Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду із даним позовом, в якому просить стягнути з відповідача на його користь матеріальну шкоду в сумі 100412 грн. 12 коп.; витрати за проведення експертизи в сумі 1984 грн. 00 коп.; моральну шкоду в сумі 10000 грн. 00 коп. Позов мотивований наступним. 22.11.2019 року сталося ДТП з вини відповідача, який керував транспортним засобом марки SKODA OCTAVIA д.н. [NUMBER] . Внаслідок ДТП було пошкоджено автомобіль позивача TOYOTA AURIS д.н. [NUMBER] . Цивільно-правова відповідальність відповідача на момент ДТП не була застрахована. Діями відповідача, крім матеріальної шкоди, позивачу завдано й моральну шкоду, яка виразилась у душевних стражданнях, зміні звичайного способу життя, яку він оцінює у розмірі 10000,00 грн. Відповідно до висновку експерта, матеріальний збиток завдано позивачу у сумі 100412,12 грн. Позивач та його представник в судове засідання не з`явились, про дату та час розгляду справи повідомлялись. Представник позивача - адвокат Остапенко А.В. подав заяву про розгляд справи без участі позивача та представника, позовні вимоги підтримує, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату та час розгляду повідомлявся, причини неявки суду не повідомив. Відповідач повідомлявся про дату та час розгляду справи за допомогою оголошення на офіційному порталі «Судова влада» та шляхом направлення судових повісток. Відповідно до відмітки на потовому відправленні - «адресат відсутній за вказаною адресою». Відзив відповідачем не подано. Враховуючи неявку відповідача та згоду позивача на заочний розгляд справи, про що постановлена ухвала без виходу до нарадчої кімнати, суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280, 281 ЦПК України. Враховуючи наведене справа розглядалась у відсутності сторін. Вивчивши матеріали справи, судом встановлено наступне. З копії постанови Херсонського міського суду Херсонської області від 13.12.2019 року у справі № 766/23938/19 вбачається, що [PERSON] , [INFO] визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340,00 грн. Даним судовим рішенням встановлено, що 22.11.2019 року о 07 год. 20 хв. У м. Херсоні по вул. Кременчуцька, керуючи транспортним засобом SKODA OCTAVIA д.н. [NUMBER] [PERSON] порушив вимоги п. 16.11 ПДР України, при виїзді на нерегульоване перехрестя з вул. Гагаріна, не надав переваги в русі транспортному засобу TOYOTA AURIS д.н. [NUMBER] , який рухався по головній дорозі, в результаті чого скоїв з ним зіткнення, внаслідок чого транспорті засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП. Згідно з ч. 6 ст. 82 ЦПК України, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов`язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії, та чи вчинені вони цією особою. В силу ч. 4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Таким чином, вина відповідача у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди є преюдиціальним фактом, та не підлягає доказуванню. Так встановлено, що з вини відповідача відбулася 22.11.2019 року дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої, автомобіль TOYOTA AURIS д.н. [NUMBER] отримав пошкодження. Власником транспортного TOYOTA AURIS д.н. [NUMBER] є [PERSON] , що вбачається з копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу. Відповідно до копії висновку № АВє-369 експертного автотоварознавчого дослідження з визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу від 28.12.2019 року, вартість матеріального збитку, завданого з технічної точки зору власнику досліджуваного легкового автомобіля TOYOTA AURIS д.н. [NUMBER] , внаслідок його пошкодження 22.11.2019 року в результаті ДТП, в цінах станом на час завершення виконання цього дослідження становить 100412,12 грн. Згідно з копією квитанції від 20.12.2019 року, [PERSON] оплатив 1984,00 грн. за автотоварознавчу експертизу по визначенню ринкової вартості, відновлювального ремонту та матеріального збитку після ДТП 22.11.2019 року автомобіля TOYOTA AURIS д.н. [NUMBER] . У копіях відповідей МТСБУ від 05.12.2019 року та від 10.02.2021 року зазначено про неможливість проведення регламентної виплати з фонду захисту потерпілих, оскільки транспортний засіб не відповідає вимогам п. 1.7 ст. 1 Закону, та не є забезпеченим. За змістом ст. 22 ЦК України, збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Відповідно до ч. 2 ст.1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається за реальною вартістю втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Згідно з вимогами ч. 1, ч. 5 ст.1187ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. У відповідності до абз. 2 п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо). Частиною 1статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч. 1 ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завданні збитки у повному обсязі. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина третя статті 12 ЦПК). Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина четверта статті 12 ЦПК). Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків встановлених цим Кодексом (частина друга статті 13 ЦПК). Доказування не може гуртуватись на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК). Згідно з п. 2 постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27.03.1992року №6 передбачено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Враховуючи, що не встановлено наявності правовідносин пов`язаних із страхуванням обов`язкової цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів, то відповідальність за шкоду несе безпосередньо винуватець ДТП - особа, яка завдала шкоди. Така особа, відповідно до ст. 1192 ЦК України має відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. На підставі наведеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення матеріальної шкоди у розмірі 100412, 12 грн. та витрат на проведення експертизи у сумі 1984,00 грн. є обґрунтованими. Моральна шкода - це втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб, що вбачається з положень ст. 23 ЦК України. Крім того, Верховний Суд України у постанові від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» надав більш конкретизований перелік обставин, за яких може відбуватися стягнення моральної шкоди. Він визначив, що моральна шкода також може полягати у порушенні права власності (в т.ч. інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя чи порушенні стосунків з оточуючими людьми. Враховуючи факт пошкодження майна - транспортного засобу, неможливість їм користуватись, що тягне за собою порушення звичайного укладу життя, потребує додаткових зусиль для організації укладу, беручи до уваги, що сам факт участі у ДТП є психотравмуючою ситуацією, суд погоджується із твердженнями позивача про наявність моральних страждань та завданням моральної шкоди у розмірі 10000,00 грн. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Приписами п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків … має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Зокрема, у п.33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. У п.26 рішення ЄСПЛ у справі «Надточій проти України» та п.23 рішення ЄСПЛ у справі «Гурепка проти України» наголошується на принципі рівності сторін - одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом. Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Суд також враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Таким чином, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з`ясувавши обставини, оцінивши належним чином зібрані по справі докази кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в цілому.

Outcome: approved