Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-10 00:00:00

В провадженні суду перебувала справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів. Рішенням Києво - Святошинського районного суду Київської області від 29 березня 2021 року по справі № 369/9560/20, позовні вимоги позивачки [PERSON] задоволено частково. Стягнуто з [PERSON] , [INFO] РНОКПП [NUMBER] на користь [PERSON] , [INFO] РНОКПП [NUMBER] аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 (однієї третьої) частини всіх видів його заробітку (доходу) до досягнення дитиною повноліття щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 04 серпня 2020 року. В решті позовних вимог [PERSON] , відмовлено. Не погодившись із вказаним судовим рішенням [PERSON] подав апеляційну скаргу. Постановою Київського апеляційного суду від 20.09.2021 подана [PERSON] апеляційна скарга залишена без задоволення. Рішення Києво - Святошинського суду залишено без змін. Таким чином, рішення Києво- Святошинського районного суду Київської області від 29.03.2021 набрало законної сили 20.09.2021. У жовтні 2021 року відповідач [PERSON] звернувся до суду із заявою про перегляд рішення суду у даній справі за нововиявленими обставинами, у якій просив суд скасувати рішення Києво - Святошинського районного суду Київської області від 29.03.2021 року за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів і закрити провадження у справі № 369/9560/20. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 30 листопада 2021 року, у задоволенні заяви [PERSON] про перегляд рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 29 березня 2021 року, у зв`язку з нововиявленими обставинами - відмовлено. 08.12. 2021 року представник позивача звернувся до суду з заявою про стягнення витрат на правничу допомогу, у якій просив суд ухвалити додаткове рішення у справі №369/9560/20 про розподіл судових витрат за результатами прийнятого рішення від 30.11.2021 року та стягнути з [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] на користь [PERSON] , [INFO] РНОКПП [NUMBER] судові витрати у вигляді витрат на правничу допомогу адвоката у сумі 4999 грн. (чотири тисячі дев`ятсот дев`яносто дев`ять) грн. Заява про ухвалення додаткового рішення суду обгрунтована тим, що Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 30.11.2021 року у справі №369/9560/20 у задоволенні заяви відповідача про перегляд справи за нововиявленими обставинами відмовлено. Відповідно до ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Між АБ «Адвокатський кабінет Дмитра Макучкіна» та [PERSON] укладено договір про надання правової допомоги №922 від 03 липня 2020 року та додаткову угоду №1 до цього договору. Розгляд справи для відповідача має суттєве значення тому що стосується призначення стягнення аліментів на утримання спільних із відповідачем дітей. У свою чергу позивач вважає звернення відповідача із цією заявою зловживанням процесуальними правами з метою затягування виконання рішення у справі про стягнення аліментів, та враховуючи наявність у відповідача права на звернення до суду без сплати судового збору, він буз додаткових витрат ініціює безпідставні позови до судів, що призводить до додаткових витрат позивача. У зв`язку з розглядом заяви відповідача про перегляд справи за нововиявленими обставинами позивачем понесено витрати на правничу допомогу у сумі 4999 грн. (чотири тисячі дев`ятсот дев`яносто дев`ять) грн., що підтверджується договором про надання правової допомоги з додатком, актом виконаних робіт, детальним описом виконаних робіт, рахунком фактури, випискою з банку про оплату фактично наданих послуг адвокатського бюро. В судове засідання представник заявника [PERSON] - адвокат Дейнегін Сергій Миколайович не з`явився, направив заяву про розгляд справи у його відсутності, у якій вимоги заяви підтримав, просив задовольнити. Відповідач [PERSON] та його представник в судове засідання не з`явились, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Суд, дослідивши матеріали заяви про стягнення витрат на правничу допомогу, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Згідно з частинами першою, третьою статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до частини першої, пункту 2 частини другої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача. Згідно з частиною другою статті 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд, відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України, враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до частин третьої, четвертої статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Частиною п`ятою статті 137 ЦПК встановлено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Згідно з частиною шостою статті 137 ЦПК обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність) або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного до договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Зазначені критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зазначено, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат». У постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18 (провадження № 61-9124св20) вказано, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення». У постанові Верховного Суду від 09 жовтня 2020 року у справі № 509/5043/17 (провадження № 61-5662св20) зазначено, що «на підтвердження понесених витрат на отримання правничої допомоги представник надав до суду копію договору про надання професійної правничої допомоги від 02 червня 2020 року № 3/20, копію ордера від 16 червня 2020 року та квитанцію від 02 червня 2020 року на суму 3 000,00 грн. Водночас представник не надав детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, тому немає підстав для стягнення витрат на правничу допомогу». На підтвердження витрат на правову допомогу представником позивача надано договір про надання правової допомоги №922 від 03 липня 2020 року, додаткову угоду №1 до договору про надання правової допомоги за №922 від 03.07. 2021 року, акт виконаних робіт за №922/3 від 30.11. 2021 року, рахунок-фактуру №АБ -3011001 від 30.11. 2021 року, детальний опис робіт (наданих послуг), меморіальний ордер №1595648476 від 02.12. 2021 року, ордер серії КС №879028 та свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серії ЛГ №000267. Частиною шостою статті 137 ЦПК України передбачено, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Матеріали справи не містять заперечення або клопотання відповідача [PERSON] про зменшення щодо розміру витрат на професійну правничу допомогу. Відсутність клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, від іншої сторони виключає можливість суду самостійно (без указаного клопотання) зменшувати розмір витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Таку позицію викладено в постановах Верховного Суду від 29.03.2018 р. у справі № 907/357/16, від 18.12.2018 р. у справі № 910/4881/18, від 08.04.2019 р. у справі № 922/619/18. Крім того, Верховний Суд у вказаному правовому висновку щодо розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу, викладеному в Постанові об`єднаної палати Верховного Суду в складі КГС від 03.10.2019 року в справі № 922/445/19 зазначив наступне: "зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи". Клопотання про зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу від відповідача до суду не надійшло. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України», від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України», від 30 березня 2004 року у справі «Меріт проти України», заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. Таким чином, судом встановлено, що представником позивача [PERSON] - адвокатом Дейнегіним Сергієм Миколайовичем надано до суду належні докази на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу у заявленому розмірі, зокрема, докази щодо обсягу наданих послуг та виконаних робіт, переліку складових наданих послуг, акт виконаних робіт, у зв`язку із чим, суд дійшов висновку про обґрунтованість та доведеність витрат на правничу допомогу по даній справі в розмірі 4 999,00 грн., які підлягають стягненню з відповідача по справі.

Outcome: approved