Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-16 00:00:00

У листопаді 2022 року позивач звернувся до суду із вищевказаним позовом до Акціонерного товариства "Криворізький залізорудний комбінат" (далі - відповідач, АТ "Кривбасзалізрудком"). В обгрунтування позовних вимог зазначив, що протягом тривалого часу працював на шахті "Гігант" ВО "Кривбасруда": з 10.10.1995 року по 30.10.1995 року - підземним електрослюсарем, з 30.10.1995 року по 29.10.1997 року - підземним прохідником. Також, з 29.10.1997 року по 05.02.2004 року - на шахті "Родіна" ВАТ "Кривбасзалізрудком" підземним прохідником, з 05.02.2004 року по 25.04.2011 року - підземним прохідником очисного забою. У квітні 2011 року звільнений з посади у зв`язку із виходом на пенсію за віком. За час роботи на підприємстві відповідача позивач отримав професійні захворювання. Згідно акту розслідування хронічного професійного захворювання від 02.12.2011 року, причинами професійного захворювання зазначено: тривалий стаж роботи в умовах тяжкої праці, яка перевищувала ГДН та в умовах запиленості повітря робочої зони, яка перевищувала ГДК. Висновком МСЕК від 13.04.2011 року позивачу вперше встановлено 35 % втрати професійної працездатності. Довідкою МСЕК від 12.04.2012 року при повторному огляду позивачу йому встановлено 35 % втрати професійної працездатності безстроково. Позивач вважає, що підприємство відповідача не створило для нього безпечних, нешкідливих умов праці він отримав професійне захворювання, через яке порушено його нормальні життєві зв`язки, тривалий процес лікування позбавляє його вести повноцінний спосіб життя. З моменту отримання хронічного професійного захворювання, він постійно відчуває фізичні страждання та біль, обґрунтовані важкістю самопочуття та особливостями лікування, має стійкий біль та обмеження рухів у великих і дрібних суглобах рук, переважно в ранковий час, скутість рухів в суглобах, біль в колінних суглобах при спуску по сходах, біль та обмеження об`єму рухів в п/крижовому відділі хребта з іррадіацією в стегно правої ноги, відчуття затерпання і «колоття» в руках, підвищену чутливість кистей до охолодження, підвищені цифри АТ, зниження слуху, кашель постійний сухий, задишку при фізичних навантаженнях, біль за грудиною, головний біль, запаморочення. Зазначає, що потребує отримання медичної допомоги, відчуває психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги, вираженої у почуттях розпачу, тривоги, дратівливості, у почуттях страху, поганому сні на фоні сильних больових відчуттів. Все це постійно і негативно позначалося і позначається сьогодні па душевному та фізичному станах. У зв`язку із отриманими професійними захворюваннями йому заподіяна моральна шкода, розмір якої позивач оцінює в 210 000 грн., яку просив стягнути з відповідача. Ухвалою суду від 26 листопада 2021 року відкрито провадження у справі та призначено її до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи. Представник відповідач Литвиненко С.В. скористалась правом надання відзиву, в якому просила відмовити позивачу у задоволенні позову посилаючись на те, що в акті розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання та в позові не зазначено, що позивача не було забезпечено засобами індивідуального захисту або не забезпечення роботодавцем засобами захисту. У зв`язку із шкідливими та небезпечними умовами праці [PERSON] протягом усієї трудової діяльності на шахті був забезпечений засобами індивідуального захисту, а тому відповідачем вжито всі необхідні заходи, які спрямовані на зменшення впливу шкідливих наслідків виробничих факторів. Вказує, що позивач працював у шкідливих умовах не лише на шахті відповідача, але і на інших підприємствах, зокрема: з 31.07.1984 року по 30.11.1991 року працював в "Спецмонтажшахтопроходка", з 02.12.1991 року по 16.09.1993 року - в шахті "Саксагань", з 17.09.1993 року по 04.10.1995 року - в Криворізькому центральному рудоремонтному заводі гірничо-збагачувального устаткування. Окрім цього, на думку відповідача, розмір відшкодування моральної шкоди у розмірі 210 000 грн. є завищеною та такою, що не відповідає принципу розумності, справедливості та співмірності. Крім того, посилаючись на норми Закону України від 16 січня 2020 року № 466-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві» ( далі - Закон № 466), яким внесено зміни до п.п.164.2.14 а статті 164 Податкового кодексу України щодо оподаткування податком на доходи фізичних осіб сум відшкодування моральної шкоди, просили визначити в рішенні суду про необхідність утримання податків і зборів за рахунок позивача. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні правовідносини. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що [PERSON] працював: з 10.10.1995 року по 30.10.1995 року - підземним електрослюсарем, з 30.10.1995 року по 29.10.1997 року - підземним прохідником на шахті "Гігант" ВО "Кривбасруда". Також, з 29.10.1997 року по 05.02.2004 року - підземним прохідником, з 05.02.2004 року по 25.04.2011 року - підземним прохідником очисного забою на шахті "Родіна" ВАТ "Кривбасзалізрудком" (копія трудової книжки а.с.11-16). Згідно Акту розслідування хронічного професійного захворювання від 02.12.2011 року, складеного на ВАТ "Криворізький залізорудний комбінат" вбачається, що причиною виникнення професійного захворювання є тривалий стаж роботи (15 років 3 місяці) в умовах тяжкої праці, яка перевищувала ГДН та в умовах запиленості повітря робочої зони, яка перевищувала ГДК (а.с. 18-21). Згідно довідки МСЕК від 13.04.2011 року, позивачу первинно встановлено 35 % втрати професійної працездатності (15 % - по радикулопатії, 15 % - по ВСП, 5% - по хрон.бронхіту) з повторним переоглядом 01.04.2012 року (а.с. 28). Згідно довідки МСЕК від 12.04.2012 року, позивачу встановлено 35 % втрати професійної працездатності (15 % - по радикулопатії, 15 % - по ВСП, 5% - по хрон.бронхіту) безстроково (а.с. 29). У зв`язку з отриманими професійними захворюваннями позивач звертався до закладу медичного лікування, що підтверджується наявними в матеріалах справи виписними епікризами (а.с. 30-35). Статтею 3 Конституції України передбачається, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Частина 4 статті 43, частина 1 статті 46 Конституції України передбачають, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Відповідно до п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в правах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року, оскільки питання про відшкодування моральної шкоди регулюються законодавчими актами, введеними у дію в різні строки, суду необхідно в кожній справі з`ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати, якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин, коли набрав чинності законодавчий акт, що визначає умови і порядок відшкодуванню моральної шкоди у цих випадках, та коли були вчинені дії, якими заподіяно цю шкоду. Суд враховує законодавство, що діяло на момент первинного встановлення позивачу 35 % втрати працездатності, а саме норм ст.ст. 153, 237-1 КЗпП України, якими врегульовано право на відшкодування моральної шкоди. Відповідно до статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Статтею 237-1 КЗпП України передбачено проведення відповідно до законодавства власником або уповноваженим ним органом відшкодування моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У зв`язку з тим, що відповідно до положень ст. 237-1 КЗпП України відшкодувати працівнику моральну шкоду у випадку, передбаченому даною статтею, покладено на власника або уповноважений ним орган, і, як встановлено судом, втрата працездатності позивача настала внаслідок професійного захворювання, спричиненого негативними виробничими факторами під час виконання позивачем трудових обов`язків, і моральну шкоду йому заподіяно ушкодженням здоров`я, пов`язаним із виконанням трудових обов`язків, а роботодавець не забезпечив створення безпечних умов праці, суд дійшов висновку про необхідність відшкодування позивачу моральної шкоди за рахунок відповідача. Доводи представника відповідача щодо відсутності причинного зв`язку між завданою позивачу шкодою і протиправною поведінкою відповідача, судом відхиляються, оскільки, як вбачається з аналізу норм ч. 2 ст. 153, ст. 173, ч.1 ст. 237-1 КЗпП України, до юридичного складу, який є підставою правовідносин по відшкодуванню моральної шкоди, входять моральні страждання працівника або втрата нормальних життєвих зв`язків, або необхідність для працівника додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому, вина власника не названа серед юридичних фактів, які входять до такого юридичного складу. Отже, закон не перешкоджає стягненню з власника моральної шкоди за відсутності його вини, якщо є юридичні факти, що складають підставу обов`язку власника відшкодувати моральну шкоду. Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди)» з наступними змінами, факт заподіяння моральної шкоди пов`язують не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих зв`язків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя. Як зазначено в п. 4.1. Рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року по справі № 1-9/2004 ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, спричинюють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності. Судом встановлено, що у зв`язку з отриманням професійних захворювань та встановленням втрати працездатності у розмірі 35% безстроково, позивачу заподіяно моральну шкоду. Внаслідок отриманого професійного захворювання у позивач відчуває фізичні, які полягають у стійкому болі з обмеженням рухів у великих і дрібних суглобах рук, постійному кашлі, зниженні слуху, задишкою при фізичних навантаженнях, біль за грудиною, запамороченням. Крім того, у зв`язку із вказаним відчуває й душевні страждання, які характеризуються психологічним дискомфортом, вираженого у почуттях розпачу, тривоги, дратівливості. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд виходить із засад розумності, виваженості та справедливості, відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України ''Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, суд враховує характер отриманого професійного захворювання, відсоток втрати позивачем професійної працездатності в розмірі 35 %, що був встановлений позивачу, безстроково, стан здоров`я потерпілого, тривалий стаж роботи позивача на підприємстві відповідача, і вважає необхідним визначити розмір компенсації в сумі 120 000 грн., що буде відповідати розміру заподіяної моральної шкоди. Щодо вимог позивача про стягнення моральної шкоди саме в розмір 210 000 гривень, то суд приходить висновку, що така сума належним чином не вмотивована, є значно завищеною і не відповідає тяжкості та характеру завданої позивачеві моральної шкоди. Питання щодо порядку стягнення з відповідача суми моральної шкоди, а саме щодо необхідності вказівки про стягнення податків за рахунок позивача, судом не вирішується, оскільки вказане питання виходить за межі предмету спору та має вирішуватись на стадії виконання судового рішення. Суд також відхиляє посилання відповідача на необхідність вказівки у судовому рішенні про оподаткування суми моральної шкоди, оскільки в даній справі стягуються суми відшкодування збитків, завданих платнику податків ушкодженням здоров`я, а отже вказані відповідачем зміни до податкового законодавства не поширюються на оподаткування сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику внаслідок заподіяння йому шкоди життю та здоров`ю. Вказаного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 25 липня 2018 року у справі № 180/683/13-ц (провадження № 61-14316св18). Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню в дохід держави судовий збір в сумі 1200 гривень.

Outcome: partial