Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-04 00:00:00

[PERSON] звернувся до Рубіжанського міського суду Луганської області із позовною заявою до [PERSON] , про стягнення з нього заборгованості за договором позики в розмірі 183 890 гривень. Ухвалою від 17 листопада 2021 року провадження у справі було відкрито. Розглянути справу вирішено за правилами спрощеного позовного провадження, із проведенням судового засідання та викликом учасників справи. Для розгляду справи по суті, призначено перше відкрите судове засідання на 05 січня 2022 року, о 10 годині. 05 січня 2022 року позивач змінив позовну вимоги, просив стягнути на його користь 6200 доларів США (а.с.19) і ці вимоги відповідач визнав (а.с.20). Також, позивач і відповідач просили розглянути справу без їх участі. За таких обставин, а також в силу положень частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України (надалі за текстом - ЦПК України) розгляд справи здійснювався за відсутності учасників справи, а фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Позиції учасників справи. Позиція позивача полягала в тому, що він уклав з відповідачем договір позики, відповідно до якого надав йому у борг грошові кошти в розмірі 7000 доларів США, що станом на 01.11.2021 року складало 183890 гривень. [PERSON] взяв на себе зобов`язання повернути грошові кошти в строк до 23 жовтня 2021 року, але свої зобов`язання у повному обсязі не виконав. Тому, позивач звернувся до суду із позовом, в якому просить стягнути з відповідача борг за договором позики у розмірі 6200 доларів США. Відповідач визнав позов у повному обсязі і просив розглянути справу без його участі. Оцінка суду щодо фактів. 23 червня 2021 року, [PERSON] , взяв в борг у [PERSON] грошові кошти в розмірі 7000 доларів США, що підтверджується розпискою від 23.06.2021 року (а.с. 4). Згідно тексту розписки, своїм підписом [PERSON] підтвердив отримання цих коштів, та взяв на себе зобов`язання повернути їх у строк до 23 жовтня 2021 року (а.с. 4). У зв`язку із неповерненням [PERSON] грошових коштів у повному обсязі, [PERSON] звернувся до Рубіжанського міського суду Луганської області із позовом про стягнення боргу за договором позики у розмірі 6200 доларів США (а.с. 1). Оцінка суду правовідносин учасників спору. Із встановлених обставин вбачається, що між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] виникли цивільні (зобов`язальні) правовідносини, в яких позивач виступає позикодавцем, а відповідач позичальником, та в межах яких виник спір щодо права позивача, як кредитора у зобов`язанні, на повернення відповідачем, як боржником у цьому зобов`язанні, отриманої позики. Оцінка суду щодо права. Права і обов`язки громадянина визначаються виключно законами України (пункт 1 частини 1 статті 92 Конституції України). Відповідно до положень частини першої статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. При цьому, в силу положень частини другої статті 509, пункту першого частини другої статті 11 та частини першої статті 629 Цивільного Кодексу України зобов`язання можуть виникати з договорів, які стають обов`язковими для виконання сторонами, що їх уклали. Виходячи з положень частини першої статті 1046 Цивільного Кодексу України за договором про надання позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суми позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. З огляду на фактичні дані, які містяться у розписці, 23 червня 2021 року [PERSON] та [PERSON] уклали договір позики, за яким [PERSON] передав [PERSON] грошові кошти у розмірі 7000 доларів США, а [PERSON] взяв на себе зобов`язання їх повернути у строк до 23 жовтня 2021 року (а.с.4). Факт належного виконання позикодавцем [PERSON] свого зобов`язання з передачі позики у розмірі 7000 доларів США позичальнику [PERSON] , підтверджується розпискою, що складена 23 червня 2021 року (а.с.4), яка також свідчить і про те, що позику отримав саме [PERSON] . Виходячи з положень частин перших статей 526, 529 та 530 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього кодексу; кредитор має право приймати від боржника виконання його обов`язку частинами, якщо це встановлено договором; якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Поряд з цим, згідно з частиною 1 статті 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцю позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Сторони договору встановили, що [PERSON] зобов`язується повернути суму позики у строк до 23 жовтня 2021 року (а.с.4). Отже, позивач та відповідач, встановили порядок і строк виконання зобов`язання з повернення позики. Суд вважає, що встановлений сторонами договору зміст зобов`язання та умови його виконання повністю узгоджуються з положеннями статті 1046, частини першої статті 1049 Цивільного кодексу України, у тому числі й щодо повернення грошей саме у валюті США. Оскільки за вказаними положеннями, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Також суд враховує, що в силу положень статті 524 ЦК України зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні, однак сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Що в свою чергу узгоджується із положеннями статті 533 ЦК України за якими, грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях, але якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Разом з цим, суд враховує і застосовує правовий висновок Великої палати Верховного Суду, наданий ним у постанові від 16 січня 2019 року у справі №464/3790/16-ц. Зокрема у тій частині, що як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Суд має право увалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з оггляду на положення частини 1 статті 1046 ЦК України, а також частини 1 статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення суми коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. Відповідно до положень частини першої статті 610 Цивільного Кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або неналежне виконання (виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання). В матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що позичальник належно виконав взяте на себе зобов`язання по поверненню суми позики позикодавцю у розмірі 6200 доларів США (а.с.1-39). Висновок суду по суті позову. З огляду на це та те, що право позивача на повернення суми позики у розмірі 6200 доларів США порушене саме відповідачем, матеріально-правову вимогу позивача про стягнення з відповідача боргу у вказаній сумі, слід визнати обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню у повному обсязі. Оцінка суду щодо судових витрат. Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Разоз цим, в силу положень частини 1 статті 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, суд вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50% судового збору, сплаченого при поданні позову. Тож з огляду на це та те, що позовні вимоги підлягають задоволенню, але відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, сплачений позивачем судовий збір у розмірі 1839 гривень 40 копійок, що документально підтверджується (а.с.6), підлягає стягненню з відповідача на користь позивача у розмірі 919гривень 70 копійо, а ще 919 гривень 70 копійок підлягають поверненню йому з державного бюджета, як 50% судового збору, який позвиач сплатив при поданні позову. Отже,

Outcome: approved