Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-13 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог та доводів позивача. Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» звернулось до суду шляхом пред`явлення позовної заяви до [PERSON] , [PERSON] , у якій просить: - стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» заборгованість по тілу кредиту за кредитним договором № ML 700/1168/2008 від 08 травня 2008 року у розмірі 26 188, 61 доларів США, що за курсом НБУ станом на 14 вересня 2020 року складає 730 670,07 гривень, пеню за прострочення виконання зобов`язання у розмірі 730 670,07 гривень; - у рахунок погашення заборгованості [PERSON] за кредитним договором № ML 700/1168/2008 від 08 травня 2008 року у загальному розмірі 1 461 340,14 гривень, яка складається з заборгованості по тілу кредиту у розмірі 730 670,07 гривень, пені за прострочення виконання зобов`язання у розмірі 730 670,07 гривень, на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: квартиру [ADDRESS] , що належить [PERSON] на праві власності, шляхом проведення прилюдних торгів. В обґрунтування позовної заяви посилалася на те, що 08 травня 2008 року між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк», та [PERSON] укладений кредитний договір № ML 700/1168/2008, за умовами якого остання отримала кредит у розмірі 45 000,00 доларів США з кінцевим терміном повернення кредитних коштів 10 травня 2038 року. У якості забезпечення виконання [PERSON] зобов`язань за кредитним договором № ML 700/1168/2008 від 08 травня 2008 року, 08 травня 2008 року між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк», та [PERSON] укладений договір поруки № SR 700/1168/2008, за умовами якого останній зобов`язався відповідати за повне та своєчасне виконання [PERSON] її боргових зобов`язань перед кредитором, в повному обсязі таких зобов`язань. 30 травня 2008 року між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк», та [PERSON] укладено договір іпотеки № PML 700/1168/2008, згідно умов якого [PERSON] передала в іпотеку належну їй квартиру [ADDRESS] , з метою забезпечення вимог іпотекодержателя щодо виконання іпотекодавцем кожного і всіх його боргових зобов`язань за кредитним договором № ML 700/1168/2008 від 08 травня 2008 року. 27 листопада 2012 року між Публічним акціонерним товариством «ОТП Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» був укладений договір про відступлення права вимоги б/н, за умовами якого до позивача перейшло право вимоги за вказаним кредитним договором та договором іпотеки. У порушення умов кредитного договору № ML 700/1168/2008 від 08 травня 2008 року про належне, повне і своєчасне виконання зобов`язань, [PERSON] зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконує, не сплачує щомісячні платежі, в результаті чого станом на 14 вересня 2020 року має заборгованість по тілу кредиту 26 188, 61 доларів США, що за курсом НБУ станом на 14 вересня 2020 року складає 730 670,07 гривень, а також заборгованість за пенею за період з 14 вересня 2019 року по 14 вересня 2020 року у розмірі 2 056 195,19 гривень. Аргументи учасників справи. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] відзиву на позов не надали, з будь-якими клопотаннями та заявами до суду не звертались. Рух справи. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 28 вересня 2020 року позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, звернення стягнення на предмет іпотеки залишено без руху. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 15 січня 2021 року провадження по справі відкрито та призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 09 серпня 2021 року підготовче провадження закрито та призначено справу до судового розгляду по суті. Участь у судовому засіданні сторін та інших учасників справи. Представник позивача у судове засідання не з`явилась, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити, у разі неявки відповідачів не заперечувала проти ухвалення заочного рішення. Відповідачі у судове засідання повторно не з`явились, про день та час слухання справи були повідомлені своєчасно і належним чином в порядку ст. 128 ЦПК України, про причини своєї неявки суд не повідомили. У зв`язку з повторною неявкою в судове засідання належним чином повідомлених про дату, час та місце судового засідання відповідачів, які не повідомили про причини неявки та не подали відзив відповідно до статті 280 ЦПК України, суд вважає за можливе проводити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Враховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Фактичні обставини справи, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. 