Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-11 00:00:00

Концерн «МТМ» звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за комунальні послуги. У позові зазначає, що за період з 01.07.2013 по 30.06.2021 року Концерн «МТМ» надав послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води в житлове приміщення, розташоване за адресою: [ADDRESS] , споживачі оплату послуг не здійснюють, у зв`язку з чим станом на 30.06.2021 рік утворилася загальна заборгованість на суму 69905,47 грн. Відповідачі у добровільному порядку заборгованість не погашають, тому позивач просить суд стягнути з відповідачів суму заборгованості за надані послуги з централізованого опалення та водопостачання за вказаний період в сумі 69905,47 грн., та стягнути судові витрати по оплаті судового збору у сумі 2270,00 грн. У судове засідання представник позивача не з`явився, надав заяву про розгляд справа за його відсутності, позовні вимоги просить задовольнити у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідачі у судове засідання не з`явились, причини неявки не повідомили, про час і місце судового засідання повідомлялись у встановленому ЦПК України порядку, у відзиві а позов просять судові засідання проводити без їх участі. У відзиві на позов відповідачі зазначали, що не згодні з позовними вимогами, оскільки у наданих позивачем розрахунках відсутні щомісячні покази приладів комерційного обліку теплової енергії, яким обладнано будинок [ADDRESS] , а також не додана копія Статуту і не має доказів які підтверджують право позивача щодо постачання населенню м.Запоріжжя гарячої води та теплової енергії. Також у разі задоволення позову просять застосувати строки позовної давності. Суд дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні по справі докази, у їх сукупності, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з наступних підстав. Згідно рішення Виконавчого комітету Запорізької міської Ради № 25 від 29.01.2009 р. «Про визначення виконавців житлово-комунальних послуг» у м. Запоріжжя, починаючи з 01.01.2009 р. виконавцем житлово-комунальних послуг для населення, що мешкає у житловому фонді комунальної власності з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води визначено Концерн «МТМ» в будинках, мережі яких безпосередньо приєднані до теплових мереж Концерну «МТМ». Основною метою діяльності концерну «Міські теплові мережі» є здійснення виробничо-технічної діяльності, спрямованої на надійне та безперебійне забезпечення споживачів тепловою енергією, призначеної для централізованого опалення, одержання прибутку для здійснення діяльності концерну та задоволення на його основі соціально-економічних інтересів трудового колективу концерну. Статтею 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 7 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. У постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15 зроблено висновок, що «споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі». Згідно із приписами ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг. У відповідності до п. 18 діючих Правил надання населенню послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21 липня 2005 року, розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20-го числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальні споживачі зобов`язані оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Згідно вимог ст.ст. 526, 530, 611, 612 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог закону, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаї в ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Відповідно до положень ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі ст.ст. 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється виключно на засадах змагальності сторін, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог та на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору, доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно інформації, наданої Департаментом реєстраційних послуг, [PERSON] , [PERSON] , зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . Отже,відповідачі зобов`язані своєчасно вносити плату за надані послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання. З урахуванням наведених вище норм права, зобов`язання по оплаті послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання несе користувач/власник житлового будинку/квартири, як споживач цих послуг. Таким чином, судом встановлено, що відповідачі є споживачами послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання за вище вказаною адресою та користується послугами позивача, а тому навіть при відсутності письмового договору на їх ім`я та при фактичному отриманні послуг він повинен проводити оплату за спожиті послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання. Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості за надані послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання за адресою: [ADDRESS] за особовим рахунком № [NUMBER] за період з 01.07.2013 по 30.06.2021 рік нараховано за послуги в сумі 70130,53 грн. сплачено 225,06 грн. Отже, заборгованість за період з 01.07.2013 по 30.06.2021 рік складає 69905,47 грн., що також підтверджується наданою позивачем довідкою щодо заборгованості за надані послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання. Частина 1ст. 81 ЦПК України визначає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Відповідачі не спростували наданий Концерном «МТМ» розрахунок заборгованості, хоча такий процесуальний обов`язок передбачений ст.ст.12,13 ЦПК України. Отже, перевіривши наданий позивачем розрахунок заборгованості, суд визнає його правильним, а також враховує, що наданий позивачем розрахунок заборгованості відповідачем не спростовано належними та допустимими доказами, а також не надано альтернативного розрахунку. З огляду на те, що на час розгляду справи судом сума заборгованості за послуги відповідачами не сплачена та матеріали справи не містять доказів того, що відповідачами були здійснені заходи по повному погашенню заборгованості, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення вимог з 01.07.2013 року по 30.06.2021. Разом із тим, відповідачами до суду подано заяву про застосування строку позовної давності. Відповідно до ч. 1 ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно з ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Статтею 257 ЦК України визначений загальний термін позовної давності три роки. Відповідно до ст.264 ЦПК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Судом встановлено, що вимоги до [PERSON] , [PERSON] позивач пред`явив за період 01.07.2013 по 30.06.2021 року до суду 09.08.2021року. Відповідачами за цей період не здійснювалося погашення платежів в погашення заборгованості, здійснено лише один поточний платіж у червні 2014 року, розмір якого менший розміру нарахування за гаячу воду, а відтак, строк позовної давності не переривався, а з вимогами позивач до суду звернувся 09.08.2021 року, тобто з урахуванням строку позовної давності за три роки міг звернутися з вимогами про стягнення заборгованості з 09.08.2018 року по 31.06.2020 року. Отже, з урахуванням вищенаведеного та тих обставин, що відповідачами подано заява про застосування позовної давності, судом застосовується позовна давність до вимог з 01.07.2013 року по 09.08.2018 року, у зв`язку з чим, суд відмовляє в задоволенні позовних вимог, заявлених за цей період часу у зв`язку зі спливом строку позовної давності, в решті частині заборгованість з 09.08.2018 року по 30.06.2020 за надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води підлягає стягненню з відповідачів солідарно у сумі нарахованих платежів за надані послуги помісячно за вказаний період на загальну суму 42519,87 грн., а тому позов суд задовольняє частково. Крім того, у відповідності зі ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже, оскільки позовні вимоги задоволені частково, з відповідача на користь позивача також необхідно стягнути сплачений при подачі позову до суду судовий збір пропорційно до розміру задоволених вимог (60,82%) у розмірі 1380,61 грн. в рівних частках по 690,31 грн. з кожного.

Outcome: partial