Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-10 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовною заявою до ТОВ «Фінансова компанія управління активами», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гуревічов О.М., про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. В обґрунтування позову позивач посилається на те, що згідно з постановою державного виконавця йому стало відомо про наявність виконавчого провадження з виконання виконавчого напису нотаріуса № 9911, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим О.М. від 29.01.2020 року, щодо стягнення з нього на користь ТОВ «Фінансова компанія управління активами» заборгованості в сумі 22532,70 грн. Вважає вказаний виконавчий напис незаконним, оскільки у порушення Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року № 296/5, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 22.02.2012 року за № 282/20595, жодних вимог товариства перед вчиненням виконавчого напису він не отримував. При цьому ТОВ «Фінансова компанія управління активами» не надало нотаріусу доказів направлення йому листа-вимоги про погашення кредитної заборгованості, а нотаріус не перевірив наявність доказів належного направлення та отримання вказаного листа-вимоги, що призвело до порушення процедури вчинення виконавчого напису. Позивач наголошує на наданні оригіналу кредитного договору при вчиненні виконавчого напису. Станом на 29.01.2020 року - дату вчинення спірного виконавчого напису нотаріуса, чинне законодавство передбачало можливість вчинення виконавчого напису лише за умови подання оригіналу договору чи його дублікату, що має силу оригіналу. Вчинення виконавчого напису на підставі копій договорів чинним законодавством не передбачалось. Наявність оригіналу кредитного договору буде досліджено із витребуваних документів, за якими вчинявся спірний виконавчий напис. Щодо нарахування відсотків та пені після закінчення строків кредитних договорів позивач зауважує, що період стягнення в оскаржуваному виконавчому написі зазначений з 08.02.2018 року до 23.01.2020 року. Крім того, позивач звертає увагу на наданні товариством доказів безспірності заборгованості, яку підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року № 1172. Матеріалами нотаріального провадження з вчинення спірного виконавчого напису доведено, що при його вчиненні нотаріус не отримував первинних документів щодо видачі позики та здійснення її часткового погашення (платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо), відтак, у нього не було підстав вважати, що розмір заборгованості боржника перед стягувачем є безспірним. Вказує, що допустимими доказами, які підтверджують наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлюють розмір заборгованості, можуть бути виключно первинні документи, оформлені у відповідності до вимог статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». Такими доказами можуть бути, зокрема, платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо. Однак, відповідач не надав нотаріусу первинних документів в розумінні наведеного законодавства щодо видачі кредиту, а надані нотаріусу документи не підтверджують безспірність розміру заборгованості позивача. При цьому виписки по особовим рахункам відповідача не можуть вважатися документами, які підтверджують безспірність вимог стягувана до боржника, оскільки не є первинними документами. Позивач зазначає, що постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року, залишеною в силі ухвалою Вищого адміністративного суду України від 11.12.2017 року та постановою Великої Палати Верховного Суду від 20.06.2018 року у справі № 826/20084/14, визнано незаконною та нечинною в частині постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів». З наведеного слідує, що виконавчі написи не можуть вчинятися щодо зобов`язань, які виникають на підставі кредитних договорів, які нотаріально не посвідченні. На підставі викладеного, позивач просить суд визнати виконавчий напис № 9911, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим О.М. від 29.01.2020 року, щодо стягнення з нього на користь ТОВ «Фінансова компанія управління активами» заборгованості в сумі 22532,70 грн., таким, що не підлягає виконанню. Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 26.03.2021 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за вказаною позовною заявою, розгляд справи постановлено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Копію ухвали про відкриття провадження у справі разом з копією позовної заяви та копіями доданих до неї матеріалів надіслано учасникам справи. 23.04.2021 року представником відповідача до суду надіслано заяву про визнання позовних вимог в порядку статті 206 ЦПК України, зазначивши, що ТОВ «Фінансова компанія управління активами» визнає позовні вимоги [PERSON] в частині визнання виконавчого напису, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим О.М., зареєстрованого за № 9911 від 29.01.2020 року, таким що не підлягає виконанню та стягнення з ТОВ «Фінансова компанія управління активами» судового збору за подання позовної заяви в розмірі 420 грн., а також судового збору за подання заяви про забезпечення позову в розмірі 227 грн. (інші 50 відсотків судового збору повертаються позивачу з державного бюджету в порядку частини першої статті 142 ЦПК України). У зв`язку з викладеним, просить суд задовольнити позовні вимоги [PERSON] до ТОВ «Фінансова компанія управління активами» в зазначеній частині. Крім того, 23.04.2021 року представником відповідача до суду надіслано клопотання про врегулювання спору за участю судді, в якому вказує, що даний спір можливо вирішити в мировому порядку за умов взаємних поступок, оскільки наявність заборгованості за кредитним договором позивачем не спростовується, лише містяться посилання щодо надмірно великої суми заборгованості, у зв`язку із чим пропонують вирішити даний спір в мировому порядку на наступних справедливих умовах, а саме, станом на сьогоднішній день заборгованість за кредитним договором № 001-06502-120214 від 12.02.2014 року складає 22532,70 грн. У разі сплати коштів у розмірі 4000 грн. на розрахункові рахунки ТОВ «Фінансова компанія управління активами», у строк до 18 год. 00 хв. 26.04.2021 року, частина заборгованості у розмірі 18532,70 грн. буде списана, а заборгованість за кредитним договором № 001-06502-120214 від 12.02.2014 року та виконавчим написом № 9911 вважатиметься такою, яка погашена в повному обсязі. В разі погодження позивачем з вказаними вище умовами, ТОВ «Фінансова компанія управління активами» гарантує підписання на вказаних вище умовах мирову угоду та/або вважати вказані вище умови договором часткового прощення боргу. Ухвалою суду від 16.11.2021 року задоволено клопотання позивача про витребування доказів. Постановлено витребувати від приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Гуревічова О.М. та ТОВ «Фінансова компанія управління активами» належним чином засвідчені копії документів, поданих стягувачем для вчинення виконавчого напису нотаріуса № 9911, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим О.М. від 29.01.2020 року, щодо стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія управління активами» заборгованості в сумі 22532,70 грн., а також 17.12.2021 року від представника відповідача до суду надійшло клопотання про долучення документів до матеріалів справи, згідно з яким, з метою виконання ухвали суду від 16.11.2021 року в частині витребування доказів ТОВ «Фінансова компанія управління активами» надає наступні копії документів: копію відступлення прав вимоги № 20/01/20-1/1 від 20.01.2020 року з додатком - реєстром заборгованостей, за яким право грошової вимоги перейшло до ТОВ «Фінансова компанія управління активами»; виписку з рахунку [PERSON] із зазначенням суми заборгованості, строку, за який провадиться стягнення, та відміткою стягувача про непогашення заборгованості (виписка одночасно є розрахунком заборгованості). Додатково повідомлено, що оригінал кредитного договору та інші документи (в тому числі повідомлення про зміну кредитора/переуступку права вимоги) було передано приватному нотаріусу для формування нотаріальної справи при вчиненні виконавчого напису, тому надати копії вказаних документів неможливо. Також звертають увагу, що відповідно до умов договору факторингу оригінали матеріалів кредитної справи, в тому числі - виписки по рахунку, меморіальні ордери та/або платіжні доручення про видачу коштів, інші первинні документи бухгалтерського обліку, зберігаються у первинного кредитодавця. Позивач у судове засідання не з`явився, при цьому подав до суду заяву, згідно з якою просить розгляд справи проводити без його участі, зазначивши, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, врегулювання спору за допомогою суду заперечує. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, хоча про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином шляхом надіслання судових повісток про виклик до суду рекомендованими поштовими відправленнями, відзив на позов не подано, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог у судове засідання не з`явилася, хоча про час і місце судового розгляду повідомлялася належним чином шляхом надіслання судових повісток про виклик до суду рекомендованими поштовими відправленнями, про причини неявки не повідомлено, письмові пояснення щодо позову не подано, клопотань про відкладення справи до суду не надходило. Відповідно до частини першої, пункту першого частини другої статті 49 ЦПК України сторони користуються рівними процесуальними правами. Крім прав та обов`язків, визначених у статті 43 цього Кодексу: позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу. Представник, який має повноваження на ведення справи в суді, здійснює від імені особи, яку він представляє, її процесуальні права та обов`язки (частина перша статті 64 ЦПК України). Згідно з частинами першою та четвертою статті 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. За приписами частини першої, другої, восьмої статті 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити повністю, виходячи з наступного. Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, 21.01.2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічов О.М., на підставі статті 87 Закону України «Про нотаріат» та пункту 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року № 1172, вчинено виконавчий напис, що зареєстрований в реєстрі за № 9911, яким запропоновано стягнути з [PERSON] невиплачені в строк грошові кошти на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами», якому товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» відступлено право вимоги на підставі договору відступлення прав вимоги № 20/01/20-1/1 від 20.01.2020 року, якому в свою чергу публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» на підставі договору відступлення прав вимоги № 195/К від 09.02.2018 року відступлено право вимоги за кредитним договором № 001-06502-120214 від 12.02.2014 року, укладеного між публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» та [PERSON] . Запропоновано задовольнити вимоги товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами», стягнути з [PERSON] за період з 08.02.2018 року до 23.01.2020 року включно, суму у розмірі: 19463,20 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 2919,50 грн. - заборгованість за нарахованими та несплаченими процентами та комісією; 150 грн. - плата за вчинення виконавчого напису, що становить загальну суму 22532,70 грн. Зазначений виконавчий напис пред`явлено до виконання стягувачем ТОВ «Фінансова компанія управління активами» до Ужгородського міського відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ). Постановою старшого державного виконавця Ужгородського міського відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Боднар М.Ю. від 11.03.2021 року відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого напису (ВП № 64788889). З наявної у матеріалах справи копії виписки з рахунку [PERSON] із зазначенням суми заборгованості, строку, за який провадиться та відміткою стягувача про непогашення заборгованості за кредитним договором № 001-06502-120214 від 12.02.2014 року за період з 08.02.2018 року до 07.12.2021 року, складеною ТОВ «Фінансова компанія управління активами», вбачається, що станом на 07.12.2021 року заборгованість за кредитним договором не погашена, залишок заборгованості складає 22382,70 грн., з яких: 19463,20 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 2919,50 грн. - заборгованість за нарахованими та несплаченими процентами. Згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до статті 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. При цьому стаття 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. За результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти наступних висновків. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому, вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів за якими стягнення проводиться у безспірному порядку. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України« Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Тому, при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не обмежується лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі необхідно перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Позивач, звертаючись до суду з відповідним позовом про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, обґрунтовує свої позовні вимоги не дотриманням принципу безспірності. Відповідно до пункту 1.2 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок), перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України. Згідно з пунктами 3.1-3.2, 3.4 глави 16 розділу ІІ Порядку нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік). Строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу. Пунктом 2 Переліку документів передбачено, що такими документами є кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Системний аналіз наведених норм дозволяє дійти висновку, що безспірною заборгованістю є заборгованість боржника, яка виключає можливість спору з боку боржника щодо її розміру, строку, за який вона нарахована тощо, а відтак, і документи, які підтверджують її безспірність і на підставі яких нотаріуси здійснюють виконавчі написи, мають бути однозначними, беззаперечними та стовідсотково підтверджувати наявність у боржника заборгованості перед кредитором саме в такому розмірі. Отже, однією з основних умов вчинення виконавчих написів є наявність документів, що підтверджують безспірність заборгованості боржника. Ознакою безспірності є відсутність заперечень боржника щодо заборгованості та її розрахунку, а також відсутність будь-яких суперечностей у поданих документах. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 № 1172. Судом встановлено, що у спірному виконавчому написі нотаріуса не зазначено, на підставі яких документів його вчинено, а лише вказано, що грошові суми, які пропонується стягнути, є заборгованістю за кредитним договором. Надання заявником неповної інформації та документів приватному нотаріусу мало наслідком порушення нотаріусом при вчиненні оскаржуваного виконавчого напису пункту другого частини першої статті 49 Закону України «Про нотаріат» та пункту 1 Глави 13 Порядку № 296/5, згідно з яким на нотаріуса покладається обов`язок відмовити у вчиненні нотаріальної дії, якщо не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії. Крім того, стягнення з позивача боргу, який не є безспірним з порушенням процедури повідомлення його про його наявність, відбулося у позасудовому порядку і він був позбавлений можливості заперечувати щодо вчинення нотаріусом виконавчого напису. Письмової вимоги відповідача про погашення заборгованості позивач не отримував, що є порушенням вимог закону, яке істотно вплинуло на його права та обов`язки. Вчинення виконавчого напису щодо заборгованості, про яку не було проінформовано боржника та визнання такої заборгованості безспірною суперечить вимогам закону. Згідно з правовою позицією, викладеною Верховним Судом України в постанові від 20.05.2015 року у справі № 6-158цс15, можна говорити про правильність вчиненої нотаріальної дії у вчиненні виконавчого напису лише за умови що: 1) нотаріусу надані всі необхідні документи, визначені Переліком, що підтверджують безспірність заборгованості; 2) за наявності доказів належного направлення відповідачем письмової вимоги про усунення порушень; та 3) наявності доказів належного отримання позивачем письмової вимоги про усунення порушень. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у справі № 826/20084/14 визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, а саме: п.2 Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів: «Доповнити перелік після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин. 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.». Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року за результатами розгляду касаційних скарг Кабінету Міністрів України та публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у справі № 826/20084/14 вказана постанова залишена без змін. Таким чином, судом було скасовано п. 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172, відповідно до якого встановлювалася можливість здійснювати стягнення за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Постановою Великої палати Верховного суду від 20.06.2018 року у справі № 826/20084/14 рішення Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року залишено без змін. Враховуючи викладене, з 22.02.2017 року законодавством України не було передбачено можливості здійснювати стягнення за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса. У постанові Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у справі № 826/20084/14 судом зазначено, що нотаріус, перш ніж вчинити виконавчий напис, повинен перевірити чи підпадає заявлена вимога під той вид заборгованості, про який йдеться в Переліку № 1172, чи подані всі передбачені Переліком документи, чи оформлені такі документи належним чином, чи підтверджують подані документи безспірність заборгованості боржника перед кредитором та прострочення виконання зобов`язання, чи не виник спір між зацікавленими особами, чи не минув встановлений законодавством строк для вчинення виконавчого напису. Оскаржуваною постановою Кабінету Міністрів України внесено зміни до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, відповідно до пункту 2 яких, для одержання виконавчого напису за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Тобто, в своїй постанові Кабінетом Міністрів України, якому законом надано повноваження щодо встановлення переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, встановлено перелік документів, які необхідно надати нотаріусу для одержання виконавчого напису, що фактично нівелює вимогу законодавства щодо необхідності підтвердження наявності та безспірності заборгованості, набуття чинності кредитним договором та повноважень іпотекодержателя. Разом з тим, слід врахувати, що згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Параграфом 1 встановлено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Однак, як вбачається з матеріалів справи, зміни до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджені оскаржуваною постановою, не передбачають обов`язку подання нотаріусу разом із оригіналом кредитного договору доказу на підтвердження факту укладення такого договору (шляхом передачі грошей або інших речей), що свідчить про суперечливість та невідповідність вказаних положень змін наведеним нормам Закону. Разом