Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-20 00:00:00

Стислий виклад позицій сторін 06.07.2021 АТ «Страхова компанія «Країна» (далі - позивач) звернулося до суду з позовом до [PERSON] (далі - відповідач) про відшкодування в порядку регресу шкоди, завданої внаслідок дорожньо - транспортної пригоди. В обґрунтування позову вказує, що 16.12.2016 між [PERSON] та АТ «СК «Країна» було укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, забезпечений транспортний засіб ВАЗ д.р.н. [NUMBER] . 14.10.2017 мала місце дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки ВАЗ д.р.н. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , який наїхав на пішохода [PERSON] внаслідок чого останній отримав тілесні ушкодження. За вказаною подією було зареєстровано кримінальне провадження за ч. 1 ст. 286 КК України. На підставі п.22.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» [PERSON] , як потерпіла особа, звернувся до позивача з заявою про отримання страхового відшкодування, та 18.11.2019 позивачем було здійснено відповідне відшкодування в розмірі 68 854, 74 грн. Ухвалою Брусилівського районного суду Житомирської області від 19.10.2020 [PERSON] звільнено від кримінальної відповідальності за вчинене 14.10.2017 кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 286 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності. Кримінальне провадження №12017060130000320 стосовно [PERSON] за ч.1 ст. 286 КК України - закрито, цивільний позов потерпілого до [PERSON] , ПАТ "Страхова компанія "Країна" про стягнення шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди - залишено без розгляду. Вказана ухвала суду залишена в силі ухвалою Житомирського апеляційного суду від 16.12.2020. На підставі викладеного, посилаючись також на те, що згідно обвинувального акту у кримінальному провадженні щодо [PERSON] останній перебував у стані алкогольного сп`яніння під час вчинення ДТП 14.10.2017, від кримінальної відповідальності відповідача звільнено з нереабілітуючих підстав та на підставі положень п.38.1.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст.ст. 1187, 1191 ЦК України позивач в порядку регресу просить стягнути з відповідача завдані внаслідок ДТП збитки в розмірі 68 854,17 грн. Заяви, клопотання, інші процесуальні дії Ухвалою Брусилівського районного суду Житомирської області від 19.07.2021 відкрито провадження у цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 09.08.2021 до суду надійшов відзив представника відповідача на позов, у якому останній позов не визнав повністю, заперечив проти його задоволення. Вказав, що не вважає ДТП від 14.10.2017 року саме страховим випадком, вказує, що ДТП сталася саме з вини потерпілого. Також вказує на те, що ухвалою суду від 19.10.2020 його не було засуджено, а звільнено від відповідальності, тобто судом не було встановлено ту обставину, що відповідач керував автомобілем під час ДТП саме в стані алкогольного сп`яніння, відтак ця обставина підлягає доказуванню. За відсутності вказаних доказів, у позивача не настало права на стягнення в порядку регресу виплачених потерпілому коштів страхового відшкодування потерпілому. 25.08.2021 до суду надійшла відповідь позивача на відзив, у якій позивача спростовує аргументи відзиву, посилаючись на те, що всі обставини скоєння ДТП, зокрема - і стан алкогольного сп`яніння відповідача, підтверджені в ході досудового розслідування та ухвалою суду у справі № 275/716/18, якими провадження було закрито з нереабілітуючої підстави. 14.01.2022 від представника позивача до суду надійшли письмові пояснення в яких вони звертають увагу на те, що така підстава як закриття провадження про притягнення особи до кримінальної відповідальності не звільняє особу яка відповідальна за вчинені дії від цивільно-правових наслідків. Крім того зазначили, що згідно висновку щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції № 105 від 15.10.2017 [PERSON] перебував у стані алкогольного сп`яніння. Також зазначили, що ДТП відбулася не з вини потерпілого, як зазначено у відзиві на позовну заяву. В судовому засіданні 08.11.2021 судом було задоволено клопотання позивача про витребування доказів та дослідження матеріалів кримінального провадження № 12017060130000320, справа № 275/716/18. В судовому засіданні 23.12.2021 судом досліджено витребувані матеріали кримінального провадження. В судовому засіданні 21.01.2022 судом задоволено клопотання представника відповідача про долучення письмових доказів та їх досліджено судом. В судове засідання представник позивача не з`явився, в позовній заяві просив суд розглядати справу без його участі, позов підтримав, тому суд на підставі ст.