Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-12 00:00:00

Представник позивача [PERSON] адвокат Товкун А.В. звернулася до суду 22.09.2021 з позовом, в якому просить суд стягнути із відповідача на користь [PERSON] недоплачену матеріальну допомогу на оздоровлення у розмірі 7 617,75 грн та витрати на правову допомогу у розмірі 1 850,00 грн. В обґрунтування пред`явлених вимог вказала, що [PERSON] з 23.09.2009 працює на підприємстві відповідача на посаді оператора комп`ютерного набору в центрі оперативно-технічного обліку роботи депо. За період з 2017 по 2021 роки вона перебувала у щорічних відпустках та користувалася правом на отримання матеріальної допомоги на оздоровлення, яка оплачувалась відповідачем не у повному обсязі. Матеріальна допомога їй була надана не у повному обсязі, а саме у 2017 році у розмірі 2 105,00 грн замість вірного 3 200,00 грн, у 2018 році у розмірі 2 301,25 грн замість вірного 3 723,00 грн, у 2019 році у розмірі 2 508,75 грн замість вірного 4 173,00 грн, у 2020 році у розмірі 2 746,25 грн замість вірного 4 723,00 грн, у 2021 році у розмірі 4 540,00 грн замість вірного 6 000,00 грн. Вона є членом Професійної спілки залізничників і транспортних будівельників України Первинної профспілкової організації відокремленого структурного підрозділу «Криворізьке локомотивне депо» ДП «Придніпровська залізниця». 25.08.2021 позивач звернулася до голови ППО Криворізького локомотивного депо Кулешова А.В. з проханням врегулювання питання щодо отримання недоплаченої матеріальної допомоги на оздоровлення. Згодом їй було повідомлено, що 04.09.2020 профспілка звернулася до заступника регіональної філії «Придніпровська залізниця» АТ «Українська залізниця» з управління персоналом та соціальної політики Литвинової І.Л. із вимогою вих. № 109, щодо приведення у відповідність до чинного законодавства розміру матеріальної допомоги на оздоровлення до вказаних у діючих колективних договорах та щодо здійснення перерахунку матеріальної допомоги на оздоровлення з 01.04.2017 по теперішній час кожному працівнику, та щодо повернення незаконно частки зазначеної допомоги. Однак, Головою ППО Криворізького локомотивного депо Кулешовим А.В. додатково позивачу було повідомлено, що з аналогічного питання у вересні 2019 року профспілка вже зверталася до відповідача та отримала відповідь, що до даних правовідносин застосовується прийнята 31.03.2017 спільна Постанова керівництва регіональної філії «Придніпровська залізниця» і голови Дорожньої профспілкової організації Придніпровської залізниці Букреєва О.В. № Н32/20, П-4-5г від 31.03.2017 про застосовування з 01.04.2017 замість мінімальної заробітної плати, як розрахункової величини для визначення посадових окладів, заробітної плати та інших виплат передбачених колективними договорами, величину «125 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом». Тобто, відповідач допускає тривале порушення прав працівників. Позивач вважає, що відповідач свідомо порушив умови щодо виплати працівнику матеріальної допомоги на оздоровлення, встановлені пунктом 3.1.5. Колективного договору на 2011-2012 роки, укладеного між відокремленим структурним підрозділом «Криворізьке локомотивне депо» та спільним представницьким органом профспілок залізничників і транспортних будівельників України та Вільної профспілки машиністів в особі їх виборного органу, зареєстрованого за № 60/11 від 24.10.2011. Зауважує, що дія Колективного договору продовжена у 2020 році і до укладання колективного договору АТ «Укрзалізниця». Пунктом 3.1.5 Колективного договору встановлено, що матеріальна допомога на оздоровлення виплачується за письмовою заявою працівника у розмірі 40% відсотків ставки чи посадового окладу на момент надання допомоги за професією, котру обіймає працівник, але не менше мінімальної заробітної плати по Україні на момент виплати допомоги. Згідно з п. 1.4 Колективного договору, зміни і доповнення до колективного договору, що не погіршують соціального та економічного становища працівників депо, вносяться протягом строку його дії за погодженням сторін на спільному засіданні керівництва депо і профспілкових комітетів, а всі інші на конференції трудового депо. Відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2017 рік», тобто на момент прийняття спільної Постанови керівництва регіональної філії «Придніпровська залізниця» і голови Дорожньої профспілкової організації Придніпровської залізниці Букреєва О.