Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-12 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання права власності на Ѕ частину гаражу та автомобілю, як на Ѕ частку у праві спільної сумісної власності подружжя, а саме: просила визнати за нею право власності на Ѕ частину майна: гаражу № [NUMBER] а за адресою: [ADDRESS] ринковою вартістю 13455 грн. і автомобілю ринковою вартістю 98195 грн., як на Ѕ частку у праві спільної сумісної власності подружжя ринковою загальною вартістю 55825,00 грн. та стягнути судові витрати. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що позивачка з відповідачем уклали шлюб 20 червня 1987 року, що підтверджується свідоцтвом шлюб від 20.06.1987 року. Згідно рішення Токмацького районного суду Запорізької області від 27 вересня 2019 року шлюб між позивачем та відповідачем розірвано, що підтверджується рішенням Токмацького районного суду Запорізької області від 27.09.2019 р. В період шлюбу за спільні кошти подружжя, позивач з відповідачем придбали майно, а саме: гараж [ADDRESS] та автомобіль марки Mercedes-Benz Vito 110 CDI № [NUMBER] , державний реєстраційний [NUMBER] . Автомобіль марки Mercedes-Benz Vito 110CDI №VSA63809413215747, державний реєстраційний [NUMBER] оформлено на ім`я відповідача [PERSON] . Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] , виданого 08.12.2016 року власником транспортного засобу автомобілю Mercedes-Benz Vito 110 CDI № [NUMBER] , державний реєстраційний № [NUMBER] є відповідач. Гараж, що знаходиться по [ADDRESS] придбаний 29 березня 2002 року на ім`я відповідача, що підтверджується договором купівлі-продажу від 29.03.2002 року, посвідченого приватним нотаріусом Токмацького міського нотаріального округу Запорізької області і зареєстровано в реєстрі за №474. Позивачка та відповідач зареєстровані в квартирі за адресою: [ADDRESS] , в якій кожному з них належить на праві спільної часткової власності по 1/4 частці. Після розірвання шлюбу позивачкою пропонувалося відповідачу вирішити всі питання стосовно спільного майна подружжя, але відповідач не погодився. Викладена обставина\~змушує позивачку\~звернутися до\~суду за\~захистом своїх\~прав.\~У зв`язку\~з тим,\~що правовстановлюючі\~документи на\~гараж та\~автомобіль зареєстровані\~на відповідача,\~то позивачка\~не має\~жодного документу\~на своє\~ім`я,\~яким би\~підтверджувалося позивачки\~право власності\~на 1/2 частку у спільному сумісному майні подружжя. Ухвалою Токмацького районного суду Запорізької області від 03 вересня 2021 року позовна заява прийнята до розгляду та відкрито провадження у справі, справа розглядається за правилами загального позовного провадження з повідомленням сторін. Ухвалою Токмацького районного суду Запорізької області від 13 жовтня 2021 року закрито підготовче судове засідання та справу призначено до судового розгляду. Позивачка в судове засідання не з`явилася, надала суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач на розгляд справи в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомлено, відзив на позов не надано, клопотань про перенесення розгляду справи чи розгляд справи за його відсутності не надходило. Суд вирішує справу на підставі наявних у ній доказів та ухвалює заочне рішення, що відповідає положенням\~ст.280 ЦПК України. Оскільки особи, які беруть участь у справі в судове засідання не з`явились, відповідно до вимог ч.2\~ст.247 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Виходячи з наведеного, а також положень ч.3\~ст. 211 Цивільного процесуального кодексу України\~(далі\~ЦПК України), суд вважає, за необхідне проводити розгляд справи на підставі наявних у суду матеріалів. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини, дійшов наступного висновку. Як передбачено ч. 1\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч.ч. 1, 5, 6\~ст.\~81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що позивачка з відповідачем уклали шлюб 20 червня 1987 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб від 20.06.1987 року. Згідно рішення Токмацького районного суду Запорізької області від 27 вересня 2019 року шлюб між позивачем та відповідачем розірвано, що підтверджується рішенням Токмацького районного суду Запорізької області від 27.09.2019 р. В період шлюбу позивач з відповідачем придбали майно, а саме: гараж [ADDRESS] та автомобіль марки Mercedes-Benz Vito 110 CDI № [NUMBER] , державний реєстраційний [NUMBER] . Автомобіль марки Mercedes-Benz Vito 110CDI №VSA63809413215747, державний реєстраційний [NUMBER] оформлено на ім`я відповідача [PERSON] . Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] , виданого 08.12.2016 року власником транспортного засобу автомобілю Mercedes-Benz Vito 110CDI № [NUMBER] , державний реєстраційний № [NUMBER] , є відповідач. Гараж, що знаходиться по [ADDRESS] придбаний 29 березня 2002 року на ім`я відповідача, що підтверджується договором купівлі-продажу від 29.03.2002 року, посвідченого приватним нотаріусом Токмацького міського нотаріального округу Запорізької області і зареєстровано в реєстрі за №474. Відповідно до вимог ч. 3\~ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 2\~статті 372 ЦК України\~встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Статтею 60 СК України\~встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частиною 1\~статті 61 СК України\~встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Частиною 1\~статті 69 СК України\~встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Частинами 1, 2\~статті 70 СК України\~встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку. Статтею 71 СК України\~встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених\~Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися обставинами, що мають істотне значення, якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшення, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22\~постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 року № 11). Зі змісту п.п. 23, 24\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»\~вбачається, що, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Судом встановлено та підтверджено, що в період шлюбу позивач з відповідачем придбали майно, а саме: гараж [ADDRESS] та автомобіль марки Mercedes-Benz Vito 110 CDI № [NUMBER] , державний реєстраційний [NUMBER] а отже вказане майно є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно зі ст.ст.\~12,\~81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що обставини, на які посилається позивач, як на підставу своїх позовних вимог, знайшли своє підтвердження, оскільки, ґрунтуються на достатніх, належних та допустимих доказах, суд вважає позов обґрунтований та законний, в зв`язку з чим останній підлягає задоволенню. Відповідно до ч.1\~ст.141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При зверненні до суду позивачем сплачений судовий збір в сумі 908,00 грн., що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного

Outcome: approved