ст.211, 223 ЦПК України здійснює розгляд справи без участі представника позивача. В судовому засіданні представник відповідача адвокат Нестеренко М.М., який діє на підставі ордеру виданого на підставі доручення № 1-ц від 01.08.2021 проти позову заперечив з підстав, зазначених у відзиві. Наголосив, що відповідача не було засуджено вироком за скоєння ДТП, а ухвала суду про закриття кримінального провадження не презюмує перебування ним у стані сп`яніння. Тому зазначив, що факт перебування відповідача у стані сп`яніння під час ДТП не доведений належним чином, а наявний у матеріалах кримінального провадження висновок № 105 від 15.10.2017 не доводить перебування відповідача в стані сп`яніння в момент ДТП, так як огляд було проведено з порушенням вимог відповідної Інструкції, а саме - пізніше двох годин з часу скоєння ДТП. Також вказав на невинуватість відповідача у скоєнні ДТП, оскільки винним є саме потерпілий. За таких обставин відсутні підстави для стягнення коштів з відповідача в порядку регресу. Фактичні обставини встановлені судом Суд, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши норми чинного законодавства, оцінивши в сукупності докази по справі, приходить до наступного висновку. Відповідно ухвали Брусилівського районного суду від 19.10.2020 у справі № 275/716/18 та дослідженого судом обвинувального акту у кримінальному провадженні № 12017060130000320, [PERSON] обвинувачувався в тому, що 14.10.2017 в близько 22 години він керував технічно справним автомобілем марки ВАЗ-21099, д.н.з [NUMBER] , по вулиці Митрополита Іларіона в смт. Брусилів Житомирської області зі сторони від автостанції в напрямку до села Костовці Брусилівського району Житомирської області в стані алкогольного сп`яніння, чим порушив вимоги п. 2.9-«а» Правил дорожнього руху. Рухаючись у вказаний день та час, зазначеним транспортним засобом на освітленій ділянці дороги поблизу Будинку культури за адресою вулиця Митрополита Іларіона, 17 смт. Брусилів Житомирської області, в порушення вимог п. 2.3 «б» Правил дорожнього руху, проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змін і в порушення вимог п.12.3 Правил при своєчасному виявленні небезпеки для руху (автомобіля ВАЗ 2105 д.н.з. [NUMBER] ) перед яким стояв пішохід [PERSON] , якого водій [PERSON] об`єктивно спроможний був виявити, не вжив негайних заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди та передньою частиною свого автомобіля здійснив наїзд на автомобіль марки ВАЗ 2105 д.н.з. [NUMBER] , перед яким в той час стояв пішохід [PERSON] , внаслідок чого останній отримав тілесні ушкодження. Згідно ухвали Брусилівського районного суду Житомирської області від 19.10.2020 у кримінальному провадженні № 12017060130000320, справа № 275/716/18 (оригінал досліджено в судовому засіданні), [PERSON] звільнено від кримінальної відповідальності за вчинене 14.10.2017 кримінальне правопорушення, передбачене с. 1 ст. 286 КК України в зв`язку з закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, кримінальне провадження №12017060130000320 стосовно [PERSON] за ч.1 ст. 286 КК України - закрито, цивільний позов потерпілого до [PERSON] , ПАТ "Страхова компанія "Країна" про стягнення шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди - залишено без розгляду (а.к.п.90 т.3, а.с. 11-12). Згідно змісту ухвали, клопотання про закриття провадження на цій підставі подавалось стороною захисту, обвинувачений підтримав клопотання захисника, підтвердив, що розуміє наслідки звільнення від кримінальної відповідальності з даних підстав. На момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди 14.10.2017 автомобіль марки ВАЗ , д.р.