Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-09 00:00:00

[PERSON] в інтересах якої діє [PERSON] звернулася до суду з позовом до АТ КБ «ПриватБанк», треті особи: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Ірина Михайлівна та Глибоцький відділ державної виконавчої служби у Чернівецькому районі Чернівецької області Південно - Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано - Франківськ) про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 29 листопада 2021 року нею було отримано листа з Глибоцького відділу державної виконавчої служби у Чернівецькому районі Чернівецької області Південно - Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано - Франківськ), згідно якого їй стало відомо про відкриття виконавчого провадження № 67635480 з виконання виконавчого напису № 1382, виданого 15.05.2019 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Іриною Михайлівною про звернення стягнення на предмет іпотеки. 02 грудня 2021 року в ході ознайомлення з матеріалами вказаного виконавчого провадження було встановлено, що 15 травня 2019 року приватним нотаріусом Бондар І.М. було вчинено виконавчий напис № 1382 про звернення стягнення на нерухоме майно - житловий будинок з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, а також на земельну ділянку, що знаходяться в [ADDRESS] , що належить на праві власності [PERSON] , яка на підставі договору іпотеки №CVX0GA00000073 від 20.07.2007 року є майновим поручителем [PERSON] за його кредитними зобов`язаннями за кредитним договором №CVX0GA00000073 від 19.07.2007 року. За рахунок коштів, отриманих від реалізації нерухомого майна, нотаріус пропонує задовольнити вимоги АТ КБ «Приватбанк» у розмірі 251 320,95 доларів США, а також витрати пов`язані із вчиненням виконавчого напису - 3500,00 грн. Ознайомившись з даним виконавчим написом , вважає, що він не підлягає виконанню так як вчинений з порушенням діючого законодавства. Зазначає, що приватний нотаріус Бондар І.М. при вчиненні оспорюваного виконавчого напису не переконалася належним чином у дійсності наданого АТ КБ «Приватбанк» договору іпотеки №CVX0GA00000073 від 20.07.2007 року і як наслідок цьому, вчинила даний виконавчий напис на підставі недійсного договору іпотеки. Так, рішенням Глибоцького районного суду Чернівецької області від 05 травня 2015 року, що вступило в законну силу 27 травня 2016 року в цивільній справі № 715/2651/13-ц, вищезазначений договір іпотеки визнано недійсним та відмовлено в задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк» про звернення стягнення на предмет іпотеки, так як судом було встановлено, що фактично [PERSON] вказаний договір іпотеки не підписувала. Таким чином, спірний виконавчий напис було вчинено після визнання договору іпотеки недійсним, а тому підстав для вчинення вищевказаного виконавчого напису не було, в результаті чого виконавчий напис не підлягає виконанню. Зважаючи на викладене, просить суд ухвалити рішення, яким визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис №1382 від 15.05.2019 року, вчинений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Іриною Михайлівною про звернення стягнення на нерухоме майно - житловий будинок з належними до нього господарськими будівлями та спорудами та земельну ділянку, що знаходиться в [ADDRESS] , що належить на праві власності [PERSON] , а також просить суд стягнути з відповідача судові витрати та витрати на правничу допомогу. Представник позивачки [PERSON] - [PERSON] в судове засідання не з`явився, однак подав до суду заяву, згідно якої позовні вимоги підтримує повністю та справу просить розглядати у його відсутності. Представник відповідача АТ КБ «ПриватБанк» в судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про час і місце розгляду справи, про причину неявки в судове засідання не з`явився та не просив суд перенести розгляд справи. Третя особа приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Ірина Михайлівна в судове засідання не з`явилася, будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи. Представник третьої особи Глибоцького відділу державної виконавчої служби у Чернівецькому районі Чернівецької області Південно - Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано - Франківськ) в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних підстав. Судом встановлено, що приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Іриною Михайлівною вчинено виконавчий напис № 1382, яким запропоновано звернути стягнення на нерухоме майно - житловий будинок з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, а також на земельну ділянку, що знаходяться в [ADDRESS] , що належить на праві власності [PERSON] , яка на підставі договору іпотеки №CVX0GA00000073 від 20.07.2007 року є майновим поручителем [PERSON] за його кредитними зобов`язаннями за кредитним договором №CVX0GA00000073 від 19.07.2007 року. За рахунок коштів, отриманих від реалізації нерухомого майна, нотаріус пропонує задовольнити вимоги АТ КБ «Приватбанк» у розмірі 251 320,95 доларів США, а також витрати пов`язані із вчиненням виконавчого напису - 3500,00 грн. Строк за який проводиться стягнення з 19.07.2007 року по 18.03.2019 року. Постановою старшого державного виконавця Глибоцького відділу державної виконавчої служби у Чернівецькому районі Чернівецької області Південно - Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано - Франківськ) Дабика В.