Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-11 00:00:00

11.05.2021 року до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська надійшла позовна заява [PERSON] , [PERSON] дівоче прізвище [PERSON] до [PERSON] , третя особа Подільський районний у місті Києві відділ державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), про встановлення родинного зв`язку батьків та дітей. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.05.2021 року суддя Кудрявцева Т.О. визначена для розгляду даної справи. Ухвалою суду від 13.05.2021 року вказана позовна заява залишена без руху з наданням позивачам строку для усунення її недоліків. Ухвалою суду від 23.06.2021 року судом відкрито провадження у справі та визначено про розгляд справи в порядку загального судочинства з проведенням підготовчого засідання. В уточненній позовній заяві, наданій суду, позивачі просять встановити наявність родинного зв`язку новонароджених дітей - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , з їх батьками Доктором [PERSON] , дівоче прізвище [PERSON] , [INFO] та Доктором [PERSON] , [INFO] ; встановити, що [PERSON] , дівоче прізвище [PERSON] , [INFO] має повну, безпосередню, спільну, виняткову та довічну опіку над обома дітьми [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] ; встановити, що [PERSON] , [INFO] має повну, безпосередню, спільну, виняткову та довічну опіку над обома дітьми [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] ; встановити, що [PERSON] , дівоче прізвище [PERSON] [INFO] є законною матір`ю [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] ; встановити, що [PERSON] , [INFO] є законним батьком [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] ; встановити, що [PERSON] , дівоче прізвище Хайтмюллер та [PERSON] діяли на підставі закону України та законно надали імена та прізвища своїм дітям - [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] . В обгрунтування\~своїх позовних\~вимог,\~з урахуванням\~уточнення,\~позивачі посилаються\~на те,\~що \~11\~серпня 2017\~року між\~ [PERSON] та\~громадянкою Федеративної\~Республіки Німеччина\~Доктором [PERSON] ,\~дівоче прізвище\~ [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~та її\~чоловіком Доктором\~ [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~що перебувають\~у зареєстрованому\~шлюбі,\~укладено Угоду\~про надання\~послуг сурогатної\~матері.\~Згідно умов\~вказаної Угоди\~відповідач [PERSON] \~взяла участь\~у програмі\~сурогатного материнства\~з метою\~народити генетично\~споріднену дитину\~(дітей)\~вищевказаному подружжю\~позивачів у\~зв`язку з\~медично-обґрунтованими\~обставинами,\~які унеможливлюють\~народження ними\~дитини самостійно,\~тим самим\~допомогти їм\~подолати безпліддя\~за допомогою\~застосування допоміжних\~репродуктивних технологій.\~В результаті\~такого лікування\~безпліддя,\~шляхом застосування\~допоміжних репродуктивних\~технологій та\~виконання вищезгаданої\~Угоди,\~ [INFO] сурогатна\~мати [PERSON] \~в Україні\~(м.\~Києві)\~народила двійню\~(дві\~дівчинки)\~ [PERSON] \~та [PERSON] ,\~з якими\~вищезгадана подружня\~пара має\~генетичний зв`язок,\~про що\~свідчить Довідка\~про генетичну\~спорідненість батьків\~(матері\~чи батька)\~з плодом,\~видана Акціонерним\~товариством «Європейський\~медичний центр»\~міста Москви\~Російської Федерації\~від 18\~травня 2018\~року.\~На підставі\~вищевикладеного,\~24\~квітня 2018\~року Подільським\~районним у\~місті Києві\~відділом державної\~реєстрації актів\~цивільного стану\~Головного територіального\~управління юстиції\~у місті\~Києві було\~здійснено реєстрацією\~народження з\~актовими записами\~№ 1078\~та №1079\~та видано\~свідоцтва про\~народження на\~ім`я дітей\~ [PERSON] та\~ [PERSON] .\~Згідно вказаних\~свідоцтв про\~народження батьками\~дітей вказано\~позивачів \~ [PERSON] \~та Др.