В. №Н32/20, П-4-5г від 31.03.2017, мінімальна заробітна плата по Україні була встановлена на рівні 3 200,00 грн. Відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2017 рік», прожитковий мінімум на одну працездатну особу у розрахунку на місяць був встановлений на рівні 1 600,00 грн, тому 125 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановлений законом, становив 2 000,00 грн. Відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2018 рік», прожитковий мінімум на одну працездатну особу, в розрахунку на місяць. був встановлений на рівні 1 860,00 грн, тому 125 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановлений законом, становив 2 325,00 грн. Відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2019 рік», прожитковий мінімум на одну працездатну особу, у розрахунку на місяць, був встановлений на рівні 1 921,00 грн, тому 125 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановлений законом, становив 2 401,25 грн. Відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2020 рік», прожитковий мінімуму на одну працездатну особу, в розрахунок на місяць, був встановлений на рівні 2 102,00 грн, тому 125 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановлений законом, становив 2 627,50 грн. Відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2021 рік», прожитковий мінімум на одну працездатну особу, в розрахунку на місяць, був встановлений на рівні 2 102,00 грн, тому 125 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановлений законом, становить 2 627,50 грн. Отже, загальний розмір недоплаченої матеріальної допомоги, на думку позивача, складає 7 617,75 грн, у зв`язку з чим, вона змушена звернутись до суду за захистом своїх трудових прав. Ухвалою суду 24.09.2021 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Як вбачається з матеріалів справи, копія ухвали суду від 24.09.2021 про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі відповідачеві була надіслана 27.09.2021 на електрону пошту p.a-secretary@dp.uz.gov.ua, яка представником відповідача зазначається у клопотаннях та відзиві, та отримана о 09-57 год. 27.09.2021 (а.с. 43). Представником відповідача Соломатіною О.О. на електронну адресу суду 28.10.2021 направлено клопотання про відкладення розгляду справи та направлення копії ухвали суду про відкриття провадження по справі разом з копією позовної заяви з додатками для можливості надати відзив на позовну заяву (а.с. 49-50). Судом 29.10.2021 засобами поштового зв`язку рекомендованою поштою з повідомленням відповідачеві на адресу: [ADDRESS] , направлено копії ухвали суду від 24.09.2021 про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження разом з копією позовної заяви з додатками, та отримано адресатом 24.11.2021, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 51). Зважаючи на вимоги ст. 178 ЦПК України, строк для подання відзиву на позовну заяву, зазначений також в ухвалі від 24.09.2021 про відкриття провадження, для відповідача закінчився 10.12.2021. На електронну адресу суду 17.12.2021 від представника відповідача Григорівої О.Ю. надійшов відзив на позовну заяву, в якій вона виклала свої заперечення щодо позовних вимог [PERSON] , просить у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі, застосувати позовну давність та зменшити витрати на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. В тексті відзиву представник відповідача зазначає, що копії ухвали про відкриття провадження по справі та позовної заяви з додатками відповідачем отримано 06.12.2021, а тому вважає, що встановлений законом строк на подання відзиву на позовну заяву відповідачем не порушено (а.