Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому, враховуючи уточнення позовних вимог, просить стягнути з відповідача [PERSON] на її користь кошти в розмірі 101 100,11 грн, з яких: 43 100,11 грн - реальні збитки, 66 700,00 грн - упущена вигода. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що [PERSON] після смерті свого батька [PERSON] успадкувала 1/3 частину квартири [ADDRESS] . Іншим співвласником 2/3 часток вказаної квартири є [PERSON] , яка мешкає у даній квартирі та фактично нею володіє. Відповідач веде антисоціальний спосіб життя, зловживає спиртними напоями, не працює, збирає вживані речі та зносить їх до квартири, погіршує загальний та санітарний стан квартири. Через антисанітарію та нездійснення поточного ремонту комунікацій, які є спільними, відповідач позбавила власників сусідніх квартир можливості користуватися водою. Такий спосіб життя відповідача [PERSON] фактично унеможливлює нормальне співмешкання з нею як позивача [PERSON] так і інших осіб. Позивач [PERSON] стверджує, що протягом трьох місяців не могла потрапити до належної їй часини квартири, її спроби врегулювати даний конфлікт мирним шляхом не дали бажаного результату. 19 січня 2019 року у зв`язку з ненаданням відповідачем вільного доступу позивачу до належної їй частини квартири, остання в присутності поліції, понятих та уповноваженого представника ОСББ змінила замки в спірній квартирі, надавши відповідачу її комплект ключів. Однак вказана обставина не врегулювала конфліктну ситуацію, оскільки відповідач продовжує чинити перешкоди позивачу у користуванні квартирою. 02 квітня 2019 року [PERSON] направила на адресу [PERSON] лист-пропозицію придбання останньою її частки квартири за 343 900,00 грн, однак відповідач 23 квітня 2019 року надіслала відмову на таку пропозицію, посилаючись на значно завищену оцінку 1/3 частини квартири та фінансову неспроможність. З метою реалізації належної позивачу 1/3 частки квартири [ADDRESS] , [PERSON] звернулася до суду з позовом про виділ частки у спільному майні та визначення порядку користування квартирою, однак їй було відмовлено. Також позивач зверталася до суду з позовом про стягнення грошової компенсації вартості частки квартири, припинення права власності на неї у спільному майні, однак у задоволенні позову також було відмовлено. 05 серпня 2019 року [PERSON] уклала договір оренди № 0508/19, в якому зобов`язалася передати в оренду [PERSON] 1/3 частину квартири [ADDRESS] , однак у зв`язку з неможливістю врегулювати питання спільного проживання з [PERSON] виконати умови даного договору виявилося неможливим. Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 06 липня 2020 року суду з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто орендну плату в розмірі 8 700,00 грн, пеню за порушення виконання зобов`язання у розмірі 22 272,00 грн, штраф в розмірі 4 350,00 грн, інфляційні втрати у розмірі 243,60 грн, суму процентів річних у розмірі 2 440,07 грн та судовий збір у розмірі 840,80 грн, всього на загальну суму 38 846,47 грн. Позивач вважає, що стягненням з неї в судовому порядку вказаних сум, є заподіянням їй протиправними діями відповідача збитків на суму 43 100,11 грн, оскільки з виконання вказаного рішення відкрито виконавче провадження та звернуто стягнення на її доходи. Крім того, у зв`язку з неможливістю виконання умов договору оренди позивач не отримала дохід, який би могла отримати за звичайних обставин, що є упущеною вигодою, і, враховуючи розмір щомісячної орендної плати та строк дії договору, становить 66 700,00 грн. Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 08 червня 2021 року відкрито провадження у даній справі, постановлено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження, призначено судове засідання. Сторонам роз`яснено їх процесуальні права подати заяви по суті справи та встановлено відповідні строки. Представник позивача - адвокат Зінченко М.