Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-03 00:00:00

09.07.2021 року [PERSON] звернулася до суд з заявою про видачу обмежувального припису, стосовно [PERSON] внаслідок вчинення систематичного психологічного, фізичного насильства. В обґрунтування заявлених вимог [PERSON] послалася на те, що до 14.09.2020 року вона володіла на праві спільної власності в рівних долях квартирою [ADDRESS] зі своєю дочкою [PERSON] . З початку 2020 року [PERSON] почала агресивно поводитися, постійно вчиняла скандали, погрожувала, нецензурно обзивала її, наносила удари, штовхала, руйнувала помешкання, вимагаючи продажу квартири через неможливість спільного проживання. У зв`язку з постійним психічним та фізичним насильством, вона, заявниця, неодноразово викликала поліцію. Для забезпечення нормального існування її мати - [PERSON] , погодилася подарувати [PERSON] свою однокімнатну квартиру у місті Києві в обмін на Ѕ частину квартири по [ADDRESS] , про що 14 вересня 2020 року було укладено відповідні угоди. Протягом двох місяців [PERSON] продала подаровану їй квартиру, а з квітня 2021 року знову почала вимагати, щоб вона продала квартиру, яка вже перебуває у спільній власності з її матір`ю, оскільки їй потрібні гроші. З приводу такої поведінки [PERSON] , заявниця знову писала заяву до поліції. 27.06.2021 року їй подзвонив колишній чоловік і повідомив, що їхня дочка, яка мешкає в орендованому житлі, з ножем вискочила з квартири, порізала двері у сусідів, потім вийшла на подвір`я де погрожувала людям, порізала шини припаркованих машин та пошкодила поверхні. Не випускала людей з машин, які під`їхали до будинку. Викликана сусідами поліція та прибула бригада психіатричної допомоги, яка оглянувши [PERSON] , не знайшла підстав для госпіталізації чи вжиття медичних заходів на місці. Після цього випадку дочка продовжує дзвонити та надсилати голосові повідомлення, вимагаючи дати їй гроші або купити квартиру, при цьому повторює, що вб`є її та її матір. Стверджуючи, що вона, заявниця, є особою котра страждає від домашнього насильства, а тому підлягає дієвому захисту в порядку, передбаченому Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Просила видати обмежувальний припис стосовно [PERSON] , яка тимчасово проживає за адресою: [ADDRESS] , яким застосувати наступні обмеження: заборонити [PERSON] перебувати у місці проживання [PERSON] за адресою - [ADDRESS] ; заборонити [PERSON] наближатися на відстань до 200 метрів до місця проживання [PERSON] за адресою - [ADDRESS] та місця роботи у КНП «КДЦ» Шевченківського району за адресою - місто Київ, вулия Саксаганського, будинок №100; заборонити [PERSON] надсилати електронні, голосові та СМС повідомлення за контактними даними, телефонувати та в будь-який інший спосіб контактувати з [PERSON] особисто або через третіх осіб. Провадження у справі відкрито, після усунення недоліків заяви [PERSON] про видачу обмежувального припису - 01 вересня 2021 року. У судовому заіданні заявниця [PERSON] та її ж представник - адвокат Косьмін Д.В., підтримали заявлені вимоги про видачу обмежувального припису відносно [PERSON] .. Зокрема заявниця [PERSON] пояснила, що поведінка її дочки є непередбачуваною. Вимоги які висовує їй дочка [PERSON] придбати для неї житло або ж давати грошові кошти є такими які не можуть бути нею виконаними, а з урахуванням погроз якими дочка супроводжує свої вимоги, то заявниця перебуває у стані постійної небезпеки. Також вказала суду, що дочка може з`являтися до її помешкання і влаштовувати сварки, що супроводжуються пошкодженням майна у квартирі, погрозами застосування фізичного насильства та застосуванням фізичного насильства. Поведінка дочки є агресивною, її погрози заявниця сприймає, як реальні. Працівники поліції, які прибувають на її виклики не надають їй реальної допомоги та захисту, а тому вона, заявниця відчуває себе безпорадною, а [PERSON] навпаки відчуває себе безкарною, кожного разу її дії набувають більшої агресії та мають реальну загрозу. З приводу вчинення психологічного та фізичного насильства щодо неї, [PERSON] притягувалася до адміністративної відповідальності, однак позитивні наслідки не настали, заявниця постійно перебуває у стані небезпеки, як за місцем проживання так і за місцем роботи, або ж перебуваючи у будь - якому іншому місці. Вважає, що зазначені нею факти насильства з боку її дочки [PERSON] мають ознаки психологічного, фізичного та економічного домашнього насильства, що може призвести до непередбачуваних негативних наслідків по відношенню до неї особисто так і негативно впливає на інтереси її матері похилого віку. З метою запобігання насильства, яке чинить [PERSON] відносно неї, а також з метою захисту її законних прав та інтресів, як постраждалої особи від домашнього насильства, просила суд видати обмежувальний припис про заборону [PERSON] перебувати у місці проживання [PERSON] за адресою - [ADDRESS] ; наближатися на відстань до 200 метрів до місця проживання [PERSON] за адресою - [ADDRESS] та місця роботи у КНП «КДЦ» Шевченківського району за адресою - місто Київ, вулия Саксаганського, будинок №100; надсилати електронні, голосові та СМС повідомлення за контактними даними, телефонувати та в будь-який інший спосіб контактувати з [PERSON] особисто або через третіх осіб. Заінтересована особа [PERSON] у судові засідання призначені у справі за заявою [PERSON] про видачу обмежувального припису викликалася через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, що були розміщені не пізніше 24 годин до дати кожного судового засідання, що відповідно до правил частини 11 статті 128 ЦПК України є підставою для висновку суду про належне повідомлення заінтересованої особи [PERSON] про дату, час та місце розгляду справи. З огляду на викладене, врахувавши думку заявниці [PERSON] та її ж представника суд визнав за можливе розгляд заяви [PERSON] про видачу обмежувального припису за відсутності заінтересованої особи - [PERSON] . Заслухавши у судовому засіданні заявницю та її представника, дослідивши докази наявні у справі, допитавши свідка [PERSON] , суд дійшов до висновку що вимоги [PERSON] про видачу обмежувального припису відносно [PERSON] підлягають задоволенню з огляду на наступне. Судом встановлено, що учасники справи, а саме заявниця [PERSON] є матір`ю заінтересованої особи [PERSON] .. До 14 вересня 2020 року заявниця [PERSON] та заінтересована особа [PERSON] спільно в рівних долях володіли та користувалися квартирою [ADDRESS] . Звертаючись до суду з заявою про видачу обмежувального припису, заявниця [PERSON] послалася на те, що з початку 2020 року її дочка [PERSON] почала агресивно поводитися, постійно вчиняла скандали, погрожувала та нецензурно лаяла її, наносила удари, штовхала, руйнувала помешкання, вимагаючи продажу квартири. Для забезпечення нормального існування її мати [PERSON] , 1938 року народження погодилася подарувати [PERSON] свою однокімнатну квартиру у місті Києві в обмін на Ѕ частину квартири по [ADDRESS] , про що 14 вересня 2020 року було укладено відповідні угоди. Протягом двох місяців [PERSON] продала подаровану їй квартиру і з квітня 2021 року вимагає від неї щоб вона продала квартиру, яка перебуває у її спільній власності з її ж матір`ю [PERSON] .. Таку вимогу [PERSON] мотивує тим, що їй потрібні гроші, надсилає голосові повідомлення з погрозами, заявляє, що повернеться додому, погрожує вбити її та бабусю. Відповідно до правил ст. 350-2 ЦПК України, заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Заявлені [PERSON] вимоги підлягають розгляду судом у порядку окремого провадження. Правовідносини, що склалися між учасниками справи, зокрема заявницею [PERSON] та її дочкою, заінтересованою особою [PERSON] , регулюються спеціальним Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», а також міжнародно-правовими актами, під час вирішення такої категорії справ обов`язковому застосуванню підлягає судова практика Європейського суду з прав людини. Зокрема, Європейська Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (1950року) є фундаментальною основою в галузі прав і свобод людини, її законних інтересів та потреб. Одна з ключових особливостей Конвенції полягає в тому, що вона не тільки встановлює права та свободи людини, але і передбачає право на індивідуальне звернення за захистом порушених прав на міжнародному рівні. Конвенція та протоколи до неї за юридичною природою є обов`язковим міжнародним правовим договором, який запровадив систему національного контролю за дотриманням прав людини на внутрішньодержавному рівні. 