Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-11 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] про визнання батьківства, стягнення аліментів, додаткових витрат та моральної шкоди, та уточнивши позовні вимоги остаточно просить суд визнати, що відповідач є батьком малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , виключити з актового запису про народження дитини відомості про [PERSON] , як батька дитини; внести до актового запису про народження дитини відомості про [PERSON] , як батька дитини; стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини в твердій грошовій сумі, в розмірі 3000 гривень на місяць, починаючи з дня пред`явлення позову і до 09.03.2038 року, тобто до дня повноліття доньки; стягнути з відповідача в рахунок відшкодування Ѕ частини додаткових витрат на дитину (вартість медичних препаратів та засобів догляду за дитиною) 17 940 гривень та 25 000 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди; стягнути з відповідача витрати по сплаті судового збору у сумі 3 110,80 гривень, витрати на проведення експертизи 7 288,90 гривень, транспортні витрати в сумі 1 400,00 гривень, витрати на отримання професійної правничої допомоги 1200,00 гривень. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що на протязі 2018-2019 років навчалась в Уманському національному університеті садівництва, де познайомилась з [PERSON] , між нею та відповідачем виникли почуття та мали місце близькі стосунки, від яких [INFO] народилась дитина [PERSON] , запис про батька якої в Книзі реєстрації народжень внесений у порядку ст. 135 СК України, так як відповідач не визнає своє батьківство. Після народження дитини відповідач матеріальної допомоги на її утримання не надає, всі лікарські засоби та речі для новонародженої дитини придбані за кошти позивача, від дня народження дитини відповідач жодного разу не спілкувався з позивачкою, у лікарні чи за місцем її проживання не відвідував, станом здоров`я матері та дитини не цікавився, що завдало позивачці моральної шкоди, у зв`язку з чим а захистом своїх прав та прав малолітньої дитини позивачка вимушена звернутись з позовом до суду. Представник відповідача [PERSON] подано до суду відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги про встановлення батьківства відповідача відносно [PERSON] , [INFO] визнав. Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача аліментів на утримання доньки - [PERSON] , [INFO] , визнав частково, згоден сплачувати аліменти у розмірі Ѕ частини прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, обґрунтувавши свою позицію тим, що відповідач є студентом першого курсу денної форми навчання та перебуває на повному утриманні своїх батьків. Позовну вимогу про відшкодування додаткових витрат на дитину відповідач визнав частково, не заперечує проти стягнення додаткових витрат в розмірі 7190,50 гривень. В задоволенні позовних вимог про стягнення моральної шкоди в розмірі 25000 гривень відповідач просить відмовити в повному обсязі, посилаючись на їх необґрунтованість. Представник позивача, адвокат Колос В.М., позовні вимоги підтримав в повному обсязі, посилався на обставини зазначені в уточненій позовній заяві, просив суд розглянути справу без його участі. Представник відповідача, адвокат Іванов І.І., позовні вимоги визнав частково, просив розглянути справу без його участі. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог Ширяївський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Березівському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Одеса) надав заяву про розгляд справи за відсутності представника відділу, заперечень щодо позовної заяви не має. Відповідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що в період 2018-2019 років [PERSON] навчалась в Уманському національному університеті садівництва, де познайомилась з [PERSON] , між нею та відповідачем виникли почуття та мали місце близькі стосунки. [INFO] народилась [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , батьками дитини вказані [PERSON] та [PERSON] , відомості про батька вказані зі слів матері в порядку ч. 1 ст. 135 СК України, що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України № 00025991599 від 17 березня 2020 року. На теперішній час малолітня [PERSON] , [INFO] проживає разом з матір`ю [PERSON] , що підтверджується довідкою № 1285 про склад сім`ї та проживання від 06.07.2020 року, виданною Ширяївською селищною радою Одеської області. Згідно висновку експерта КУ «Одеське обласне бюро судово-медичної молекулярно-генетичної експертизи №14» від 02.03.2021 року [PERSON] , [INFO] , може бути біологічним батьком [PERSON] , [INFO] . Ймовірність даної події складає 99,9999%, таким чином, батьківство практично доведене. Ознайомившись із висновком експерта, сторони, під час розгляду справи, не оскаржували результати експертизи та не піддавали висновок сумніву, отже, вказані докази, суд приймає до уваги, так як вони містять інформацію щодо предмета доказування, одержані в порядку встановленому законом. Частиною 3 статті 51 Конституції України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статями 122 та 125 СК України. Підставою актового запису про народження дитини є заява її матері; запис про батька дитини вчинено відповідно до частини першої статті 135 СК України. Відповідно до частини другої статті 125 СК України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: за заявою матері та батька дитини; за рішенням суду. Визнання батьківства це волевиявлення особи, яка вважає себе батьком дитини. Однак одного волевиявлення особи щодо визнання себе батьком певної дитини недостатньо для настання правових наслідків. Необхідно також ще й волевиявлення матері дитини, яке полягає у вираженні згоди на те, щоб чоловік був записаний батьком її дитини. Саме тому вимагається подання до органів реєстрації актів цивільного стану спільної заяви матері дитини та чоловіка, який вважає себе батьком цієї дитини. Визнання батьківства є констатацією факту біологічного батьківства особи, яка подала заяву до органів реєстрації актів цивільного стану, метою якого є підтвердження вже існуючого біологічного (кровного) споріднення між чоловіком, який визнає себе батьком, та дитиною. Згідно ч. 1ст. 128 СК України, за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Відповідно до ч. 2 ст. 128 СК України, підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу. Згідно ч. 4 ст. 128 СК України, позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу. Відповідно до прав щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів постанова Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», спір про походження дитини від осіб, які не перебувають у шлюбі між собою і не подали в державні органи реєстрації актів цивільного стану (далі - органи РАЦС) спільної заяви про реєстрацію їх як батьків, суд може вирішувати за заявою про визнання батьківства, поданою: одним із батьків; особою котра вважає себе батьком; опікуном (піклувальником) дитини; іншою особою, на утриманні якої вона перебуває; самою дитиною, яка досягла повноліття. Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень ЦПК України, згідно з якими жоден доказ не має для суду наперед установленого значення, він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення. Підставою для категоричного висновку для визнання батьківства в судовому порядку може бути результат судово-генетичної експертизи. Європейський суд з прав людини, рішення якого є джерелом права згідно ізстаттею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», зауважив, що «на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства» (Калачова проти Російської Федерації № 3451/05, § 34, від 07 травня 2009 року). Сімейне законодавство України не визначає будь-яких особливостей щодо предмета доказування у даній категорії справ. Доказами у такій справі можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, а також інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності.

Outcome: partial