Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-18 00:00:00

22 січня 2020 року позивач звернувся до Деснянського районного суду м. Чернігова з позовом до [PERSON] , в якому просить: -зобов`язати відповідача звільнити самовільно зайняту земельну ділянку, площею 0,0018 га, яка межує із земельною ділянкою за адресою: [ADDRESS] (кадастровий номер 7410100000:02:026:5294), та земельною ділянкою з кадастровим номером 7410100000:02:026:6157, шляхом демонтажу паркану, який її огороджує та двох дерев`яних будиночків (альтанок) розміром 3х3 метри; -зобов`язати відповідача звільнити самовільно зайняту земельну ділянку, площею 0,0491 га, кадастровий номер 7410100000:02:026:6157, шляхом демонтажу розташованого на ній дерев`яного будиночку (альтанки) розміром 8х10 метри. Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що у власності [PERSON] перебуває 3/4 частини земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 7410100000:02:026:5294, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, а 1/4 її частина перебуває у власності і [PERSON] . До цієї ділянки капітальним парканом пригороджена земельна ділянка з кадастровим номером 7410100000:02:026:6157 площею 0,0491 га, яка була орендована відповідачем для городництва. Строк договору оренди цієї ділянки закінчився 05.07.2016 та не був продовжений, але вона не повернута Чернігівській міській раді. До пригородженої земельної ділянки, яку використовує [PERSON] не за цільовим призначенням, входять землі запасу Чернігівської міської ради, на яких розташовані його дерев`яні альтанки. Позивач звертався до Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області з проханням провести перевірку дотримання відповідачем земельного законодавства при використанні вказаних ділянок. За результатами розгляду цього звернення вказаним управлінням встановлено, що [PERSON] самовільно зайняв земельну ділянку, кадастровий номер 7410100000:02:026:6157, та що вона відноситься до земель запасу Чернігівської міської ради. Останньою не прийнято ніякого рішення за клопотанням [PERSON] від 23.05.2015 про продовження строку дії договору оренди цієї ділянки, а тому він закінчився 06.07.2016. Заяву [PERSON] від 06.12.2016 про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж цієї ж ділянки у натурі для подальшої оренди Чернігівською міською радою не задоволено. 09.11.2018 [PERSON] до Чернігівської міської ради подано заяву про продовження строку дії вказаного договору оренди, проте на сесії ради її знято з розгляду за вимогою [PERSON] , а тому ним самовільно зайнято дві вищевказані земельні ділянки. Ухвалою судді від 31.01.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 19.02.2020. 19.02.2020 підготовче засідання відкладене на 05.03.2020, у зв`язку з недопущенням представника позивача, як належного. 05.03.2020 підготовче засідання відкладене на 25.03.2020, у зв`язку з неявкою сторін. Ухвалою суду від 25 березня 2020 року закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні на 13.04.2020. 13.04.2020 розгляд справи відкладений на 14.05.2020, у зв`язку з неналежним сповіщенням відповідача про розгляд справи. 14.05.2020 розгляд справи відкладений на 04.06.2020, у зв`язку з клопотанням представника відповідача. 04.06.2020 розгляд справи відкладений на 30.07.2020, у зв`язку з клопотанням представника відповідача. 30.07.2020 розгляд справи відкладений на 18.08.2020, у зв`язку з клопотанням відповідача. 06.08.2020 відповідач подав відзив на позов, в якому просить відмовити у задоволенні позову з таких підстав: - він є користувачем земельної ділянки, площею 0,0491 га, кадастровий номер 7410100000:02:026:6157, згідно договору оренди земельної ділянки від 05 липня 2006 року, який є поновленим у відповідності до ст. 33 Закону України «Про оренду землі» (автоматичне поновлення договору за принципом мовчазної згоди), оскільки виконав вимоги закону; маючи намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, у встановлений термін до 05 червня 2016 року (за 30 календарних днів до закінчення строку дії договору - п. 5 Договору) повідомив про це позивача та до листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі додав проект додаткової угоди з проханням поновити договір на той самий строк та на тих самих умовах; - Чернігівська міська рада вже 4 роки зволікає в укладанні додаткової угоди до договору