Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-17 00:00:00

13.10.2021 року [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до ПрАТ «Північний ГЗК» про відшкодування моральної шкоди, завданої працівнику внаслідок ушкодженням здоров`я, у якій просить стягнути моральну шкоду у розмірі 180 000 грн. Просив розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. В обґрунтування вказує, що станом на 02.01.1998 працював на посаді чергового слюсаря з ремонту устаткування на підприємстві відповідача. Цього ж дня під час виконання своїх трудових обов`язків позивачем, стався нещасний випадок, так при підійманні броні мостовим краном, остання зачепилась за отвір люку, внаслідок чого розкололась та падаючим шматком спричинила позивачу травму правої ноги, даний факт підтверджується Актом Форми Н-1. В п.15 Акту причиною нещасного випадку зазначено : неналежна організація роботи. Первинним оглядом МСЕК від 22.10.1998 року йому було встановлено 30% втрати професійної працездатності та третя група інвалідності, з неодноразовим переоглядом та з 04.11.2020 позивачу безстроково встановлено 10% втрати професійної працездатності та третя група інвалідності. Трудовим каліцтвом йому завдано моральну шкоду, котра полягає в тому, що від моменту отримання травми та по теперішній час немає жодного дня, щоб отримана травма не давала про себе знати, оскільки позивач з 23 років відчуває біль при пересуванні в просторі. В результаті отриманої травми йому доводиться докладати додаткових зусиль для організації свого життя, побуту та відпочинку. Він постійно переживає як фізичні так і моральні страждання. Через травму порушені нормальні життєві зв`язки, він не може реалізувати своє бажання повноцінно працювати, матеріально забезпечувати себе, свою родину, відпочивати. Моральну шкоду позивач оцінює у 180 000 грн. та просить стягнути з відповідача. Ухвалою суду від 27.10.2021 відкрито провадження у справі та призначено судовий розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. 28.12.2021 представник відповідача ПрАТ «ПівнГЗК» Доценко Т.Ю. надала відзив на позовну заяву. Вказує, що позивач не обґрунтував завдання йому моральної шкоди. Крім того, вказує про необґрунтованість позову, оскільки на час встановлення позивачу втрати працездатності діяли Правила відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, згідно яких максимальний розмір моральної шкоди обмежувався 150 розмірами неоподаткованого мінімуму доходів громадян (17 гривень), крім того пройшли строки позовної давності. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до таких висновків. Сукупністю належних, допустимих і достовірних письмових доказів судом встановлено наступні обставини та відповідні ним правовідносини. Позивач [PERSON] станом на 02.01.1998 працював на посаді чергового слюсаря з ремонту устаткування на підприємстві відповідача, що підтверджується копіями трудової книжки та не заперечується представником відповідача (а.с. 36-40). 02.01.1998 року під час виконання своїх трудових обов`язків позивачем стався нещасний випадок, при підійманні броні мостовим краном, остання зачепилась за отвір люку, внаслідок чого розкололась та падаючим шматком спричинила позивачу травму правої ноги, даний факт підтверджується Актом Форми Н-1(а.с.24-27). Згідно даного акта встановлено вину посадових осіб підприємства. Внаслідок отриманого ушкодження позивачу встановлено діагноз - закритий перелом с/з правого стегна, що підтверджується медичними виписками, а.с. 28-29,30,31,32,33,34-35. Довідкою МСЕК від 22.10.1998 року позивачу первинно було встановлено 30% втрати професійної працездатності та третя група інвалідності, 15.12.1999, 02.11.2000 відповідно позивачу повторно встановлено 25% втрати професійної працездатності та третя група інвалідності, 07.11.2001, 06.11.2003, 17.11.2004, 22.11.2006, 12.11.2008, 03.11.2010 відповідно позивачу повторно встановлено 15% втрати професійної працездатності та третя група інвалідності, 31.10.2012, 05.11.2014, 08.11.2017 відповідно позивачу повторно встановлено 10% втрати професійної працездатності та третя група інвалідності, а з 04.11.2020 безстроково (а.с. 11-23). Судом не було відхилено жодного доказу наданого позивачем. Оцінка суду. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Правилами ст.12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Відповідно ч. 7 ст. 82 ЦПК України, правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для суду. Отже, право на відшкодування моральної шкоди у зв`язку з нещасним випадком на виробництві і втратою працездатності у позивача виникло 02.01.1998 року. На той час спірні правовідносини були врегульовані ЦК УРСР 1963 року, Законом України "Про охорону праці" та Правилами відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, затвердженими постановою КМУ №472 від 23.06.1993 року. Згідно до ст.13 Закону України "Про охорону праці", роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Згідно до ст. 440-1 ЦК УРСР (у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин), моральна (немайнова) шкода, заподіяна громадянину або організації діяннями іншої особи, яка порушила їх законні права, відшкодовується особою, яка заподіяла шкоду, якщо вона не доведе, що моральна шкода заподіяна не з її вини. Моральна шкода відшкодовується в грошовій або іншій матеріальній формі за рішенням суду незалежно від відшкодування майнової шкоди. Розмір відшкодування визначається судом з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних чи моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків, але не менше п`яти мінімальних розмірів заробітної плати (5*6000=30000 грн. згідно Закону України "Про Державний бюджет на 2021 рік"). Крім того, згідно до п.п. 1,11 "Правил відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням ним трудових обов`язків" затверджених постановою КМУ №472 від 23.06.1993р. (які були чинні на момент виникнення спірних правовідносин), власник підприємства, установи і організації (надалі - підприємство) або уповноважений ним орган (надалі - власник) несе матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну працівникові каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням ним трудових обов`язків (надалі - ушкодження здоров`я), а також за моральну шкоду, заподіяну потерпілому власником фізичного чи психічного впливу небезпечних або шкідливих умов праці. Моральна шкода відшкодовується за заявою потерпілого про характер моральної втрати чи висновком медичних органів у вигляді одноразової грошової виплати або в іншій матеріальній формі, розмір якої визначається в кожному конкретному випадку на підставі: домовленості сторін (власника, профспілкового органу і потерпілого або уповноваженої ним особи); рішення комісії по трудових спорах; рішення суду. Розмір відшкодування моральної шкоди не може перевищувати двохсот мінімальних розмірів заробітної плати (200*6000=1200000 грн. ) незалежно від інших будь-яких виплат. В ході судового розгляду справи судом встановлено, що внаслідок нещасного випадку позивач перебував на стаціонарному лікуванні, первинно втратив працездатність в розмірі 30%, а в подальшому 10%, відтак зазнав фізичних і моральних страждань. Враховуючи вищевикладене, недотримання відповідачем вимог про безпеку праці та наявність доказів причинно-наслідкового зв`язку, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд враховує практику Європейського суду з прав людини, викладену в рішенні Нечипорук та Йонкало проти України № 42310/04 від 21.04.2011 року, роз`яснення п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України " Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", відповідно до якого, розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров"я потерпілого, тяжкість отриманого захворювання, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі, характер моральних страждань і наслідків, що наступили. Отже, суд враховує характер і тяжкість отриманих позивачем ушкоджень, що порушує його нормальні життєві зв`язки та викликає фізичні і моральні страждання, ступінь втрати ним професійної працездатності, наявність частково вини позивача в нещасному випадку, а також мінімальний і максимальний розмір відшкодування. З урахуванням вищенаведеного, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, позов слід задовольнити частково та стягнути на користь позивача 650000 грн. моральної шкоди у відшкодування моральної шкоди, вважаючи суму, що вимагає позивач завищеною. Доводи представника відповідача, про те що позивачем не додано доказів отримання моральної шкоди, суд до уваги не приймає, оскільки вони є неспроможними. Також, суд не приймає до уваги доводи представника відповідача про максимальний розмір моральної шкоди у сумі 2550 грн., так як ЦК України, в редакції 1963 року, передбачає розмір відшкодування моральної шкоди, який не може бути менше ніж п`ять мінімальних розмірів заробітної плати, і правові норми ЦК мають більшу юридичну силу порівняно з п. 11 Правил в редакції від 03 жовтня 1997 року. Згідно положення, закріпленого в п.2 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 року №3674, від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи. Як видно з матеріалів справи, при зверненні до суду із позовом позивач звільнений від сплати судового збору на підставі положення п.2 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір». Згідно до ст. 141 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави. Оскільки даний позов має майновий характер - то з ПАТ «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» слід стягнути на користь держави судовий збір у розмірі 908 грн. На підставі ст.ст.440-1 ЦК УРСР,

Outcome: partial