07.11.2011 року Україною було підписано Конвенцію Ради Європи про запобігання насильству стосовно жінок і домашньому насильству та боротьбу з цими явищами, на виконання якої 07.12.2017 року прийнято Закон «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Частиною другою статті 3 Закону України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству», визначено перелік осіб на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання серед яких - колишнє подружжя, батьки (мати, батько) і дитина (діти). Статтею 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено значення термінів, які вживаються в цьому ж законі, зокрема: домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала, а також погрози вчинення таких діянь; психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи; фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання,а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, моржування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. Звертаючись до суду з вимогами про видачу обмежувального припису щодо [PERSON] , заявниця обґрунтувала заявлені вимоги тим, що остання вчиняє щодо неї психологічне та фізичне насильство, за наслідками якого вона боїться за свою безпеку та безпеку її ж матері. Відповідно до правил ст. 294 ЦПК України, під час розгляду справ окремого провадження суд зобов`язаний роз`яснити учасникам справи їхні права та обов`язки, сприяти у здійсненні та охороні гарантованих Конституцією і законами України прав, свобод чи інтересів фізичних або юридичних осіб, вживати заходів щодо всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи. З метою з`ясування обставин справи суд може за власною ініціативою витребувати необхідні докази. Справи окремого провадження розглядаються судом з додержнням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом. Відповідно до правил ст. 82 ЦПК України: вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дії чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою; правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для суду. Так, судом встановлено, що учасники справи є матір`ю та дочкою. У відносинах, які склалися між заявницею [PERSON] та заінтересованою особою у справі [PERSON] , у період часу, починаючи з початку 2020 року поведінка [PERSON] була агресивною, випадки насильства психологічного та фізичного вчинялися останньою щодо заявниці [PERSON] , поведінка кривдника є великою мірою емоційною та агресивною. Насильство [PERSON] по відношенню до [PERSON] було систематичним. Постраждала реагувала у вигляді захисту на законодавчому рівні, а також для забезпечення нормального існування її мати [PERSON] 14.09.2020 року подарувала належну їй же однокімнатну квартиру в місті Києві [PERSON] в обмін на частку квартири [PERSON] у квартирі [ADDRESS] . З квітня 2021 року [PERSON] знову вимагає від заявниці [PERSON] продажу квартири, що перебуває у спільній власності з матір`ю, мотивуючи тим, що їй потрібні гроші. Такі вимоги [PERSON] супроводжуються погрозами на адресу заявниці [PERSON] , а також матері останньої, а саме - повернутися додому та вбити її і бабусю. Заявниця [PERSON] неодноразово зверталася до поліції, оскільки боїться за себе та свою матір, відчуває себе не захищеною, пригнічена, страждає психологічно та емоційно. За даними відповіді Голосіївського управління поліції від 11.06.2021 року ЄО №31000 було повідомлено [PERSON] , що її звернення стосовно можливих протиправних дій [PERSON] , яка погрожує фізичною розправою розглянуто, після встановлення місця знаходження останньої з нею буде проведено профілактично-роз`яснювальну бесіду, щодо неприпустимості протиправних дій відносно [PERSON] (а.с.7). Як видно зі змісту відповіді Голосіївського управління поліції від 26.08.2020 року №С-2130, протягом 2020 року від імені [PERSON] було здійснено повідомлення на спецлінію - 102 та були зареєстровані до журналу єдиного обліку Голосіївського УП ГУНП у м. Києві: 09.06.2020 року №30306; 28.05.2020 року №28071; 20.07.2020 року №40661; 20.07.2020 року №40650; 18.08.2020 року №47325, які за результатами розгляду були списано до справи (а.с.8). За результатами прослуховування аудіозаписів голосових повідомлень, надісланих [PERSON] з телефонного номеру [NUMBER] у застосунку «VIBER» на належний заявниці [PERSON] телефонний номер [NUMBER] було встановлено, що: [PERSON] нецензурно висловлюється, ображає, погрожує [PERSON] , залякує її, що також супроводжується агресією. (а.с.9,64,65,66). Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] показала суду, що в листопаді місяці 2021 року, коли вона перебувала у [PERSON] , в її присутності дочка останньої [PERSON] агресивно себе поводила по відношенню до матері, нецензурно лаялася, погрожувала вбивством, дуже голосно стукала дверима, намагалася їх побити. При цьому [PERSON] та свідок перебували у стані страху. Постановою судді Голосіївського районного суду міста Києва від 22 листопада 2021 року за результатами розгляду протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАБ №460077 визнано [PERSON] винною у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та накладено адміністративне стягнення (а.с.74) Як видно зі змісту зазначеної вище постанови щодо притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, [PERSON] 29.09.2021 року об 11 00 год. в [ADDRESS] вчинила насильство психологічного та фізичного характеру відносно матері [PERSON] та бабусі [PERSON] , а саме: виражалась нецензурною лайкою та хапала за руки, штовхала. [PERSON] у судовому засіданні була відсутня, її ж захисник вказав, що [PERSON] вину визнає, просив призначити їй адміністративне стягнення у виді штрафу. Правилами ст. 82 ЦПК України встановлено, що зазначена постанова суду у справі про адміністративне правопорушення є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої прийнята постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою, а також право суду визнати не обов`язковою правову оцінку, надану судом певному факту при розгляді іншої справи. Наразі, встановлені суддею обставини під час розгляду протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАБ №460077 , складеного 29.09.2021 року відносно [PERSON] , були підставою для правової оцінки дій останньої, як вчинення домашнього насильства психологічного та фізичного характеру відносно заявниці [PERSON] , а тому є належним та допустимим доказом підтвердження зазначених [PERSON] підстав для видачі обмежувального припису відносно [PERSON] . Під час вирішення вимог щодо видачі обмежувального припису суду необхідно встановити, чи є зазначені заявником в обгрунтування заявлених вимог правовідносини такими, що регулюються спеціальним Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», дати їм оцінку на предмет того, чи є зазначені обставини проявом домашнього насильства, а також чи є потреба вживати заходів щоб запобігти домашньому насильству в подальшому. Звертаючись до суду з заявою, [PERSON] просила видати обмежувальний припис відносно її дочки [PERSON] з огляду на те, що остання чинить відносно неї психологічне та фізичне насильство. Відповідно до п.7,9 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»: обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи; оцінка ризиків - оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. З огляду на встановлені судом обставини, суд приходить до висновку, що за результатами судового розгляду достовірно встановлено, що [PERSON] чинить відносно своєї матері [PERSON] насильство психологічного та фізичного характеру систематично, яке проявляється у тому, що при зустрічах вона поводить себе агресивно, словесно нецензурно ображає заявницю, погрожує їй у тому числі висловлює погрози щодо її вбивства, штовхає, хапає за руки, а також надсилає голосові повідомлення з висловлюванням нецензурних образ на адресу заявниці, погроз у тому числі щодо її вбивства. Така поведінка [PERSON] відносно заявниці [PERSON] викликає в останньої страх за свою безпеку та безпеку її матері, відсутність можливості в отриманні належного захисту на законодавчому рівні викликає невпевненість, безпорадність, що негативно впливає на її психо-емоційний стан; Домашнє насильство виступає грубим порушенням прав людини і зазіхає, передусім на її основні права, що підтверджено як у міжнародних правових актах, так і у рішеннях міжнародних інституцій, однією з яких є Європейський суд з прав людини. При розгляді справ, в яких є прояви домашнього насильства, судді мають звертатися до прецедентної практики міжнародних і регіональних судових інституцій - Європейського суду з прав людини, Комітету ООН з прав людини, Комітету ООН з ліквідації дискримінації щодо жінок, Європейського суду справедливості тощо. Відповідно до правил ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію (995 004) та