М., в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, надав пояснення аналогічні викладеному, просив позов задовольнити. Відповідач [PERSON] , будучи належним чином повідомленою про дату та час розгляду справи, в судове засідання жодного разу не з`явилася. Конверт з ухвалою про відкриття провадження та копією позовної заяви з додатками, а також судові повістки, що направлялися на адресу відповідача, повернулися до суду не врученими, з поштовою відміткою - «За закінченням терміну зберігання». Строки для подання відзиву та відповіді на відзив закінчились, а тому відповідно до частини восьмої статті 178 ЦПК України та частини п`ятої статті 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного провадження за наявними у справі матеріалами. Відповідно до положень частини першої статті 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, прийнявши всі заходи по виклику відповідача, постановив розглянути справу заочно, згідно із статтями 223 та 280 ЦПК України. Заслухавши пояснення представника позивача, повно та всебічно проаналізувавши матеріали справи, суд приходить до таких висновків. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом та витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі, [PERSON] на праві власності належить 1/3 частина квартири [ADDRESS] . 02 квітня 2019 року [PERSON] направила [PERSON] лист-пропозицію, в якому зазначила, що дійсна (ринкова) вартість 1/3 частини в двокімнатній житловій квартирі [ADDRESS] , в цінах на дату проведення дослідження, з урахуванням об`ємно-планувального рішення та технічного стану об`єкта дослідження, становить 343 900 грн. Крім того, в даному листі [PERSON] просила [PERSON] : придбати 1/3 частку в двокімнатній житловій квартирі [ADDRESS] за ціною, що становить 343 900 грн та повідомити про своє бажання реалізувати переважне право на придбання цієї частки протягом 2 (двох) календарних тижнів; погодити дату та порядок укладення договору купівлі-продажу 1/3 частки в двокімнатній житловій квартирі [ADDRESS] до 30 квітня 2019 року (включно); запропонувати порядок розподілу витрат, що будуть пов`язані з оформленням нотаріального договору купівлі-продажу 1/3 частки в двокімнатній житловій квартирі [ADDRESS] до 30 квітня 2019 року (включно); письмово повідомити про прийняте рішення щодо цього Листа-пропозиції за адресою: [ADDRESS] ; ознайомитися з копією Висновку Експерта № 695/02-2019 за результатами проведення оціночно - будівельного дослідження 15 лютого 2019 року щодо визначення дійсної (ринкової) вартості 1/3 частки в двокімнатній житловій квартирі [ADDRESS] та повідомити про свої побажання в порядку проведення розрахунку на належну [PERSON] 1/3 частку квартири. 23 квітня 2019 року [PERSON] направила [PERSON] відповідь на лист-запит від 02 квітня 2019 року, в якому повідомила таке: з висновком про оцінку вартості 1/3 частки квартири [ADDRESS] не погоджується; запропонувала [PERSON] укласти договори з відповідними постачальниками послуг з опалення, води, світла, газу та ін. з метою розподілу рахунків; запропонувала у законний спосіб виділити належну їй частку у спільній квартирі в натурі; повідомила, що вона залишає за собою право змінити в квартирі замки з метою уникнення вільного доступу до належних їй речей. 05 травня 2019 року [PERSON] направила лист-відповідь на лист [PERSON] від 23 квітня 2019 року, в якому просила: утриматися від будь-яких дій, які будуть порушувати її право щодо вільного користування належною їй на праві власності 1/3 часткою квартири [ADDRESS] ; при незгоді з професійною оцінкою належної їй 1/3 частки квартири запропонувати альтернативну експертну оцінку; укласти двосторонній договір між співвласниками щодо порядку користування квартирою та її утримання; повідомити їй про можливість разом відвідати постачальників послуг щодо опалення, води, газу, світла та переукласти відповідні договори та розподілити особові рахунки; повідомити про готовність в позасудовому порядку визначити частку кожного зі співвласників в спільній частковій власності; утриматися щодо будь-яких протиправних дій щодо обмеження їй доступу до належної їй на праві власності 1/3 частини квартири. Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 13 серпня 2019 року у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] , ОСББ «Березняківська 20» про виділ частки в спільному майні в натурі, визначення порядку користування квартирою та розподіл особових рахунків відмовлено. Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 13 січня 2020 року у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про стягнення грошової компенсації вартості частки нерухомого майна та припинення права на частку у спільному майні відмовлено. 05 серпня 2019 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір оренди № 050-8/2019, відповідно до умов якого [PERSON] зобов`язалась надати орендарю [PERSON] в придатному стані у користування 1 (одну) кімнату в квартирі [ADDRESS] , загальною площею 11,1 кв. м. Строк дії оренди закінчується через 28 місяців з дати підписання Акту приймання-передачі, орендар має право поселитися в квартиру не раніше 01 вересня 2019 року. Відповідно до пунктів 3.3, 4.3 Договору оренди, факт передачі орендарю квартири матиме при наявності наступних умов: вручення орендарю ключів від квартири, підписання орендарем переліку майна (предметів домашньої обстановки, меблів), яке передається у користування за Договором; Акту прийому-передачі власності Додаток № 2; а також вручення орендарю засвідченої належним чином копії правовстановлюючого документу про виділення в натурі орендодавцю 1 (однієї) кімнати площею 11,1 кв. м в квартирі [ADDRESS] . Акт прийому-передачі власності буде підписано у момент підписання Договору оренди. Згідно із пунктами 2.1, 2.2 Додатку № 1 до Договору оренди від 05 серпня 2019 року № 0508/2019 року орендар здійснює попередню оплату орендодавцю за перші три місяці оренди в сумі 8 700,00 грн. Далі орендна плата виплачується орендарем, починаючи з четвертого місяця оренди у розмірі 2 900,00 грн. наперед за місяць до 05 числа відповідного календарного місяця. За змістом пункту 1.3 Додатку № 1 до Договору оренди від 05 серпня 2019 року № 0508/2019 у разі фактичного ненадання орендодавцем послуг оренди, в тому числі - ненадання копії правовстановлюючого документу на виділену в натурі орендодавцю кімнати площею 11,1 кв. м. в квартирі [ADDRESS] , орендодавець зобов`язаний повернути орендарю орендну плату, сплачену орендарем у вигляді попередньої оплати. Відповідно до пункту 7.6 Договору оренди за невиконання (прострочення виконання) орендодавцем обов`язків, передбачених пунктом 1.3 Додатку № 1 до Договору оренди орендодавець повинен сплатити орендарю пеню в розмірі 1 % від суми попередньої оплати, отриманої орендодавцем за кожен день прострочення, а також проценти в розмірі 40 % річних від суми попередньої оплати, отриманої орендодавцем, а у разі, якщо дане виконання (прострочення виконання) з боку орендодавця триває більше 30 (тридцяти) календарних днів, орендодавець зобов`язаний сплатити орендарю , крім того, ще й штраф у розмірі 50 % від суми попередньої оплати, отриманої орендодавцем. На виконання умов Договору оренди від 05 серпня 2019 року № 050-8/2019 орендарем [PERSON] сплачено орендодавцеві [PERSON] попередню оплату за договором у розмірі 8 700,00 грн, внаслідок чого орендодавець зобов`язалась вселити орендаря 01 вересня 2019 року у кімнату за адресою: [ADDRESS] , - що підтверджено підписами сторін Договору у Додатку № 3 до Договору оренди від 05 серпня 2019 року № 050-8/2019. Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 06 липня 2020 року позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення грошових коштів задоволено повністю, стягнуто з [PERSON] заборгованість по неповернутій орендній платі у розмірі 8 700,00 грн, пеню за порушення виконання зобов`язання у розмірі 22 272,00, штраф у розмірі 4 350,00 грн, інфляційні втрати у розмірі 243,00 грн, суму процентів річних у розмірі 2 440,07 грн, судовий збір у розмірі 840,80 грн, а всього на загальну суму 38 846,47 грн. Відповідно до акту приймання-передачі грошових коштів від 01 жовтня 2020 року, на виконання рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 06 липня 2020 року у справі № 755/7398/20 [PERSON] отримав від [PERSON] грошові кошти в розмірі 38 847,00 грн та не має претензій до [PERSON] . Даний факт також підтверджується також розпискою від 01 жовтня 2020 року, написаною власноручно [PERSON] , в якій зазначено, що останній отримав від [PERSON] грошові кошти в розмірі 38 847,00 грн, в рахунок погашення заборгованості по рішенню Дніпровського районного суду міста Києва від 06 липня 2020 року по справі № 755/7398/20, жодних претензій до [PERSON] не має. Згідно з постановою про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 25 лютого 2021 року, на виконанні у державного виконавця Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Очеретяної І.