с. 60-66). Проте представник не надає доказів на підтвердження зазначеного на противагу тому, що матеріали справи містять повідомлення про вручення рекомендованого листа. Представником відповідача клопотання про поновлення строку для подання відзиву не заявлялось. Питання щодо поважності причин пропуску такого строку перед судом не порушувалося. У зв`язку з викладеним, суд вважає відзив на позовну заяву таким, що подано з пропущенням строку, встановленого процесуальним законом, а тому, з урахуванням ст. 126 ЦПК України, даний відзив до уваги судом не приймається. Правом участі у судовому засіданні сторони не скористалися. Представник позивача до суду надала заяву про розгляд справи за її та позивача відсутності, наполягає на задоволенні позовних вимог. Відповідач та третя особа участь у судовому засіданні представників не забезпечили, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Заяв, клопотань з процесуальних питань не подано. Оцінюючи характер процесу, значення справи для сторін, обраний позивачем спосіб захисту, категорію та складність справи, а також враховуючи належне повідомлення відповідача, неподання відзиву у встановлений законом строк, суд постановив ухвалити по справі заочне рішення на підставі наявних доказів за відсутності заперечень з боку представника позивача проти заочного розгляду справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо, відповідно до положень цього Кодексу, розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] з 23.09.2009 працює у СП «Криворізьке локомотивне депо» ДП «Придніпровська залізниця» на посаді оператора комп`ютерного набору в центрі оперативно-технічного обліку роботи депо ( а.с. 11). Як вбачається зі змісту позову, позивачці з 13.08.2018 по 08.09.2017, з 12.09.2018 по 208.10.2018, з 15.08.2019 по 11.09.2019, з 19.08.2020 по 14.09.2020, з 20.08.2021 по 13.09.2021 надавалась щорічна тарифна відпустка, до якої нараховувалась матеріальна допомога на оздоровлення. Відповідно наданих суду табуляграм позивачу була виплачена матеріальна допомога на оздоровлення у 2017 році у розмірі 2 105,00 грн, у 2018 році у розмірі 2 301,25 грн, у 2019 році у розмірі 2 508,75 грн, у 2020 році у розмірі 2 746,25 грн, у 2021 році у розмірі 4 540,00 грн (а.с. 12-16). Не погоджуючись із виплаченим розміром матеріальної допомоги, позивачка 25.08.2021 звернулася із заявою до Голови ППО ЗАЛП Криворізького локомотивного депо Кулешова А.В. з проханням посприяти щодо врегулювання питання отримання недоплаченої матеріальної допомоги на оздоровлення за 2017-2021 роки (а.с. 17). Як видно із матеріалів справи, Голови первинної профспілкової організації Профспілки залізничників і транспортних будівельників України Криворізького локомотивного депо та первинної профспілкової організації Вільної профспілки машиністів України Криворізького локомотивного депо 06.09.2019 направили звернення за №56 директорові РФ «Придніпровська залізниця» АТ «Українська залізниця» Кужавському М.С. та голові Дорожньої профспілкової організації Букрєєву О.В. від імені трудового колективу щодо приведення у відповідність до діючого законодавства порядку виплати і розміру матеріальної допомоги на оздоровлення, повернення незаконно недоплаченої допомоги на оздоровлення (а.с. 21). Листом від 24.09.2019 РФ «Придніпровська залізниця» АТ «Українська залізниця» відмовило у задоволенні вимоги, посилаючись на те, що регіональна філія не є юридичною особою, а є відокремленим структурним підрозділом АТ «Українська залізниця», і здійснює свою діяльність у межах доведених контрольних завдань з основних фінансово-економічних показників, розпоряджень, вказівок тощо органів товариства - відповідно спільної вказівки голови правління ПАТ «Укрзалізниця» В. Бальчуна, члена правління та Голови профспілки залізничників і транспортних будівельників України Бубняка В.М. від 29.03.2017 № Ц/6-25/713-17, прийнято спільну постанову керівництва РФ «Придніпровська залізниця» та президії Дорпрофсожу від 31.03.2017 № Н32/20. П-4-5г щодо застосування в діючому колективному договорі з 01.04.2017 замість величини «мінімальна заробітна плата» розрахункової величини «125 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб» (а.