Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-17 00:00:00

Згідно до\~ст. 4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1\~ст. 5 ЦПК України\~здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно із\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно\~ст.89 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). В судовому засіданні встановлено, що у червні 2020 року при перевірці розрахункових листів, відділом оплати праці Управління бухгалтерського обліку, фінансового та господарського забезпечення Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) було виявлено факт надмірно виплачених коштів заробітної плати за І половину червня 2020 року у сумі 285581,01 грн., які були перераховані, на картковий рахунок головного спеціаліста Маріупольського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) [PERSON] , що підтверджується рахунковим листом за червень 2020 року та випискою по рахунку від 15.06.2020 року на картковий рахунок [PERSON] . Виплачена сума перевищувала суму її нарахованої заробітної плати за червень 2020 року, що потягнуло за собою виникнення заборгованості працівника перед Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) в сумі 275790,72 грн. 31.07.2020 року Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Харків) звернулося до Жовтневого районного суду міста Маріуполя з позовом про стягнення коштів з [PERSON] у сумі 275790,72\~грн., які були нею безпідставно отримані. Рішенням Жовтневого районного суду міста Маріуполя від 26.11.2020 року у задоволені позову Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) до [PERSON] про стягнення коштів в 275790,72 грн. було відмовлено. Постановою Донецького апеляційного суду від 09.02.2021 року вказане рішення було залишено без змін. Відповідно до вказаних рішення та постанови, останніми було встановлено, що грошові\~кошти були\~виплачені Східним\~міжрегіональним управлінням\~Міністерства юстиції\~(м.\~Харків)\~добровільно та\~ [PERSON] \~отримала спірні\~кошти у\~вигляді заробітної\~плати-авансу\~за першу\~половину червня\~2020\~року без\~рахункової помилки\~та без\~недобросовісності з\~її боку.\~ Відповідно до наказу Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) № 5/к від 03.01.2020 року [PERSON] з 03.01.2020 року була призначена на посаду провідного спеціаліста відділу оплати праці Управління бухгалтерського обліку, фінансового та господарського забезпечення Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків). Згідно з наказом Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 27.07.2020 № 2790/К до [PERSON] застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді догани, у зв`язку з тим, що остання всупереч положень ст. 8 Закону України «Про державну службу» та обов`язків, передбачених посадовою інструкцією, здійснила лише вибіркову перевірку розрахункових листів, не помітила помилку даних у програмі, що призвело до невірного нарахування заробітної плати, у тому числі [PERSON] в сумі 275790,72 грн. Відповідно до пояснювальної записки [PERSON] остання зазначила, що у червні 2020 року при нарахуванні заробітної плати за І половину червня 2020 року головному спеціалісту Маріупольського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Шамлі В.О. помилково була нарахована заробітна плата за І половину червня на загальну суму 285581,01 грн. При розрахунку заробітної плати за І половину червня працівником відділу Управління персоналу у Донецькій області був внесений до програми наказ від 05.06.2020р. №2015/к про присвоєння чергового рангу державного службовця [PERSON] , як з`ясувалось внесення відбулось некоректно, що призвело до помилкового розрахунку суми заробітної плати за І половину червня 2020 року. Нею вищезазначений наказ отримано 22.06.2020 року, тому підстави для контролю розрахункових сум на момент закриття заробітної плати за І половину червня 2020 року були відсутні. Повідомила, що у червні розпочався період нарахування та виплати відпусток, у зв`язку з великою завантаженістю в роботі при нарахуванні заробітної плати за І половину червня 2020 року вона дотримувалась вибіркового методу перевірки розрахункових листів, а саме: кому нараховувались відпускні, матеріальна допомога, лікарняні, тощо. По працівникам яким нараховувалась заробітна плата за І половину червня 2020 року за відпрацьований час розрахункові листи вона переглядала побіжно, оскільки нарахування здійснюється автоматизовано за допомогою програмного забезпечення. Після виплати заробітної плати за І половину червня 2020 року вона перебувала у щорічній відпустці з 15.06.2020 по 21.06.2020 року у зв`язку з чим перевірити розрахункові листи не вбачалось можливим. Відповідно до