Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «МУСА МОТОРС ІНЧКЕЙП» про визнання недійсним правочину, вчиненого із застосуванням нечесної підприємницької практики та повернення коштів. Свої позовні вимоги обґрунтував тим, що в серпні 2018 року за оголошенням розміщеним на сайті ОЛХ він дізнався про продаж автомобілів за цінами нижчими ніж в автосалонах. Пропозиція його зацікавила та він звернувся до менеджера з приводу придбання автомобіля Ford Kuga 2.0 D 2017 року випуску вартістю 487000 гривень. 30.08.2018 в місті Дніпро позивач уклав з відповідачем попередній договір купівлі-продажу транспортного засобу № 3-354. Відразу на виконання умов договору він сплатив на рахунок відповідача забезпечувальний платіж передбачений п.п. 2.3.1 Договору в розмірі 146100 грн. пунктом 5.7 Договору постачальник взяв на себе зобов`язання гарантувати поставку ТЗ покупцю в десятиденний термін за умови сплати згідно з додатку № 2 вказаної в цьому договорі. До сьогоднішнього дня умови договору постачальником не виконано, автомобіль не переданий, на телефонні дзвінки відповідач не реагує, в офісі, який займав раніше відсутній. Слідчим за його заявою про вчинення кримінального правопорушення закрито кримінальне провадження. Вважає, що відповідачем було застосовано нечесну підприємницьку практику та введено його в оману щодо умов договору та наявності у постачальника товару. Позивач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, представник надав заяву, відповідно до якої підтримав вимоги позову, просить його задовольнити, не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, поважних причин своєї неявки суду не повідомив і від нього не надійшло заяви про відкладення розгляду справи, в зв`язку з чим, згідно з ухвалою Знам`янського міськрайонного суду розгляд цивільної справи проводився заочно. Відповідно до ст.280 ЦПК України, суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Враховуючи, що в справі є достатньо матеріалів, які вказують на права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності сторін. Повно, всебічно та об`єктивно дослідивши у судовому засіданні матеріали справи суд встановив наступне. 30 серпня 2018 року між ТОВ «МУСА МОТОРС ІНЧКЕЙП» (Постачальником) та [PERSON] (Покупцем) укладений попередній договір № 3-354 купівлі-продажу транспортного засобу Ford Kuga 2.0 D 2017 року випуску вартістю 487000 гривень. Того ж дня, позивач сплатив Товариству з обмеженою відповідальністю «МУСА МОТОРС ІНЧКЕЙП» 146100 грн. забезпечувального платежу. Згідно з п.1.1. Договору Постачальник зобов`язується передати у власність Покупцеві, обраний транспортний засіб - легковий автомобіль Ford Kuga 2.0 D 2017 року випуску. Покупець зобов`язується прийняти переданий ТЗ і оплатити його за ціною в розмірі та порядку, визначеному цим Договором. Згідно п. 2.1 Договору ціна ТЗ складає 487000 гривень. Згідно п. 2.3. Договору сплата вартості ТЗ, зазначеної у п. 2.1. Договору, здійснюється Покупцем за два етапи: 2.3.1. Покупець здійснює сплату Забезпечувального платежу у розмірі 146100 грн. у день укладання Договору. 2.3.2. Сплата залишку вартості ціни ТЗ здійснюється Покупцем у строк 5 робочих днів з дня отримання повідомлення про готовність ТЗ для передачі Покупцю. Згідно п. 5.5 Договору постачання ТЗ у місце, визначене п. 3.2 цього Договору (м. Знам`янка за місцем проживання позивача), здійснюється протягом 10 робочих днів з дня підписання Договору та специфікації до цього Договору. Згідно п.5.7 Договору постачальник зобов`язаний гарантувати поставку ТЗ Покупцю в десятиденний термін за умови сплати згідно Додатку № 2, вказаної у Договорі. Проте, в порушення п.5.5 Договору Постачальник не здійснив поставку ТЗ у м. Знам`янка протягом 10 днів з моменту підписання Договору та сплати зобов`язального платежу в сумі 146100 грн. і до теперішнього часу не виконав умови Договору. 18 жовтня 2018 року позивач направив листа відповідачу із заявою про розірвання договору та повернення сплачених ним коштів. Однак жодної відповіді на направлену заяву так і не було отримано, на телефонні дзвінки відповідач не відповідає. Згідно п. 5.3.3 Договору постачальник зобов`язується виконувати всі умови Договору у строк та у повному обсязі, а відповідно до п.7.4 Договору у разі не постачання ТЗ у передбачений Договором строк з провини Постачальника, останній зобов`язується повернути Покупцю фактично сплачені грошові кошти згідно чинного Договору, протягом податкового періоду з моменту отримання письмової вимоги Покупця про повернення коштів. Позивач звернувся до поліції із заявою про вчинення злочину. Постановою слідчого кримінальне провадження закрите у зв`язку з встановленням відсутності в діянні складу злочинів. З умов спірного попереднього договору вбачається, що ТОВ «МУСА МОТОРС ІНЧКЕЙП» не являється власником транспортного засобу, а лише мало на меті укласти договір, предметом якого є послуга, направлена на підбір транспортного засобу, та розраховувало на покриття витрат, пов`язаних із вказаною послугою за рахунок позивача. Позивачу при укладенні договору, як споживачу, не було надано необхідної інформації для здійснення свідомого вибору про предмет та зміст договору, інформація була надана у двозначний спосіб. Також спірний договір не містить істотної умови - предмет не визначений індивідуальними ознаками (індивідуальні технічні характеристики, номер шасі транспортного засобу). Марка та модель транспортного засобу не є такими ознаками. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Згідно вимог ч. 1 ст. 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір у майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Зобов`язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію його укладення. Так, зі змісту спірного попереднього договору № 3-354 від 30.08.2018 вбачається, що отримання позивачем автомобілю можливе за умови внесення ним на рахунок відповідача грошових коштів та за умови виконання зобов`язання відповідачем щодо придбання майна у третіх осіб. Суд звертає увагу, що в попередньому договорі чітко не визначена дата укладення основного договору, некоректно зазначено дату одержання транспортного засобу, не передбачений кінцевий строк виконання відповідачем зобов`язань. З матеріалів справи вбачається, що позивач виконав умови попереднього договору № 3-354 від 30.08.2018 в частині сплати відповідачу грошових коштів та розраховував на одержання транспортного засобу з послідуючим укладенням основного договору. Відповідач не повідомив причини невиконання укладеного попереднього договору № 3-354 від 30.08.2018. Згідно ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. За ч. 1 ст. 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. В Постанові Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» (п. 20) роз`яснено, що правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. Пунктами 4 ч. 5 ст. 11, ч. ч. 1-2, п. 3 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що продавець (виконавець, виробник) не повинен включати до договорів із споживачем умови, які є несправедливим, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживачу, а також встановлення жорстких обов`язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця. Відповідно ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» Нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає: 1) вчинення дій, що кваліфікуються законодавством як прояв недобросовісної конкуренції; 2) будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору. Правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними. Статтею 15 Закону України «Про захист прав споживачів», передбачено, що споживач має право на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію, що забезпечує можливість її свідомого і компетентного вибору. Інформація повинна бути надана споживачеві до придбання ним товару чи замовлення роботи (послуги). Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист споживачів» №5 від 12.04.1996 року, умови договору, що обмежують права споживача порівняно з положеннями, передбаченими законодавством, визнаються недійсними. Суд, виходячи з вищевказаних положень діючого законодавства, - приходить до висновку, що положення спірного попереднього договору купівлі-продажу № 3-354 від 30.08.2018 - не містять інформацію, необхідну для свідомого вибору позивача, не зазначено строки укладення основного договору, що порушує принцип добросовісності, наслідком чого є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача, а саме позивача введено в оману. Отже, положення спірного договору № 3-354 від 30.08.2018 не відповідають вимогам Закону України «Про захист прав споживачі», ч. 1 ст. 203, ч. 1 ст. 230 ЦК України, тому договір підлягає визнанню недійсним. Також є обґрунтованими та підставними вимоги позивача про стягнення з відповідача суми коштів у розмірі 146100 гривень, сплачених згідно попереднього договору № 3-354 від 30.08.2018. Так, згідно ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Відповідно ст. 236 ЦК України, нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Згідно з ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу, пов`язані з залученням спеціалістів, експертів, проведенням експертизи. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Як вбачається з матеріалів справи, повноваження представника позивача адвоката Перемот О.Г. підтверджуються угодою про захист та надання правничої допомоги від 27.08.2021. На підтвердження наданих адвокатом послуг та їх оплати надано акт приймання виконаної роботи від 13.01.2022 та розрахункова квитанція серії ББАЮ № 687714 на суму 5000 гривень. Враховуючи викладене, суд вважає стягнути з відповідача на користь позивача витрати в розмірі 5000 гривень. Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, суд, також вважає за необхідне стягнути з відповідача в користь держави судовий збір в розмірі 1461 грн. (одну тисячу чотириста шістдесят одну) гривень. На підставі викладеного і

Outcome: approved