Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-12 00:00:00

21.12.2021 позивач звернулася до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до відповідача, в якому просить : розірвати їхній шлюб, залишити позивачу прізвище набуте при реєстрації шлюбу, неповнолітнього сина залишити проживати з матір`ю. Позов мотивує тим, що сторони одружилися 07 листопада 2014 року , у спільному шлюбі у них народився син [PERSON] , [INFO] , який на даний час проживає з позивачем. Причиною звернення до суду позивач вказує те, що протягом тривалого часу взаємовідносини між сторонами суттєво погіршились. У них змінились погляди на життя, що систематично призводить до частих сварок та непорозумінь які переходять в словесні образи один одного. Такі відносини негативно впливають на психологічний та фізичний стан. Зазначає, що між ними втрачені почуття любові, шлюб носить чисто формальний характер, а тому його слід розірвати. Перебування у шлюбі суперечитиме правам та інтересам позивача, а також інтересам неповнолітнього сина. Вважає, що примирення неможливе. З огляду на те, що у подружжя є дитина, розірвати шлюб в позасудовий спосіб неможливо, у зв`язку з чим заходи досудового врегулювання не вживалися. Позивач вказує, що на даний час неповнолітній син проживає з нею, тому з метою подальшого забезпечення його повноцінними умовами життя та гармонійного виховання, дитину потрібно залишити на проживання з матір`ю. Позивач у судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву про розгляд позову без її участі, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, не заперечила проти винесення заочного рішення. Відповідач у судове засідання не з`явився, просив розгляд справи здійснювати без його участі. За таких обставин, з урахуванням положень ст.ст. 223, 280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін та ухвалити заочне рішення. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Оскільки сторони в судове засідання, призначене на 11.01.2022 не з`явилися, суд, з дотриманням положень ч. 6 ст.259 ЦПК України і ч. 5 ст.268 ЦПК України, відклав складення повного рішення суду на строк не більше п"яти днів та зазначив датою ухвалення рішення дату його складання і на виконання вимог ч. 4 ст.268 ЦПК України підписав судове рішення без його проголошення. Розглянувши матеріали цивільної справи, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог з огляду на нижчевикладене. Встановлено, що Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Івано-Франківського міського управління юстиції між [PERSON] та [PERSON] , 07 листопада 2014 року зареєстровано шлюб, про що складено відповідний актовий запис за №2018, та змінено прізвище позивача з « [PERSON] » на « [PERSON] », що підтверджується свідоцтвом, виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби серії [NUMBER] від 01 листопада 2014 року. Згідно копії свідоцтва про народження, виданого Івано-Франківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області серії [NUMBER] від 09 червня 2017 року, [INFO] у сторін народився син [PERSON] , про що складено відповідний актовий запис №1300. Відповідно до ст.16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Спільні правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються СК України. Статтею 24 СК України закріплено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 2 ст.104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. За приписами ч. 1 ст.110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Як вбачається з ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Крім того суд звертає увагу на те, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Позивач скористалася даним правом та звернулася до суду з цим позовом і наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а сторони не мають наміру зберігати шлюб. Таким чином оскільки, сторони не підтримують шлюбні відносини, їхній шлюб існує формально і його збереження суперечить інтересам позивача, то шлюб між сторонами, слід розірвати. Що стосується вимоги позивача залишити шлюбне прізвище суд виходить з наступного: За змістом ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідно до вимог ч. 8 ст. 294 ЦПК України у рішенні суду про розірвання шлюбу зазначається про вибір прізвища тим з подружжя, який змінив прізвище під час державної реєстрації шлюбу, що розривається. Відповідач не виявила бажання змінювати своє прізвище на дошлюбне. Що стосується вирішення вимог, зазначених у позові про визначення місця проживання неповнолітнього сина сторін, то при цьому суд виходить з наступних мотивів. Відповідно до ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Згідно ч. 1 та ч. 2 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Оскільки, судом встановлено, що на даний час син проживає разом з матір`ю, спору щодо визначення його місця проживання немає, то позовна вимога підлягає задоволенню Одночасно суд роз`яснює, що у разі виникнення спору щодо визначення місця проживання дитини судом сторони мають право вирішити дане питання окремо у судовому порядку або органом опіки та піклування. При цьому, суд звертає увагу, що таке рішення суду не позбавляє можливості та обов`язку кожного з батьків, приймати участь у вихованні, спілкуванні та матеріальному утриманні дитини. Таким чином позов підлягає до задоволення. В порядку ч. 2 ст. 115 СК України після набрання даним рішенням законної сили воно підлягає направленню до органу РАЦС за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. Вирішуючи питання судових витрат, суд виходить з положень ст. 141 ЦПК України, відповідно до якої в даному випадку сплачений судовий збір слід стягнути з відповідача в користь позивача. На підставі наведеного та

Outcome: approved