з тим, зміни до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, не враховують положень пункту шостого частини десятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», згідно з яким, якщо кредитодавець на основі умов договору про надання споживчого кредиту вимагає здійснення внесків, строк сплати яких не настав, або повернення споживчого кредиту, такі внески або повернення споживчого кредиту можуть бути здійснені споживачем протягом тридцяти календарних днів, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - шістдесяти календарних днів з дня одержання повідомлення про таку вимогу від кредитодавця. Якщо протягом цього періоду споживач усуне порушення умов договору про надання споживчого кредиту, вимога кредитодавця втрачає чинність. Таким чином, законодавець забезпечує право боржника на захист його інтересів шляхом направлення йому повідомлення про заборгованість та необхідність її погашення. Однак, у пункті 2 Переліку відсутня вимога про надання нотаріусу документів, які б підтверджували повідомлення боржника кредитором про наявність заборгованості та необхідність її погашення, що безперечно є порушенням прав боржника. Водночас, доповнений Постановою розділ Переліку «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» дозволяє кредиторам без повідомлення боржника здійснювати «односторонній» розрахунок заборгованості та звільняє кредитора від обов`язку доведення безспірності боргу, його суми та факту прострочення. За таких обставин нотаріус не може здійснювати захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису. Крім того, доповнений оскаржуваною постановою розділ Переліку «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» дозволяє кредиторам без повідомлення боржника здійснювати односторонній розрахунок заборгованості та звільняє кредитора від обов`язку доведення безспірності спору, його суми та факту прострочення. Проте, незважаючи на вказані вимоги закону, відповідач звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису, а приватний нотаріус в свою чергу всупереч правилам, встановленим Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, вчинив виконавчий напис від 24.01.2020 року, згідно з яким з позивача стягнуто на користь ТОВ «Фінансова компанія управління активами» заборгованість за кредитним договором. Разом з тим, в порушення вимог ст. 81 ЦПК України відповідачем суду не надано доказів того, що позивачу направлялась письмова вимога про усунення порушень за кредитним договором. У зв`язку з чим позивач був позбавлений можливості вчасно проінформованим про наявність заборгованості та можливості або оспорити вимоги товариства, або ж виконати їх, що не може свідчити про безспірність суми, пред`явленої для стягнення. Доказів того, що при вчиненні спірного напису нотаріус отримував від товариства первинні бухгалтерські документи щодо видачі кредиту та здійснення його часткового погашення (квитанції, платіжні доручення, меморіальні ордери, чеки тощо), відповідачем не надано, тому у нотаріуса були відсутні підстави вважати, що розмір заборгованості перед товариством, суми процентів, зазначені у написі, є безспірними. З наданих суду документів неможливо встановити, чи дійсно на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, приймаючи до уваги той факт, що не встановлено судом факт отримання позивачем повідомлення вимоги про наявність такої заборгованості, та чи яка була надана нотаріусу для вчинення нотаріального напису. Відповідачем не подано до суду належних та достовірних доказів безспірності заборгованості. Таким чином, нотаріус при вчиненні оспорюваного виконавчого напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом, чим порушив норми Закону України «Про нотаріат». Враховуючи викладене, а також визнання відповідачем позовних вимог в частині визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, про що до суду подано відповідну заяву про визнання позовних вимог в порядку статті 206 ЦПК України, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для визнання оспорюваного виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, а позовні вимоги позивача обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення. Підстав для проведення врегулювання спору за участю судді, визначених Главою 4 Розділу ІІІ ЦПК України, судом не встановлено. Згідно з частиною першою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до частини першої статті 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. При пред`явленні до суду позовної заяви позивачем було сплачено 454 грн. судового збору за подання заяви про забезпечення позову. З огляду на визнання відповідачем позову до початку розгляду справи по суті, з державного бюджету позивачу необхідно повернути 227 грн. судового збору (50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову) та стягнути з відповідача на користь позивача 227 грн. судового збору.

Outcome: approved