Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-19 00:00:00

14.09.2021 [PERSON] звернулася до Іршавського районного суду з позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] , в інтересах якого діє [PERSON] , третя особа без самостійних вимог на стороні позивача: Орган опіки та піклування Іршавської РДА про визнання осіб такими, що втратили право на користування квартирою. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що вона є власником житлового будинку за адресою [ADDRESS] , що стверджує витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Серед зареєстрованих у вказаному житловому будинку значиться зареєстрованою колишня дружина її брата [PERSON] разом зі своїм сином [PERSON] , [INFO] , що підтверджує довідкою, виданою виконавчим комітетом Іршавської міської ради. Шлюб між її братом [PERSON] та відповідачкою [PERSON] рішенням Іршавського районного суду від 13 лютого 2018 року було розірвано. Вкінці 2016 року відповідачка забрала всі свої речі і добровільно залишила її будинок і повернулася разом зі своїм сином [PERSON] , 2012 р.н., проживати до своїх батьків в [ADDRESS] , що стверджується актом обстеження факту проживання, складеним комісією Ільницької сільської ради від 03.08.2018. Із вказаного часу по теперішній час відповідачка із своїм сином проживає у [ADDRESS] . Реєстрація відповідачки у її будинку для неї, як для власника створює значні проблеми та перешкоди у вільному володінню та користуванню будинком, оскільки під час вирішення житлово-побутових питань вона разом зі своєю дитиною продовжують враховуватися, як особи, що проживають у будинку. Посилаючись на приписи ст. ст. 379, 382, 383, 391 ЦК України просить суд визнати [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] такими, що втратили право користування житловим будинком за адресою [ADDRESS] . 20.01.2022 ухвалою суду прийнято відмову від позовної вимоги представника позивача [PERSON] в частині визнання [PERSON] , [INFO] , таким, що втратив право користування житловим будинком та закрито провадження у справі у цій частині. Відзив на позов відповідачкою [PERSON] не подавався. У судове засідання позивач [PERSON] та його представник [PERSON] не з`явилися, представник надіслав суду заяву у якій просить розглядати справу без їх участі, позовні вимоги підтримує та не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не з`явилася, повідомлялася належним чином про час та місце розгляду справи. Також відповідач про розгляд справи повідомлялася шляхом опублікування оголошення про виклик до суду на веб-сайті суду. Оскільки суд не має відомостей про причину неявки відповідачки, повідомленої належним чином, враховуючи відсутність відзиву відповідачки, беручи до уваги, що позивач не заперечує проти ухвалення заочного рішення, суд ухвалив на підставі ст. 280 ЦПК України провести заочний розгляд справи та, згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України не здійснювати фіксацію процесу звукозаписувальними технічними засобами. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, суд вважає, що позовна заява підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного. Так, відповідно до приписів ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З матеріалів справи вбачається, що відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 194436826 від 23.12.2019 житловий будинок, за адресою: [ADDRESS] належить на праві приватної власності позивачу [PERSON] (а.с. 5). Згідно акту обстеження умов проживання від 06.08.2021, складеного комісією Іршавської міської ради [PERSON] , [INFO] з лютого місяця 2017 року не проживає за адресою: [ADDRESS] (а.с. 10). Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 193079292 від 14.12.2019 відповідачка [PERSON] має у власності житловий будинок з надвірними спорудами за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до змісту ст. 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 319 Цивільного кодексу України визначено, що саме власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Ніхто не може бути протиправно позбавлений або обмежений в здійсненні права власності (ч.2 ст. 321 Цивільного кодексу України). За положеннями ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення будь-яких порушень його прав та вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Зазначена норма матеріального права (ст. 391 ЦК України) визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Відповідно до положень ст. ст. 379, 380, 381 ЦК України об`єктом права власності особи може бути, зокрема, житло - жилий будинок, садиба. Права власника жилого будинку (квартири) визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, згідно яких власник має право використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Судом встановлено, що відповідачка [PERSON] зареєстрована в спірному житлі, однак там не проживає з лютого місяця 2017 року, що підтверджується актом обстеження умов проживання від 06.08.2021, складеним комісією Іршавської міської ради. Відповідачка, будучи зареєстрованою у будинку позивача до тепер, порушує його права та законні інтереси, як власника, зокрема, і на свій розсуд володіти, користуватись і розпоряджатись належним майном. На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що позовна вимога про визнання відповідача [PERSON] такою, що втратила право користування житловим будинком за адресою: [ADDRESS] підлягає до задоволення. Що стосується позовної вимоги про зняття з реєстрації відповідачки у належному позивачу будинку, суд вважає її такою, що не підлягає задоволенню, оскільки відповідно до вимог статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням.

Outcome: partial