н. [NUMBER] , який належить на праві власності [PERSON] , було забезпечено АТ «СК «Країна» Полісом № АЕ/950184 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 16.12.2017 (оригінал досліджено в судовому засіданні) (а.с. 6). Довідкою № 36 від 14.10.2017 виданою Брусилівською ЦРЛ підтверджується те що [PERSON] дійсно звертався за медичною допомогою 14.10.2017 з відкритими переломами (а.с. 22). Згідно виписок з медичних карток стаціонарного хворого [PERSON] та індивідуальної програми інваліда останній перебував на лікуванні та отримував реабілітацію внаслідок травм отриманих від ДТП (а.с.21-27). Згідно видаткових накладних, товарних чеків та актів надання послуг [PERSON] було здійснено придбання медикаментів та лікарських засобів з 2014 по 2018 роки (а.с. 28-64, 69-86). 26.10.2018 до ПрАТ «СК «Країна» із Заявами про здійснення відшкодування шкоди заподіяної здоров`ю потерпілого в результаті ДТП, що сталася 14.10.2017 та здійснити виплату страхового відшкодування звернувся [PERSON] , здоров`ю було завдано шкоди (а.с. 13, 14). Згідно страхового акту від 15.11.2019 № 04/51897/Ж3.2.29 [PERSON] завдано [PERSON] шкоди пов`язаної з лікуванням в сумі 24 128, 32 грн., шкоди пов`язаної з тимчасовою втратою працездатності в сумі 3 200, 00 грн., шкоди пов`язаної з стійкою втратою працездатності в розмірі 38 400, 00 грн., моральна шкода в розмірі 3126,42 грн., а разом розмір страхового відшкодування становить 68 854,74 грн. (а.с. 89). Відповідно платіжного доручення від 18.11.2019 № 1441, АТ «СК «Країна» сплатило [PERSON] страхове відшкодування в розмірі 68 854, 74 грн. (а.с.90). 04.12.2019 АТ «СК «Країна» звернулося до [PERSON] з вимогою про сплату коштів в межах виплаченого страхового відшкодування, а 26.05.2020 - з претензією про відшкодування шкоди в порядку регресу в розмірі 68 854, 74 грн. (а.с.91, 92). Відповідно до висновку щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції № 105, який складений о 00 год. 10 хв. 15.10.2017, [PERSON] перебував у стані алкогольного сп`яніння, результат 1,5 ‰ (оригінал досліджено в судовому засіданні). Відповідно до рапорта від 14.10.2017 письмових пояснень [PERSON] від 14.10.2017 та протоколу допиту потерпілого [PERSON] від 02.12.2017, 14.10.2017 о 21.57 сталася дорожньо-транспортна пригода з участю автомобіля ВАЗ д.р.н. [NUMBER] , який здійснив наїзд на пішохода [PERSON] . Згідно письмових пояснень потерпілого, ДТП сталася близько 21 год. 50 хв. Відповідно досліджених в судовому засіданні матеріалів кримінального провадження, справа № 275/716/18, 12017060130000320 стосовно [PERSON] за ч.1 ст. 286 КК України, після ДТП огляд щодо перебування [PERSON] у стані алкогольного сп`яніння проведено о 00 год 10 хв 15.10.2017 в Брусилівській ЦРЛ, згідно висновку № 105, [PERSON] , перебував у стані сп`яніння, показник 1,5 проміле (а.с.41 т.3). Застосовані судом норми права Стаття 15 ЦК України передбачає, що право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Згідно із ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 1 ст.4 ЦПК України та ч. 1, п.п. 1, 3, 4, 7, ч. 2 ст. 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; припинення правовідношення. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Таким актом є Закон України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, який містить спеціальні норми щодо врегулювання спірних правовідносин. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст.1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ст.979 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Згідно ст.980 ЦК України предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані з: життям, здоров`ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням (особисте страхування); володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування); відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності). Аналогічна норма міститься у ст.4 Закону України «Про страхування». Відповідно до частини 1 статті 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон), який спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України. Обов`язковість страхування цивільно-правової відповідальності транспортних засобів передбачена ст.21 Закону. У разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи (абз.1 п.22.1 ст.22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). У відповідності до п.