08 травня 2008 року між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк» та [PERSON] укладений кредитний договір № ML 700/1168/2008, за умовами якого остання отримала кредит у розмірі 45 000,00 доларів США, з цільовим використання: перший транш на погашення поточної заборгованості, другий транш на споживчі цілі, з кінцевим терміном повернення кредитних коштів 10 травня 2038 року. Згідно п. 1 кредитного договору, цей договір складається з 2 частин, які нероздільно пов`язані між собою. Цей договір вважається укладеним за умови підписання сторонами обох частин цього договору, включаючи всі додатки до нього. Відповідно до п. 3 кредитного договору, сторони наступним домовились, що для розрахунку процентів за користування кредитом буде використовуватись плаваюча процентна ставка. Плаваюча процентна ставка фіксований відсоток + FIDR. Фіксований відсоток 5,49 % річних. Згідно п. 4 кредитного договору повернення кредиту та сплата процентів відбувається шляхом сплати позичальником платежів, що зменшуються. Ануїтетичні платежі сума кредиту та процентів щомісяця погашається рівними частинами на протязі всього строку дії кредитного договору. Платежі, що зменшуються щомісячне погашення кредиту відбувається рівними частинами з нарахуванням процентів на залишок заборгованості по кредиту. Пунктом 1.5.1. частини 2 кредитного договору передбачено, що повернення відповідної частини кредиту здійснюється позичальником щомісяця у розмірі та строки, визначені у графіку платежів, шляхом внесення готівки в касу банку або безготівковим перерахуванням на поточний рахунок, якщо інше не передбачено цим договором. Відповідно до п. 1.6.1. позичальник зобов`язаний повністю повернути банку суму отриманого за цим договором кредиту не пізніше дати остаточного повернення кредиту та відповідно до умов встановлених п. 1.5. договору. Згідно п. 4.1.1. кредитного договору, за порушення прийнятих на себе зобов`язань стосовно повернення кредиту, сплати процентів за користування кредитом у визначені цим договором строки, позичальник зобов`язаний сплатити банку пеню в розмірі 1 % від суми несвоєчасно виконаних боргових зобов`язань за кожний день прострочки. Зазначена пеня сплачується додатково до прострочених сум, що підлягають сплаті згідно цього договору. 08 травня 2008 року між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк» та [PERSON] укладений договір поруки № SR 700/1168/2008. За умовами якого [PERSON] зобов`язався відповідати за повне та своєчасне виконання [PERSON] її боргових зобов`язань перед кредитором за кредитним договором № ML 700/1168/2008 від 08 травня 2008 року. Відповідно до п. 1.2. договору поруки, поручитель та боржник відповідають як солідарні боржники, що означає, що кредитор може звернутись з вимогою про виконання боргових зобов`язань як до боржника, так і до поручителя, чи до обох одночасно. Згідно положень статті 3 договору поруки, у випадку невиконання боржником боргових зобов`язань перед кредитором за кредитним договором, кредитор має право звернутись до поручителя з вимогою про виконання боргових зобов`язань в повному обсязі чи в частині. Поручитель приймає на себе зобов`язання, у випадку невиконання боржником боргових зобов`язань перед кредитором за кредитним договором, здійснити виконання боргових зобов`язань в обсязі, заявленому кредитором, протягом 3-х банківських днів з дати отримання відповідної письмової вимоги кредитора. Погашення здійснюється поручителем шляхом перерахування відповідної суми на рахунок кредитора, який буде повідомлено поручителю додатково. Згідно статті 4 договору поруки, цей договір набирає чинності з дати його підписання сторонами (дати договору) і діє до повного виконання боргових зобов`язань за кредитним договором. Відповідальність поручителя припиняється лише після виконання боргових зобов`язань в повному обсязі. Згідно договору купівлі-продажу квартири від 10 жовтня 2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Клопотовим С.Д., зареєстрованого в реєстрі за № 3741, [PERSON] передала у власність [PERSON] у власність квартиру [ADDRESS] . Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 17733901 від 14 лютого 2008 року, право приватної власності [PERSON] зареєстровано в Комунальному підприємстві «Харківське районе бюро технічної інвентаризації» за реєстровим № 19866849, номер запису 1605/4, у книзі 10. 