовлено технічний паспорт, інвентаризаційна справа № 4886 (а. с. 11-12), згідно з яким власником 1/2 частки квартири [ADDRESS] , є позивач [PERSON] . Загальна площа квартири становить 30,97 кв.м. Отже, в судовому засіданні встановлено, що [PERSON] , складаючи заповіт, самостійно та вільно виявив волю щодо настання реальних наслідків вчиненого ним правочину, а саме, що в разі його смерті позивач успадкує саме 1/2 частку спірної квартири. Проаналізувавши сукупність доказів, суд дійшов переконання, що спадкодавець заповідав позивачеві саме 1/2 частку спірної квартири, і хоча в заповіті [PERSON] зазначено про заповідання кімнати, це не позбавляє спадкоємця права на отримання ним спадщини за заповітом. За таких обставин позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню. Судові витрати суд відносить на рахунок позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved