Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-19 00:00:00

Позивачі, [PERSON] , [PERSON] , звернулися до суду із зазначеним позовом, в якому просять суд: визнати нікчемними договори поруки №0319/0308/45-010-Р-1 та № 0319/0308/45-010-Р-2 від 24 березня 2008 року укладеним між ВАТ «Сведбанк» та поручителями - [PERSON] , [PERSON] ; визнати нікчемними договори поруки №0319/0308/45-010-Р-1 та № 0319/0308/45-010-Р-2 від 24 березня 2008 року укладеним між ВАТ «Сведбанк» та поручителями - [PERSON] , [PERSON] - недійсними; стягнути з відповідача судовий збір. В обґрунтування позовних вимог позивачі зазначили, що 24 березня 2008 року [PERSON] було підписано договір №0319/0308/45-010 з ВАТ «Сведбанк», за яким вона мала отримати кредит у розмірі 35 000 дол. США. На забезпечення виконання боргових зобов`язань за договором позивачами було надано попередню згоду на укладання договорів поруки. Згодом стало відомо, що в провадженні Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу знаходиться цивільна справа за позовом ПАТ «Альфа-Банк»(набув права вимоги за кредитним договором №0319/0308/45-010 на підставі договору купівлі-продажу прав вимоги від 25.05.2012 року) до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення боргу. Ознайомившись в матеріалами вказаної справи та доданих до позову договорів поруки №0319/0308/45-010-Р-1 та № 0319/0308/45-010-Р-2 від 24 березня 2008 року, позивачами було виявлено, що вказані договори поруки підписані іншою особою від їх імені. Не зважаючи на дану обставину, ПАТ «Альфа-Банк» продовжує вимагати виконання зобов`язання за кредитним договором та договорами поруки, у зв`язку з чим позивачі змушені звернутися до суду за захистом своїх прав та інтересів. 14 листопада 2017 року на адресу суду надійшла позовна заява [PERSON] , [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: [PERSON] , про визнання договорів поруки нікчемними (Т.1, а.с.2-5). Ухвалою суду від 17 листопада 2017 року (суддя Прасолов В.М.) відкрито провадження у справі (Т.1, а.с.17). 18 лютого 2018 року надійшло клопотання позивачів про призначення почеркознавчої експертизи (Т.1, а.с.47-48). Ухвалою суду від 28 березня 2018 року (суддя Прасолов В.М.)витребувано від ПАТ «Альфа-Банк» оригінали договорів поруки (Т.1, а.с.70). Ухвалою суду від 30 травня 2018 року (суддя Прасолов В.М.)призначено по справі судову почеркознавчу експертизу (Т.1, а.с.90-91). 13 липня 2018 року на адресу суду надійшло клопотання експерта щодо проведення судової почеркознавчої експертизи (Т.1, а.с.72-93). Ухвалою суду від 23 липня 2018 року (суддя Прасолов В.М.)поновлено провадження по справі (Т.1, а.с.97). 13 вересня 2018 року на адресу суду надійшло повідомлення експерта про неможливість проведення судової експертизи (Т.1, а.с.108-109). 25 вересня 2018 року надійшло клопотання позивачів про витребування доказів (Т.1, а.с.111-112). Ухвалою суду від 25 вересня 2018 року (суддя Прасолов В.М.)задоволено клопотання про витребування доказів (Т.1, а.с.114-115). 14 листопада 2018 року на адресу суду надійшли завірені копії документів на виконання ухвали суду про витребування доказів (а.с.138-141, 148). Ухвалою суду від 11 грудня 2018 року (суддя Прасолов В.М.)призначено по справі судову почеркознавчу експертизу (Т.1, а.с.150-151). 14 січня 2019 року на адресу суду надійшло клопотання щодо проведення судової почеркознавчої експертизи (Т.1, а.с.152-153). 04 березня 2019 року на адресу суду надійшло повідомлення експерта про неможливість проведення судової почеркознавчої експертизи (Т.1, а.с.162-163). 06 березня 2019 року протоколом повторного автоматизованого розподілу судових справ між суддями, справу передано в провадження судді Ткаченкові А.В. (Т.1, а.с.168). Ухвалою суду від 22 березня 2019 року (суддя Ткаченко А.В.)поновлено провадження у цивільній справі(Т.1, а.с.170). Ухвалою суду від 31 жовтня 2019 року (суддя Ткаченко А.В.) призначено по справі судову почеркознавчу експертизу(Т.1, а.с.249-250а). 25 листопада 2019 року на адресу суду надійшло клопотання експерта щодо проведення експертизи (Т.2, а.с.1-2). Ухвалою суду від 02 грудня 2019 року (суддя Ткаченко А.В.) відновлено провадження у справі(Т.2, а.с.3). 20 січня 2020 року на адресу суду надійшло повідомлення експерта щодо неможливості проведення експертизи (Т.2, а.с.24-26). 25 лютого 2020 року на адресу суду надійшло клопотання позивачів про призначення у справі почеркознавчої експертизи (Т.2, а.с.29-30). Ухвалою суду від 25 лютого 2020 року (суддя Ткаченко А.В.) призначено по справі судову почеркознавчу експертизу (Т.2, а.с.37-40). 22 липня 2020 року на адресу суду надійшов висновок експерта (Т.2, а.с. 44-52). Ухвалою суду від 23 липня 2020 року (суддя Ткаченко А.В.) відновлено провадження у справі(Т.2, а.с.53). 22 березня 2021 року на адресу суду від представника відповідача надійшли письмові пояснення на дебати (Т.2, а.с.86-87). При цьому, судом відзначається, що 15 грудня 2017 року набрав чинності в новій редакції Закону №2147-VIII від 03 жовтня 2017 року Цивільний процесуальний кодекс України. Відповідно до п.9 ч.1 Розділу ХІІІ Перехідні положення ЦПК України (в редакції Закону України № 2147-VIII від 03.10.2017 року, який набрав чинності 15.12.2017 року), справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу, на підставі чого, та враховуючи, що провадження у справі відкрито до набрання чинності зазначеною редакцією Кодексу, подальший розгляд зазначеної цивільної справи судом здійснено за правилами ЦПК України в редакції Закону України № 2147-VIII від 03.10.2017 року. Від позивачів та їх представника надійшли заяви про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги підтримують в повному обсязі, та просять суд їх задовольнити. Представник відповідача, ПАТ «Альфа-Банк», надав суду заяву про слухання справи у за його відсутності, з позовними вимогами не згоден в повному обсязі та просить відмовити в їх задоволенні, посилаючись на обставини викладені в письмових поясненнях на дебати. В яких зазначено, що в ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України встановлений перелік способів захисту цивільних прав та інтересів. Зазначений перелік не містить такого способу захисту як визнання договору нікчемним. Представник відповідача, враховуючи положення ч. 2 ст. 215 ЦК України, вважає, що вимога про визнання правочину (договору) нікчемним не відповідає можливим способам захисту цивільних прав та інтересів, передбачених законом та вважає, що дана вимога позивачів не підлягає задоволенню. Крім того, зазначено, що позивачами у позовній заяві не зазначено жодної норми закону котра визначає спірний кредитний договір як нікчемний. Якщо існує норма закону, котра встановлює нікчемність спірного кредитного договору, та визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Крім того, відповідно до ст. 257 ЦК України, сплинув строк позовної давності у три роки, а позивачами не наведено обставин поважності пропуску вказаного строку. Третя особа, [PERSON] , надала заяву про розгляд справи у її відсутність, позов підтримує та просить задовольнити. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, приходить до наступних висновків. Частиною 1 статті 4 ЦПК України передбачено право кожної особи в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до частини першої та другої статті 15 Цивільного кодексу України,кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання; кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст.16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Положеннями ч. 2 ст.16 Цивільного кодексу України встановленоспособи захисту цивільних прав та інтересів:визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Звертаючись до суду з позовом позивачі посилаються на нікчемність договорів поруки та просять суд визнати вказані договори нікчемними та недійними. Відповідно до ч.2 ст.207 ЦК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Судом встановлено, що відповідно до договорів поруки №0319/0308/45-010-Р-1 та №0319/0308/45-010-Р-2 від 24 березня 2008 року [PERSON] та [PERSON] зобов`язалися перед ВАТ «Сведбанк» відповідати за виконання зобов`язань щодо повернення коштів, наданих банком позичальнику, [PERSON] , у вигляді кредиту/ кредитної лінії згідно з кредитним договором №0319/0308/45-010 від 24 березня 2008 року у сумі 35 000 дол. США, строком до 24 березня 2016 року, з процентною ставкою 11.90% річних за їх використання (Т.1, а.с.6-7). Право вимоги за кредитним договором №0319/0308/45-010 від 24 березня 2008 року були відступлені ПАТ «Альфа-Банк», що не оспорюється сторонами (а.с.Т1, а.с.12-15). На підставі висновку експерта №1438-20 за результатами проведення судової почеркознавчої експертизи встановлено, що два підписи від імені [PERSON] , що розміщені в графах «Поручитель» двох примірниках договору поруки №0319/0308/45-010-Р-1від 24.03.2008р. виконані не [PERSON] , а іншою особою (Т.2, а.с.45-47). На підставі висновку експерта №1438-20 за результатами проведення судової почеркознавчої експертизи також встановлено, що два підписи від імені [PERSON] , що розміщені в графах «Поручитель» двох примірниках договору поруки №0319/0308/45-010-Р-2 від 24.03.2008р. виконані не [PERSON] , а іншою особою (Т.2, а.с.45-47). Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 січня 2020 року в справі № 674/461/16-ц (провадження № 61-34764св18) зроблено висновок, що «підпис є обов`язковим реквізитом правочину, вчиненого в письмовій формі. Наявність підпису підтверджує наміри та волю й фіксує волевиявлення учасника(-ів) правочину, забезпечує їх ідентифікацію та цілісність документу, в якому втілюється правочин. Внаслідок цього підписання правочину здійснюється стороною (сторонами) або ж уповноваженими особами». У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 січня 2019 року у справі № 759/2328/16-ц (провадження № 61-5800зпв18) зроблено висновок, що «нікчемним є той правочин, недійсність якого встановлена законом і для визнання його недійсним не вимагається рішення суду (частина друга статті 215 ЦК України). Нікчемність правочину конструюється за допомогою «текстуальної» недійсності, оскільки вона існує тільки у разі прямої вказівки закону. З позицій юридичної техніки така пряма вказівка може втілюватися, зокрема, в термінах «нікчемний», «є недійсним». Відповідно до частини першої статті 218 ЦК України, недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. У частинах першій, другій статті 547 ЦК України передбачено, що правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним. Тобто, правовим наслідком недодержання письмової форми правочину про забезпечення виконання зобов`язання є його нікчемність. На підставі наявного в матеріалах справи висновку експерта, судом встановлено, що підпис від імені [PERSON] у договорі поруки № 0319/0308/45-010-Р-1 від 24 березня 2008 року виконаний не [PERSON] , а іншою особою та підпис від імені [PERSON] у договорі поруки № 0319/0308/45-010-Р-2 від 24 березня 2008 року виконаний не [PERSON] , а іншою особою (Т.2, а.с.45-47). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 червня 2019 року у справі № 916/3156/17 (провадження № 12-304гс18) вказано, що: «визнання нікчемного правочину недійсним за вимогою його сторони не є належним способом захисту прав, оскільки не призведе до реального відновлення порушених прав позивача, адже нікчемний правочин є недійсним у силу закону. За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та в мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину». У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 463/5896/14-ц (провадження № 14-90цс19) зазначено, що: «кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (статті 15, 16 ЦК України). Цивільне право чи інтерес мають бути захищені судом у належний спосіб, який є ефективним. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається (абзац перший частини другої статті 215 ЦК України). Якщо недійсність певного правочину встановлена законом, тобто якщо цей правочин нікчемний, позовна вимога про визнання його нікчемним не є належним способом захисту права чи інтересу позивача. За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та у мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину». Таким чином, судом встановлено, що договори поруки №0319/0308/45-010-Р-1 та № 0319/0308/45-010-Р-2 від 24 березня 2008р. позивачами [PERSON] та [PERSON] не підписувалися. Враховуючи дану обставину та

Outcome: dismissed