п. «а» п.38.1.1 вказаного Закону, страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він керував транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції; Статтею 993 ЦК України передбачено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Отже, страхувальник, який зазнав майнової шкоди в деліктному правовідношенні, набув право вимоги сплаченого страхового відшкодування до заподіювача. У зв`язку з погашенням шкоди коштами страхового відшкодування до страховика перейшло право вимоги (права кредитора, яким у деліктному зобов`язанні є потерпілий) до заподіювача із залишком строку позовної давності. Регрес у правовідносинах страхування характеризується тим, що страховик одержує право стягнути суму виплаченого відшкодування не лише з третьої особи, а й із самого страхувальника. Право страховика на пред`явлення регресної вимоги передбачене, зокрема, Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», тобто виникає з правовідносин страхування відповідальності. Для здійснення відшкодування шкоди, що була отримана внаслідок використання джерел підвищеної небезпеки, насамперед необхідно встановити та підтвердити вину особи, що має відповідати за шкоду, у вчиненні такої дії, отже, цивільно-правова відповідальність за заподіяну шкоду, завдану внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, настає у разі наявності вини особи в цьому, незалежно від того, чи є в діях цієї особи склад адміністративного проступку чи злочину. Такого висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду в постанові від 16 липня 2018 року у справі № 910/20412/16. Крім того, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини, якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди (постанова Верховного Суду України від 19 серпня 2014 р. у справі №3-51гс14). З огляду на наведене, та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності його вини в завданні шкоди позивачу. Законом не покладається на позивача обов`язок доказування вини відповідача в заподіянні шкоди, він лише повинен доказати факт заподіяння такої шкоди відповідачем та її розмір (постанова Верховного Суду України від 03.12.2014 року у справі №6-183цс14). За правилами ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду у кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Преюдиціальність фактів ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і визначається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони й інші особи, які брали участь у справі, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судом в рішенні факти і правовідносини. Факти, встановлені рішенням суду, що набрало законної сили не доводяться знову при розгляді інших цивільних справ, в яких беруть участь ті самі особи Відповідно ст. 44 КК України, особа, яка вчинила кримінальне правопорушення, звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом. В свою чергу, ст. 49 КК України вказує, що особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули певні строки. В п. п. 1,2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 12 від 23.12.2005 «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» зазначено, що "…звільнення від кримінальної відповідальності - це відмова держави від застосування щодо особи, котра вчинила злочин, установлених законом обмежень певних прав і свобод шляхом закриття кримінальної справи, яке здійснює суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України. Закриття кримінальної справи зі звільненням від кримінальної відповідальності можливе лише в разі вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого КК, та за наявності визначених у законі правових підстав, вичерпний перелік яких наведено у ч. 1 ст. 44 КК, а саме: у випадках, передбачених цим Кодексом, а також на підставі закону України про амністію чи акта помилування". В усіх перелічених випадках особу можна звільнити від кримінальної відповідальності лише за наявності визначених у КК умов і підстав. Умовою звільнення особи від кримінальної відповідальності є вчинення нею певного умисного злочину, незалежно від того, закінчено його чи ні, вчинений він одноособово чи у співучасті. Пунктом 8 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої спільним наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я України від 09 листопада 2015 року №1452/735 (далі Інструкція), врегульовано, що у разі скоєння ДТП, унаслідок якої є особи, що загинули або травмовані, проведення огляду на стан сп`янінням учасників цієї пригоди є обов`язковим у закладі охорони здоров`я. За положеннями пункту 9 вищевказаної Інструкції з метою забезпечення достовірності результатів огляду водіїв транспортних засобів, які мають бути оглянуті в закладах охорони здоров`я, поліцейський забезпечує доставку цих осіб до найближчого закладу охорони здоров`я не пізніше ніж протягом двох годин з моменту виявлення підстав для його проведення. Висновки щодо результатів медичного огляду на стан сп`яніння, складені з порушенням вимог цієї Інструкції, вважаються недійсними (п.22 Інструкції). Оцінка доводів сторін, мотиви застосування норм права та висновки суду У справі, що розглядається, спір виник між страховою компанією та водієм забезпеченого транспортного засобу, який спричинив ДТП, щодо стягнення суми виплаченого страхового відшкодування за договором страхування цивільно-правової відповідальності. А саме щодо застосування до таких правовідносин положень ст. 1191 ЦК України, ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» в зв`язку з перебуванням водія в стані алкогольного сп`яніння. У даній справі позивач як на доказ скоєння відповідачем ДТП та перебування ним в стані сп`яніння посилається на те, що суд закрив кримінальне провадження щодо [PERSON] з нереабілітуючої підстави, при цьому відповідач обвинувачувався у вчинені ДТП саме в стані алкогольного сп`яніння, така ознака вчиненого злочину була віднесена до фактичних обставин кримінального правопорушення у кримінальному провадженні № 12017060130000320. В свою чергу, відповідач заперечує проти позову з двох самостійних підстав: -не доведеності перебування ним у стані сп`яніння в момент ДТП 14.10.2017, що, в свою чергу, позбавляє позивача підстав для стягнення страхового відшкодування в порядку регресу; -ненастання події страхового випадку та, як наслідок, безпідставність сплати позивачем страхового відшкодування. Як вбачається з системного аналізу положень ст. 44, 49 КК України та роз`яснень Пленуму Верховного Суду України № 12 від 23.12.2005, такий інститут як звільнення від кримінальної відповідальності застосовується лише у разі вчинення особою інкримінованого кримінального правопорушення. В іншому випадку законодавство передбачає інші підстави завершення кримінального провадження. В свою чергу, факт закриття кримінального провадження відносно відповідача у зв`язку закінченням строків притягнення до кримінальної відповідальності не свідчить про відсутність правових підстав для настання цивільно-правової відповідальності останнього. Водночас, як вбачається з положень ч. 6 ст. 82 ЦПК України, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності, яка набрала законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено ухвалу суду в питанні, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Отже, звільнення особи від кримінальної відповідальності за ст. 49 КК України презюмує факт вчинення нею інкримінованого злочину, адже це обов`язкова умова звільнення від кримінальної відповідальності згідно вимог за ст. 44 КК України. У кримінальному провадженні №12017060130000320 [PERSON] обвинувачувався у скоєнні ДТП саме у стані алкогольного сп`яніння, в ухвалі суду про закриття провадження від 19.10.2020 суть інкримінованого обвинувачення наведено з посиланнями на порушення [PERSON] , в тому числі, п. 2-9 «а» Правил дорожнього руху, тобто за керування автомобілем та вчинення ДТП 14.10.2017 саме у стані алкогольного сп`яніння. Тобто, така ознака вчиненого злочину як стан сп`яніння була складовою фактичних обставин події кримінального правопорушення у кримінальному провадженні № 12017060130000320. В свою чергу, ухвала суду у справі № 275/716/18 набрала законної сили, тому суд у даній справі підставі ч. 6 ст. 