наказу Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) № 2844/к від 31.07.2020 року [PERSON] з 04.08.2020 року було звільнено з посади провідного спеціаліста відділу оплати праці Управління бухгалтерського обліку, фінансового та господарського забезпечення Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) у зв`язку з переведенням для подальшої роботи в Головному управлінні ДПС у Донецькій області. Стаття 130 КЗпП України\~містить загальні підстави та умови матеріальної відповідальності працівників. Так, працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством. За наявності зазначених підстав і умов матеріальна відповідальність може бути покладена незалежно від притягнення працівника до дисциплінарної, адміністративної чи кримінальної відповідальності. Отже, підставою настання матеріальної відповідальності працівників є трудове майнове правопорушення, тобто невиконання або неналежне виконання працівником покладених на нього трудових обов`язків, в результаті чого підприємству, установі чи організації була завдана майнова шкода. Трудові обов`язки працівника визначаються законодавством, трудовим договором, посадовою інструкцією, наказами керівника тощо. Згідно з частиною 2\~статті 130 КЗпП України\~умовами настання матеріальної відповідальності працівника є: пряма дійсна шкода; протиправна поведінка працівника; вина в діях чи бездіяльності працівника; прямий причинний зв`язок між протиправною і винною дією чи бездіяльністю працівника і шкодою, яка настала. Під прямою дійсною шкодою, зокрема, слід розуміти втрату, погіршення або зниження цінності майна, необхідність для підприємства, установи, організації провести затрати на відновлення, придбання майна чи інших цінностей або провести зайві, тобто викликані внаслідок порушення працівником трудових обов`язків, грошові виплати. З урахування викладеного, до категорії прямої дійсної шкоди, в даному випадку, належать витрати, спричинені зайвими виплатами на користь працівників (основної та додаткової заробітної плати, сум компенсацій, допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню, інших виплат), при відсутності можливості стягнення цих сум із працівників, які безпідставно одержали відповідні суми. Протиправна поведінка працівника\~це поведінка працівника, який не виконує чи неналежним чином виконує трудові обов`язки, передбачені приписами правових норм, трудовими договорами, наказами та розпорядженнями підприємств, установ та організацій. Формами протиправної поведінки працівника є протиправна дія чи протиправна бездіяльність. Обов`язковою умовою притягнення працівника до матеріальної відповідальності є вина. Зі змісту частини 2\~статті 130 КЗпП України\~матеріальна відповідальність працівника настає тільки за наявності його вини в заподіянні підприємству, установі, організації майнової шкоди. Як встановлено в судовому засіданні відповідно до посадової інструкції провідного спеціаліста відділу оплати праці Управління бухгалтерського обліку, фінансового та господарського забезпечення Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) від 29.12.2019, з якою [PERSON] була ознайомлена 03.01.2020, в її обов`язки входило проводити розрахунки з оплати праці з основними та додатково залученими працівниками відділів ДРАЦС у Донецькій області шляхом опрацювання наказів з особового складу, оплати праці, табелів обліку використання робочого часу, інших первинних документів. Відповідно до витягу з Положення з організації ведення бухгалтерського обліку Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) підставою для нарахування заробітної плати є первинні документи. Суд вважає належними та допустимими доказами матеріали службового розслідування щодо [PERSON] , відповідно до яких остання здійснила нарахування [PERSON] у розмірі 275790, 72 грн. не на підставі первинних документів та без перевірки правильності нарахування заробітної плати вищевказаному працівнику. Вищевказане підтверджено у судовому засіданні самою відповідачкою. Суд не бере до уваги заяву відповідачки, що помилка в нарахуванні авансу [PERSON] сталася з вини головного спеціаліста відділу організації роботи з персоналом, який невірно вніс до програми дату призначення на посаду останньої, оскільки правильність нарахування заробітної плати на підставі первинних документів щодо [PERSON] входила до обов`язків саме відповідачки. Також суд відноситься критично до доводів відповідачки, що помилка сталася з вини головного бухгалтера установи, оскільки в судовому засіданні було встановлено, що обов`язок розрахунку заробітної плати щодо [PERSON] був покладений саме на [PERSON] . Отже, суд доходить до висновку, що факт спричинення [PERSON] матеріальної шкоди позивачу, завданої під час виконання останньою її трудових обов`язків, доведений у судовому засіданні та підтверджується наданими доказами, які є належними, достовірними та достатніми в розумінні діючого процесуального закону. Згідно із\~статтею 132 ЦПК України\~за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов`язків, працівники, крім працівників, що є посадовими особами з вини яких заподіяно шкоду, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку. Матеріальна відповідальність понад середній місячний заробіток допускається лише у випадках, зазначених у законодавстві. В пункті 7\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 29 грудня 1992 року № 14 «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками»\~роз`яснено, що працівники, які не є керівниками підприємства (установи, організації) і структурних підрозділів на підприємстві або їх заступниками, за шкоду, заподіяну зайвими грошовими виплатами, викликаними неналежним виконанням ними трудових обов`язків, несуть матеріальну відповідальність за частиною 1\~статті 132 КЗпП України, крім випадків, для яких\~стаття 134 КЗпП\~передбачена повна матеріальна відповідальність. Згідно до ст. 134 КЗпП України, відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли: між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до\~статті 135-1\~цього Кодексу\~укладено письмовий\~договір про\~взяття на\~себе працівником\~повної матеріальної\~відповідальності за\~незабезпечення цілості\~майна та\~інших цінностей,\~переданих йому\~для зберігання\~або для\~інших цілей;\~ майно та інші цінності були одержані працівником під звіт за разовою довіреністю або за іншими разовими документами; шкоди завдано діями працівника, які мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку; шкоди завдано працівником, який був у нетверезому стані; шкоди завдано недостачею, умисним знищенням або умисним зіпсуттям матеріалів, напівфабрикатів, виробів (продукції), в тому числі при їх виготовленні, а також інструментів, вимірювальних приладів, спеціального одягу та інших предметів, виданих підприємством, установою, організацією працівникові в користування; відповідно до законодавства на працівника покладено повну матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов`язків; шкоди завдано не при виконанні трудових обов`язків; службова особа, винна в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу; керівник підприємства, установи, організації всіх форм власності, винний у несвоєчасній виплаті заробітної плати понад один місяць, що призвело до виплати компенсацій за порушення строків її виплати, і за умови, що Державний бюджет України та місцеві бюджети, юридичні особи державної форми власності не мають заборгованості перед цим підприємством; шкоди завдано недостачею, знищенням або пошкодженням обладнання та засобів, наданих у користування працівнику для виконання роботи за трудовим договором про дистанційну роботу або про надомну роботу. У разі звільнення працівника та неповернення наданих йому у користування обладнання та засобів з нього може бути стягнута балансова вартість такого обладнання у порядку, визначеному цим Кодексом. Враховуючі, що [PERSON] не підпадає під підстави, визначені у ст. 134 КЗпП України, зокрема з останньою не було укладено письмовий договір про взяття нею повної матеріальної відповідальності, а також відповідно до законодавства на неї не було покладено повну матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов`язків, посадова інструкція провідного спеціаліста відділу оплати праці Управління бухгалтерського обліку, фінансового та господарського забезпечення Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Харків), яку обіймала [PERSON] також не передбачає покладення на неї повної матеріальної відповідальності, суд вважає, що з останньої на користь позивача підлягає стягненню матеріальна шкода в розмірі її середнього місячного заробітку, що відповідає положенням ст.132 КЗпП України. Середньомісячний заробіток [PERSON] становить 10610,47 грн., що підтверджується довідкою, наданою Східним міжрегіональним управлінням Міністерства юстиції ( м. Харків). Враховуючи вищевикладене, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених поданими доказами, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню частково та з відповідача на користь позивача підлягає стягненню матеріальна шкоду в сумі 10610,47 грн. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при пред`явленні позовної заяви до суду, а також заяви про забезпечення позову загалом було сплачено судовий збір в розмірі 5271,87 грн., тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір, пропорційно розміру задоволених позовних вимог, в сумі 202,82 грн.

Outcome: partial