Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-18 00:00:00

Представник позивача [PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом та просить визнати за позивачкою [PERSON] право власності на житловий будинок з надвірними та господарськими будівлями загальною площею 58,5 кв.м., житловою площею 33,8 кв.м., який розташований за адресою: [ADDRESS] , в порядку спадкування після [PERSON] , який помер [INFO] та право власності на земельну ділянку загальною площею 0,10 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер 5924781100:02:008:0003 та земельну ділянку загальною площею 0,0511 га, кадастровий номер 5924781100:02:008:0004 для ведення особистого селянського господарства, які розташовані за адресою: [ADDRESS] . Заявлені вимоги мотивує тим, що у 1995 році помер батько позивачки [PERSON] та після його смерті відкрилася спадщина на житловий будинок в [ADDRESS] . Позивачка як спадкоємиця за законом прийняла спадщину шляхом реєстрації та проживання з померлим у спадковому будинку. Проте, при зверненні позивачки до нотаріальної контори для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька на зазначений житловий будинок, постановою нотаріуса від 07.10.2021 року їй було відмовлено. У 2014 році помер чоловік позивачки [PERSON] , який за життя склав заповіт, яким все своє майно заповів сину [PERSON] , відповідачу по справі. Серед спадкового майна, що залишилося після його смерті, є земельні ділянки, розташовані в [ADDRESS] . [PERSON] своєчасно прийняв спадщину після смерті батька. Проте, при його зверненні до нотаріальної контори для отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті батька на зазначені земельні ділянки, постановою нотаріуса від 08.09.2021 року йому було відмовлено. Відмова нотаріуса у вчиненні нотаріальних дій як позивачці, так і відповідачу обґрунтована нотаріусом тим, що їйне надано документів (доказів) того, що власник будинку за адресою: [ADDRESS] , спадкодавець [PERSON] є власником або навіть користувачем відповідних земельних ділянок за вказаною адресою, і навпаки, власник земельних ділянок спадкодавець [PERSON] був власником об`єкта нерухомого майна, розташованого на відповідних земельних ділянках, що мають таку саму адресу. Позивач в судове засідання не з`явилася, від її представника надійшла заява про проведення судового засідання по справі без їх участі, заявлені вимоги підтримують в повному обсязі та просять задовольнити. Від відповідача [PERSON] надійшла письмова заява, в якій просить суд слухати справу за його відсутності, позовні вимоги визнає повністю. Представник третьої особи - Сумської райдержнотконтори в судове не з`явився, від завідувача надійшла заява про розгляд справи без участі їх представника. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У відповідності до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Судом встановлено, що [INFO] помер батько позивачки [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а.с. 10) та після його смерті відкрилася спадщина на належне йому майно. За життя [PERSON] на підставі свідоцтва про право про право особистої власності на житловий будинок, виданого на підставі рішення виконкому Сумської районної ради народних депутатів від 29.08.1986 року №216, належав житловий будинок по [ADDRESS] (а.с. 12) Як вбачається з копії спадкової справи №61/2021, відкритій до майна померлого [INFO] [PERSON] , спадщину після його смерті прийняла за законом донька [PERSON] , яка була зареєстрована та проживала разом з померлим у спадковому будинку. 07 жовтня 2021 року позивачка звернувся до державного нотаріуса Сумської районної нотаріальної контори Блошенко В.І. з питання видачі її ім`я свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок під [ADDRESS] після смерті свого батька [PERSON] . Проте нотаріусом було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії. [INFO] помер чоловік позивачки [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а.с. 11) та після його смерті відкрилася спадщина на належне йому майно. Як вбачається з копії спадкової справи №594/2014, відкритій до майна померлого [PERSON] , ним за життя 23.12.2013 року був складений заповіт, згідно якого все своє майно він заповів сину [PERSON] , який у встановлений законом строк прийняв спадщину, отримавши 19.12.2014 року свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Біловодської сільської ради Сумського району Сумської області (а.с. 42-77). При зверненні [PERSON] до нотаріальної контори для отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом після батька на земельні ділянки, надані для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) площею 0,1000 га та ведення особистого селянського господарства площами 0,3338 га та 0,0511 га, розташованих за адресою: [ADDRESS] , постановою нотаріуса від 08.09.2021 року йому було відмовлено. Відмова нотаріуса у вчиненні нотаріальних дій як позивачці, так і відповідачу обґрунтована нотаріусом тим, що їйне надано документів (доказів) того, що власник будинку за адресою: [ADDRESS] , спадкодавець [PERSON] є власником або навіть користувачем відповідних земельних ділянок за вказаною адресою, і навпаки, власник земельних ділянок спадкодавець [PERSON] був власником об`єкта нерухомого майна, розташованого на відповідних земельних ділянках, що мають таку саму адресу (а.с. 17-18, 19-20). У роз`ясненнях, наданих у п. 23 Постанови Пленуму ВСУ № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» визначено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження. Відносини спадкування регулюються нормами ЦК України 2004 року, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати (строк на прийняття якої закінчився до 1 січня 2004 року) або якщо вона була прийнята хоча б одним із спадкоємців, до таких спадкових відносин застосовуються норми ЦК Української РСР 1963 року. Ст. 524 Цивільного кодексу УРСР встановлено, що спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу (ст.525 Цивільного кодексу УРСР). Місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме, - місцезнаходження майна або його основної частини (ст.526 Цивільного кодексу УРСР). Відповідно до ст. ст. 527, 529, 530 ЦК УРСРС (1963 року) спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті. При спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю. При відсутності спадкоємців першої черги або при неприйнятті ними спадщини, а також в разі, коли всі спадкоємці першої черги не закликаються до спадкування, успадковують у рівних частках: брати і сестри померлого, а також дід та бабка померлого як з боку батька, так і з боку матері (друга черга). Статтею 548 ЦК Української РСР 1963 року. Передбачено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Стаття 549 ЦК Української РСР 1963 року, передбачає, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. В свою чергу ст. 1216 Цивільного кодексу України, чинного з 01 січня 2004р. і на момент смерті [PERSON] , який помер [INFO] , встановлено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст.1217 Цивільного кодексу України). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст.1218 Цивільного кодексу України). Ст.1220 Цивільного кодексу України встановлено, що часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини (ч.1 ст.1222 Цивільного кодексу України). Згідно ст. ст. 1268, 1296,1297 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутись до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Відповідно до положень ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів; право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкт нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку, є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Згідно інформації КП «Ініціатива» Миколаївської сільської ради ДП «Регіональна агенція технічної інвентаризації» №407-1-06/21 право власності на об`єкт нерухомого майна за адресою: [ADDRESS] , зареєстровано за: [PERSON] (рос.) на підставі свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок від 05.12.1988 року, видано: Біловодською сільською радою на підставі рішення Сумської районної ради від 29.08.1988 р. № 216, зареєстровано в реєстр. кн. №1, стор. 249, реєстр. № 166, дата реєстрації 05.12.1988 р., частка власності: 1/1 (а.с. 16). Відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серії І-СМ № 001476 від 22.03.2000 року та Витягів з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-0522300562021, № НВ-2612154472021 від 03.08.2021 року вбачається, що власником земельних ділянок площею 0,1000 га кадастровий номер 5924781100:02:008:0003 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) та площею 0,0511 га кадастровий номер 5924781100:02:008:0004 для ведення особистого селянського господарства, які розташовані за адресою: [ADDRESS] , являється [PERSON] (а.с. 13,14,15). Відповідно до ч. 1 ст. 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на об`єкт нерухомого майна (житловий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, право власності на який зареєстровано у визначеному законом порядку, або частку у праві спільної власності на такий об`єкт, одночасно переходить право власності (частка у праві спільної власності) або право користування земельною ділянкою, на якій розміщений такий об`єкт, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта, у порядку та на умовах, визначених Земельним кодексом України. Згідно ч. 1 ст. 120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Частиною четвертою статті 120 ЗК України визначено, що при переході права власності на будівлю та споруду до кількох осіб право на земельну ділянку визначається пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди, якщо інше не передбачено у договорі відчуження будівлі і споруди. Зазначені норми земельного та цивільного законодавства закрпілюють пртинцип цілісності та єдності об`єкта нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований та встановлюють, що перехід майнових прав до іншої особи тягне за собою перехід до неї і земельних прав на ту частину земельної ділянки, на якій безпосередньо розташований об`єкт нерухомості, та частини земельної ділянки, яка необхідна для його обслуговування. Таким чином, особа, яка є власником будівлі чи споруди (та/або частини), стає власником відповідної земельної ділянки (та/або частини). При цьому слід виходити з того, що навіть в разі переходу права власності на об`єкт нерухомості у встановленому законом порядку право власності на земельну ділянку в набувача нерухомості виникає одночасно з виникненням права власності на зведені на цій ділянці об`єкти. Це правило стосується у випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстровано одночасно з правом на нерухомість, однак ділянка набула ознак об`єкту права власності (постанова ВСУ від 15.05.2017 року у справі №705/6917/14-ц, постанова ВСУ від 01.11.2017 року у справі №334/2465/14-ц). У постанові від 21.03.2018 року у справі №686/950/16-ц ВСУ звернув увагу на те, що ч. 1 ст. 120 ЗК України передбачено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. За таких обставин, набуття позивачкою права власності на житловий будинок, який розташований за адресою: [ADDRESS] , створює правові підстави для переходу до неї права на земельну ділянку, як власника об`єкта нерухомості, розташованого на ній, у розмірі відповідно до положень статті 120 ЗК України, статті 377 ЦК України відповідно до принципу єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди. З огляду на викладене, позовні вимоги є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved