Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-17 00:00:00

14 вересня 2021 року [PERSON] , в інтересах якої діє адвокат Доценко Марина Іванівна, звернулася до Краматорського міського суду Донецької області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», треті особи: Приватний виконавець виконавчого округу Донецької області Олійник Олег Іванович, Приватний нотаріус Івано-Франківського міського нотаріального округу Личук Тарас Володимирович, в якому просить суд визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис №7946, вчинений 13.04.2021 року приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Личук Тарасом Володимировичем про стягнення з [PERSON] заборгованості у розмірі 11027,33 гривень на користь ТОВ «Вердикт Капітал». Свої вимоги обґрунтувала тим, що 20.08.2021 року від бухгалтера ГУНП в Донецькій області, де позивач працює, дізналась , що відносно неї відкрито постановою приватного виконавця виконавчого округу Донецької області Олійником О.І. виконавче провадження за № 66187806 щодо виконання виконавчого напису , здійсненого приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Личук Т.В. за р.№7946 про стягнення з неї на користь ТОВ «Вердикт Капітал» заборгованості у сумі 9527,33 грн, в тому числі прострочена заборгованість за сумою кредиту становить 4000 грн, сума заборгованості за відсотками та комісіями 5527,33 грн, за вчинення виконавчого напису 1500 грн, а загальною сумою, що підлягає стягненню 11027,33 грн. Вважає, що виконавчий напис нотаріуса № 7946 від 13.04.2021 року містить явні ознаки порушення вимог чинного законодавства. Зазначає, що нею дійсно був укладений кредитний договір № 283959 від 02.11.2019 з ТОВ «БІ ЕЛ ДЖИ МІКРОФІНАНС», правонаступником усіх прав та обов`язків якого, на підставі Договору № 2602-20 від 26 лютого 2020 про Відступлення Прав Вимоги за вказаним кредитним договором є ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ». Однак, згідно умов Договору № 283959 від 02 листопада 2019 року, сукупна вартість кредиту складає 4000,00 грн. За умовами укладеного Договору Позичальник зобов`язаний повернути надану позику у повному обсязі 17 листопада 2019 року. Відповідно до частини 1 статті 1048 та частини 1 статті 1049 ТІК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини 1 статті 1048 ЦК України про виплату процентів до дня повернення позики може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування, а тому позикодавець відповідно до статті 1048 ЦК України має право стягнути заборгованість по нарахованих та несплачених процентах за користування кредитними коштами у межах погодженого сторонами строку кредитування, тобто до 17 листопада 2019 року. Після закінчення строку його дії у позикодавця відсутні правові підстави нараховувати передбачені поговором проценти. Окрім того, відповідно до ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача, а саме становлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором. Відповідно до умов Договору № 283959 Позичальником встановлена ставка в день 0,9000 %, реальна річна відсоткова ставка: 693,50%, що є непропорційною сумою компенсації у разі невиконання зобов`язань за договором, відповідно до розміру тіла кредиту та відсотків, тобто свідчить про несправедливі умови. Таким чином, вчиняючи виконавчий напис, нотаріус не врахував та не перевірив факту наявності чи відсутності спору щодо заборгованості, чим порушив вказану норму закону. Також зазначає, що постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у справі №826/20084/14 визнано незаконною та не чинною постанову КМУ від 26.11.2014 року №662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», в тому числі і в частині можливості вчинення виконавчого напису про стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Таким чином, вчинення вказаної нотаріальної дії є безпідставним, а отже, виконавчий напис має бути визнаний таким, що не підлягає виконанню З цих підстав позивач просить визнати виконавчий напис приватного нотаріуса Івано-Франківського міського нотаріального округу Личука Тараса Володимировича №7946 від 13.04.2021 року про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» заборгованості, що виникла по Кредитному договору №283959 від 02.11.2019 року в розмірі 11027,33 грн таким, що не підлягає виконанню, а також стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» на користь [PERSON] в порядку повернення стягнутого за виконавчим написом грошові кошти в сумі 2329,54 та судові витрати у сумі 2270,00 грн. Ухвалою Краматорського міського суду від 17.09.2021 року позовна заява [PERSON] , в інтересах якої діє адвокат Доценко Марина Іванівна, до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», треті особи: Приватний виконавець виконавчого округу Донецької області Олійник Олег Іванович, Приватний нотаріус Івано-Франківського міського нотаріального округу Личук Тарас Володимирович, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню була прийнята до розгляду та по ній було відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін, справу призначено до судового розгляду. В судове засідання позивач [PERSON] та представник позивача Доценко М.І. не з`явились. Представник позивача Доценко М.І. надала заяву, в якій просила здійснювати розгляд справи за її відсутності та відсутності позивачки, на позовнихх вимогах наполягала, не заперечувала проти заочного розгляду справи. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце слухання справи повідомлений належним чином. 03.12.2021 року Генеральний директор Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» надав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив наступне. Згідно норм діючого законодавства нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи, які підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем, за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Окрім того, вважає, що посилання позивача на частину 1 статті 1212 ЦК України як на правову підставу для звернення до суду, до даних спірних правовідносин не має застосовуватись. Так, відповідно до ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Як вбачається із матеріалів справи, правовою підставою для стягнення з боржника (позивача) [PERSON] коштів є кредитний договір №283959 від 02.11.2019 року, який укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "БГ ЕЛ "БЕЛ ДЖИ МІКРОФІНАНС", код ЄДРПОУ 37615055 (правонаступник: Товариство з обмеженою відповідальністю "Вердикт Капітал", код ЄДРПОУ 36799749, на підставі договору №260230 про відступлення прав вимоги від 26.02.2020) і наявність у позичальника [PERSON] заборгованості за вказаним кредитним договором. Кредитний договір №283959 від 02.11.2019 р. є достатньою правовою підставою для отримання новим кредитором ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» з позичальника [PERSON] коштів в рахунок сплати заборгованості за ним. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України (постанова судових палат у цивільних та господарських справах ВСУ від 2 жовтня 2013 року № 6- 88цс13) разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень частини першої статті 1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобов`язання повернути майно позивачу. У ст.204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована (зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили). Згідно з ч. З ст. 215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Станом на даний час Кредитний договір №283959 від 02.11.2019 р. не визнаний недійсним, не змінений та не розірваний, а отже відсутні підстави для повернення стягнутої з позичальника [PERSON] заборгованості за вказаним кредитним договором в процесі виконання виконавчого напису нотаріуса. Враховуючи вищенаведене, просив суд в задоволенні позовних вимоги відмовити повністю. Третя особа - Приватний нотаріус Івано-Франківського міського нотаріального округу Личук Тарас Володимирович в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце слухання справи повідомлений належним чином. Третя особа- Приватний виконавець виконавчого округу Донецької області Олійник Олег Іванович в судове засідання не з`явився, про причини неявки суду не повідомив. Про дату, час і місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином шляхом направлення судових повісток. Згідно з частиною 1 статті 174 Цивільного процесуального кодексу України, при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. У разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Суд, дослідив письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевірив обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 13.04.2021 року приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Личуком Тарасом Володимировичем було вчинено виконавчий напис № 7946, на підставі якого з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» стягнута заборгованість в розмірі 11027,33 грн. 23.07.2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Донецької області Олійником Олегом Івановичем було винесено постанову ВП № 66187806 про відкриття виконавчого провадження. Відповідно до ст.18 ЦК України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Порядок здійснення виконавчого напису нотаріусом регулюється Законом України «Про нотаріат», Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172, в редакції від 29.11.2001, Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012 з наступними змінами. Виконавчий напис - це розпорядження нотаріального органу про примусове стягнення з боржника на користь кредитора грошових сум або передачу чи повернення майна кредитору, вчинене на документах, які підтверджують зобов`язання боржника. В основі вчинення цієї нотаріальної дії лежить факт безспірності певної заборгованості. Згідно з ч.1 ст.88 Закону України «Про нотаріат», зі змінами, нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Отже, виконавчий напис вчиняється нотаріусом за наявності двох умов: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем і якщо з моменту виникнення права на позасудове вирішення спору не минув строк, передбачений законом. Частиною 1 статті 87 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Відповідно до приписів ч.2 ст.87 Закону України «Про нотаріат» перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Згідно з пунктами 1.1, 1.2, 3.2, 3.5 Глави 16 «Вчинення виконавчих написів» Розділу ІІ «Порядок вчинення окремих видів нотаріальних дій» Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України №296/5 від 22.02.2012, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29.06.1999. Під час вчинення виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29.06.1999. Пунктом 2 Розділу 2 «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» Переліку в редакції змін, внесених постановою Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014, встановлено, що для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із заначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Разом з цим, Київський апеляційний адміністративний суд постановою від 22.02.2017, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 у справі № 826/20084/14, визнав незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», зокрема, в частині пункту 2 змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Київський апеляційний адміністративний суд дійшов висновку про необхідність визнання нечинною Постанови Кабінету міністрів України № 662 від 26.11.2014 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині п.1 та п.2 зазначеної постанови. Відповідно до ч.2 ст.265 КАС України у разі визнання рішенням суду нормативно-правового акта протиправним та нечинним, такий нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду. З огляду на викладене до спірних правовідносин підлягає застосуванню постанова Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» № 1172 в редакції від 29.11.2001. Така позиція суду узгоджується з правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 29 січня 2019 року, справа № 910/13233/17. Тобто, приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Личуком Тарасом Володимировичем при вчиненні оскаржуваного виконавчого напису, залишено поза увагою, що норми, які дозволяють вчиняти виконавчі написи по кредитних договорах, укладених у простій письмовій формі визнані нечинними з дня їх прийняття. Крім того, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду України від 5 липня 2017 року у справі № 6-887цс17, які також знайшли своє відображення в постанові Великої Палати Верховного Суду по справі № 320/8269/15-ц від 16 травня 2018 року, в якій Великою Палатою Верховного Суду наголошено на тому, що сам по собі факт подання стягувачем відповідних документів нотаріусу не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. Згідно із приписів ст.ст. 15, 16, 18 ЦК України, ст.ст. 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Під час вирішення спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у зазначеному спорі, підлягають перевірці доводи сторін в повному обсязі з приводу того, чи мав на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису, боржник безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто, чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Пунктом 1 вищевказаного Переліку, в редакції станом на 29.11.2001, у підпункті (б) передбачено, що для одержання виконавчого напису, подаються також документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Проте, ні відповідачем, ні третьою особою - приватним нотаріусом не надано суду доказів, які надавались стягувачем приватному нотаріусу на підтвердження безспірності заборгованості та прострочення виконання зобов`язання боржника [PERSON] . Доводи представника Генерального директора ТОВ «Вердикт Капітал» Іжаковський О.В. про те, що правовою підставою для стягнення з боржника (позивача) [PERSON] коштів є кредитний договір №283959 від 02.11.2019 року, який укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "БГ ЕЛ "БЕЛ ДЖИ МІКРОФІНАНС", код ЄДРПОУ 37615055 (правонаступник: Товариство з обмеженою відповідальністю "Вердикт Капітал", код ЄДРПОУ 36799749, на підставі договору №260230 про відступлення прав вимоги від 26.02.2020) і наявність у позичальника [PERSON] заборгованості за вказаним кредитним договором не підтверджені належними та допустими доказами в суді. Ані представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», ані треті особи: Приватний виконавець виконавчого округу Донецької області Олійник Олег Іванович, Приватний нотаріус Івано-Франківського міського нотаріального округу Личук Тарас Володимирович до суду не надали належним чином завірену копію кредитного договору №283959 від 02.11.2019 року, копію договору №260230 про відступлення прав вимоги від 26.02.2020 року, виписки по рахунку боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості або інші документи на підтвердження безспірності заборгованості позивача перед відповідачем. Згідно із положень ст.ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи вищевикладені обставини, суд приходить до висновку, що приватний нотаріус Івано-Франківського міського нотаріального округу Личук Тарас Володимирович при вчиненні виконавчого напису не пересвідчився у безспірності вимог до [PERSON] та вчинив виконавчий напис без дотримання вимог ст.ст.87, 88 Закону України «Про нотаріат», що є підставою для визнання виконавчого напису, вчиненого 13.04.2021 року, зареєстрованого в реєстрі за № 7946, таким, що не підлягає виконанню, а тому позовні вимоги позивача є доведеними, обґрунтованими та підлягають задоволенню в частині визнання виконавчого напису приватного нотаріуса Івано-Франківського міського нотаріального округу Личука Тараса Володимировича №7946 від 13.04.2021 року про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» заборгованості, що виникла по Кредитному договору №283959 від 02.11.2019 року в розмірі 11027,33 грн таким, що не підлягає виконанню. При вирішенні позовних вимог щодо поверення безпідставно стягнутих за виконавчим написом коштів суд враховує правову позицію викладену у Постанові Верховного суду № 910/1531/18 від 6 березня 2019 року та від 28 січня 2020 р. у справі № 910/16664/18. Відповідно до статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення 83 глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Аналіз статті 1212 Цивільного кодексу України дає підстави для висновку, що передбачений нею вид позадоговірних зобов`язань виникає за таких умов: 1) набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо вони відпали. Сутність зобов`язання із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави полягає у вилученні в особи - набувача частини її майна, що набута поза межами правової підстави, у випадку якщо правова підстава переходу відпала згодом, або взагалі без неї - якщо майновий перехід не ґрунтувався на правовій підставі від самого початку правовідношення, та передання майна тій особі - потерпілому, яка має належний правовий титул на нього. Згідно Розрахункового листа за серпень 2021 року, виданого на ім`я [PERSON] , з позивачки стягнуто заборгованість за виконавчим листом у сумі 2329,54 грн. Факт стягнення з позивачки зазначеної суми за постановою від 04.08.2021 року ВП№66187806 також підтверджується звітом про здійснення відрахування та виплати ГУНП в Донецькій області за період з 01.08.2021 року по 31.08.2021 року , де [PERSON] працює. Враховуючи те, що судом зазначений вище виконавчий напис нотаріуса був визнаний таким, що не підлягає виконанню, суд приходить до висновку, що підстава, на якій відповідач стягнув з позивача 2329,54 грн відсутня. Таким чином, вимоги позивача про повернення зазначених коштів, у розмірі 2329,54 грн на підставі ст. 1212 ЦК України, є обґрунтованими. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги задоволені у повному обсязі, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви у сумі 1816,00 грн. та за подання до суду заяви про забезпечення позову у розмірі 454,00 грн., загальною сумою 2270,00 грн. На підставі викладеного, ст.ст. 3, 8, 21, 55, 61, 129, 129-1 Конституції України, ст. ст. 87-91 Закону України «Про нотаріат», ст.ст. 2, 4, 12, 13, 76-82, 89, 95, 263-265, 273-279, 352, 355 ЦПК України, суд,-

Outcome: approved