Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-12 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визнання майна спільною сумісною власністю та визнання права власності на 1/2 частину подружнього майна. Просить визнати, що житловий будинок по [ADDRESS] є спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] та визнати за нею право власності на 1/2 частину вказаного житлового будинку та стягнути з відповідача на її користь понесені нею судові витрати по справі, пов`язані з оплатою судового збору. В обґрунтування заявлених вимог посилається на те, що вона з відповідачем у період з 06 вересня 2013 року до 30 липня 2018 року перебувала у шлюбі. За час перебування в шлюбі 27 грудня 2017 року ними за кошти сімейного бюджету було куплено зазначений житловий будинок з надвірними будівлями, який є об`єктом їх спільної сумісної власності. Право власності на зазначене нерухоме майно зареєстровано за відповідачем. 29 серпня 2018 року шлюб між сторонами розірвано. На даний час позивач має намір здійснити його поділ. У добровільному порядку сторони не можуть досягнути згоди щодо розподілу зазначеного будинку. В судове засідання позивач не з`явився, але надав до суду заяву в якій просив\~ справу розглянути без його участі. Одночасно наполягав на задоволенні позовних вимог, з наведених у позові підстав. Відповідач в судове засідання також не з`явився, звернувся до суду із заявою в якій просив справу розглянути без його участі. Вказав, що позовні вимоги визнає повністю. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Оскільки сторони в судове засідання не з`явились то фіксація судового засідання не здійснювалась. Згідно з ч.4 ст.206 ЦПК України - у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд вивчивши матеріали справи, надані сторонами докази, дослідивши їх всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи вважає позовну заяву обґрунтованою та такою, що підлягає до задоволення, виходячи із наступного. Судом встановлено, що сторони у період з 06 вересня 2013 року до 29 серпня 2018 року року перебували в зареєстрованому шлюбі, що підтверджується рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 30 липня 2018 року, справа №703/1594/18. Згідно договору купівлі-продажу житлового будинку з надвірними спорудами від 27 грудня 2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Смілянського міського нотаріального округу Таран Г.В., зареєстрованого в реєстрі за №2374, відповідач [PERSON] придбав житловий будинок з надвірними спорудами [ADDRESS] . Відповідно до ст.60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Згідно до ч.1 ст.61 Сімейного кодексу України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Частина 1 ст. 68 Сімейного кодексу України вказує на те, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Таким, чином суд дійшов висновку про те, що спірний житловий будинок з надвірними будівлями є об`єктом спільної сумісної власності сторін, як колишнього подружжя. На даний час сторони не можуть дійти згоди щодо визначення часток кожного з них у спірному житловому будинку з надвірними будівлями, який є об`єктом права їх спільної сумісної власності. Згідно до ч.1 ст.69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 22 постанови від 20 грудня 2007 року № 11 Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя, поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. Відповідно до ст. 372 ЦК України та ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Згідно до ст.71 СК України, майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. За наведених обставин, суд вважає, що житловий будинок з надвірними спорудами [ADDRESS] є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, оскільки набутий ними за час шлюбу, за спільні кошти, їх частки у цьому майні є рівними, тому сторонам згідно до ст. 70 Сімейного кодексу України належить по 1\\2 частині спірного будинковолодіння. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог. Відповідно до вимог ч.1, ч.2 ст.141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь позивача судові витрати пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судом встановлено, що позивачем понесені наступні судові витрати: 1816 грн. по сплаті судового збору, а тому за принципом пропорційності до стягнення підлягає 1816 грн. На підставі викладеного, ст. 16, 321, 372 ЦК України, ст.60, 61, 63, 68, 69, 70, 71 СК України,

Outcome: approved