оренди землі від 06.07.2006; - в матеріалах справи не міститься доказів, що Чернігівська міська рада надсилала йому будь-які заперечення як у відповідності до ч. 5 ст. 33 Закону України «Про оренду землі», так і у відповідності до ч. 6 ст. 33 Закону України «Про оренду землі» (в редакціях на час виникнення спірних правовідносин); - жодних рішень про відмову у поновленні мені договору оренди земельної ділянки від 06 липня 2006 року Чернігівською міською радо не приймалось; - територія його господарства відображена на графічному матеріалі з Кадастрової карти України, яка складається з двох земельних ділянок: 0.0491 га, кадастровий номер 7410100000:02:026:6157 (орендована ділянка) та 0,1 га, кадастровий номер № 7410100000:02:026:5294 (приватна власність родини [PERSON] ); на орендованій земельній ділянці розміщений город; також актом від 28.07.2020 підтверджується той факт, що до його господарства з господарськими спорудами та будівлями за адресою: [ADDRESS] , є вільний доступ; з початку грудня 2019 року на території, яка фактично граничить з територією Центрального парку культури та відпочинку, де розташовані фонтани, споруди розміром 3х3 м відсутні; - спірною земельною ділянкою користується більше 14 років, має намір її приватизувати, однак Чернігівська міська рада, в порушення земельного законодавства України, ст. 14 Цивільного кодексу України, приймає протиправні рішення, з метою примусити відмовитись від спірної земельної ділянки. 18.08.2020\~оголошено перерву\~в судовому\~засіданні до\~08.09.2020,\~у зв`язку\~із закінченням\~процесуального часу.\~ 08.09.2020 продовжено перерву в судовому засіданні до 29.09.2020, у зв`язку з клопотанням представника відповідача. Ухвалою суду від 09.09.2020 відмовлено у задоволенні клопотання [PERSON] про призначення судової почеркознавчої експертизи; продовжено перерву в судовому засіданні до 29.09.2020, у зв`язку з клопотанням представника відповідача. Ухвалою суду від 30.09.2020 клопотання [PERSON] \~про зупинення\~провадження у\~справі задоволено, зупинено провадження у справі до набрання законної сили рішенням у цивільній справі № 750/6665/20 за позовом [PERSON] до Чернігівської міської ради про визнання укладеною додаткової угоди про поновлення договору оренди земельної ділянки; відмовлено [PERSON] у поновленні пропущеного процесуального строку, залишено без розгляду клопотання про прийняття доказів. Ухвалою суду від 25.11.2021 провадження у справі поновлено, призначено до розгляду на 09.12.2021. 09.12.2021 у судовому засіданні продовжено перерву до 29.12.2021, за клопотанням відповідача. 29.12.2021 у судовому засіданні продовжено перерву до 19.01.2022, у зв`язку з неявкою сторін. У судовому засіданні представники позивача позов підтримали та просили задовольнити. Представник відповідача просила відмовити в задоволенні позову. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи сповіщений належним чином, причин неявки суду не повідомив. У судове засідання 19.01.2022 учасники справи не з`явилися, про час і місце розгляду справи оповіщені; представник позивача подав письмову заяву, в якій позов підтримав, просив справу розглядати без його участі. Відповідач у письмовому клопотанні просив продовжити перерву у судовому засіданні, посилаючись на його звернення з касаційною скаргою на постанову Чернігівського апеляційного суду у цивільній справі № 750/6665/20 за позовом [PERSON] до Чернігівської міської ради про визнання укладеною додаткової угоди про поновлення договору оренди земельної ділянки. Ухвалою суду від 19.01.2022, занесеною до протоколу судового засідання, клопотання відповідача про продовження перерви залишено без задоволення. У відповідності до вимог частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі за текстом ЦПК України) 19.01.2022 фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. У судовому засіданні встановлено, що у власності [PERSON] перебуває 3/4 частини земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 7410100000:02:026:5294, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, а 1/4 її частина перебуває у власності [PERSON] (а.с. 121) До даної земельної ділянки [PERSON] капітальним парканом пригороджена земельна ділянка з кадастровим номером 7410100000:02:026:6157, площею 0,0491 га, яка була орендована ним на підставі договору оренди від 05.07.2006, для городництва. За твердженням позивача, строк дії даного договору закінчився 05 липня 2016 року та не був продовжений, а земельна ділянка не була повернута ним Чернігівській міській раді. Крім того, до огородженої земельної ділянки, яку використовує [PERSON] , входять землі запасу Чернігівської міської ради, на яких розташовуються малі архітектурні форми (дерев`яні альтанки), без оформлення правовстановлюючих та дозвільних документів. У зв`язку з незаконним використанням відповідачем зазначених вище земельних ділянок, Чернігівська міська рада звернулася з листом № 820/1-04/вих/01 від 18.10.2019 до Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області з проханням провести перевірку дотримання земельного законодавства [PERSON] при використанні земельних ділянок суміжних з ділянкою за адресою: [ADDRESS] . Головним управлінням Держгеокадастру у Чернігівській області була проведена перевірка за результатами якої складений Акт №572-ДК/632/АП/09/01/-19 від 19.11.2019 перевірки дотримання вимог земельного законодавства за об`єктом земельною ділянкою, зі змісту якого вбачається, що на місцевості встановлено, що земельні ділянки з кадастровими номерами 7410100000:02:026:5294, 7410100000:02:026:6157 межують із земельною ділянкою, яка за інформацією Чернігівської міської ради належить до земель запасу. Також з`ясовано, що зазначена земельна ділянка запасу з боку Центрального парку культури та відпочинку обмежена парканом до проміжку, на якому секція паркану відсутня та через який було отримано доступ для її обстеження. Крім того, встановлено, що у межах земельної ділянки комунальної власності розташовані два дерев`яні будиночки без фундаменту розміром 3x3 метри кожен, загалом на площі 0,0018 га. Враховуючи вищевикладене, таке розташування даних споруд (будиночків) на земельній ділянці комунальної власності є порушенням вимог статей 125, 126 Земельного кодексу України і являється самовільним зайняттям земельної ділянки [PERSON] , на площі 0,0018 га, оскільки правовстановлюючі документи щодо такого використання відсутні». Таким чином, Головним управлінням Держгеокадастру встановлено самовільне зайняття земельної ділянки [PERSON] , площею 0,0018 га, яка межує із земельними ділянками з кадастровими номерами 7410100000:02:026:5294, 7410100000:02:026:6157 (огородження парканом та встановлення двох дерев`яних будиночків розміром 3x3 метри) і відноситься до земель запасу Чернігівської міської ради. Щодо земельної ділянки з кадастровим номером 7410100000:02:026:6157 з посиланням на постанову Шостого апеляційного адміністративного суду у справі №620/1243/19 від 09.10.2019 Головне управління Держгеокадастру в Чернігівській області не встановило самовільного зайняття цієї земельної ділянки. Проте Чернігівська міська рада не погоджується з таким висновком і вважає, що земельна ділянка з кадастровим номером 7410100000:02:026:6157 є самовільно зайнятою відповідачем і підлягає звільненню, виходячи з того, що вона, згідно договору оренди від 05 липня 2006 року, передавалася [PERSON] для городництва строком на 10 років, і 23.05.2015 [PERSON] звертався із клопотанням про продовження строку дії договору оренди земельної ділянки наданої для городництва по [ADDRESS] , однак Чернігівською міською радою рішення про продовження договору оренди не було прийняте, жодні правочини з відповідачем не укладалися, таким чином зазначений договір є припиненим. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (стаття 126 Земельного кодексу України). Відповідно до статті 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Згідно статті\~15\~Закону України\~«Про оренду\~землі» істотними\~умовами договору\~оренди землі\~є: об`єкт\~оренди (кадастровий\~номер,\~місце розташування\~та розмір\~земельної ділянки); дата\~укладення та\~строк дії\~договору оренди; орендна\~плата із\~зазначенням її\~розміру,\~індексації,\~способу та\~умов розрахунків,\~строків,\~порядку її\~внесення і\~перегляду та\~відповідальності за\~її несплату. За згодою сторін у договорі оренди землі можуть зазначатися інші умови. Пунктами 5\~та 27\~Договору оренди\~земельної ділянки\~від 05.07.2006,\~укладеного на\~підставі пункту\~273\~рішення Чернігівської\~міської ради\~від 15.05.2006\~(3\~сесія 4\~скликання),\~визначено,\~що договір\~укладено на\~10\~років; підставою його припинення є закінчення строку, на який його було укладено. Позивач стверджував, що має право на поновлення договору оренди землі на тих самих умовах і на той самий строк на підставі частини шостої ст. 33 Закону України « Про оренду землі». Відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом (частина третя статті 792 ЦК України). Право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються законом (частини перша та дев`ята статті 93 ЗК України). Орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов`язаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, встановлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі (речення перше частини другої статті 33 Закону України « Про оренду землі» в подальшому № 161-XIV). До листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі орендар додає проект додаткової угоди (частина третя статті 33 цього Закону). Отже, стаття 33 Закону України «Про оренду землі» прямо передбачала подання орендарем у строки, визначені у частині другій цієї статті, повідомлення саме про поновлення договору оренди землі та проєкт додаткової угоди про таке поновлення. Шляхом надсилання орендодавцю відповідного письмового повідомлення орендар мав завчасно продемонструвати наявність у нього наміру продовжити користування земельною ділянкою. А орендодавець, будучи обізнаним із таким наміром, отримував можливість спланувати подальші дії у зв`язку зі спливом строку договору оренди землі, зважити доцільність пошуку інших потенційних орендарів, а за їх наявності - зіставити пропоновані ними умови оренди з умовами, викладеними у проєкті додаткової угоди, яку надав орендар. Частини п`ята та шоста статті 33 Закону України « Про оренду землі» встановлюють загальне та спеціальне правила продовження орендних правовідносин: За загальним правилом, викладеним у частині п`ятій статті 33 Закону статті 33 Закону України «Про оренду землі», орендодавець у місячний строк із дня отримання листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі з проєктом відповідної додаткової угоди їх розглядає, за потреби узгоджує з орендарем істотні умови договору, може повідомити орендаря про наявність обґрунтованих заперечень проти поновлення договору оренди землі, а за відсутності таких заперечень - вирішує поновити договір оренди землі (таке рішення потрібне лише щодо земель державної та комунальної власності) й укладає з орендарем відповідну додаткову угоду. Спеціальне правило, викладене у частині шостій Закону України, «Про оренду землі» розраховане на випадки, коли орендодавець, який отримав від орендаря, наприклад, в останній день строку договору оренди землі лист-повідомлення про поновлення цього договору з проєктом відповідної додаткової угоди, протягом одного місяця після закінчення строку договору оренди землі не надіслав орендареві заперечень щодо такого поновлення, а орендар продовжив добросовісно користуватися земельною ділянкою. У такому разі орендодавець позбавлений можливості узгоджувати з орендарем нові істотні умови договору оренди землі, що вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були, без прийняття орендодавцем земель державної та комунальної власності окремого рішення про таке поновлення. Порушення орендодавцем місячного терміну для направлення орендареві листа-повідомлення про заперечення у поновленні договору оренди землі (за наявності таких заперечень) у відповідь на вчасно відправлений орендарем лист-повідомлення про поновлення цього договору з проєктом відповідної додаткової угоди дає орендареві, який добросовісно продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди, підстави розраховувати на поновлення такого договору в силу частини шостої статті 33 Закону № 161-XIV. Інакше кажучи, у такому разі відсутність листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі можна кваліфікувати як його мовчазну згоду на поновлення цього договору на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені у ньому раніше. Але таке поновлення обов`язково оформляється шляхом підписання сторонами додаткової угоди, а у разі якщо орендодавець цього не робить, - у судовому порядку за вимогою про визнання укладеною додаткової угоди та з фіксацією її повного тексту у резолютивній частині рішення суду (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справах № 313/350/16-ц і № 159/5756/18). При поновленні договору оренди землі його умови можуть бути змінені за згодою сторін. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється (частина четверта статті 33 вказаного Закону). Додаткова угода до договору оренди землі про його поновлення має бути укладена сторонами у місячний строк в обов`язковому порядку (частина восьма статті 33 Закону № 161-XIV). Відмова, а також наявне зволікання в укладенні додаткової угоди до договору оренди землі може бути оскаржено в суді (частина одинадцята статті 33 Закону № 161-XIV). Без укладення додаткової угоди до договору оренди землі завершення процедури поновлення такого договору було неможливим. Така угода має ознаки не тільки зобов`язального, але й речового договору, оскільки засвідчує волю сторін на передання земельної ділянки у тимчасове володіння орендареві на новий строк. Тому зазначена додаткова угода згідно з пунктом 1 частини першої статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» є підставою для державної реєстрації права оренди на новий строк. Саме з цією реєстрацією закон пов`язує виникнення права оренди (стаття 125 ЗК України). Тому не можна вважати, що поновлення договору оренди землі з підстав, передбачених частиною шостою статті 33 Закону № 161-XIV, є «автоматичною» пролонгацією орендних правовідносин. Зазначене узгоджується з правовою позицією викладеною у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 903/1030/19 від 31.08.2021. Частиною шостою статті 33 Закону України «Про оренду землі» передбачено іншу підставу поновлення договору оренди землі: у разі, якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі, такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором». Таким чином, для поновлення договору оренди землі з підстав, передбачених частиною шостою\~статті 33 Закону України «Про оренду землі», необхідна наявність таких юридичних фактів: орендар належно виконує свої обов`язки за договором оренди; до закінчення строку дії договору він повідомив орендодавця в установлені строки про свій намір скористатися переважним правом на укладення договору на новий строк; до листа-повідомлення орендар додав проект додаткової угоди, продовжує користуватись виділеною земельною ділянкою; орендодавець письмово не повідомив орендаря про відмову в поновленні договору оренди. Зазначене узгоджується з висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10.04.2018 у справі №594/376/17-ц. Слід також зазначити, що у 2020 році [PERSON] звернувся з позовом до Чернігівської міської ради про визнання укладеною додаткової угоди про поновлення договору оренди земельної ділянки від 05.07.2006, укладеного між [PERSON] та Чернігівською міською радою, який зареєстрований за № 1467п 05 липня 2006 року у книзі реєстрації договорів оренди Чернігівської міської ради, на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором, щодо земельної ділянки площею 0,0491 га, кадастровий номер 7410100000:02:026:6157, наданої для городництва, розташованої за адресою: [ADDRESS] , визнавши укладеною додаткову угоду про поновлення договору оренди земельної ділянки від 05.07.2006 року між сторонами. Рішенням Деснянського районного суду м.Чернігова від 27 листопада 2020 року у справі № 750/6665/20, зміненим постановою Чернігівського апеляційного суду від 18 листопада 2021 року в частині мотивів відмови, у задоволенні позову відмовлено. Аналіз зазначених обставин справи та норм права дає підстави для висновку про те, що на даний час Договір оренди земельної ділянки від 05.07.2006, укладений сторонами на підставі пункту 273 рішення Чернігівської міської ради від 15.05.2006 (3 сесія 4 скликання), є припиненим у зв`язку із закінченням строку, на який його було укладено. Відповідно до положень статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Згідно з частиною першою статті 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами. Частиною другою статті 83 Земельного кодексу України визначено, що у комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності. Відповідно до частини першої статті 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з положеннями статті 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Частиною першою та другою статті 152 Земельного кодексу України передбачено, що держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Статтею 211 Земельного кодексу України визначено, що самовільне зайняття земельних ділянок віднесено до порушень земельного законодавства, за яке громадяни та юридичні особи несуть відповідальність відповідно до закону. Відповідно до\~статті 212\~Земельного кодексу\~України самовільно\~зайняті земельні\~ділянки підлягають\~поверненню власникам\~землі або\~землекористувачам без\~відшкодування затрат,\~понесених за\~час незаконного\~користування ними. Приведення\~земельних ділянок\~у придатний\~для використання\~стан,\~включаючи знесення\~будинків,\~будівель і\~споруд,\~здійснюється за\~рахунок громадян\~або юридичних\~осіб,\~які самовільно\~зайняли земельні\~ділянки. Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду. Згідно статті 1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» самовільне зайняття земельної ділянки - будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними. Як убачається з акта виявлення тимчасових об`єктів від 11.01.2022, складеного представниками КП «Муніціпальна варта» Чернігівської міської ради, земельна ділянка з кадастровим\~номером 7410100000:02:026:6157,\~площею 0,0491\~га, та прилегла територія (землі запасу міста) огороджена металевим парканом (металевий профлист, бетонні стовбчики). Орієнтовний розмір паркана: висота біля 2 м, довжина біля 75 м. З боку вулиці 1-ша Кордівка паркан облаштований металевими воротами та хвірткою. Крім того, на земельній ділянці з кадастровим номером 7410100000:02:026:6157 розташований будиночок з полегшених конструкцій, орієнтовний розмір 8х10 м. Також на прилеглій території (землі запасу міста), огородженій парканом, розташований ще один будиночок, орієнтовний розмір 3х3 м. Доступ на територію відсутній у зв`язку із наявністю паркану, ворота та хвіртка замкнені на замок. Враховуючи вищевикладене, земельна ділянка з кадастровим номером 7410100000:02:026:6157, площею 0,0491 га, яку [PERSON] , починаючи з 06.07.2016, використовує без відповідного рішення Чернігівської міської ради та договору оренди, підлягає звільненню шляхом демонтажу розташованої на ній дерев`яної споруди (альтанки), розміром 8x10 м. Також, належить звільнити і земельну ділянку площею 0,0018 га, яка межує із земельною ділянкою з кадастровим номером 7410100000:02:026:6157, площею 0,0491 га. Проте демонтажу підлягає паркан та одна споруда (альтанка), розміром 3х3 м, а не дві, оскільки, як убачається з акта виявлення тимчасових об`єктів від 11.01.2022 та наданих позивачем фотокарток, на даній земельній ділянці залишилась одна споруда. Відповідно до положень ст. 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Суд також вважає за необхідне дослідити спірне питання в аспекті статті 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ратифіковано Україною 17.07.1997 року, набула чинності для України 11.09.1997 року), відповідно до якого кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. У пункті 40 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Будівельно-інвестиційна Група 1» проти України» (Заява № 56903/10) від 17.12.2020 суд вважав, що законні сподівання підприємства-заявника, пов`язані з його економічними інтересами, такими як використання земельної ділянки та здійснення господарської діяльності, були достатньо важливими, щоб становити суттєвий інтерес, і тому можуть вважатися «майном» у розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції, яка, таким чином, є застосовною у цій справі. У рішенні Європейського суду з прав людини по справі «Пайн Велі Девелопмент Лтд та інші проти Ірландії» від 23.10.1991 Європейський суд з прав людини зазначив, що ст. 1 Першого протоколу Конвенції можна застосувати до захисту правомірних очікувань щодо певного стану речей (у майбутньому), оскільки їх можна вважати складовою частиною власності. Правомірні очікування виникають у особи, якщо нею було дотримано всіх вимог законодавства для отримання відповідного рішення уповноваженого органу, а тому вона мала усі підстави вважати, що таке рішення є дійсним та розраховувати на певний стан речей. З наведеного слідує висновок про те, що по-перше, особа, якій відповідним рішенням надано право користування земельною ділянкою, набуває право власності на майно у вигляді правомірних очікувань щодо набуття у майбутньому права володіння майном (право оренди) ще до укладення відповідного договору оренди на виконання даного рішення, по-друге, після укладення відповідного договору оренди у особи виникає право мирно володіти майном, яким є майнові права (право оренди) протягом певного строку. При цьому, право власності на майно у вигляді як правомірних очікувань, так і майнового права (права оренди), є об`єктом правового захисту згідно зі ст. 1 Першого протоколу до Конвенції та національного законодавства України. У практиці ЄСПЛ (наприклад, рішення ЄСПЛ у справах «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» від 21 лютого 1986 року, «Щокін проти України» від 14 жовтня 2010 року, «Сєрков проти України» від 7 липня 2011 року, «Колишній король Греції та інші проти Греції» від 23 листопада 2000 року, «Булвес» АД проти Болгарії» від 22 січня 2009 року, «Трегубенко проти України» від 2 листопада 2004 року, «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року) напрацьовано три критерії, які слід оцінювати, аналізуючи сумісність втручання в право особи на мирне володіння майном з гарантіями ст. 1 Першого протоколу, а саме: чи можна вважати втручання законним; чи переслідує воно «суспільний», «публічний» інтерес; чи такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) є пропорційним визначеним цілям. Втручання держави у право на мирне володіння майном є законним, якщо здійснюється на підставі закону, нормативно-правового акта, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним щодо застосування та наслідків дії його норм. Втручання є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення суспільного, публічного інтересу, за наявності об`єктивної необхідності у формі суспільного, публічного, загального інтересу, який може включати інтерес держави, окремих регіонів, громад чи сфер людської діяльності. Критерій пропорційності передбачає, що втручання в право власності буде розглядатися як порушення ст. 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними із втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. «Справедлива рівновага» передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, що ставиться для досягнення, та засобами, які використовуються. Необхідний баланс не буде дотримано, якщо особа несе «індивідуальний і надмірний тягар». При цьому ЄСПЛ у питаннях оцінки пропорційності, як і в питаннях наявності суспільного, публічного інтересу, визнає за державою досить широку «сферу розсуду», за винятком випадків, коли такий «розсуд» не ґрунтується на розумних підставах. Законність втручання у мирне володіння відповідачем майном судом обґрунтована встановленням факту припинення договору оренди земельної ділянки, укладеного сторонами 05.07.2006. Оскільки спірна земельна ділянка межує з Центральним парком культури та відпочинку м. Чернігова, зобов`язання відповідача звільнити її відповідатиме меті задоволення інтересу територіальної громади м. Чернігова, яка після звільнення матиме змогу використати дану ділянку для задоволення суспільних потреб містян, та має (мета) розумне співвідношення із засобом, який використовується. Відповідно до\~частини п`ятої\~ статті\~82\~Цивільного процесуального\~кодексу України\~(далі\~за текстом\~ ЦПК\~України) обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Суд не бере до уваги доводи відповідача про те, у постанові Шостого апеляційного адміністративного суду від 09.10.2019 у справі № 620/1243/19 встановлені обставини щодо факту поновлення договору оренди, які не доказуються у даній справі, оскільки предметом спору у справі №620/1243/19 було скасування рішення виконавчого комітету Чернігівської міської ради, як суб`єкта владних повноважень, про демонтаж тимчасових споруд, а не договірні правовідносини між сторонами щодо оренди спірної земельної ділянки. Зволікання Чернігівської міської ради в укладанні додаткової угоди до договору оренди землі від 06.07.2006, відсутність заперечень щодо його продовження та рішень про відмову в цьому, про що стверджує відповідач у відзиві, не є предметом даного спору. Судом враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд. Враховуючи все вищевикладене, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову шляхом зобов`язання відповідача звільнити спірні земельні ділянки з демонтажем розташованих на них споруд. Відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача належить стягнути 4\~204,00 грн судового збору, сплаченого при подачі позову.

Outcome: partial