Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом, уточненим під час судового розгляду, до відповідачів, вказуючи, що вона є спадкоємцем за законом після смерті її батька [PERSON] , померлого [INFO] . Також спадкоємцем є її рідний брат - [PERSON] . Після смерті батька відкрилась спадщина на житловий будинок без номеру по [ADDRESS] , земельну ділянку 6,75 га, грошові внески у ощадній касі і на ј квартири [ADDRESS] . Ще 15.01.1999вона звернулась до державного нотаріусу Першої маріупольської державної нотаріальної контори В.М.Кулініч з заявою про прийняття спадщини після смерті батька. 15.01.1999 зареєстрована спадкова справа №32, спадкодавець: [PERSON] . Відповідач заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори не подав. Позивач є спадкоємцем першої черги і лише вона прийняла спадщину. 15.02.1999 року вона отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на наступне майно: житловий будинок без номеру по [ADDRESS] , земельну ділянку 6,75 га, грошові внески у ощадній касі. Вона не подавала за заяви про прийняття спадщини на частку квартири і не отримувала свідоцтва на спадщину на ј спадкової квартири одразу. Вважала, що можна отримати документи пізніше. 11.06.2021 вона знову звернулась до нотаріальної контори з питання отримання свідоцтва про право на спадкову частину квартири. Однак, ознайомившись з документами державний нотаріус Першої маріупольської державної нотаріальної контори В.М.Кулініч роз`яснила їй, що не має можливості видати свідоцтва про право на спадщину за законом на вищезазначене спадкове майно з тієї причини, що спадкова справа вважається закінченою 15.02.1999 року. Усі спадкові справ що закінчені провадженням нотаріальної контори за період з 1943 по 2001 року були передані для подальшого їх зберігання до Донецького обласного нотаріального архіву. Усі архівні справи знаходяться на території м. Донецька, що непідконтрольна України. Доступ до архіву відсутній. Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 11.06.2021 року державним нотаріусом Першої маріупольської державної нотаріальної контори позивачці було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на ј частки квартири [ADDRESS] . У зв`язку з чим позивачка змушена звернутись до суду та просить: визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом ј частки квартири [ADDRESS] , після померлого [INFO] [PERSON] . Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 07.09.2021 року відкрито провадження у вказаній цивільній справі в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 01.11.2021 суддею Хараджа Н.В. прийнято до провадження дану цивільну справу. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 10.11.2021 залучено для участі у розгляді вказаної цивільної справи Маріупольську міську раду в якості співвідповідача. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 17 грудня 2021 року підготовче провадження по справі було закрито та справу призначено до судового розгляду. В судове засідання позивач та її представник не з`явились, надали суду заяву з проханням розглядати справу за їх відсутності. Позовні вимоги підтримали у повному обсязі. В судове засідання представник відповідача Маріупольської міської ради не з`явилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, просила ухвалити рішення на розсуд суду. В судове засідання відповідач [PERSON] не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся відповідно до вимог чинного законодавства, про причини неявки суд не інформував, тому суд визнає причину неявки відповідача неповажною і вважає можливим розгляд справи у відсутності сторін. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. З`ясувавши обставини справи, перевіривши їх поданими доказами, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволенню, враховуючи наступне. Зі свідоцтва про народження, серія [NUMBER] , батьками [PERSON] є [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про смерть, серія [NUMBER] , [PERSON] помер [INFO] . Свідоцтвом про право на спадщину за законом від 15.02.1999 року, [PERSON] прийняла спадщину після померлого батька [PERSON] . Спадкове майно складалось з: цілого будинку з належними надвірними прибудовами, що розташований у [ADDRESS] без номера на земельній ділянці Комінткерновській сільРади народних депутатів Новоазовського району Донецької області. На згаданій земельній ділянці розташовано - один жилий будинок літ. А-1, жилою площею 43Ю8 квюмЮ коридо літ. а1, веранда літ.а, гараж літ. Б, уборна літ. В, сарай літ. Г, літня кухня літ. Д, підвал літ. Е, колодязь літ. К, мощенія І.; грошових внесків з належними відсотками, компенсаціями, сертифікатами, що знаходиться з ощадній касі № 5362/011 с. Коментерново Новоазовського району Донецької області по рахунку № [NUMBER] , по рахунку № [NUMBER] , які належать померлому на підставі ощадних книжок. 24.04.1999 [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] , про що зроблено актовий запис № 166, після реєстрації шлюбу дружина обрала прізвище чоловіка - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про одруження, серія [NUMBER] . Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 06.01.1998 року квартира [ADDRESS] , належить на праві приватної власності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , що також підтверджується висновком про реєстрацію домоволодіння. З технічного паспорту на квартиру вбачається, що квартира [ADDRESS] має загальну площу 69,97 кв.м. та складається з трьох кімнат. З інформаційної довідки зі Спадкового реєстру вбачається, що 15.02.1999 року було видано свідоцтво про право на спадщину, спадкодавець: [PERSON] , спадкова справа перебуває у архіві. Постановою державного нотаріуса Першої маріупольської державної нотаріальної контори від 11.06.2021 [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на майно померлого [INFO] [PERSON] , яке складається з ј частки квартири [ADDRESS] . З даної постанови вбачається також, що 15 лютого 1998 року Першою маріупольською державною нотаріальною конторою було видано свідоцтво про право на спадщину. Вказана спадкова справа вважається закінченою за датою видачі першого свідоцтва про право на спадщину від 15.02.1999. У такому випадку усі інші заяви, що подаються після закінчення спадкової справи, вважаються такими, що подані додатково. Усі спадкові справи, що закінченні провадженням Першою маріупольською державною нотаріальною конторою за період з 1943-2001 року, були передані для подальшого їх зберігання до Донецького обласного нотаріального архіву. Вказані обставини також підтверджуються інформацією з Першої маріупольської державної нотаріальної контори від 28.09.2021. Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 527 ЦК УРСР спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті. Згідно до ст. ст. 548, 549 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається,що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Згідно ч.1 ст. 1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи ,які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Згідно ч.5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно ст.ст. 1268, 1269 ЦК України спадкоємець вважається таким, що прийняв спадщину у разі якщо він постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини або подав до нотаріальної контори заяву, якщо він не заявив про відмову від неї. Згідно до п.3.1 листу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 №24-753/0/4-13, право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). Згідно до вимог п.23.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року у разі відмови нотаріусу в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження. Згідно ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, а також оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. З огляду на викладене, суд прийшов до твердого переконання, що в судовому засіданні належними та допустимими доказами доведені обставини, якими позивач обґрунтовує позовні вимоги, а саме те, що вона є спадкоємцем після смерті батька, спадщина на яке складається з нерухомості у вигляді ј квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , нотаріальна справа відсутня у нотаріальній конторі і звернутись до архіву у м. Донецьку не можливо, позивачка позбавлена можливості прийняти спадщину будь-яким іншим способом, що є підставою для задоволення даного позову. Крім того, задовольняючи позов, суд виходить із положень ст. 1 ЦПК України, відповідно до яких задачами цивільного судового провадження є захист порушених та невизнаних прав свободі та інтересів фізичних осіб, а також положень Конституції України та Цивільного кодексу України згідно яких власник майна має права безперешкодно користуватись своєю власністю та таке право гарантується державою. Тобто, у разі порушення права власника держава, в особі судів, забезпечує захист права власності від порушень з боку іншої особи. На підставі викладеного,

Outcome: approved