с. 22). Також, професійна спілка залізничників і транспортних будівельників України Первинна профспілкова організація відокремленого структурного підрозділу «Криворізьке локомотивне депо» Державного підприємства «Придніпровська залізниця», членом якої є позивач, 04.09.2020 направила вимогу за №109 заступнику директора РФ «Придніпровська залізниця» АТ «Українська залізниця» з управління персоналом та соціальної політики Литвиновій І.Л. від імені трудового колективу щодо приведення у відповідність до діючого законодавства порядку виплати і розміру матеріальної допомоги на оздоровлення, повернення незаконно недоплаченої допомоги на оздоровлення (а.с. 23). Звертаючись до суду з позовом про стягнення з відповідача недоплаченої суми матеріальної допомоги на оздоровлення, представник позивача посилалася на те, що відповідачем були порушені умови колективного договору щодо виплати працівникам матеріальної допомоги на оздоровлення у розмірі, встановленому п. 3.1.5 Колективного договору. Згідно зі ст. 10 КЗпП України, колективний договір укладається на основі чинного законодавства, прийнятих сторонами зобов`язань з метою регулювання виробничих, трудових і соціально-економічних відносин і узгодження інтересів трудящих, власників та уповноважених ними органів. Відповідно до ст. 13 КЗпП України та ст. 7 Закону України «Про колективні договори і угоди», зміст колективного договору визначається сторонами. Статтею 13 КЗпП України визначено, що у колективному договорі встановлюються взаємні обов`язки роботодавця та працівника, зокрема, щодо встановлення форм, системи, розмірів заробітної плати і інших видів трудових виплат (доплат, надбавок, премій і т.і.) Колективним договором встановлюються додаткові, порівняно з чинним законодавством і угодами, гарантії. Згідно зі ст. 18 КЗпП України, положення колективного договору розповсюджуються на всіх працівників підприємства, установи, організації та є обов`язковими для роботодавця та працівника. Відповідно до ч. 2 ст. 97 КЗпП України, форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами. Як вбачається із матеріалів справи, пунктом 3.1.5 Колективного договору на 2011-2012 роки, укладеного між відокремленим структурним підрозділом «Криворізьке локомотивне депо» та спільним представницьким органом профспілок залізничників і транспортних будівельників України та Вільної профспілки машиністів в особі їх виборного органу, зареєстрованого за № 60/11 від 24.10.2011, який, відповідно до постанови про продовження дії Колективного договору Криворізького локомотивного депо від 28.12.2020 №2-СП, станом на 2021 рік є чинним, встановлено, що матеріальна допомога на оздоровлення виплачується за письмовою заявою працівника у розмірі 40% відсотків ставки чи посадового окладу на момент надання допомоги за професією, котру обіймає працівник, але не менше мінімальної заробітної плати по Україні на момент виплати допомоги (а.с. 18, 19, 20). Відповідно до спільної Постанови керівництва регіональної філії «Придніпровська залізниця» і голови Дорожньої профспілкової організації Придніпровської залізниці Букреєва О.В. № Н32/20, П-4-5г від 31.03.2017 постановлено застосовувати з 01.04.2017 замість мінімальної заробітної плати, як розрахункової величини для визначення посадових окладів, заробітної плати та інших виплат передбачених колективними договорами, величину «125 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом». Згідно з п. 1.4 Колективного договору, зміни і доповнення до колективного договору, що не погіршують соціального та економічного становища працівників депо, вносяться протягом строку його дії за погодженням сторін на спільному засіданні керівництва депо і профспілкових комітетів, а всі інші на конференції трудового депо. Відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2017 рік», тобто на момент прийняття спільної Постанови керівництва регіональної філії «Придніпровська залізниця» і голови Дорожньої профспілкової організації Придніпровської залізниці Букреєва О.В. №Н32/20, П-4-5г від 31.03.2017, мінімальна заробітна плата по Україні була встановлена на рівні 3 200,00 грн. Відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2017 рік» прожитковий мінімум на одну працездатну особу, в розрахунку на місяць, був встановлений на рівні 1 600,00 грн, тому 125 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановлених законом, становив 2 000,00 грн. Відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2018 рік» прожитковий мінімум на одну працездатну особу, в розрахунку на місяць, з 01.07.2018 був встановлений на рівні 1 841,00 грн, тому 125 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановлених законом, становив 2 301,25 грн, мінімальна заробітна плата по Україні була встановлена на рівні 3 723,00 грн. Відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2019 рік» прожитковий мінімум на одну працездатну особу, в розрахунку на місяць, з 01.01.2019 був встановлений на рівні 1 921,00 грн, тому 125 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановлених законом, становив 2 401,25 грн, мінімальна заробітна плата по Україні була встановлена на рівні 4 173,00 грн. Відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2020 рік» прожитковий мінімум на одну працездатну особу, в розрахунку на місяць, з 01.01.2020 був встановлений на рівні 2 102,00 грн, тому 125 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановлених законом, становив 2 627,25 грн, мінімальна заробітна плата по Україні з 01.01.2020 була встановлена на рівні 4 723,00 грн. Відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2021 рік» прожитковий мінімум на одну працездатну особу, в розрахунку на місяць, з 01.01.2021 був встановлений на рівні 2 270,00 грн, тому 125 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановлених законом, становив 2 837,50 грн, мінімальна заробітна плата по Україні з 01.01.2021 була встановлена на рівні 6 000,00 грн. Таким чином, прийняття 31.03.2017 спільної Постанови керівництва регіональної філії «Придніпровська залізниця» і голови Дорожньої профспілкової організації Придніпровської залізниці Букреєва О.В. № Н32/20, П-4-5г від 31.03.2017 року про застосовування з 01.04.2017 замість мінімальної заробітної плати, як розрахункової величини для визначення посадових окладів, заробітної плати та інших виплат передбачених колективними договорами, величину «125 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом» є діями, що погіршували становище працівників порівняно із законодавством та вказана постанова повинна була прийматися не за погодженням сторін на спільному засіданні керівництва депо і профспілкових комітетів, а на конференції трудового депо, оскільки на момент прийняття вказаної постанови, мінімальна заробітна плата по Україні на 2017 рік була встановлена на рівні 3 200,00 грн, отже, вказана сума є більшою за 125 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановлених законом, який становив 2 000,00 грн, тому суд вважає, що при визначенні позивачу розміру матеріальної допомоги на оздоровлення підлягає застосуванню не спільна Постанова керівництва регіональної філії «Придніпровська залізниця» і голови Дорожньої профспілкової організації Придніпровської залізниці Букреєва О.В. № Н32/20, П-4-5г від 31.03.2017, яка погіршує становище працівників, а п. 3.1.5 Колективного договору. Відповідно до ст. 9 КЗпП України, умови договорів про працю, які погіршують становище працівників порівняно з законодавством України про працю, є недійсними. Стаття 9 КЗпП не вимагає будь-якої процедури визнання недійсними умов договорів про працю, які погіршують становище працівників порівняно з законодавством. Вона безпосередньо оголошує такі умови недійсними і не вимагають судової процедури визнання їх недійсними. Також, в матеріалах справи відсутні докази того, що відповідач попереджав позивача про погіршення існуючих умов оплати праці. Суд вважає, що прийняття Закону України «Про внесення змін до законодавчих актів України» № 1774-УІІІ від 06.12.2016 не створює юридичних наслідків щодо застосування п. 3.1.5 Колективного договору, укладеного між відокремленим структурним підрозділом «Криворізьке локомотивне депо» Регіональної філії «Придніпровська залізниця» та спільним представницьким органом залізничників і транспортних будівельників України та Вільної профспілки машиністів виборного органу, зареєстрованого