П. від 24.11.2021 року ВП № 67635480 відкрито виконавче провадження з виконання вказаного вище виконавчого напису нотаріуса. Відповідно до ст.18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Вчинюючи виконавчі написи, нотаріус відповідно до закону встановлює та офіційно визнає факт наявності певної безспірної заборгованості та викладає такий свій висновок у відповідному нотаріальному акті - документі (виконавчому написі), що одночасно є підставою для примусового виконання. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Відповідно до ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» в редакції, чинній на момент видачі виконавчого напису, визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. З урахуванням приписів ст. 15, 16, 18 ЦК України, ст. 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами у повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Відповідно до п.п. 1.1 п.1, п.п.3.1, 3.2 п.3 глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (ст. 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів (постанова Великої Палати Верховного Суду від 02 липня 2019 року у справі № 916/3006/17). Законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів (постанова Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі № 6-887цс17). У постанові від 13 жовтня 2021 року у справі № 554/6777/17-ц Верховний Суд зазначив, що чинне законодавство України не зобов`язує нотаріуса викликати позичальника і з`ясовувати наявність чи відсутність його заперечень проти вимог позикодавця. Проте, право позичальника на захист його інтересів забезпечується шляхом направлення йому повідомлення про заборгованість та необхідність її погашення. Однак, враховуючи те, що нотаріальне провадження є безспірним, для забезпечення такої безспірності нотаріусу бажано з`ясувати у позичальника наявність заперечень щодо вчинення виконавчого напису або сплати ним боргу. Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих кредитором повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень боржнику. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка на письмовому повідомленні про його отримання. Неотримання боржником вимоги про усунення порушень за кредитним договором об`єктивно позбавляє його можливості бути вчасно проінформованим про наявність заборгованості та можливості надати свої заперечення щодо неї або оспорити вимоги кредитора. Якщо боржник не має можливості подати нотаріусу заперечення щодо вчинення виконавчого напису або висловити свою незгоду з письмовою вимогою про сплату боргу чи повідомити про наявність спору між нею та відповідачем щодо суми заборгованості, це об`єктивно виключає можливість вчинення виконавчого напису. Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 10 листопада 2021 року по справі №758/14854/20. Матеріали справи не містять відомостей про отримання позивачем (боржником) відповідного повідомлення. Нотаріус при вчиненні виконавчого напису не переконався належним чином у безспірності заборгованості та не дотримався порядку та умов його вчинення. Ні відповідачем, ні третьою особою не спростовано доводів позивача та наданих доказів на їх підтвердження. Так, рішенням Глибоцького районного суду Чернівецької області від 05 травня 2015 року, визнано недійсним договір іпотеки №CVX0GA00000073 від 20 липня 2007 року посвідчений приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Балацьким О.О., реєстраційний номер 5453, відповідно до якого було передано в іпотеку ЗАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «Приватбанк» житловий будинок з належними до нього господарськими будівлями і спорудами, загальною площею 59,50 кв.м., житловою площею 54,10 кв.м. та земельну ділянку площею 0,1636га, кадастровий номер №7321087900:01:004:0230, цільове призначення якої для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, які розташовані в [ADDRESS] , що належить [PERSON] . Відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Таким чином, вчинивши спірний виконавчий напис, приватний нотаріус Бондар І.М. не дотримала встановленої процедури, що потягло порушення законних прав позивача, а тому позов слід задовольнити та визнати виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню. Щодо судових витрат на правову допомогу, суд приходить до наступних висновків. Так, частиною 1-3статті 134 ЦПК України визначають, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи. Згідно з ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою. Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом (професійна правнича допомога) робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Разом з цим, Договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Отже, що стосується понесених витрат позивача на професійну правничу допомогу по даній справі, то суд виходить із вимог ст. 137 ЦПК України, та враховуючи надані представником позивача: договір про надання професійної правничої допомоги, додаток № 1 до договору про надання правової допомоги, а також розрахунок суми гонорару за надану правову (правничу) допомогу, а тому вважає, що розмір витрат на правничу допомогу адвоката у сумі 6 000,00 грн. було підтверджено та підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Згідно ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За подачу позову позивачем сплачено 908 грн. судового збору та за подачу заяви про забезпечення позову сплачено 454 грн. Дані суми підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі наведеного та

Outcome: approved