Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-17 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з вказаним вище позовом до відповідача [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача: Сокирянський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Дністровському районі Чернівецької області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) про визнання батьківства та стягнення аліментів. На обґрунтування позовних вимог посилалась на те, що з відповідачем [PERSON] перебувала у тривалих позашлюбних відносинах з початку червня 2018 року по серпень 2019 року. У неї з відповідачем були інтимні стосунки, під час яких вони не застерігались, оскільки відповідач неодноразово висловлював намір мати спільних дітей. Одразу після того, як вона завагітніла, повідомила про це відповідача, який погодився на народження дитини. При цьому, протягом всієї вагітності вони підтримували близькі стосунки, відповідач періодично проживав у неї вдома, вони планували створити сім'ю, вести спільне господарство. У лютому 2019 року вона звернулася до відповідача, оскільки потребувала матеріальної допомоги для запланованого кесаревого розтину, придбання необхідних ліків, на що останній перерахував їй необхідну суму коштів на картковий рахунок. [INFO] вона народила сина [PERSON] , батьком якого є відповідач. В період зачаття дитини і після її народження відповідач визнавав себе батьком дитини, особисто повідомляв лікаря про можливість спадкових, генетичних захворювань по лінії батька, про резус і групу крові, перенесені ним загальні захворювання.Крім того, відповідач особисто забирав її з дитиною з пологового будинку. У зв'язку з тим, що вони не перебували у зареєстрованому шлюбі і на час реєстрації сина не було заяви відповідача, хоча останній добровільно надав згоду на те, щоб він був записаний батьком сина, запис про батька дитини був проведений за її прізвищем, а по батькові за згодою відповідача та її вказівкою « [PERSON] ». Приблизно з серпня 2020 року між нею та відповідачем почали виникати непорозуміння, все рідше відповідач телефонував та перестав з`являтись і навідувати сина. На її звернення до відповідача з проханням надати матеріальну допомогу на утримання сина, відповідач відмовляється надавати допомогу, а також визнавати своє батьківство у добровільному порядку не бажає. Просила визнати [PERSON] , [INFO] , батьком неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , а також внести зміни в свідоцтві про народження серії [NUMBER] від 18.03.2019 року, виданого виконавчим комітетом Вашковецької сільської ради Сокирянського району Чернівецької області, а саме: відомості про батька змінити з « [PERSON] » на « [PERSON] », відомості про прізвище дитини змінити з « [PERSON] » на « [PERSON] », відомості по батькові дитини змінити з « [PERSON] » на « [PERSON] »; стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання сина в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення дитиною повноліття та на її утримання в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісяця до досягнення дитиною 3-річного віку. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з`явилась, однак подала до суду заяву про розгляд справи без її присутності, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити, не заперечує щодо винесення по справі заочного рішення. Відповідач [PERSON] , будучи належним чином та завчасно повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився та не повідомив суд про причини своєї неявки. Представник третьої особи - Сокирянського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Дністровському районі Чернівецької області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) в судове засідання також не з`явився, проте начальник відділу Ткач С.А. подала до суду заяву, в якій просила розгляд справи проводити без її участі та не заперечує проти задоволення позовних вимог. Відповідно до ч.2 ст.211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Передбачених ст.223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, у зв`язку з чим судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності сторін. Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача без поважних причин або без повідомлення причин, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи наведені вище норми закону, суд вважає за можливе розглянути справу без присутності сторін та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі письмових доказів, оскільки проти цього не заперечує позивачка. Суд, дослідивши письмові докази по справі, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Згідно ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених прав, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. За вимогами ст.ст.12 та 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Питання реєстрації народження та визначення походження дитини регулюються ЦК України та СК України, Правилами державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затвердженими наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року №52/5. Главою 12 СК України встановлено порядок визначення походження дитини від матері та батька. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] [INFO] народила сина - [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Виконавчим комітетом Вашковецької сільської ради Сокирянського району Чернівецької області від 18.03.2019 року за №2. Згідно свідоцтва про народження [PERSON] , матір`ю дитини є [PERSON] , батьком - [PERSON] . Відомості про батька дитини до актового запису внесені відповідно до ч.1 ст.135 СК України, що підтверджується даними відповідного витягу Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 СК України від 21.02.2019 року №00027707209. Відповідно до ст.121 СК України, права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому ст.ст. 122 та 125 цього кодексу. У відповідності до ст.125 Сімейного кодексу України, якщо мати і батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається за заявою матері та батька дитини, за рішенням суду. Згідно ст.128 СК України, за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрацій народжень вчинено відповідно до ч.1 ст.135 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст.135 СК України, при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою. Відповідно до п.18 Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року №52/5, якщо мати дитини не перебуває у шлюбі та немає спільної заяви батьків, прізвище та громадянство батька дитини зазначається за прізвищем та громадянством матері, а власне ім`я та по батькові - за вказівкою матері у заяві про державну реєстрацію народження. Графи актового запису про народження «Дата народження», «Місце проживання» в розділі «Відомості про батька» у цьому випадку не заповнюються. Відповідно до п.п.20 п.1 Розділу ІІІ вказаних Правил, при вирішенні судом спорів про визнання батьківства, материнства, оспорювання батьківства чи материнства, встановлення фактів батьківства та материнства зміни до актових записів про народження вносяться відповідно до законодавства, яке регулює порядок внесення змін до актових записів цивільного стану. Пунктом 2.13.1. Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджених наказом Міністерства юстиції України 12.01.2011 року №96/5, передбачено, що підставою для внесення змін в актовий запис цивільного стану є в тому числі рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька, матір дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану. Відповідно до п.2.16.4 Розділу ІІ Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджених наказом Міністерства юстиції України 12 січня 2011 року №96/5, на підставі рішення суду про визнання батьківства (материнства) в актовому записі про народження змінюються відомості про батька та вносяться пов`язані з цим інші зміни згідно із зазначеними в рішенні суду. Пунктом 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» визначено, що справи про визнання батьківства суд розглядає у позовному провадженні, у таких справах позови осіб, зазначених у ч.3 ст.128 СК України приймаються до судового розгляду, якщо, зокрема дитина народжена матір`ю, яка не перебуває у шлюбі, немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду і запис про батька дитини в Книзі реєстрації народжень учинено за прізвищем матері, а ім`я та по батькові дитини записано за вказівкою матері (ч.1 ст.135 СК України). Відповідно до пункту 9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року « Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних. Судом встановлено, що за клопотанням позивачки [PERSON] ухвалою суду від 19.05.2021 року по справі призначено судову молекулярно-генетичну експертизу для встановлення батьківства методом ДНК аналізу, проведення якої було доручено експертам Одеського обласного бюро судово-медичних експертиз. Згідно письмового повідомлення КУ «Одеське обласне бюро судово-медичної експертизи» №2277-02 від 29.06.2021 року, яке надійшло до суду 09.07.2021 року, повідомлено суд про необхідність одночасного прибуття до експертної установи сторін та дитини з 10.00 до 13.00 години 14.09.2021 року для відбору біологічних зразків. Відповідно до листа Сокирянського районного суду Чернівецької області від 09.07.2021 року №722/426/21/2184/21, копію вищевказаного повідомлення експертної установи від 29.06.2021 року було направлено для відома та виконання сторонам у справі, яке ними особисто отримано, зокрема позивачкою [PERSON] - 15.07.2021 року та відповідачем [PERSON] - 21.07.2021 року. Як встановлено із письмового повідомлення КУ «Одеське обласне бюро судово-медичної експертизи» №4044-02 від 22.09.2021 року, яке надійшло до суду 29.09.2021 року, відбір біологічних зразків 14.09.2021 року не проводився у зв?язку з неприбуттям [PERSON] до експертної установи, куди прибула лише [PERSON] та дитина [PERSON] . Крім цього, у цьому ж повідомленні експертною установою було повідомлено суд про необхідність повторного одночасного прибуття до експертної установи сторін та дитини з 10.00 до 13.00 години 12.10.2021 року для відбору біологічних зразків. Згідно листа Сокирянського районного суду Чернівецької області від 30.09.2021 року №722/426/21/3162/21, копію вищевказаного повідомлення експертної установи від 22.09.2021 року було направлено для відома та виконання сторонам у справі, яке ними особисто отримано, зокрема позивачкою [PERSON] - 07.10.2021 року та відповідачем [PERSON] - 04.10.2021 року. У зв?язку із неприбуттям 14.09.2021 року та 12.10.2021 року відповідача [PERSON] до експертної установи для одночасного відбору біологічних зразків та неможливістю виконання експертизи, листом КУ «Одеське обласне бюро судово-медичної експертизи» №4236-02 від 20.10.2021 року матеріали даної справи було повернуто до суду без виконання ухвали суду від 19.05.2021 року про призначення експертизи. Таким чином, зазначеними вище доказами підтверджується, що судом було вжито всіх заходів з метою проведення експертизи та забезпечення явки до експертної установи відповідача для відібрання біологічних зразків, необхідних для проведення експертизи, проте відповідач від проведення експертизи умисно ухилився та внаслідок його поведінки та відсутності біологічних зразків, проведення зазначеної експертизи фактично стало неможливим. Чинне цивільне процесуальне законодавство України не передбачає можливості відібрання в примусовому порядку біологічних зразків у [PERSON] . Натомість, законодавством передбачені наслідки ухилення від участі у експертизі. Так, відповідно до ст.109 ЦПК України, у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також, яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні. Європейський суд з прав людини в рішенні в справі №3451/05 «Калачова проти Російської Федерації» від 07 травня 2009 року зауважив, що на сьогоднішній день ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини, його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердження або спростування факту оспорювання батьківства. Доказів, які б свідчили про об`єктивну неможливість [PERSON] взяти участь у проведенні судової генетичної експертизи, суду не надано. Відповідно до ч.4 ст.12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. З урахуванням викладених обставин, а саме: умисного ухилення відповідача від участі у призначеній судом експертизі, яку без участі [PERSON] провести неможливо; доказової цінності висновку судової генетичної експертизи для сторін у справі про оспорювання батьківства; не надання суду доказів існування об`єктивних перешкод для участі [PERSON] у призначеній судом експертизі; відсутності у суда при розгляді цивільної справи повноважень на примусове залучення відповідача до участі в генетичній експертизі; відсутності аргументованих заперечень з боку відповідача щодо позовних вимог, суд вважає за можливе визнати факт, для з`ясування якого була призначена генетична експертиза, а саме що [PERSON] є біологічним батьком [PERSON] . У зв`язку із визнанням судом вказаного факту, позовні вимоги [PERSON] про визнання [PERSON] батьком дитини - [PERSON] підлягають задоволенню із внесенням наступних змін в актовий запис №2, складений 18.03.2019 року виконавчим комітетом Вашковецької сільської ради Сокирянського району Чернівецької області про народження [PERSON] , [INFO] , а саме: прізвище дитини слід змінити з « [PERSON] » на « [PERSON] »; по батькові дитини змінити з « [PERSON] » на « [PERSON] »; відомості про батька дитини змінити з « [PERSON] , громадянин України» на « [PERSON] , громадянин України». Як встановлено судом, на даний час малолітня дитина - [PERSON] проживає з матір`ю [PERSON] та перебуває на її утриманні, що підтверджується довідкою Вашковецької сільської ради Дністровського району Чернівецької області від 24.02.2021 року за №420. Угоди про добровільну сплату аліментів між сторонами у справі не досягнуто. За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дітей той із них, з ким вони проживають, вправі звернутися до суду з позовом про стягнення аліментів. Як вбачається з відомостей з державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків, єдиним доходом позивачки на даний час є соціальна допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. Відповідно до вимог ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до вимог ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст.191 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. З врахуванням обставин справи, положень чинного законодавства, що регулюють правовідносини пов`язані зі сплатою аліментів, обов`язку відповідача утримувати неповнолітню дитину, суд приходить до висновку, що в силу ст.ст.180-183 СК України з відповідача підлягають стягненню аліменти на користь [PERSON] на утримання сина - [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 26.03.2021 року і до повноліття дитини. Задовольняючи позовні вимоги про стягнення аліментів на утримання дитини у вищевказаному розмірі, суд виходить з того, що відповідач, як батько дитини, зобов`язаний утримувати дитину до досягнення повноліття. При цьому, суд враховує те, що обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька. Причому обов`язком особистим, індивідуальним, а не солідарним. Також, суд виходить з розумності та достатності заявленого позивачем розміру стягуваних аліментів, необхідних для задоволення потреб на утримання дитини, а також з реальної можливості відповідача такий розмір аліментів сплачувати щомісячно, не порушуючи прав останнього. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного. Так, відповідно до частин 1, 3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Згідно частин 1 та 2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (ч.6 ст.141 ЦПК України). Оскільки суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог, то у відповідності до вказаних вимог закону з відповідача підлягають стягненню на користь позивачки понесені нею судові витрати, які складаються з судового збору в розмірі 908 грн. та витрат, пов`язаних з розглядом справи в розмірі 816,37 грн. Крім цього, з огляду на те, що позивачка на підставі п.3 ч.1ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору в частині заявлених позовних вимог про стягнення аліментів, суд вважає, що з відповідача підлягає стягненню в дохід держави судовий збір в сумі 908 грн.

Outcome: approved