Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-10 00:00:00

Орган опіки та піклування Хорошівської селищної ради звернувся до суду з позовом, в якому просить позбавити [PERSON] батьківських прав відносно його неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , а також стягнути з відповідача на утримання його неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , аліменти в розмірі 1/4 його доходу (заробітку), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до повноліття дитини, щомісячно, починаючи з 17 червня 2021 року. Судові витрати позивач просив покласти на відповідача. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що [PERSON] не проживає з сином [PERSON] , не займається його вихованням та утриманням, жодним чином не цікавиться про стан його здоров`я, не відвідує за місцем проживання та навчання. Органом опіки та піклування затверджено висновок про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача. Ухвалою судді Володасько-Волинського районного суду Житомирської області від 15.07.2021 відкрито загальне позовне провадження у даній справі. Ухвалою суду від 29.10.2021 закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті. В судовому засідання представник позивача позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити з підстав, зазначених у позові. Від відповідача та третьої особи надійшли заяви про розгляд справи без їх участі. Відповідач позовні вимоги визнав у повному обсязі, проти їх задоволення не заперечує. Відповідно до статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши всі необхідні, зібрані по справі докази для ухвалення обґрунтованого рішення, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є батьком неповнолітньої дитини: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 19.05.2005 року (а.с. 4). [PERSON] вихованням сина [PERSON] не займається, матеріально не допомагає, син з 2005 року проживає в м.Бердичів, батько з сином не спілкується. Вказане підтверджується актами обстеження умов проживання від 12.05.2021 №36, від 09.06.2021 та характеристикою, наданою Хорошівською селищною радою 25.04.2021 (а.сп.7, 13, 15). Згідно з інформацією, наданою головним управлінням Пенсійного фонду України в Житомирській області, [PERSON] перебуває на обліку в управління та отримує пенсію по втраті годувальника з 28.10.2018 (а.сп.9). Згідно характеристики [PERSON] з місця навчання, наданої 08.06.2021 року директором загальноосвітньої школи I-III ступенів №5 м. Бердичева, батько [PERSON] , [PERSON] , з сином не проживає, вихованням не займається та не цікавиться його навчанням (а.сп.14). 21.05.2021 рішенням виконавчого комітету Хорошівської селищної ради затверджено висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його неповнолітнього сина [PERSON] (а.сп.12). Відповідно до заяви відповідача [PERSON] від 30.12.2021, він визнав позовні вимоги у повному обсязі, не заперечує проти позбавлення його батьківських прав щодо сина та стягнення аліментів на утримання дитини. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] повідомила, що [PERSON] з 2010 року проживає з нею, вона виховує, забезпечує всім необхідним, утримує дитину. За цей час відповідач всього один раз зустрівся з сином, коли його влаштовували в інтернат, батько взагалі не спілкується з сином, не провідує, не телефонує, матеріально не допомагає. Крім того, в судовому засіданні заслухано думку дитини - [PERSON] , який повідомив, що з 3-х років не проживає з батьком, за цей час бачив його лише один раз, взагалі з ним не спілкується та ніколи не вважав його своїм батьком. Відповідно до ч. 2 ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Частиною 4 ст. 155 СК України передбачено, що ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до п. 16 постанови пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або з власної ініціативи вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Враховуючи те, що відповідач [PERSON] ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини - [PERSON] , не вживає будь яких заходів, щоб створити належні умови для його виховання та проживання разом з ним, що становить основоположну складову сімейного життя, дитина з батьком не проживає більше 10 років, останній абсолютно не цікавиться дитиною, не утримує його, визнав позовні вимоги в повному обсязі та не заперечив проти позбавити його батьківських прав, що свідчить про подальше небажання виконувати батьківські обов`язки, суд вважає за необхідне, з урахуванням думки дитини, позбавити відповідача батьківських прав відносно неповнолітнього сина [PERSON] . Також згідно ч. 3 ст. 166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Відповідно до положень ст. 191 СК України стягнення аліментів потрібно проводити з дня пред`явлення позову. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Відтак, підлягають до задоволення і позовні вимоги про стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 17.06.2021 року і до досягнення дитиною повноліття. Також рішення в межах суми платежу за один місяць слід допустити до негайного виконання. Визнання відповідачем пред`явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому позов підлягає задоволенню у повному обсязі. З відповідача також підлягає стягненню судовий збір за вимоги майнового та немайнового характеру у розмірі 1816 гривень 00 копійок в дохід держави, з огляду на положення ст.141 ЦПК України.

Outcome: approved