Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-19 00:00:00

[PERSON] звернувся до Шполянського районного суду Черкаської області із позовом до [PERSON] , у якому просить стягнути з відповідача на свою користь суму боргу за період 2017-2021 р.р. в розмірі 1 425 000,00 грн, а також інфляційні втрати - 357863,46 грн, 3% річних 49 191,11 грн. В обґрунтування позову зазначено, що у період із 2017 по 2021 рік позивач надав у позику [PERSON] кошти на загальну суму 1425000,00 грн, на підтвердження чого останній надав розписки та ними підписані договори із визначенням суми, яка передана у борг, та строку їх повернення: від 05.11.2017 року в розмірі 270000,00 грн строком до 10.09.2018 року; від 10.01.2018 року у розмірі 56000 грн, строком до 10.09.2018 р.; від 25.05.2019 року у розмірі 78000,00 грн, строком до 25.07.2019 року; від 14.01.2020 року у розмірі 50 000,00 грн, строком до 07.04.2020 р.; від 28.10.2020 року у розмірі 228000,00 грн, строком до 14.10.2020р.; від 03.03.2021 року у розмірі 522000,00 грн, строком до 03.04.2021 р.,; від 01.06.2021 року у розмірі 221000,00 грн, строком до 01.07.2021р.. Позивачем 06.08.2021 року направлена відповідачу вимога про повернення вказаних коштів, однак останній позику не повернув. Крім основної суми боргу, відповідно до положень ч.2 ст.625 ЦК України, відповідач зобов`язаний сплатити позивачу 3% річних у сумі 49191,11 грн та інфляційні втрати у сумі 357863,46 грн. 08.09.2021 року відкрито провадження та вирішено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження. 12.11.2021 року підготовче провадження закрите, справа призначена до розгляду. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином у встановленому законом порядку, про причини неявки суд не повідомив, відзив не подавав. 20.01.2022 року судом постановлено протокольну ухвалу про проведення розгляду справи у заочному порядку. Заслухавши пояснення та доводи позивача, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, суд встановив наступне. Згідно копій розписок та договорів позики ( оригінали яких були досліджені судом у судовому засіданні) вбачається, що у період з 2017 по 2021 р.р. [PERSON] надавав, а [PERSON] брав у борг із зобов`язанням повернути кошти у строки визначені у розписці та договорі позики. Так відповідно розписок: від 05.11.2017 року в розмірі 270000,00грн, строком до 10.09.2018року; від10.01.2018 року у розмірі 56000 грн, строком до 10.09.2018 року; відповідно договору позики та розписки від 25.05.2021 року 78 000,00 грн, строком до 25.07.2019 року; відповідно договору позики та розписки від 14.01.2020 р. 50 000,00 грн строком до 07.04.2020 року; відповідно до договору позики та розписки від 28.10.2020 р. 228000,00 грн, строком до 14.11.2020 року; відповідно договору та розписки від 03.03.2021 р. 522 000,00 грн, строком до 03.04.2021 р.; відповідно договору та розписки від 01.06.2021 року 221 000,00 грн строком до 01.07.2021 року ( а.с.8,10,12,13,15,16,18,19,21,22,24,25). Згідно з п.1 ч.2 ст.11 Цивільного Кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частиною 1 ст. 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до змісту ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Згідно ст. 627 ЦК України встановлено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. У відповідності до ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей ( правовий висновок Великої Палати Верховного Суду у справі № 464/3790/16-ц від 16.01.2019 року). Отже, між сторонами виникли договірні правовідносини на підставі договорів позики. Згідно ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ч.1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Норми ч.ч. 1-2 ст. 625 ЦК України передбачають, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Позивачем надіслано на адресу [PERSON] лист-вимогу про сплату боргу ( датовану 06.08.2021р., в якій вимагав протягом 10 днів з дня отримання вимоги розрахуватись по заборгованості(а.с.5). На підтвердження направлення вказаної вимоги надано копію опису вкладення до листа від 06.08.2021 року та рекомендованого повідомлення про вручення від 12.08.2021 року, яке отримане [PERSON] (а.с.6,7). Наявність оригіналу боргової розписки у позивача без зазначення на ній про повернення оспорюваних сум, свідчить про те, що боргове зобов`язання не виконане. Такий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 12.11.2020 №154/3443/18. Відповідно умов п.п. 3.3,3.4,3.6 укладених між сторонами договорів позики: отримання позики позичальником підтверджується розпискою, позичальник зобов`язується повернути суму позики, а позикодавець зобов`язаний повернути розписку позичальнику, позика може повертатись частинами, у такому випадку позикодавець видає позичальнику розписку на підтвердження повернення частини позики. Станом на час розгляду справи відомостей про сплату боргу суду не надано, отже [PERSON] не виконав умови укладених із [PERSON] договорів позики, оформлених як договорами у простій письмовій формі так і розписками, факт власноручного підписання яких та отримання за ними коштів [PERSON] не спростував, а тому боржник зобов`язаний сплатити позивачу суму основного боргу за наведеними договорами. Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання. Такий правовий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі №703/2718/16-ц (провадження № 14-241цс19). З урахуванням наведеного суд приходить до висновку, що позивач має права на стягнення з відповідача інфляційний витрат та трьох процентів річних. Отже, встановивши, що відповідач умов укладеного із позивачем договору позики не виконав, а тому боржник зобов`язаний сплатити позивачу інфляційні витрати та три процента річних від простроченої суми відповідно до частини другої статті 625 ЦК України. Згідно розрахунку позивача розмір інфляційних втрат та трьох процентів річних від простроченої суми відповідно до частини другої статті 625 ЦК України розрахований за період із дня наступного за днем, коли борг мав бути повернутим та по день звернення до суду із позовом: за договором від 05.11.2017 року за період з 11.09.2018 року по 01.09.2021 року становлять відповідно 176094,00грн та 240122,47 грн; за договором від 10.01.2018 року за період з 11.09.2018 р. по 01.09.2021 р. - 36 523,20грн та 5003,18 грн; відповідно договору від 25.05.2019 року за період з 26.07.2019 року по 01.09.2021 р. - 34828,26 грн та 4930,03 грн; відповідно договору від 14.01.2020 року за період з 08.04.2020р. по 01.09.2021 р. - 15 360,00 грн та 2098.36 грн; за договором від 28.10.2020 р. за період з 15.11.2020 р. по 01.09.2021 р. - 39 808,80 грн та 5438,36 грн; відповідно до договору від 03.03.2021 року за період з 04.04.2021 р. по 01.09.2021р. - 47 293,20 грн та 6 478,52 грн; за договором від 01.06.2021 року за період з 02.07.2021 р. по 01.09.2021 р. - 7956,00 грн та 1 126,19 грн. З огляду на вищенаведене, суд бере до уваги розрахунок заборгованості позивача, який складений у відповідності до вимог чинного законодавства, відповідач обґрунтованих заперечень щодо розрахунку суду не надав, клопотання щодо неспівмірності витрат до суду не надходило. Отже, позовні вимоги в частині вимог про стягнення 3% річних та інфляційних втрат у порядку ч.2 ст. 625 ЦК України, також підлягають задоволенню у розмірі заявленому позивачем. Відповідно до положень ч.1 ст. 141 ЦПК України із відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, які складаються із судового збору, сплаченого позивачем при поданні позову у сумі 11350,00 грн ( а.с.27).

Outcome: approved