Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-11 00:00:00

До суду звернулася [PERSON] з позовом до [PERSON] про визначення місця проживання дитини. Позовні вимоги мотивує тим, що від спільного з відповідачем шлюбу у них народився син [PERSON] , [INFO] , після розірвання шлюбу, за домовленістю з відповідачем неповнолітній син постійно проживає з нею в [ADDRESS] . Вона повністю опікується інтересами та потребами дитини, займається вихованням, слідкує за розвитком та здоров`ям дитини, відповідач надовго не залишався з сином, не виявляв проявів самостійного виховання сина, у відповідача не виникає бажання бачитися з сином, оскільки він більше року проживає за межами України з іншою сім`єю. Вважає, що проживання сина разом з нею відповідає його інтересам, просить визначити місце проживання сина [PERSON] , [INFO] , з нею за місцем її реєстрації. Крім того, позивач просить суд стягнути з відповідача в її користь судовий збір. Позивач [PERSON] та представник позивача адвокат Гуменюк А.М. в судове засідання не з`явилися, хоча про день, час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином, однак на адресу суду надійшла заява, в якій позивач просить розгляд справи проводити у її відсутності та у відсутності її представника, позовні вимоги підтримує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, хоча про день, час і місце розгляду справи згідно ст.128 ЦПК України був двічі повідомлений належним чином, не повідомив відповідач і про причини своєї неявки в судове засідання. Відповідно до ст.280 ЦПК України суд вважає за доцільне проводити заочний розгляд даної справи. Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази по справі вважає, що позов підлягає до задоволення. Так, судом встановлено наступні факти: [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, який був зареєстрований 20 грудня 2012 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Тернопільського міського управління юстиції, актовий запис № 1959, прізвище дружини після державної реєстрації шлюбу « [PERSON] », що стверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого повторно 29 травня 2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Тернопільського міського управління юстиції (а.с.12). [PERSON] народився [INFO] , його батьками є [PERSON] та [PERSON] , що стверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 13 серпня 2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Тернопільського міського управління юстиції (а.с.11). Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 11 серпня 2020 року шлюб, зареєстрований 20 грудня 2012 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Тернопільського міського управління юстиції між [PERSON] та [PERSON] , розірвано (а.с.13). Згідно копії договору купівлі-продажу квартири від 11 грудня 2018 року, копії Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 149048678 від 11.12.2018 року, [PERSON] є власником квартири за адресою: [ADDRESS] (а.с.17-19). Згідно довідки, виданої 15.06.2021 року ПП «Вікторія-М» (а.с.14), та акта перевірки житлових умов заявника, складеного 15 червня 2021 року (а.с.21), [PERSON] зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS] , також за даною адресою зареєстрований та проживає її син [PERSON] . Згідно копії наказу (розпорядження) № к-294-ІІ від 01 жовтня 2018 року, [PERSON] прийнята на роботу менеджером (управителем) з персоналу Товариства з обмеженою відповідальністю «ІЛЛА» з 01 жовтня 2018 року (а.с.15). Згідно довідки про доходи, виданої 08 липня 2021 року, [PERSON] працює у Товаристві з обмеженою відповідальністю «ІЛЛА» на посаді менеджер (управитель) з персоналу, загальна сума її доходу за період з січня 2021 року по червень 2021 року без урахування аліментів становить 36080 грн. (а.с.16). Згідно характеристики [PERSON] , виданої директором ТОВ «ІЛЛА», [PERSON] працює на посаді менеджер (управитель) з персоналу, за час роботи на посаді проявила себе як кваліфікований працівник, вона постійно пропонувала своє бачення щодо роботи, мала свій особистий підхід до роботи, зарекомендувала себе як добросовісний працівник, завжди виконувала в повному обсязі вказані керівництвом вказівки, в колективі користується авторитетом, вона дисциплінована, сумлінно ставиться до своїх обов`язків, користується повагою в колективі (а.с.20). Згідно довідки Тернопільського дошкільного навчального закладу №21 Тернопільської міської ради Тернопільської області № 33 від 28.04.2021 року, дитина [PERSON] , [INFO] , відвідував старшу групу № 2 ДНЗ № 21 з 01.09.2020 року, за час перебування дитини в даній групі батько не брав участі у житті дитини ( не приводив і не забирав дитину). Зокрема, зі слів мами, з 01.09.2020 р. по 28.04.2020 р. оплату за харчування здійснювала вона сама. Тато [PERSON] ніколи не відвідував сина в даній групі, не цікавився його розвитком та успіхами, не брав участь у батьківських зборах (а.с.22). Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 160, ч. 1 ст.161 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76). У параграфі 54 рішення Європейського суду з прав людини «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року, заява N 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини. Аналіз наведених норм права, практики Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. При визначенні місця проживання дитини судами необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору. Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. Таким чином, враховуючи інтереси малолітньої дитини [PERSON] , його сталі соціальні зв`язки за місцем проживання та навчання, суд приходить до висновку, що позовні вимоги щодо визначення місця проживання дитини з матір`ю підлягають задоволенню, оскільки умови для проживання дитини з матір`ю в повній мірі можуть забезпечити її повноцінний розвиток, навчання та виховання. Враховуючи вік дитини, прив`язаність до матері, а також той факт, що у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним, визначення місця проживання малолітнього [PERSON] з матір`ю відповідає інтересам дитини. Крім цього, суд зазначає, що відсутні правові підстави, передбачені вказаними нормами матеріального права, для розлучення сина зі своєю матір`ю. Згідно ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] в користь [PERSON] 908 гривень 00 копійок сплаченого судового збору. При цьому, суд бере до уваги квитанцію 0.0.2233652888.1 від 17.08.2021 року про сплату судового збору. На підставі наведеного та

Outcome: approved