О. перебуває виконавче провадження № 63268941 з виконання виконавчого документа № 755/7398/20, виданого Дніпровським районним судом міста Києва 13 серпня 2020 року, про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] 38 846,47 грн. Відповідно до звіту про здійснення відрахувань та виплати з заробітної плати [PERSON] , яку вона отримує від Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІССА», утримана сума 4 253,64 грн. Згідно розрахунку збитків, завданих [PERSON] шляхом неможливості використання належного їй нерухомого майна - 1/3 частини квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] , станом на 10 серпня 2021 року, загальна сума збитків становить 109 800,11 грн та складається з: збитків у вигляді витрат, які [PERSON] понесла для відновлення свого порушеного права (реальні збитки) - 43 100,11 грн (витрати, понесені при виконанні рішення суду від 06 липня 2020 року у справі № 755/7398/20 - 38 846,47 грн та витрати, які [PERSON] понесла при виконанні постанови старшого державного виконавця Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 25 лютого 2021 року про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника - 4 253,64 грн), збитки у вигляді доходів, які [PERSON] могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене - 66 700,00 грн. Відповідно до пункту 3 частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання майнової та моральної шкоди іншій особі. Особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування (частина перша статті 22 ЦК України). Згідно із частинами першою, другою статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Таким чином, цивільно-правова деліктна відповідальність - це забезпечений державним примусом обов`язок відповідальної особи відшкодувати потерпілому заподіяну шкоду. Аналіз положень статті 1166 ЦК України дозволяє дійти висновку про те, що загальною підставою деліктної відповідальності є протиправне, винне діяння заподіювача шкоди (цивільне правопорушення), яке містить такі складові: протиправна поведінка особи, настання шкоди, причинний зв`язок між ними та вина заподіювача шкоди. Протиправною у цивільному праві вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи. Під шкодою розуміється майнова шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права. Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стає об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за вини заподіювача шкоди (умислу або необережності). Відсутність будь-якої з цих умов є підставою для звільнення особи від відповідальності, якщо інше не встановлено законом Заявляючи вимогу про стягнення реальних збитків в розмірі 43 100,11 грн, позивач посилається на те, що така сума включає в себе суму коштів, які [PERSON] сплатила на користь [PERSON] на виконання рішення суду від 06 липня 2020 року в сумі 38 846,47 грн та стягнутих неї коштів в розмірі 4 253,64 грн відповідно до постанови державного виконавця від 25 лютого 2021 року. З цього приводу суд зазначає таке. Відповідно до частини шостої статті 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. В рішенні Дніпровського районного суду міста Києва від 06 липня 2020 року встановлено порушення відповідачем [PERSON] умов Договору оренди від 05 серпня 2019 року № 0508/2019 в частині передачі позивачеві/орендарю у користування орендованої ним кімнати площею 11,1 кв. м у квартирі [ADDRESS] , та в частині неповернення позивачу/орендарю за Договором оренди сплачених ним коштів попередньої оплати за вказаним Договором оренди. Даний факт [PERSON] не оспорено, рішення суду виконано. Будь-яких доказів того, що стягнення коштів в розмірі 38 846,47 грн спричинено саме винними діями [PERSON] позивачем не надано, причинно-наслідкового зв`язку між невиконанням [PERSON] умов договору оренди від 05 серпня 2019 року, та [PERSON] , з якої позивач має намір стягнути вказану суму не встановлено, оскільки вказана особа не є стороною даних договірних зобов`язань, доказів, які б підтверджували її протиправні діяння, що слугували б підставою для невиконання умов договору оренди позивачем суду не надано та судом не встановлено. Той факт, що в судовому порядку між сторонами не досягнуто порозуміння щодо встановлення порядку користування спільним майном, не може свідчити про винні діяння з боку [PERSON] , що стали передумовою невиконання [PERSON] умов договору оренди, а тому суд не вбачає підстав для стягнення з відповідача вказаної суми. Також не вбачає суд підстав для стягнення з [PERSON] суми коштів в розмірі 4 253,64 грн, які стягнуто з [PERSON] в порядку вчинення виконавчих дій щодо виконання рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 06 липня 2020 року. Оскільки до матеріалів справи долучено акт прийняття-передачі грошових коштів та розписку, датовані 01 жовтня 2020 року, які свідчать про фактичне виконання рішення суду, при цьому долучено копію постанови про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, винесену старшим державним виконавцем Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Очеретяною І.О. від 25 лютого 2021 року, а тому незрозумілим є той факт, чому стягувачем пред`явлено виконавчий лист до виконання з урахуванням добровільної сплати коштів на виконання рішення. Щодо позовних вимог про стягнення упущеної вигоди та моральної шкоди, суд приходить до такого. У частині другій статті 22 ЦК України визначено, що збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Тобто збитки - це об`єктивне зменшення будь-яких майнових благ кредитора, яке пов`язане з утиском його інтересів, як учасника певних суспільних відносин і що виражається у зроблених ним витратах, у втраті або пошкодженні його майна, у втраті доходів, які він повинен був отримати. Як зазначено вище, збитки як правова категорія включають в себе й упущену (втрачену) вигоду (lucrum cessans), яка відрізняється від реальних збитків (damnum emergens) тим, що реальні збитки характеризують зменшення наявного майна потерпілого (проведені витрати, знищення і пошкодження майна тощо), а у разі упущеної вигоди наявне майно не збільшується, хоча і могло збільшитися, якби не правопорушення. Тобто упущена вигода відображає різницю між реально можливим у майбутньому потенційно отриманим майном та вже наявним майном. Для застосування такої міри відповідальності як стягнення збитків у вигляді упущеної вигоди необхідна наявність усіх елементів складу цивільного (господарського) правопорушення: 1) протиправної поведінки особи (боржника); 2) збитків, заподіяних такою особою; 3) причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи і збитками; 4) вини особи, яка заподіяла збитки, у тому числі встановлення заходів, вжитих кредитором для одержання такої вигоди. За відсутності одного із елементів складу цивільного правопорушення не настає відповідальності з відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди (правові позиції, викладені у постанові Верховного Суду України від 04 липня 2011 року у справі № 3-64гс11 та постановах Верховного Суду від 09 жовтня 2018 року у справі № 908/2261/17, від 31 липня 2019 року у справі № 910/15865/14 та від 30 вересня 2021 року у справі № 922/3928/20). При цьому протиправною вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи (така поведінка особи може виявлятися у прийнятті нею неправомірного рішення або у неправомірній поведінці - діях або бездіяльності). Під збитками розуміється матеріальна шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права, та (або) применшенні немайнового блага тощо. Причинний зв`язок між протиправною поведінкою та заподіяними збитками виражається в тому, що протиправні дії заподіювача є причиною, а збитки є наслідком такої протиправної поведінки. Вина заподіювача збитків є суб`єктивним елементом відповідальності і полягає в психічному ставленні особи до вчинення нею протиправного діяння і проявляється у вигляді умислу або необережності. Відповідно до статті 22 ЦК України у вигляді упущеної вигоди відшкодовуються тільки ті збитки, які б могли бути реально отримані при належному виконанні зобов`язання. Тому звернення з вимогою про відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди покладає на кредитора (позивача) обов`язок також довести, окрім наведеного, реальну можливість отримання визначених ним доходів, тобто, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила можливості їх отримання. Крім того, позивачу (кредитору) слід довести, що він міг і повинен був отримати визначені доходи, і тільки неправомірні дії відповідача (боржника) стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток (правові позиції, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі № 750/8676/15-ц (провадження № 14-79цс18) та постановах Верховного Суду від 10 червня 2020 року у справі № 910/12204/17, від 16 червня 2021 року у справі № 910/14341/18). Тобто вимоги про відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди мають бути належним чином обґрунтовані, підтверджені конкретними підрахунками і доказами про реальну можливість отримання позивачем відповідних доходів, але не отриманих через винні дії відповідача (аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 07 листопада 2018 року у справі № 127/16524/16-ц (провадження № 61-22106св18). Також позивач (кредитор) повинен довести: факти вжиття ним певних заходів щодо одержання таких доходів. Тобто, доказуючи наявність упущеної вигоди, кредитор має довести факти вжиття певних заходів щодо одержання таких доходів. Якщо неодержання кредитором очікуваних доходів є наслідком недбалої поведінки самого кредитора, така упущена вигода не підлягає відшкодуванню (подібні висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 06 грудня 2019 року у справі № 908/2486/18, від 15 жовтня 2020 року у справі № 922/3669/19, від 16 червня 2021 року у справі № 910/14341/18). Тлумачення змісту частини другої статті 22 ЦК України свідчить, що упущена вигода, будучи складовою поняття збитки, на відміну від реальних збитків, фактичну вартість яких можна виявити на основі оцінки прямих майнових втрат, завданих особі, пов`язана з тим реальним приростом, збільшенням її майнової сфери, якого можна було б очікувати за звичайних обставин, якби ці обставини не були порушені неправомірною поведінкою боржника. Відповідно до частини першої статті 623 ЦК України боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. При визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання. Упущена вигода - це доход або прибуток, який міг би одержати суб`єкт зовнішньоекономічної діяльності в разі здійснення зовнішньоекономічної операції і який він не одержав внаслідок дії обставин, що не залежать від нього, якщо розмір його передбачуваного доходу або прибутку можна обґрунтувати. Отже, для правильного вирішення спорів, пов`язаних з відшкодуванням шкоди, важливе значення має розподіл між сторонами обов`язку доказування, тобто визначення, які юридичні факти повинен довести позивач або відповідач. За загальними правилами судового процесу, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстав своїх вимог і заперечень. Враховуючи норми частини четвертої статті 623 ЦК України на кредитора покладений обов`язок довести розмір збитків, заподіяних йому порушенням зобов`язання. При цьому кредитор повинен не тільки точно підрахувати розмір збитків, але і підтвердити їх документально. При обрахуванні розміру упущеної вигоди мають враховуватися тільки ті точні дані, які безспірно підтверджують реальну можливість отримання грошових сум або інших цінностей, якби зобов`язання було виконано боржником належним чином. Крім того, законодавець встановлює, що при визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання. Виходячи з викладеного, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено факт спричинення збитків у вигляді упущеної вигоди в розмірі 63 800,00 грн, необґрунтовано їх розмір, не доведено безпосередній причинний зв`язок між правопорушенням та заподіянням збитків і розмір відшкодування. З долученої до матеріалів справи копії договору оренди від 07 серпня 2019 року № 0508/2019 вбачається, що предметом договору є одна кімната у квартирі [ADDRESS] розміром 11,1 кв. м; право власності підтверджується витягом про реєстрацію в спадковому реєстрі від 27 вересня 2018 року № 53472336. Разом з тим, відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 27 вересня 2018 року, витягом про реєстрацію в спадковому реєстрі від 27 вересня 2018 року [PERSON] є власником 1/3 частини спірної квартири, а не житлової кімнати, розміром 11,1 кв. м, що виділена в натурі. Відповідно до частин першої, третьої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно із частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. З аналізу вищенаведених норм суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення вказаного позову через його необґрунтованість та недоведеність. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed