Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-05 00:00:00

На розгляд суду надійшов позов [PERSON] та [PERSON] до [PERSON] про захист права на повагу до гідності та честі, спростування завідомо неправдивих відомостей, стягнення моральної шкоди. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що сторони у справі є сусідами. В 2020 році відповідачка переобладнала одну жилу кімнату в своїй квартирі під гараж. З того часу почались спори за будівництво пандусу для заїзду в гараж, оскільки пандус збудований таким чином, що перешкоджає позивачам проїздити автомобілем до їхнього будинку. Окрім того, біля пандусу відповідачка разом з членами своєї сім`ї забивають арматуру, виставляють каміння на вулиці загального користування, тим самим захаращуючи вулицю та роблячи неможливим вільний прохід по вулиці. На зауваження [PERSON] з цього приводу відповідачка не реагує. В лютому 2021 року він звернувся до Шаргородської міської ради з заявою щодо будівництва пандусу сім`ї [PERSON] , який займає частину землі загального користування на вулиці. За заявою позивача [PERSON] . Шаргородською міською радою була скликана комісія, до складу якої входили посадові особи Шаргородської міської ради [PERSON] та [PERSON] , для перевірки викладених позивачем фактів порушень [PERSON] благоустрою міста, вчинення перешкод для вільного пересування пішоходів та проїзду транспорту вулицею Святомиколаївською в м. Шаргород. 13 квітня 2021 року близько 15 години, в присутності членів комісії, які прибули до будинку, в якому проживають позивачі, з метою з`ясування викладених в заяві [PERSON] обставин, відповідачка почала ображати позивачів словесними виразами, які принижують їхню честь та гідність. Відповідачка висловлювала на адресу позивачів звинувачення, що [PERSON] ніби-то є хворою людиною, яка зловживає алкоголем, а [PERSON] ніби-то є психічно хворою людиною. Зазначені висловлювання відповідачки позивач знімав на власний мобільний телефон. Позивачі зазначають, що висловлювання відповідачки, що лунали на їхню адресу в присутності посадових осіб Шаргородської міської ради є для них принизливими, образливими та такими, що не відповідають дійсності, не мають жодного підґрунтя, не підтвердженні жодними доказами. На думку позивачів, відповідачка переслідує єдину мету - принизити їх в очах громадськості, виставити їх в презирливій формі, навішавши на них ярлики «психопатки та алкоголіка». За наведених обставин, на переконання позивачів, відповідачка здійснила цілеспрямоване поширення неправдивих відомостей, які порушують їхнє право на повагу до гідності та честі і мають за мету скомпрометувати їх як особистостей в очах пересічних громадян та працівників Шаргородської міської ради, які розглядали заяву позивача [PERSON] щодо неправомірних дій відповідачки. [PERSON] працює лікарем - стоматологом Шаргородської центральної районної лікарні, взагалі не вживає спиртні напої, ніколи не перебував на диспансерному обліку в наркологічному кабінеті Шаргородської ЦРЛ та не звертався за медичною допомогою до лікаря-нарколога, що стверджується довідкою, видною Шаргородською ЦРЛ 27 травня 2021 року № 46. [PERSON] працює бухгалтером в Шаргородській центральній районній лікарні близько 18 років. Вона ніколи не хворіла на психічні захворювання та не зверталась за психіатричною допомогою до лікарів, що підтверджується довідкою лікаря-психіатра Шаргородської ЦРЛ. Позивачі користуються авторитетом на роботі та серед населення міста, не мали жодних конфліктів ні за місцем роботи, ні з іншими сусідами, а також будучи батьками двох неповнолітніх дітей, вони являються авторитетом й для них. В той же час, як стверджують позивачі, відповідачка навпаки є конфліктною людиною, яка неодноразово спонукала сусідів, зокрема [PERSON] на звернення зі скаргами на її поведінку у різні інстанції. Неконтрольована поведінка відповідачки, її образливі висловлювання на адресу позивачів, приниження їхньої честі та гідності в присутності інших людей мають свої негативні наслідки, адже позивачі пережили неприємні моменти, вимушені були звертатись до лікарів з метою отримання документального підтвердження того, що насправді не являються алкозалежними чи психічнохворими особами. Конфліктна ситуація, що виникла між ними та відповідачкою стала предметом обговорення серед сусідів, знайомих, в колі родини. Позивачі щоразу, проходячи повз будинок відповідачки, перебувають в напруженому очікуванні чергових образ на їхню адресу або яких-небудь нових несподіванок з її боку щодо висловлювань нових претензій. З огляду на наведені обставини, позивачі просять суд: -визнати такими, що не відповідають дійсності, порушують [PERSON] право на повагу до честі та гідності, відомості про його алкогольну залежність, які висловлені відповідачем [PERSON] ; -визнати такими, що не відповідають дійсності, порушують [PERSON] право на повагу до честі та гідності, відомості про її психічну захворюваність, які висловлені відповідачем [PERSON] ; -зобов`язати [PERSON] протягом місяця з дня набрання законної сили рішенням суду спростувати зазначені вище неправдиві відомості, шляхом оголошення цього спростування на [ADDRESS] в присутності позивачів та посадових осіб Шаргородської міської ради [PERSON] та [PERSON] та принести позивачам свої вибачення за порушення їх прав на повагу до честі та гідності; -стягнути з [PERSON] на користь позивачів по 10 000,00 (десять тисяч) гривень відшкодування моральної шкоди; -стягнути з [PERSON] на користь позивачів судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 4 994,00 (чотири тисячі дев`ятсот дев`яносто чотири) гривні та 8 000,00 (вісім тисяч) гривень, в якості відшкодування витрат на правову допомогу. Позивач [PERSON] в судовому засіданні вимоги підтримав та просив суд їх задоволити. Також суду пояснив, завдану йому моральну шкоду обґрунтовує тим, що слова відповідача, сказані на його адресу є для нього образливими, не може одна людина ображати іншу. Крім того, конфлікт, який стався, на його думку, є предметом обговорення серед сусідів. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги теж підтримала та просила суд їх задоволити. З приводу завданої їй моральної шкоди пояснила, що через образи відповідача у неї були болі в серці, коливався тиск, а тому зверталася до лікарів. Відповідач позовних вимог не визнає та подала до суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого посилається на те, що сторони є сусідами та між ними тривалий час існують непорозуміння. Відповідач неодноразово була свідком того як позивач [PERSON] , перебуваючи на підпитку, застосовував насильницькі дії відносно своєї дружини [PERSON] . Тому, відповідач посилається на безпідставність позовних вимог. Також відповідач просить суд стягнути з позивачів на її користь судові витрати, пов`язані з оплатою правової допомоги адвоката. Представник відповідача в судовому засіданні заперечив проти задоволення позовних вимог за їх безпідставністю. Також надав суду докази понесення відповідачем витрат на оплату правової допомоги у розмірі 4 000,00 грн., які просив стягнути з позивачів на користь його довірительки. В ході судового провадження був допитаний як свідок позивач [PERSON] , який показав, що 13 квітня 2021 року близько 15 години, в присутності членів комісії Шаргородської міської ради, відповідачка почала ображати позивачів алкоголіком та психічнохворою. Зазначені події він знімав на мобільний телефон. Допитана в якості свідка позивач [PERSON] показала, що 13 квітня 2021 року не була присутня під час конфлікту, який відбувся за участі її чоловіка та відповідачки. Однак, про образи на свою адресу дізналася, переглянувши відео на телефоні чоловіка, який проводив зйомку подій. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] показав, що є сином відповідача. Сторони у справі є сусідами та тривалий час перебувають у неприязних відносинах. 13 квітня 2021 року по приїзду до будинку, де проживає його матір [PERSON] , побачив комісію з Шаргородської міської ради. Зайшовши на подвір`я, долучився до обстеження, яке проводила комісія, показав, які саме ремонтні роботи були проведені та надав на них відповідні дозвільні документи. В цей час позивач знімав події, що відбувалися на телефон. Свідок заперечив проти того, щоб позивач знімав його на камеру свого телефону, втім, натомість, [PERSON] почав висловлюватися нецензурними словами на адресу свідка та відповідача. Також свідок показав, що можливо, в ході висловлювання позивачем [PERSON] нецензурних слів на його адресу та на адресу його матері, [PERSON] щось відказала але вона не ображала позивачів. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] показав, що працює в Шаргородській міській раді заступником міського голови з питань будівництва, архітектури та землевпорядкування. До міської ради надійшло звернення [PERSON] щодо відмостки, що зробили сусіди та пошкодженого колеса транспортного засобу позивача. В квітні 2021 року свідок з колегами виїхали на розгляд скарги по місцю проживання учасників спору для встановлення обставин. Огляд облаштованої відповідачем відмостки відбувався в присутності позивача [PERSON] та відповідача [PERSON] , згодом також приїхав її син [PERSON] . В цей час між сторонами спору виникла суперечка, в ході якої лунали висловлювання нецензурного характеру. Відповідач називала позивача людиною, яка зловживає алкогольними напоями. З приводу образ на адресу позивачки свідок не пам`ятає. Вказані події позивач знімав на свій телефон. Після інциденту, зокрема і перед судовим засіданням, позивач показував свідку відеозапис подій, які відбувалися того дня. Свідок зазначив, що його думка та ставлення до позивачів після вказаного конфлікту, а саме після висловлювань відповідачки, не змінились. В ході конфлікту сторони негативно висловлювались один відносно одного, однак він на це не звертав уваги, і деякі моменти відновив в пам`яті лише після перегляду відео перед судовим засіданням. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що знає відповідачку тривалий час. Також свідок особисто бачила позивача у стані алкогольного сп`яніння. Втім, свідком конфлікту, події якого є предметом спору у цій справі, свідок не була. Суд, заслухавши думку сторін та їхніх представників, покази допитаних судом свідків, дослідивши письмові матеріали справи та оригінал електронного доказу, наданого позивачем у справі, встановив наступні обставини. Так, сторони проживають по сусідству. Тривалий час між ними існують взаємні неприязні відносини. В квітні 2021 року позивач [PERSON] звернувся до Шаргородської міської ради з заявою щодо будівництва пандусу сім`ї [PERSON] , який займає частину земельної ділянки загального користування, що в свою чергу чинить перешкоди для нормального доступу позивачів до житлового будинку. 13 квітня 2021 року за місцем проживання сторін у справі виїхала комісія Шаргородської міської ради з питань будівництва, архітектури та землевпорядкування. Під час обстеження комісією облаштування прибудинкової території домоволодінь позивача та відповідача були присутні сторони, а саме [PERSON] та [PERSON] . В свою чергу, з показів допитаних в судовому засіданні свідків та позивача [PERSON] встановлено, що остання на місці події була відсутня, дізналася про події, що відбулися, переглянувши відео на телефоні чоловіка. В ході проведення вказаного обстеження, в умовах існуючого між сторонами конфлікту, між ними в черговий раз виник конфлікт, в ході якого позивач допускав нецензурні висловлювання на адресу сина відповідача, в свою чергу, відповідач відповіла наступне: «це двоє слабих людей - алкозалежний та психічнохвора». Зазначені обставини підтверджуються оглянутим в судовому засіданні оригіналом електронного доказу, що міститься на мобільному телефоні позивача, копія якого наявна при матеріалах судової справи (а.с. 19). Вважаючи зазначені слова відповідача такими, що не відповідають дійсності, порушують право позивачів на повагу до честі та гідності, останні надали суду на підтвердження їх недостовірності наступні докази: -довідку, видану КНП «Шаргородська ЦРЛ» від 27 травня 2021 року № 46, відповідно до якої стверджується, що [PERSON] на диспансерному обліку в наркологічному кабінеті Шаргородської ЦРЛ не стоїть і за медичною допомогою до лікаря - нарколога не звертався (а.с. 14); -довідку, видану КНП «Шаргородська ЦРЛ» без номера та дати, відповідно до якої стверджується, що [PERSON] за психіатричною допомогою не зверталася. Вирішуючи позовні вимоги суд виходить із наступного. Відповідно до частини четвертої статті 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. Статтею 201 ЦК України передбачено, що честь, гідність і ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством. Згідно із статтями 297, 299 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі, на недоторканність своєї ділової репутації. За змістом частини першої статті 277 Цивільного кодексу України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Відповідно до роз`яснень, викладених у абзацах 3, 5 пункту 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», відповідно до статті 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції. Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки, принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй частиною першою статті 277 ЦК та відповідним законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому ж засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Відповідно до частин першої, другої статті 30 Закону України «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, наддавши їм іншу оцінку. Якщо суб`єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на особу, яка таким чином та у такий спосіб висловила думку або оцінку, може бути покладено обов`язок відшкодувати завдану моральну шкоду. За своїм характером судження є розумовим актом, що має оціночний характер та виражає ставлення того, хто говорить, до змісту висловленої думки і напряму, що пов`язано з такими психологічними станами, як віра, впевненість чи сумнів. Статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для охорони порядку або запобігання злочинам, для охорони здоров`я або моралі, для захисту репутації або прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або підтримання авторитету і безсторонності суду і є необхідним в демократичному суспільстві. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини свобода вираження поглядів є однією з важливих засад демократичного суспільства та однією з базових умов прогресу суспільства в цілому та самореалізації кожної окремої особи. Відповідно до пункту 2 статті 10 Конвенції вона стосується не тільки «інформації» чи «ідей», які сприймаються зі схваленням чи розглядаються як необразливі або нейтральні, але й тих, які можуть ображати, шокувати чи непокоїти. Саме такими є вимоги плюралізму, толерантності та широти поглядів, без яких немає «демократичного суспільства» (рішення у справі «Карпюк та інші проти України від 06 жовтня 2015 року). Як зазначено в рішеннях Європейського суду з прав людини (справи Лінгенса, Де Гаєс і Гійзельс, Гудвіна, Прагер і Обершлік) свобода вираження поглядів, гарантована пунктом 1 статті 10, становить одну з основних підвалин демократичного суспільства й одну з принципових умов його розвитку та умов реалізації кожної особи. За умови додержання пункту 2 свобода вираження стосується не лише тієї «інформації» чи тих «ідей», які отримані належним чином або розглядаються як необразливі чи незначні, а й тих, що викликають образу, обурення або неспокій. Такими є вимоги плюралізму, терпимості й широти поглядів, без яких «демократичне суспільство» неможливе. Повинно бути зроблене чітке розмежування між констатацією фактів та оціночними судженнями. У той час як наявність фактів може бути продемонстровано, достовірність оціночних суджень не піддається доведенню. Вимогу доводити достовірність оціночних суджень неможливо виконати, вона порушує свободу думки як таку, що є базовою частиною права, гарантованого статтею 19 (Lingens, cited above, p. 28, пункт 46). Отже, коли робляться твердження про поведінку третьої особи, деколи може бути важко, як і в цій справі, віднайти різницю між оцінкою фактів та оціночними судженнями. Проте навіть оціночне судження може бути надмірним, якщо воно не має під собою фактичних підстав. (Jerusalem v.Austria, no. 26958/95, n. 43, ECHR 2001-11). Вирішуючи спір, суд зауважує на тому, що відповідачем були поширені оціночні судження щодо особи позивача в умовах існуючого конфлікту між сторонами, з урахуванням стилістики поширеної відповідачем інформації, застосованих мовних оборотів та відсутністю посилань на конкретні факти, що узгоджується з позицією Європейського суду з прав людини, викладеною у пункті 46 рішення у справі LINGENS V. AUSTRIA (08 JULY, Серія А, № 103). А тому, особа, яка висловлює не факти, а власні погляди, критичні висловлювання, припущення, власну оцінку певної особистості не може бути зобов`язана доводити їх правдивість, оскільки це є порушенням свободи на власну точку зору, що визнається фундаментальною частиною права, захист якого передбаченого статтею 10 Конвенції. У пункті 42 рішенні Європейського суду з прав людини від 29 березня 2005 року у справі «Українська прес-група проти України» (заява № 72713/01) зазначено, що навіть, якщо висловлювання є оціночним судженням, пропорційність втручання має залежати від того, чи існує достатній фактичний баланс для оспорюваного висловлювання. Залежно від обставин конкретної справи, висловлювання, яке є оціночним судженням, може бути перебільшенням за відсутності будь-якого фактичного підґрунтя (рішення DEHAES GIJSELS v. BELGIUM, стор. 236, параграф 47). Суд також враховує, що стилістика інформації та застосовані відповідачем мовні обороти не мають стверджувального характеру з посиланням на конкретні факти стосовно особи позивача, що є підставою стверджувати «поза розумним сумнівом», що висловлені відповідачем слова в умовах конфліктної ситуації, поведінки позивача [PERSON] , яка була провокативною, були її оціночними судженнями стосовно особи позивача. В свою чергу, суд встановив також, що висловлювання відповідача [PERSON] як то «психічнохвора» та «алкозалежний» було без прізвища, імені та по батькові людини. Зазначені обставини унеможливлюють абсолютну ідентифікацію особи, якої вони стосувалися. Крім того, певні висловлювання відповідача сказано за відсутності позивача [PERSON] , відтак відсутній підстави достеменно стверджувати про те, що певні висловлювання позивача стосувалися саме [PERSON] . Відтак, позовні вимоги щодо визнання такими, що не відповідають дійсності та порушують право позивачів на повагу до честі та гідності відомості про алкозалежність [PERSON] та психічну захворюваність [PERSON] , а також зобов`язання відповідача спростувати ці відомості шляхом оголошення спростування по [ADDRESS] в присутності позивачів та посадових осіб Шаргородської міської ради та принести позивачам вибачення за порушення їхніх прав на повагу до честі та гідності, є безпідставними, а такому до задоволення не підлягають. Вирішуючи позовні вимоги щодо стягнення завданої позивачам моральної шкоди, яку вони оцінюють по 10 000,00 гривень кожному суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 2 ст. 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням і поширенням такої недостовірної інформації. Вказані положення також закріплені в статті 297 ЦК України. Позивач [PERSON] в судовому засіданні обґрунтовує завдану йому моральну шкоду тим, що слова відповідача, сказані на його адресу є для нього образливими, не може одна людина ображати іншу. Крім того, конфлікт, який стався, на його думку, є предметом обговорення серед сусідів. З приводу завданої [PERSON] моральної шкоди, остання суду пояснила, що через образи відповідача у неї були болі в серці, коливався тиск, а тому зверталася до лікарів. На запитання суду щодо обгрунутвання заявленої до стягнення суми позивач пояснила наступними словами: «бо так». Частиною 3 статті 12, статтями 76-81 ЦПК України передбачено,що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Позивачами не надано суду жодного доказу завдання їм моральних страждань, висловленими відповідачем словами, а також обгрунтуваня розміру заявленої до відшкодування моральної шкоди. Пояснення позивача щодо можливого обговорення конфлікту серед сусідів теж ґрунтуються на припущеннях. Доводи щодо проблем з серцем та тиском також не були підтверджені належними та допустимими доказами. Крім того, слід зауважити й на тому, що переглянувши відео з фіксацією подій, що мали місце 13 квітня 2021 року, можна стверджувати, що під час конфлікту позивач [PERSON] не надав жодного значення словам відповідача. За таких обставин, позивачами не доведено завдання йому моральної шкоди, а тому в цій частині позовних вимог слід відмовити. Крім цього, відповідно до статті 280 ЦК України якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано майнової та (або) моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню. Оскільки відсутні підстави для задоволення позову про визнання недостовірною інформації, то і підстав для стягнення моральної шкоди немає. Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються у разі відмови в позові - на позивача. Враховуючи те, що судом відмовлено в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, при цьому відповідачем понесено судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4 000,00 гривень, що підтверджується наданою суду квитанцією за № 229, ці кошти підлягають стягненню солідарно з позивачів на користь відповідача.

Outcome: dismissed