\~Рінгофф дівоче\~прізвище [PERSON] . На підтвердження вищевикладених фактів відповідачкою сурогатною матір`ю [PERSON] надано два нотаріально посвідчених Афідевіти, в яких послідовно викладено факти, які мали місце під час проведення даної програми сурогатного материнства, а також надано згоду на проживання дітей [PERSON] та\~ [PERSON] в родині їх біологічних батьків - Доктора [PERSON] ,\~дівоче прізвище\~ [PERSON] та\~ [PERSON] та надано дозвіл на опіку та визнання батьківства над вищезгаданими малолітніми дітьми в Федеративній Республіці Німеччині. Позивачі посилаються на те, що згідно ч. 2 ст. 123 Сімейного кодексу України у разі перенесення в організм іншої жінки ембріона людини, зачатого подружжям (чоловіком та жінкою) в результаті застосування допоміжних репродуктивних технологій, батьками дитини є подружжя. Відповідно до ст. 11 частини 1 Розділу ІІІ Правил реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України\~ від 18.10.2000 №52/5 (в ред. чинній на момент народження дітей та видачі свідоцтв про їх народження), у разі народження дитини жінкою, якій в організм було перенесено ембріон людини, зачатий подружжям у результаті застосування допоміжних репродуктивних технологій, державна реєстрація народження проводиться за заявою подружжя, яке дало згоду на таке перенесення. У цьому разі одночасно з документом, що підтверджує факт народження дитини цією жінкою, подається заява про її згоду на запис подружжя батьками дитини, справжність підпису на якій має бути нотаріально засвідченою, а також довідка про генетичну спорідненість батьків /матері чи батька/ з плодом. Проте, згідно законодавства Федеративної Республіки Німеччина сурогатне материнство заборонене, і в якості матері відповідно до\~параграфу 1591 Цивільного кодексу\~ФРН визнається лише жінка, яка народила дитину (сурогатна матір). Згідно норм права ФРН заявники не можуть вважатися законними матір`ю та батьком дитини, вони вважаються неспорідненими з новонародженими. Матір`ю може бути лише жінка, що народила дитину, а батьком може бути чоловік, який перебуває у шлюбі з матір`ю дитини на момент народження дитини, або його батьківство встановлено судом (параграф 1592 Цивільного кодексу ФРН). Отже, згідно законодавства ФРН матір`ю біологічних дітей позивачів є відповідачка сурогатна мати, яка їх народила. Оскільки, позивач-1 як біологічний батько дітей не перебував у шлюбі із сурогатною матір`ю на момент народження дітей, його батьківство може бути встановлене виключно судом. Рішенням Федерального суду ФРН від 20.03.2020 - ХІІ ZB 320/17 у справі про визнання батьківства за громадянами ФРН на підставі свідоцтва про народження дитини, виданого українським органом реєстрації актів цивільного стану, визначено, що для визнання походження дитини згідно з німецьким законодавством, має бути надано рішення судів або органів державної влади, які наділені державними повноваженнями і які за своїм функціоналом відповідають німецьким судам, при цьому йдеться не про лише просту реєстрацію народження. Внесення до реєстру записів актів цивільного стану відділом державної реєстрації актів цивільного стану України цим вимогам не відповідає.\~Невизнання факту реєстрації матір`ю дитини в Україні Верховним судом ФРН обґрунтовується тим, що така дія підтверджується не рішенням суду, а актом органу реєстрації актів цивільного стану, яке не відповідає змісту частини 1 параграфу 108 Закону «Про провадження у справах сім`ї та з питань добровільної підсудності. Згідно ч. 3.\~ст. 8 Закону України «Про міжнародне приватне право»\~особи, які беруть участь у справі, мають право подавати документи, що підтверджують зміст норм права іноземної держави, на які вони посилаються в обґрунтуванні своїх вимог або заперечень, іншим чином сприяти суду чи іншому органу у встановленні змісту цих норм. Витяги з Цивільного кодексу ФРН, Закону «Про провадження\~у справах\~сім`ї\~та з\~питань добровільної\~підсудності» із офіційного веб-сайту Федерального Міністерства юстиції та захисту споживачів, а також Рішення Федерального суду ФРН від 20.03.2020 - ХІІ ZB 320/17 з офіційного веб-сайту Федерального суду ФРН та їх переклад\~на українську мову додаються. Таким чином, згідно наведеного рішення Федерального Суду ФРН свідоцтво про народження та інші рішення українського органу реєстрації актів цивільного стану, в частині запису про біологічних батьків дітей народжених сурогатною матір`ю є недостатніми документами для реєстрації позивачів батьками їх дітей та встановлення опіки над ними в Федеральній Республіці Німеччина. Відповідно до ч. 1 параграфу 108 («Визнання іноземних рішень») Закону ФРН «Про порядок розгляду сімейних справ та справ добровільної підсудності» за винятком рішень у справах про шлюб, рішення, прийняті за кордоном визнаються без особливого провадження. Отже, реєстрація батьківства позивачів щодо їх малолітніх дітей в державі їх проживання ФРН можливе на підставі рішення українського суду. Як зазначено у позовній заяві, у рішеннях від 26 червня 2014 року у справі «Меннессон проти Франції» скарга №65192/11 та у справі «Лабассе проти Франції» скарга №65941/11, Європейський суд з прав людини зазначив, що кожна країна має право заборонити сурогатне материнство на її території. Однак ЄСПЛ також визначив, що заборона сурогатного материнства не може впливати на дітей, народжених у такий спосіб за кордоном. У цьому контексті Суд висловив позицію, що країни, де сурогатне материнство заборонене, повинні визнати родинний зв`язок між дітьми, народженими від сурогатної матері за кордоном, та їхніми біологічними батьками, інакше буде мати місце порушення прав дітей на повагу до приватного та сімейного життя, гарантованого\~ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Таким чином, неможливість реєстрації позивачів батьками дитини у ФРН згідно свідоцтв про народження виданих українським органом реєстрації актів цивільного стану, в даному випадку третьою особою, без рішення суду порушує права позивачів та права їх малолітніх дітей, оскільки зі статусом батьків пов`язані всі їх права та обов`язки щодо дітей, зокрема матеріального забезпечення та піклування, які вони набули згідно законодавства України. Разом з тим, у даному позові відповідачем визначено сурогатну матір з підстав, що як зазначено вище, згідно законодавства ФРН саме вона визнається матір`ю біологічних дітей позивачів і наділена правами на батьківство та опіку щодо цих дітей. Проте, з моменту народження та до сьогодні біологічні діти позивачів, народжені сурогатною матір`ю-відповідачкою, фактично проживають та перебувають під опікою позивачів. Станом на сьогодні, позивачі опікуються малолітніми дітьми [PERSON] та [PERSON] на підставі Афідевітів, виданих сурогатною матір`ювідповідачкою. З урахуванням висновку, викладеного у рішенні Верховного федерального суду ФРН ХІІ ZB 320/17 від 20.03.2019 року, таке порушення прав позивачів може бути усунуто шляхом встановлення факту родинних відносин в суді України за місцем народження дитини з винесенням відповідного судового рішення. Підтвердження та встановлення батьківства [PERSON] , дівоче прізвище [PERSON] та Доктора [PERSON] , по відношенні до [PERSON] та [PERSON] , згідно законодавства Федеративної Республіки Німеччини можливе та передбачається на підставі виданого судового рішення, що підтверджує законність родинного зв`язку та факту батьківства. Оскільки вищевказані особи являються громадянами Федеративної Республіки Німеччини та враховуючи вищевказане є необхідним отримати рішення суду України, про встановлення родинного зв`язку та інших фактів, щодо новонароджених дітей з їх біологічними батьками для забезпечення найкращих інтересів, прав та свобод малолітніх дітей. \~ \~ \~ \~Ухвалою суду від 13.08.2021 року у справі закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду. Представник позивачів в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив задовольнити у повному обсязі. \~ \~ \~ \~Відповідач з представником в судовому засіданні позовні вимоги визнали та не заперечували проти їх задоволення. \~ \~ \~ \~Представники третіх осіб в судове засідання не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Представник Адміністрації Шевченківського району Дніпровської міської ради у наданій суду заяві просив розглянути справу у його відсутність. Вислухавши представника позивачів, відповідача з представником, свідка, дослідивши доказів у справі, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню зважаючи на наступне. Відповідно до ч.1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України, ц ивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1, 2, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. У відповідності до ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч.1, 2 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. \~ \~Згідно ст.\~77\~ЦПК України,\~ належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ч.1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно\~ст. 496 ЦПК України\~іноземці та інші іноземні особи, мають право звертатись до судів України для захисту своїх прав, свобод чи інтересі. Іноземні особи мають процесуальні права та обов`язки нарівні з фізичними і юридичними особами України, крім випадків, передбачених\~Конституцією\~та Законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до ч. 2.