за № 60/11 від 24.10.2011, в частині виплати допомоги на оздоровлення, оскільки питання виплати матеріальної допомоги на оздоровлення, умови виплати матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, обставини, за яких вона виплачується, а також кому саме вона може бути виплачена першочергово, визначається, в даному випадку, колективним договором, п. 3.1.5 якого визначено, що матеріальна допомога на оздоровлення виплачується за письмовою заявою працівника у розмірі 40% відсотків ставки чи посадового окладу на момент надання допомоги за професією, котру обіймає працівник, але не менше мінімальної заробітної плати по Україні на момент виплати допомоги, а прийнята 31.03.2017 спільна Постанова керівництва регіональної філії «Придніпровська залізниця» і голови Дорожньої профспілкової організації Придніпровської залізниці Букреєва О.В. № Н32/20, П-4-5г від 31.03.2017 про застосовування з 01.04.2017 замість мінімальної заробітної плати, як розрахункової величини для визначення посадових окладів, заробітної плати та інших виплат передбачених колективними договорами, величину «125 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом», прийнята з порушенням вимог Колективного договору, отже не підлягає застосуванню при визначні розміру матеріальної допомоги на оздоровлення. Виходячи з наведеного вище, суд вважає, що дії відповідача щодо невиплати позивачу частини матеріальної допомоги на оздоровлення у період з 2017 по 2021 роки є неправомірними, зважаючи на розміри мінімальної заробітної плати по України у зазначені періоди. Так, мінімальна заробітна плата по Україні була встановлена у 2017 році - 3 200,00 грн, у 2018 році - 3 723,00 грн, у 2019 році - 4 173,00 грн, у 2020 році з з 01.01.2020 - 4 732,00 грн, з 01.09.2020 - 5 000,00 грн, у 2021 році - 6 000,00 грн. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позивачу за 2017 рік сума недоплаченої матеріальної допомоги складає 1 095,00 грн, виходячи з різниці розміру мінімальної заробітної плати, яка складала 3 200,00 грн та виплаченої матеріальної допомоги у розмірі 2 105,00 грн; за 2018 рік сума недоплаченої матеріальної допомоги складає 1 421,75 грн, виходячи з різниці розміру мінімальної заробітної плати, яка складала 3 723,00 грн та виплаченої матеріальної допомоги у розмірі 2 301,25 грн; за 2019 році сума недоплаченої матеріальної допомоги складає 1 664,25 грн, виходячи з різниці розміру мінімальної заробітної плати, яка складала 4 173,00 грн та виплаченої матеріальної допомоги у розмірі 2 508,75 грн; за 2020 році сума недоплаченої матеріальної допомоги складає 1 976,75 грн, виходячи з різниці розміру мінімальної заробітної плати, яка складала станом на 19.08.2020 4 723,00 грн та виплаченої матеріальної допомоги у розмірі 2 746,25 грн; за 2021 рік сума недоплаченої матеріальної допомоги складає 1 460,00 грн, виходячи з різниці розміру мінімальної заробітної плати, яка складає 6 000,00 грн, та виплаченої суми матеріальної допомоги в розмірі 4 540,00 грн. Отже, в загальному розмірі сума недоплаченої матеріальної допомоги позивачу складає 7 617,75 грн. (1 095,00 + 1 421,75 + 1 664,25 + 1 976,75 + 1 460,00). Вирішуючи питання про розподіл судових витрат згідно зі ст. 141 ЦПК України, суд враховує звільнення позивача від сплати судового збору на підставі п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», у зв`язку з чим судовий збір в розмірі 908,00 грн підлягає стягненню з відповідача в дохід держави. Згідно зі ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. З огляду на те, що стороною позивача надано до суду договір про надання правової допомоги від 06.09.2021 №06/09, ордер серії АЕ №1089920 від 06.09.2021, копію свідоцтва про право на заняття адвокатською допомогою на ім`я Товкун А.В., акт №1 про надання правової допомоги від 06.09.2021, копію посвідчення адвоката України на ім`я [PERSON] , квитанцію №119929 від 06.09.2021, яка підтверджує сплату позивачем послуг адвоката у розмірі 1 850,00 грн, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати на правничу допомогу у сумі 1 850,00 грн (а.с. 32-38). На підставі викладеного,

Outcome: approved