82 ЦПК України зобов`язаний врахувати обставини чи мали місце подія злочину, за яким відповідача звільнено від відповідальності та чи вчинений він [PERSON] . Суд зауважує, що така ознака події ДТП як перебування [PERSON] у стані сп`яніння не була виключена з обвинувачення до закриття провадження на підставі ст. 49 КК України, була інкримінована відповідачу. Тому у зв`язку з набранням ухвалою суду про закриття провадження законної сили, суд, розглядаючи цивільно-правові наслідки ДТП, позбавлений повноважень переглядати чи переоцінювати встановлені обставини події злочину, в тому числі - вчинення особою злочину та, зокрема, і перебування особи в стані сп`яніння як одну зі складових фактичних обставин події інкримінованого кримінального правопорушення, на закриття якого з нереабілітуючої підстави погодився відповідач. В іншому випадку переоцінка обставин події злочину поза межами кримінального провадження, у якому винесено остаточне рішення було б порушенням принципу обов`язковості судових рішень. Крім того суд враховує, що як вбачається з ухвали від 19.10.2020, провадження у справі № 275/716/18 було закрите на нереабілітуючій підставі саме за клопотанням сторони захисту, обвинувачений повністю розумів правові наслідки закриття провадження на цій підставі, був забезпечений захисником, своїм право на продовження розгляду справи, в ході якого могла бути не доведена обставина керування автомобілем під час ДТП у стані сп`яніння та вина потерпілого у ДТП - [PERSON] не скористався. Вбачається, що згода обвинуваченого на закриття провадження з нереабілітуючої підстави презюмує і його згоду з усіма обставинами інкримінованого правопорушення, в тому числі - і щодо перебування ним у стані алкогольного сп`яніння. Отже, кримінальне провадження стосовно [PERSON] за ч. 1 ст. 286 КК України закрито, а особу звільнено від кримінальної відповідальності саме у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, відповідач дав таку згоду, чим фактично, погодився з існуванням усіх складових висунутого проти нього обвинувачення, в тому числі - винуватості у вчиненому та наявністю стану алкогольного сп`яніння. Тому в суду наявні підстави для висновку про перебування відповідача в стані алкогольного сп`яніння при вчиненні ДТП 14.10.2017 як преюдиції на підставі ч. 6 ст. 82 ЦПК України. Таких підходів дотримується і Верховний Суд в своїй постанові від 07.02.2018 року, (справа № 910/18319/16), та від 16.04.2019 р., (справа № 927/623/18). Крім того, зазначені правові позиції містяться в п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки». За таких обставин, суд відхиляє доводи сторони відповідача про відсутність у справі доказів керування [PERSON] у стані сп`яніння при скоєнні ДТП 14.10.2017. Також, оцінюючи окремо досліджений судом висновок № 105 від 15.10.2017 про перебування [PERSON] під час вчинення ДТП 14.10.2017 у стані алкогольного сп`яніння суд приходить до наступних висновків. Представник відповідача зазначав про недопустимість результатів огляду, оскільки огляд [PERSON] на стан сп`яніння було проведено о 00 год. 10 хв. 15.10.2017, тоді як ДТП трапилась о 21-45 17.10.2017, тобто огляд проведено пізніше ніж за дві години після моменту ДТП, хоча в Інструкції № 1452/735 (далі - Інструкція) встановлено строк на проведення огляду в 2 години. Представник вказував, що таке порушення призводить до недійсності висновку № 105 на підставі п. 22 Розділу 4 Інструкції. Дійсно, як вбачається з досліджених письмових доказів (рапорту та пояснень потерпілого), ДТП сталася о 21.45 год. 14.10.2017, тобто огляд [PERSON] на стан сп`яніння проведено через 2 години та 20 хвилин саме після часу ДТП. В свою чергу, п. 9 Розділу 3 Інструкції визначає, що поліцейський забезпечує доставку осіб до найближчого закладу охорони здоров`я не пізніше ніж протягом двох годин саме з моменту виявлення підстав для його проведення. Тобто, згідно Інструкції двохгодинний строк на доставку особи до закладу охорони здоров`я встановлюється не з часу вчинення ДТП, а саме з часу виявлення поліцейським підстав для проведення огляду, що не завжди тотожне моменту ДТП. Таке ототожнення моменту виявлення поліцейським підстав