\~ст. 123 Сімейного кодексу України\~у разі перенесення в організм іншої жінки ембріона людини, зачатого подружжям в результаті застосування допоміжних репродуктивних технологій, батьками дитини є подружжя. Як встановлено в судовому засіданні, [PERSON] , [INFO] , та Доктор Рінгофф дівоче прізвище [PERSON] , [INFO] , які є громадянами Федеративної Республіки Німеччини перебувають у зареєстрованому шлюбі . 11 серпня 2017 року між громадянкою України [PERSON] та громадянами Федеративної Республіки Німеччина Доктором [PERSON] , дівоче прізвище [PERSON] , [INFO] , та її чоловіком Доктором [PERSON] , [INFO] , укладено Угоду про надання послуг сурогатної матері. Згідно умов вказаної Угоди відповідач [PERSON] взяла участь у програмі сурогатного материнства з метою народити генетично споріднену дитину (дітей) вищевказаному подружжю позивачів у зв`язку з медично-обґрунтованими обставинами, які унеможливлюють народження ними дитини самостійно, тим самим допомогти їм подолати безпліддя за допомогою застосування допоміжних репродуктивних технологій. 11.08.2017 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Буцьких О.О. було посвідчено Заяву сурогатної матері [PERSON] , якою вона визнала, що дала свою згоду на виношування і народження дитини, яка зачата в рамках програми ЕКО при заплідненні айцеклітин, що належать [PERSON] , спермою, що належить [PERSON] ; та зазначила, що вона не буде мати генетичного зв`язку з дитиною, яку вона буде виношувати, не бажає здійснювати ні фізичне, ні юридичне опікування дитиною або встановлювати батьківство права щодо всіх дітей, які народжені в результаті сурогатного виношування. Також зазначила, що вона бажає, щоб батьки володіли ексклюзивними батьківськими правами, а також здійснювали фізичне і юридичне опікування вищевказаною дитиною (дітями). В результаті такого лікування безпліддя, шляхом застосування допоміжних репродуктивних технологій та виконання вищезгаданої Угоди, [INFO] сурогатна мати [PERSON] в Україні (м. Києві) народила двох дітей - двійню (дві дівчинки), яких позивачі назвали як [PERSON] та [PERSON] , з якими вищезгадана подружня пара має генетичний зв`язок, про що свідчить Довідка про генетичну спорідненість батьків (матері чи батька) з плодом, видана Акціонерним товариством «Європейський медичний центр» міста Москви Російської Федерації від 18 травня 2018 року. Факт народження [INFO] двох дітей жіночої статі у [PERSON] підтверджується копіями Медичного свідоцтва про народження № 1406 від 23.04.2018 року та Медичного свідоцтва про народження № 1407 від 23.04.2018 року, виданими Київським міським пологовим будинком №2; копіями Історії вагітності та пологів № 1559 на ім`я [PERSON] ; Журналом запису пологів у стаціонарі, медичними картами новонароджених, обмінною картою пологового будинку. 24 квітня 2018 року Подільським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві було здійснено реєстрацією народження з актовими записами № 1078 та №1079 та 17 травня 2018 року видано свідоцтва про народження серії [NUMBER] та Серії [NUMBER] відповідно на ім`я дітей [PERSON] та [PERSON] . Згідно вказаних\~свідоцтв про\~народження батьками\~дітей вказано\~позивачів:\~батьком -\~Др.\~Рінгофф\~ [PERSON] \~та \~матірью -\~Др.\~Рінгофф дівоче\~прізвище [PERSON] . Реєстрація факту народження дітей була здійснена відповідно до п. 11 наказу Міністерства юстиції України № 52/2 від 18.10.2000 р. (в редакції наказу № 3307/5 від 24.10.2010), що підтверджується Повними витягами з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження № 00020168345 від 17 травня 2018 року та №00020168229 від 17.05.2018 року. \~ \~ \~ \~Сурогатною матір`ю [PERSON] надано два Афідевіти, в яких послідовно викладено факти, які мали місце під час проведення даної програми сурогатного материнства, а також надано згоду на проживання дітей - [PERSON] та\~ [PERSON] в родині їх біологічних батьків - [PERSON] ,\~дівоче прізвище\~ [PERSON] та\~Доктора [PERSON] та надано дозвіл на опіку та визнання батьківства над вищезгаданими малолітніми дітьми в Федеративній Республіці Німеччині. Вказані Афідевіти були нотаріально посвідчені 24 квітня 2018 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Галаган Ж.