практику Суду як джерело права. Європейський суд з прав людини визнав, що насильство в сім`ї, якому держава вчасно не запобігла чи не зупинила, може призвести до порушення таких статей Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод: 1) обов`язок дотримуватись прав людини (ст.1); 2) право на життя (ст.2); 3) заборона тортур або нелюдських чи таких, що принижують гідність, поводження чи покарання (ст.3); 4) право на повагу до особистого та сімейного життя (ст.8); 5) право на ефективні засоби правового захисту (ст.13); 6) заборона дискримінації (ст.14). Так, порушення з боку держави прав людини у випадках, пов`язаних з насильством у сім`ї зафіксовано в судових рішеннях Європейського суду з прав людини, зокрема: - «А. проти Сполученого Королівства» (1998); «Е.С. та інші проти Словаччини» (№8227/04 від 15.09.2009); «Контрова проти Словаччини» (№7510/0431.5.2007); «Беваква та С. проти Болгарії» (№71127/01)12.6.2008); «Опуз проти Туреччини» (№33401/02 від 09.06.2009); «А.проти Хорватії» (№55164/18 від 14.10.2010); «Хайдуова проти Словаччини» (№2660/03 від 13.11.2010); «Бранко Томасік та інші проти Хорватії» (№46598/06 від 15.01.2009); «Савіни проти України» (2008рік). Аналіз зазначених вище рішень Європейського суду з прав людини свідчить, що насильство в сім`ї не є приватною чи сімейною справою, але є питанням, що зачіпає суспільні інтереси, що в свою чергу вимагає ефективних дій з боку держави. Суд зазначає, що недостатньо мати закони щодо протидії домашньому насильству, більш важливим є наявність ефективних механізмів їхньої реалізації. Відсутність ефективного захисту з боку держави призводить до настання фактів тяжкого насильства в сім`ї. Відповідно до ст. 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належать: 1) терміновий заборонний припис стосовно кривдника; 2) обмежувальний припис стосовно кривдника; 3)взяття на профілактичний облік кривдника та проведення з ним профілактичної роботи; 4) направлення кривдника на проходження програми для кривдників. При вирішенні заявлених [PERSON] вимог про видачу обмежувального припису строком на шість місяців, яким застосувати наступні обмеження: заборонити [PERSON] перебувати у місці проживання [PERSON] за адресою - [ADDRESS] ; заборонити [PERSON] наближатися на відстань до 200 метрів до місця проживання [PERSON] за адресою - [ADDRESS] та місця роботи у КНП «КДЦ» Шевченківського району за адресою - місто Київ, вулия Саксаганського, будинок №100; заборонити [PERSON] надсилати електронні, голосові та СМС повідомлення за контактними даними, телефонувати та в будь-який інший спосіб контактувати з [PERSON] особисто або через третіх осіб, суд вважає, що заявлені до застосування обмеження підлягають задоволенню у повному обсязі. Правилами ч. 2 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» також встановлено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Так, у зазначених вище висновках суду йдеться про те, що психологічне насильство, що має місце з боку [PERSON] по відношенню до заявниці [PERSON] є систематичним, тобто було доведено належними доказами два і більше випадки. Щодо фізичного насильства, котре мало б системний харакер, то такі докази відсутні. У той же час, на думку суду, застосування заходів запобігання продовженню домашнього насильства у виді психологічного характеру, з метою запобігання ризикам буде вичерпним за умови задоволення заявлених вимог у частині застосування обмежень, про які просить суд заявниця, а саме заборони [PERSON] перебувати у місці проживання [PERSON] за адресою - [ADDRESS] ; заборонити [PERSON] наближатися на відстань до 200 метрів до місця проживання [PERSON] за адресою - [ADDRESS] та місця роботи у КНП «КДЦ» Шевченківського району за адресою - місто Київ, вулия Саксаганського, будинок №100; заборонити [PERSON] надсилати електронні, голосові та СМС повідомлення за контактними даними, телефонувати та в будь-який інший спосіб контактувати з [PERSON] особисто або через третіх осіб. З огляду на висновки суду, про задоволення заявлених [PERSON] вимог щодо видачі обмежувального припису, судові витрати, від яких заявниця була звільненна при зверненні до суду з заявою про видачу обмежувального припису відповідно до правил ст. 141 ЦПК України необхідно віднести на рахунок [PERSON] .. На підставі викладеного,

Outcome: approved