для проведення огляду особи на стан сп`яніння з моментом скоєнні ДТП є безпідставним, оскільки очевидно, що підстави для проведення огляду водія [PERSON] могли бути виявлені не раніше ніж після прибуття працівника поліції на місце ДТП за викликом, проведення ним першочергових заходів по встановленню учасників ДТП, встановлення факту травмування особи внаслідок ДТП тощо. Однак суду не було надано належних доказів на підтвердження тієї обставини, що огляд [PERSON] було проведено пізніше ніж через дві години з моменту виявлення підстав для його проведення, тому твердження про порушення встановленого двохгодинного строку є безпідставним, відтак суд відхиляє доводи сторони відповідача про недопустимість висновку № 105 від 15.10.2017. Окремо суд зауважує, що всупереч свого процесуального обов`язку, передбаченого ч.3 ст. 12 ЦПК України, принципу змагальності та презумпції винуватості заподіювача шкоди, стороною відповідача суду не було надано жодних доказів невинуватості у вчинені ДТП, перебування [PERSON] в тверезому стані чи незгоди його з результатами проведеного 15.10.2017 огляду, а результат такого огляду в 1,5 проміле не залишає розумного сумніву в тому, що і за 2 години і 25 хвилин до часу проведення огляду (час ДТП) [PERSON] також перебував у стані сп`яніння. Що стосується доводів сторони відповідача про те, що виплата позивачем страхового відшкодування була безпідставна в зв`язку з ненастанням події страхового випадку, то суд їх відхиляє з огляду на те, що в ході розгляду справи не встановлено підстав, визначених статтями 32 та/або 37 Закону №1961-IV, згідно яких страхова компанія могла прийняти рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування потерпілому, дії страховика по сплаті страхового відшкодування повністю відповідали вимогам Розділу 3 Закону №1961-IV , а сама подія ДТП відноситься до страхового випадку, згідно вимог ст. 6 Закону №1961-IV. Також суд відхиляє доводи відповідача про те, що саме потерпілий був винуватим у скоєнні ДТП, яка сталася 14.10.2017, адже вбачається, що обставини скоєння ДТП були предметом досудового розслідування у кримінальному провадженні №12017060130000320 та за його результатами органом досудового розслідування було висунуто обвинувачення в вчиненні ДТП лише [PERSON] . Як вже суд зазначав вище, відповідач не заперечував проти закриття провадження щодо нього на нереабілітуючій підставі, відтак його твердження у даній справі про винуватість потерпілого у скоєнні ДТП є необрунтованими. Суд враховує, що розмір страхового відшкодування в сумі 68 854, 74 грн не ставиться під сумнів сторонами в даній справі. Враховуючи доведеність при вищевикладених обставинах вини відповідача у настанні вищевказаної ДТП та тієї обставини, що [PERSON] перебував при скоєні ДТП у стані алкогольного сп`яніння, а також здійснення Акціонерного товариства "Страхова компанія "Країна" виплати страхового відшкодування потерпілій стороні, суд приходить до висновку, що позивач повністю виконав покладені на нього зобов`язання щодо виплати страхового відшкодування потерпілій особі, а тому позивач набув права регресної вимоги до відповідача. Відтак відповідачем [PERSON] в порядку регресу мають бути компенсовані збитки, понесені позивачем в повному обсязі. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. При ухваленні рішення суд враховує висновки, до яких прийшов Верховний Суд в постановах від 07.02.2018 року, справа № 910/18319/16, від 16.04.2019 року, справа № 927/623/18, від 16 липня 2018 року у справі № 910/20412/16, від 11.02.2020 у справі № 643/20474/15-к, в постанові від 10.04.2019 у справі № 335/8507/16ц. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності суд приходить до висновку, що позовні вимоги є законними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі. Розподіл судових витрат Відповідно до статті 141 Цивільного процесуального кодексу України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позов задоволено у повному обсязі, з відповідача на користь позивача стягується судовий збір в розмірі 2102 грн., а судові витрати відповідача, понесені на правничу допомогу адвоката покладаються на відповідача.

Outcome: approved