13 травня 2008 року між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк» та [PERSON] укладено договір іпотеки № PML 700/1168/2008, який посвідчено приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Клопотовим С.Д. та зареєстровано в реєстрі за № 1565. Відповідно до умов договору іпотеки, [PERSON] передала в іпотеку належну їй квартиру [ADDRESS] , з метою забезпечення вимог іпотекодержателя щодо виконання іпотекодавцем кожного і всіх його боргових зобов`язань за кредитним договором № ML 700/1168/2008 від 08 травня 2008 року. Пунктом 3.1. договору іпотеки, предмет договору іпотеки, а саме квартира [ADDRESS] належить іпотекодавцю на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 10 жовтня 2007 року, № 3741, який посвідчений ПНХРНО [PERSON] , право власності на яку зареєстровано в Комунальному підприємстві «Харківське районе бюро технічної інвентаризації» 14 лютого 2008 року, згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно за № 17733901, реєстраційний № 19866849, номер запису 1605/4, у книзі 10. Згідно п. 4.4. договору іпотеки, вартість предмета іпотеки визначається за згодою між іпотекодавцем та іпотекодержателем та становить 281 180,00 гривень, що за курсом НБУ на дату укладення цього договору становить 55 679,21 доларів США. Пунктами 6.1. - 6.3. договору іпотеки передбачено, що за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель може задовольнити такі вимоги (далі «Фактичнi Вимоги»): (а) всi боргові зобов`язання, не сплачені іпотекодавцем, в тому числі заборгованість по овердрафту і (б) вимоги стосовно повного відшкодування всіх збитків, завданих порушенням іпотекодавцем його зобов`язань за цим договором, а також всіх фактичних витрат, понесених іпотекодержателем у зв`язку із реалізацією його прав за цим договором. Іпотекодержатель має право задовольнити із вартості предмета іпотеки всi фактичнi вимоги негайно після виникнення в тому числі несплати іпотекодавцем іпотекодержателю будь-якої суми у такому розмірі, у такій валюті, у такий строк і в такому порядку, як встановлено в кредитному договорі. Жодне положення цього договору не може тлумачитись як таке, що обмежує: а) права іпотекодержателя звернутись до уповноважених органів за захистом своїх прав в порядку, встанволеному чинним законодавством України; права сторін встановити договірний порядок звернення стягнення на предмет іпотеки. Згідно п. 9.1. договору іпотеки, цей договір набирає чинності з дня його нотаріального посвідчення та діє до виконання боргових зобов`язань в повному обсязі та зобов`язань іпотекодавця за цим договором. 12 листопада 2010 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» та Публічним акціонерним товариством «ОТП Банк», що є правонаступником Закритого акціонерного товариства «ОТП Банк», укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю, та договір відступлення права вимоги, на підставі яких до Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» перейшло право вимоги за кредитним договором № ML 700/1168/2008 від 08 травня 2008 року та договором іпотеки № PML 700/1168/2008 від 13 травня 2008 року. 07 червня 2011 року, на підставі положень договору відступлення прав вимоги від 12 листопада 2010 року, укладеного між банком та Товариством з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», останнє набуло усіх прав вимоги за договором іпотеки, у зв`язку з чим між Товариством з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» та [PERSON] укладений додатковий договір № 2 до договору іпотеки № PML 700/1168/2008 від 13 травня 2008 року. 16 червня 2011 року між Публічним акціонерним товариством «ОТП Банк» та [PERSON] укладений додатковий договір № 3 до договору поруки № SR 700/1168/2008 від 08 травня 2008 року, якому зазначили, що на підставі положень договору купівлі-продажу кредитного портфелю від 12 листопада 2010 року, укладеного між банком і кредитором, останній набув усіх прав вимоги за договором поруки № SR 700/1168/2008 від 08 травня 2008 року, укладеним між банком та поручителем. У зв`язку з укладанням між АТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» договору комісії б/н від 12 листопада 2008 року, з усіма наступними змінами та доповненнями, всі права та обов`язки за цим додатковим договором належать ТОВ «ОТП Факторинг Україна». Як вбачається із розрахунку заборгованості, наданого Товариством з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», відповідачем [PERSON] за кредитним договором № ML 700/1168/2008 від 08 травня 2008 року не в повному обсязі сплачувалися сума кредиту, у зв`язку з чим, станом на 14 вересня 2020 року утворилась заборгованість по тілу кредиту 26 188, 61 доларів США, що за курсом НБУ станом на 14 вересня 2020 року складає 730 670,07 гривень, а також заборгованість за пенею за період з 14 вересня 2019 року по 14 вересня 2020 року у розмірі 2 056 195,19 гривень. Отже, відповідачем були порушені умови договору щодо своєчасного погашення заборгованості та сплати обумовлених договором платежів. Мотиви, з яких виходив суд, застосовані норми права та висновки суду. Відповідно до частини першої статті 2\~ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Частиною першою статті 15\~ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з частиною першою статті 16\~ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (стаття 509 ЦК України). Статтею 525\~ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до статті 1054\~ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частина перша статті 1049\~ЦК України встановлює, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049\~ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. Такий правовий висновок зроблений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18). Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Статтею 549\~ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. За змістом статей 550, 551\~ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання. Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Неустойка за своєю правовою природою володіє акцесорним характером і, будучи цивільно-правовою санкцією, у всіх випадках є елементом самого забезпеченого зобов`язання. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Як встановлено судом, строк кредитування за кредитним договором становить до 10 травня 2038 року, при цьому, [PERSON] у порушення умов кредитного договору № ML 700/1168/2008 від 08 травня 2008 року про належне, повне і своєчасне виконання зобов`язань, зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконує та не сплачує щомісячні платежі, отже, з рахуванням положень ч. 2 ст. 1050 ЦК України, позивач отримав право вимагати дострокового погашення тіла кредиту у розмірі 26 188, 61 доларів США, а також вимагати стягнення пені за несвоєчасне погашення заборгованості у розмірі 730 670,07 гривень за період з 14 вересня 2019 року по 14 вересня 2020 року). Суд не вбачає підстав для зазначення гривневого еквівалента заборгованості, що підлягає стягненню з відповідачів, як того просить позивач, оскільки кредитні кошти згідно з укладеним із [PERSON] договором надані у доларах США, а зазначення двох грошових сум, які необхідно стягнути з боржників, вносить двозначність до розуміння суті обов`язку боржника, який може бути виконаний примусово. У разі зазначення у судовому рішенні про стягнення суми коштів в іноземній валюті з визначенням еквівалента такої суми у гривні стягувачеві має бути перерахована вказана у резолютивній частині судового рішення сума в іноземній валюті, а не її еквівалент у гривні. Аналогічна правова позиція міститься у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 761/12665/14-ц, від 16 січня 2019 року у справах № 373/2054/16-ц та № 464/3790/16-ц, від 23 жовтня 2019 року у справі № 723/304/16-ц. Відповідно до частини першої статті 553, частин першої та другої статті 554\~ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Згідно із частиною першою статті 543\~ЦК України у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. З огляду на викладене, враховуючи, що [PERSON] поручився відповідати перед кредитором разом з позичальником [PERSON] як солідарний боржник, суд приходить до висновку про наявність підстав для солідарного стягнення з відповідачів на користь позивача заборгованості за кредитним договором. Що стосується позовних вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки, суд виходить з наступного. Стаття 575\~ЦК України визначає, що іпотекою є застава нерухомого майна, яке залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом (стаття 1 Закону України «Про іпотеку»). Відповідно до статті 3\~цього Закону іпотекою може бути забезпечене виконання дійсного зобов`язання або задоволення вимоги, яка може виникнути в майбутньому на підставі договору, що набрав чинності. Іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. За рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання. Якщо вимога за основним зобов`язанням підлягає виконанню у грошовій формі, розмір цієї вимоги визначається на підставі іпотечного договору або договору, що обумовлює основне зобов`язання, у чітко встановленій сумі чи шляхом надання критеріїв, які дозволяють встановити розмір цієї вимоги на конкретний час протягом строку дії основного зобов`язання (стаття 7 Закону України «Про іпотеку»). Згідно зі статтею 33\~Закону України\~«Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. У разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. Реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах, у тому числі, у формі електронних торгів, у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», з дотриманням вимог цього Закону (статті 39, 41 Закону України «Про іпотеку»). Здійснення особою права на захист не може ставитися в залежність від застосування нею інших способів правового захисту. Забезпечувальне зобов`язання має додатковий (акцесорний) характер, а не альтернативний основному. За таких обставин звернення стягнення на предмет іпотеки не призводить до заміни основного зобов`язання на забезпечувальне. Задоволення вимог за дійсним основним зобов`язанням одночасно зі зверненням стягнення на предмет іпотеки не зумовлює подвійного стягнення за основним зобов`язанням, оскільки домовленості сторін про його заміну забезпечувальним зобов`язанням немає. Наявність судового рішення про стягнення з боржника на користь кредитора заборгованості за кредитним договором не є підставою для припинення грошового зобов`язання боржника і припинення іпотеки та не позбавляє кредитора права задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб, передбачений законодавством. Застосування кредитором іншого законного засобу для захисту свого порушеного та не поновленого боржником належним чином права не є подвійним стягненням заборгованості. Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 травня 2020 року у справі № 361/7543/17 (провадження 14-546цс19) та від 18 вересня 2018 року у справі № 921/107/15-г/16 (провадження № 12-117гс18). Саме такого висновку про застосування норм матеріального права також дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 11 лютого 2019 року у справі № 654/3512/16-ц (касаційне провадження № 61-46573св18), Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від\~02 вересня 2020 року у справі № 597/1221/16-ц, провадження № 61-11698св18. При цьому, як зазначено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 травня 2020 року у справі № 361/7543/17, провадження № 14-546 цс 19, з метою забезпечення однозначного розуміння ухваленого рішення у резолютивній частині слід зазначати, що звернення стягнення на предмет іпотеки відбувається в рахунок стягнення заборгованості за основним договором, а отже таке звернення стягнення не є додатковим стягненням, яке могло б розумітися як подвійне. Встановивши порушення позичальником зобов`язань за кредитним договором ML № 700/1168/2008 від 08 травня 2008 року, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для звернення стягнення на передану [PERSON] в іпотеку квартиру [ADDRESS] у рахунок погашення кредитної заборгованості за вказаним договором, шляхом проведення прилюдних торгів у межах процедури виконавчого провадження. При цьому суд зазначає, що не зазначення в резолютивній частині рішення суду початкової ціни предмета іпотеки в грошовому вираженні не має вирішального значення, адже сторони виконавчого провадження під час здійснення виконавчого провадження не позбавлені можливості заявляти клопотання про визначення вартості майна, що відповідає висновку Великої Палати Верховного Суду у постанові від 21 березня 2018 року у справі №245/3619/15-ц, провадження №14-11цс18. З огляду на викладене, позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг» є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Щодо судових витрат. Згідно платіжного доручення № 1762 від 17 вересня 2020 року при пред`явленні позову до суду позивачем були понесені витрати по сплаті судового збору у розмірі 21 920,10 гривень. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, а саме судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі гривень, з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в розмірі 10 960,05 гривень з кожного. На підставі викладеного і

Outcome: approved