В. Генетична спорідненість дітей [PERSON] та\~Рінгофф Розалі\~Софі з\~Доктор [PERSON] ,\~дівоче прізвище\~Хайтмюллер та\~ [PERSON] \~ \~підтверджується Довідкою про генетичну спорідненість батьків (матері чи батька) з плодом від 15.05.2018 року, виданою АТ «Європейський \~ \~ \~ \~ медичний центр», результатами дослідження про генетичну спорідненість батьків з дітьми від 01.10.2021 року №1820329, поясненнями в судовому засіданні в якості свідка відповідачки [PERSON] . Згідно ч. 2 ст. 123 Сімейного кодексу України у разі перенесення в організм іншої жінки ембріона людини, зачатого подружжям (чоловіком та жінкою) в результаті застосування допоміжних репродуктивних технологій, батьками дитини є подружжя. Відповідно до ст. 11 частини 1 Розділу ІІІ Правил реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України\~ від 18.10.2000 №52/5 (в ред. чинній на момент народження дітей та видачі свідоцтв про їх народження), у разі народження дитини жінкою, якій в організм було перенесено ембріон людини, зачатий подружжям у результаті застосування допоміжних репродуктивних технологій, державна реєстрація народження проводиться за заявою подружжя, яке дало згоду на таке перенесення. У цьому разі одночасно з документом, що підтверджує факт народження дитини цією жінкою, подається заява про її згоду на запис подружжя батьками дитини, справжність підпису на якій має бути нотаріально засвідченою, а також довідка про генетичну спорідненість батьків /матері чи батька/ з плодом. Проте, згідно законодавства Федеративної Республіки Німеччина сурогатне материнство заборонене, і в якості матері відповідно до\~параграфу 1591 Цивільного кодексу\~ФРН визнається лише жінка, яка народила дитину (сурогатна матір). Згідно норм права ФРН заявники не можуть вважатися законними матір`ю та батьком дитини, вони вважаються неспорідненими з новонародженими. Матір`ю може бути лише жінка, що народила дитину, а батьком може бути чоловік, який перебуває у шлюбі з матір`ю дитини на момент народження дитини, або його батьківство встановлено судом (параграф 1592 Цивільного кодексу ФРН). Отже, згідно законодавства ФРН матір`ю біологічних дітей позивачів є відповідачка сурогатна мати, яка їх народила. Оскільки, [PERSON] як біологічний батько дітей не перебував у шлюбі із сурогатною матір`ю на момент народження дітей, його батьківство може бути встановлене виключно судом. Рішенням Федерального суду ФРН від 20.03.2020 - ХІІ ZB 320/17 у справі про визнання батьківства за громадянами ФРН на підставі свідоцтва про народження дитини, виданого українським органом реєстрації актів цивільного стану, визначено, що для визнання походження дитини згідно з німецьким законодавством, має бути надано рішення судів або органів державної влади, які наділені державними повноваженнями і які за своїм функціоналом відповідають німецьким судам, при цьому йдеться не про лише просту реєстрацію народження. Внесення до реєстру записів актів цивільного стану відділом державної реєстрації актів цивільного стану України цим вимогам не відповідає.\~Невизнання факту реєстрації матір`ю дитини в Україні Верховним судом ФРН обґрунтовується тим, що така дія підтверджується не рішенням суду, а актом органу реєстрації актів цивільного стану, яке не відповідає змісту частини 1 параграфу 108 Закону «Про провадження у справах сім`ї та з питань добровільної підсудності. Згідно ч. 3.\~ст. 8 Закону України «Про міжнародне приватне право»\~особи, які беруть участь у справі, мають право подавати документи, що підтверджують зміст норм права іноземної держави, на які вони посилаються в обґрунтуванні своїх вимог або заперечень, іншим чином сприяти суду чи іншому органу у встановленні змісту цих норм. Витяги з Цивільного кодексу ФРН, Закону «Про провадження\~у справах\~сім`ї\~та з\~питань добровільної\~підсудності» із офіційного веб-сайту Федерального Міністерства юстиції та захисту споживачів, а також Рішення Федерального суду ФРН від 20.03.2020 - ХІІ ZB 320/17 з офіційного веб-сайту Федерального суду ФРН та їх переклад\~на українську мову додаються. Таким чином, згідно наведеного рішення Федерального Суду ФРН свідоцтво про народження та інші рішення українського органу реєстрації актів цивільного стану, в частині запису про біологічних батьків дітей народжених сурогатною матір`ю, є недостатніми документами для реєстрації позивачів батьками їх дітей та встановлення опіки над ними в Федеральній Республіці Німеччина. Відповідно до ч. 1 параграфу 108 («Визнання іноземних рішень») Закону ФРН «Про порядок розгляду сімейних справ та справ добровільної підсудності» за винятком рішень у справах про шлюб, рішення, прийняті за кордоном визнаються без особливого провадження. Отже, реєстрація батьківства позивачів щодо їх малолітніх дітей в державі їх проживання ФРН можливе на підставі рішення українського суду. У рішеннях від 26 червня 2014 року у справі «Меннессон проти Франції» скарга №65192/11 та у справі «Лабассе проти Франції» скарга №65941/11, Європейський суд з прав людини зазначив, що кожна країна має право заборонити сурогатне материнство на її території. Однак ЄСПЛ також визначив, що заборона сурогатного материнства не може впливати на дітей, народжених у такий спосіб за кордоном. У цьому контексті Суд висловив позицію, що країни, де сурогатне материнство заборонене, повинні визнати родинний зв`язок між дітьми, народженими від сурогатної матері за кордоном, та їхніми біологічними батьками, інакше буде мати місце порушення прав дітей на повагу до приватного та сімейного життя, гарантованого\~ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Таким чином, неможливість реєстрації позивачів батьками дитини у ФРН згідно свідоцтв про народження, виданих українським органом реєстрації актів цивільного стану, в даному випадку третьою особою, без рішення суду порушує права позивачів та права їх малолітніх дітей, оскільки зі статусом батьків пов`язані всі їх права та обов`язки щодо дітей, зокрема матеріального забезпечення та піклування, які вони набули згідно законодавства України. Разом з тим, у даному позові відповідачем визначено сурогатну матір з підстав, що як зазначено вище, згідно законодавства ФРН саме вона визнається матір`ю біологічних дітей позивачів і наділена правами на батьківство та опіку щодо цих дітей. З моменту народження та до сьогодні біологічні діти позивачів, народжені сурогатною матір`ю-відповідачкою, фактично проживають та перебувають під опікою позивачів, які опікуються малолітніми дітьми [PERSON] та [PERSON] на підставі Афідевітів, виданих сурогатною матір`ювідповідачкою. З урахуванням висновку, викладеного у рішенні Верховного федерального суду ФРН ХІІ ZB 320/17 від 20.03.2019 року, таке порушення прав позивачів може бути усунуто шляхом встановлення факту родинних відносин в суді України за місцем народження дитини з винесенням відповідного судового рішення. Підтвердження та встановлення батьківства [PERSON] , дівоче прізвище [PERSON] та Доктора [PERSON] , по відношенні до [PERSON] та [PERSON] , згідно законодавства Федеративної Республіки Німеччини можливе та передбачається на підставі виданого судового рішення, що підтверджує законність родинного зв`язку та факту батьківства. Оскільки вищевказані особи являються громадянами Федеративної Республіки Німеччини та враховуючи вищевказане є необхідним отримати рішення суду України, про встановлення родинного зв`язку та інших фактів, щодо новонароджених дітей з їх біологічними батьками для забезпечення найкращих інтересів, прав та свобод малолітніх дітей. Згідно\~ст. 4. Закону України «Про міжнародне приватне право»\~(надалі - «Закон») право, що підлягає застосуванню до приватноправових відносин з іноземним елементом, визначається згідно з колізійними нормами та іншими положеннями колізійного права цього\~Закону, інших законів, міжнародних договорів України. Статтею 65 цього Закону\~передбачено, що встановлення та оскарження батьківства визначається особистим законом дитини на момент її народження. Відповідно до\~ст. 16 цього Закону\~особистим законом фізичної особи вважається право держави, громадянином якої вона є. \~ \~ \~ \~Зважаючи на встановлені обставини, суд вважає можливим частково задовольнити позовні вимоги позивачів та встановити наявність родинного зв`язку новонароджених дітей - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , з їх батьками Доктором [PERSON] , дівоче прізвище [PERSON] , [INFO] та Доктором [PERSON] , [INFO] ; встановити, що громадянка Федеративної Республіки Німеччини [PERSON] , дівоче прізвище [PERSON] , [INFO] , є матір`ю, а громадянин Федеративної Республіки Німеччини [PERSON] , [INFO] , є батьком дитини [PERSON] , [INFO] , яка народилася [INFO] шляхом використання допоміжних репродуктивних технологій; встановити, що громадянка Федеративної Республіки Німеччини [PERSON] , дівоче прізвище [PERSON] , [INFO] , є матір`ю, а громадянин Федеративної Республіки Німеччини [PERSON] , [INFO] , є батьком дитини [PERSON] , [INFO] , яка народилася [INFO] шляхом використання допоміжних репродуктивних технологій. В задоволенні решти позовних вимог позивачам слід відмовити, оскільки ними не надано доказів на підтвердження цим позовним вимогам. Відповідно до заявленого клопотання витрати по справі покласти на позивачів. На підставі викладеного,

Outcome: partial