Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-13 00:00:00

31.08.2021 року з Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя надійшла цивільна справа за позовом Акціонерного товариства «КРЕДОБАНК» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, що 05.06.2020 року між АТ «Кредобанк» та [PERSON] укладено Кредитний договір № CL-280592, відповідно до якого банк надав грошові кошти на поточні потреби у розмірі 200 000грн. в безготівковій формі шляхом перерахування на відкритий позичковий рахунок, строком до 04.06.2025 року. Процентна ставка за користування кредитом була встановлена у розмірі 35.00% річних. Свої зобов`язання за договором позивач виконав у повному обсязі, надавши відповідачу кредит. Відповідач взяв на себе зобов`язання на умовах договору та у визначені договором строки повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом. Позичальник зобов`язався здійснювати погашення заборгованості відповідно до Графіку платежів, згідно якого повинно бути здійснено 60 щомісячних платежів по 7163грн. щомісячно, кожного останнього числа відповідного місяця, впродовж 60 місяців з дати укладання Кредитного договору. Крім того, 05.06.2020 між АТ «Кредобанк» та [PERSON] було підписано Анкету-заяву № CL-280592 на отримання готівкового кредиту, в якій зазначено інформацію про фактичні сімейні відносини та факт спільного проживання однією сім`єю з [PERSON] . Отже, [PERSON] укладено договір в інтересах сім`ї, тому цим договором виникають цивільні права та обов`язки в обох із подружжя, тобто [PERSON] є солідарним відповідачем. Таким чином, порушення умов кредитного договору, відповідач не виконав свої зобов`язання, в наслідок чого станом на 27.05.2021 року утворилась заборгованість в розмірі 213 370.86 грн. з яких: заборгованість за тілом кредиту - 191 999.04 грн., заборгованість за відсотками - 21 371.82грн., яку позивач просив стягнути солідарно з відповідачів на свою користь та судовий збір у розмірі 3200грн. 56 коп. Також, позивач просить стягнути з відповідачів витрати на професійну правову допомогу у розмірі 21 337.08грн. Відповідач у встановлений судом в ухвалі про відкриття провадження по справі строк відзив на позовну заяву не подав. Будь-яких інших заяв по суті справи до суду також не надходило. У судове засідання представник позивача не з`явився, але надав клопотання про розгляд справи за його відсутністю, в якому позовні вимоги підтримав, на задоволенні позовних вимог наполягав, не заперечував проти винесення заочного рішення. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату слухання справи був повідомлений належним чином, причину неявки суду не повідомив, не використав наданого законом права на подачу відзиву на позовну заяву, тому суд, у відповідності до вимог ст. 280 ЦПК України ухвалив здійснювати заочний розгляд справи. Суд, враховуючи нижченаведені фактичні обставини справи, зміст спірних правовідносин, оцінивши докази, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з огляду на наступне. У відповідності до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги та заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для справи. У відповідності до ст. 81 ЦПК України кожна із сторін зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. У відповідності до ст. 263 ч.5 ЦПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Суд, ураховуючи нижченаведені фактичні обставини справи, зміст спірних правовідносин, оцінивши докази, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з огляду на наступне. Судом встановлено, що 05.06.2020 року між АТ «Кредобанк» та [PERSON] укладено Кредитний договір № CL-280592, відповідно до якого банк надав грошові кошти на поточні потреби у розмірі 200 000грн. в безготівковій формі шляхом перерахування на відкритий позичковий рахунок, строком до 04.06.2025 року. Процентна ставка за користування кредитом була встановлена у розмірі 35.00% річних. Відповідно до умов вказаного договору, Банк забов`язується надати у власність Позичальникові грошові кошти у розмірі та на умовах обумовлених цим договором, а Позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом, комісії та інші платежі передбачені цим договором (п.1 Договору). Вказані дії сторін не суперечать загальним засадам цивільного законодавства щодо способу укладання договору, а відтак породжували відповідні договірні зобов`язання для сторін по справі. Матеріалами справи підтверджено, що позивач свої зобов`язання за вказаним кредитним договором виконав в повному обсязі, надавши відповідачеві обумовлену сторонами грошову суму шляхом перерахування на відкритий позичковий рахунок. У порушення умов вказаного кредитного договору, відповідач свої зобов`язання належним чином не виконав, допустив прострочення повернення кредиту і сплати процентів, внаслідок чого за ним станом на 27.05.2021 року утворилась заборгованість в розмірі 213 370.86 грн. з яких: заборгованість за тілом кредиту - 191 999.04 грн., заборгованість за відсотками - 21 371.82грн, що підтверджено розрахунком заборгованості. У відповідності до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов і вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. На підставі ст.ст. 610, 611 ЦК України у разі неналежного виконання зобов`язання настають правові наслідки, встановлені законом або договором. Стаття 625 ЦК України передбачає обов`язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора сплатити суму боргу. Згідно зі ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банківський кредит - будь-яке зобов`язання банку надати певну суму грошей, будь-яка гарантія, будь-яке зобов`язання придбати право вимоги боргу, будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобов`язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов`язання на сплату процентів та інших зборів з такої суми. Згідно зі ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до вимог ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути заборгованість частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 цього Кодексу. Згідно умов вказаного кредитного договору, укладеного між сторонами, Відповідач як позичальник зобов`язаний повернути Банку кредит у повному обсязі в порядку і терміни. Позичальник здійснює погашення заборгованості за цим договором відповідно до графіку платежів - 60 щомісячних платежів по 7163грн. щомісячно, кожного останього числа відповідного місяця, впродовж 60 місяців з дати укладання кредитного договору. Згідно п. 6.9., 6.10 договору, банк вправі вимагати достроково повернення кредиту, процентів, комісії та інших належних до сплати платежів за Кредитним договором. Позичальник зобов`язаний протягом 30 банківських днів після отримання письмової вимоги банку усунути порушення умов Кредитного договору. Перевіривши надані позивачем розрахунки та взявши до уваги умови кредитного договору, суд вважає доведеним обставину порушення відповідачем умов такого кредитного договору в частині своєчасного повернення сум отриманого кредиту та своєчасної сплати нарахованих за користування кредитними коштами відсотків у встановлені кредитним договором терміни. Таким чином, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про те, що вимоги позивача щодо стягнення заборгованості за кредитним договором з [PERSON] обґрунтовані та підлягають задоволенню. Судом встановлено, що 05.06.2020 між АТ «Кредобанк» та [PERSON] було підписано Анкету-заяву № CL-280592 на отримання готівкового кредиту, в якій зазначено інформацію про фактичні сімейні відносини та факт спільного проживання однією сім`єю з [PERSON] . Відповідно до ч. 3 ст. 61 СК України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно ч. 4 ст. 65 СК України, договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Вищевказана стаття визначає правила розпорядження подружжям майном, що є об`єктом права їх спільної сумісної власності. Таке розпорядження здійснюється шляхом укладення дружиною та/або чоловіком різноманітних правочинів з іншими особами. Якщо правочин щодо спільного майна укладає один з подружжя, то воля другого з подружжя, його згода на укладення правочину має бути з`ясована окремо. За змістом статті 31 ЦК України правочин вважається дрібним побутовим, якщо він задовольняє побутові потреби особи, відповідає її фізичному, духовному чи соціальному розвитку та стосується предмета, який має невисоку вартість. За нормами сімейного законодавства умовою належності майна, яке одержане за договором, укладеним одним із подружжя, до об`єктів спільної сумісної власності подружжя є визначена законом мета укладення договору - інтереси сім`ї, а не власні, не пов`язані з сім`єю інтереси одного з подружжя. Таким чином, такий договір створює обов`язки для другого з подружжя лише у разі, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї (частина четверта статті 65 СК України). В обґрунтування своїх вимог до відповідача [PERSON] , позивач вказував на ту обставину, що при укладенні Анкети-заяву № CL-280592 [PERSON] було зазначено інформацію про фактичні сімейні відносини з [PERSON] та що сума отриманого кредиту вважається дрібним побутовим правочином та є таким, що не потребує згоди другого з подружжя. З огляду на відсутність підпису [PERSON] у тексті кредитного договору, суд вважає, що саме по собі застереження у анкеті-заяві про цільове призначення грошових коштів на дрібний побутовий правочином, не може бути підставою для виникнення солідарної відповідальності [PERSON] за вказаним договором. Разом з тим, тягар доведення обґрунтованості вимог позову за загальними правилами процесуального закону покладається саме на позивача, а не реалізовується у спосіб спростування доводів пред`явлених вимог стороною відповідача, як беззаперечних. Якщо позивач, розпоряджаючись своїми правами на власний розсуд, доведе суду обґрунтованість пред`явлених вимог, то у випадку їх неспростування стороною відповідача у спосіб, визначений законом, такі вимоги підлягають задоволенню. Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду від 18.07.2018 року №308/10837/15. За змістом ст.ст. 12, 13 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК України. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Позивачем не надано жодного належного та допустимого доказу на підтвердження тієї обставини, що отримані відповідачем [PERSON] за кредитним договором № CL-280592 від 05.06.2020 року грошові кошти у сумі 200 000грн. позичальником використано в інтересах сім`ї. Враховуючи те, що позивачем не доведено, що кредитний договір № CL-280592 від 05.06.2020 року укладено відповідачем [PERSON] в інтересах сім`ї, та за відсутності письмової згоди її чоловіка, суд приходить до висновку, що позовні вимоги Акціонерного товариства «КРЕДОБАНК» про стягнення заборгованості з [PERSON] задоволенню не підлягають, скільки, обов`язок щодо повернення спірних коштів за умовами кредитного договору покладено на [PERSON] . Враховуючи наведенні обставини справи, в частині стягнення коштів з відповідача [PERSON] за кредитним договором № CL-280592 від 05.06.2020 року, слід відмовити за недоведеністю використання даних коштів в інтересах сім`ї. Крім того, позивачем заявлено вимогу щодо стягнення з відповідачів витрати на професійну правову допомогу у розмірі 21 337.08грн. Згідно ч.3 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Вивчивши матеріали, судом встановлено, що позивачем не надано належних доказів на підтвердження витрат на професійну правову допомогу у розмірі 21 337.08грн., у зв`язку з чим суд вважає необхідним відмовити у цій частині позовних вимог. На підставі ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, а саме: судового збору у розмірі 3200 грн. 56 коп. На підставі викладеного і

Outcome: partial