Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-16 00:00:00

[PERSON] звернулася до Рівненського міського суду з позовом до [PERSON] про стягнення додаткових витрат на дитину. Свої вимоги мотивує тим, що у них від шлюбу є дитина. Станом на сьогоднішній день місячний розмір вказаних аліментів на утримання дитини становить 1000,00 грн. і виключно вказані суми коштів сплачуються відповідачем на утримання дитини. Вважає, що хвороби, лікування, розвиток дитячих здібностей є необхідними додатковими витратами на дитину, що забезпечують її гармонійний розвиток та належний стан здоров`я. Вказує, що особисто понесла додаткові витрати на дитину, у розмірі 16\~853 грн. 72 грн.. Крім того, просить судові витрати стягнути з відповідача на її користь. Ухвалою суду від 10.11.2021 року було ухвалено розгляд вказаної справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження та запропоновано відповідачу подати відзив на позов протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення вказаної ухвали. 20 листопада 2021 року відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, в якому заперечив проти задоволення позову. Вказав, що підтверджені належним чином та дійсно є додатковими витратами на лікування дочки це оплата ліків на суму 712,80 грн., 960,00 грн., 876,00 грн., оплата консультації педіатра 350,00 грн., що в загальному становить 2898,80 грн., а відтак 50% від цієї суми, становитиме 1449,40 грн. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, з підстав викладених у позові. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги визнає частково лише на суму 1449 грн. 40 коп., з підстав викладених у відзиві. Заслухавши вступне слово учасників процесу та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення, виходячи з таких підстав. Судом встановлено, що [INFO] , у сторін народилася донька, [PERSON] , що підтверджується Витягом з записів актів про народження №769325 від 18 квітня 2017 року (а.с. 12). Рішенням Рівненського міського суду від 25 березня 2021 року по справі № 569/6076/20 було визначено місце проживання малолітньої дитини, [PERSON] , [INFO] разом матір`ю, [PERSON] (а.с. 18-20). 16 жовтня 2020 року Рівненським міським судом Рівненської області винесено рішення у справі №569/2859/20, яким було вирішено стягнути з [PERSON] на користь, [PERSON] аліменти на утримання доньки,\~ [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~ у\~розмірі 1000\~грн.\~00\~коп.,\~але не\~менше 50%\~прожиткового мінімуму\~на дитину\~відповідного віку,\~з подальшоюіндексацією, відповідно до закону, щомісячно, починаючи з 19 лютого 2020 року і до повноліття дитини (а.с. 23, 24). Статтями\~8,11\~ЗК "Про охорону дитинства" визначено, що батько та мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. При цьому за змістом\~ст. 141 СК України, батьки мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незважаючи на розірвання шлюбу чи проживання окремо від дитини. Відповідно до ст.ст. 180-181 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а у разі недосягнення згоди між батьками щодо їх участі у витратах на утримання дитини, суд своїм рішенням визначає розмір аліментів на утримання дитини. Згідно із частиною першою\~статті 185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Отже, виходячи з аналізу\~статті 185 СК України, додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у зв`язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати не є додатковим стягненням коштів на утримання дитини. Аліменти необхідні, щоб забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини. В окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо). При стягненні коштів на додаткові витрати, які повинні бути понесені у майбутньому, суду необхідно надати розрахунок або обґрунтування необхідності майбутніх витрат. Зазначений висновок ґрунтується також на правовій позиції Верхового Суду України, висловленій 24 лютого 2016 р. у справі № 6-1296цс15, відповідно якої виходячи з аналізу ст.185СК України додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів,у зв`язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. Пункт 1 ст. 3 ч. 1 Європейської Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою ВР№ 789-ХIIвід 27.02.1991року передбачає, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно п. 2 - дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Згідно з ч.2 ст. 3 Конвенції про права дитини, держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини (ч.2 ст.6 цієї Конвенції). Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована\~Постановою Верховної Ради України№ 789від 27лютого 1991року\~та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод1950\~року та Протоколи до неї є складовою національного законодавства України. Рішення Європейського суду є офіційною формою роз`яснення основних (невідчужуваних) прав кожної людини, закріплених і гарантованих Конвенцією, яка є частиною національного законодавства, та у зв`язку з цим джерелом законодавчого правового регулювання і правозастосування в Україні. Відповідно до ст. 5 «Рівноправність подружжя» Протоколу №7\~Конвенції прозахист правлюдини іосновоположних свобод\~1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом України №475/97-ВРвід 17.07.1997 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Участь у додаткових витратах на дитину є не правом, а обов`язком батьків незалежно від сплати ним аліментів і закон не передбачає можливості повного звільнення особи від участі в таких витратах, а обставини, що мають істотне значення, враховуються при визначенні судом розміру участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору. Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Тобто суд вирішує, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний приймати участь в цих витратах, виходячи з матеріального та сімейного положення сторін та інших інтересів та обставин, що мають істотне значення, що визначаються так само, як і при стягнення аліментів відповідно до ст. ст.181,182 СК України. Доказами, що підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, можуть бути документи, які свідчать про витрати на придбання спеціальних інструментів, призначених для розвитку здібностей людини (наприклад, музичного інструменту або спортивного спорядження тощо), витрати на навчання дитини у платному навчальному закладі, на заняття у музичних, мистецьких або спортивних закладах, на додаткові заняття, висновки МСЕК, довідки медичних закладів та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров`я дитини (хвороба, каліцтво), і свідчать про необхідність додаткових витрат (на лікування, на придбання ліків, спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо). Відповідно до положень\~ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до положень\~ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Згідно консультаційного висновку спеціаліста [PERSON] , [INFO] встановлено діагноз: пароксизм збудження під час нічного сну (а.с. 26). Судом встановлено, що на лікування вищевказаного діагнозу дитині виписано лікарем відповідне лікування, що стверджується випискою лікаря (а.с. 31). З досліджених в судовому засіданні матеріалів справи вбачається, що позивачем понесено витрати на оплату лікування у сумі 960, 00 грн., що стверджується фіскальним чеком № 3000728647 від 14.05.2021 року та на суму 876,00 грн, що стверджується фіскальним чеком № 3000470766 від 14 травня 2021 року (а.с. 32). Крім того, 27 вересня 2021 року позивачем придбано медичні препарати для Ніколь в сумі 712,80 грн, що підтверджується фіскальним чеком № 45263 від 27.09.2021 року (а.с. 34). Таким чином, суд вважає, що загальна вартість понесених витрат на оплату лікування становить 2548, 80 грн. Крім того, відповідно до квитанції від 25 вересня 2021 року позивач сплатила 350,00 грн. за консультацію в педіатра (а.с. 35). Таким чином, суд приходить до висновку, що позивач довела належними та допустимими доказами додаткові витрати на дитину у розмірі 2898,80 (960+876+712,80+350) грн. Разом з тим, не підлягають задоволенню вимоги позивача в частині стягнення з відповідача додаткових витрат на дитину, проведених медичних оглядів дитини в Італії на суму 6048,00 грн. та 3024,00 грн., загальна вартість яких становить 9072,00 грн., оскільки позивач не довела необхідності отримання платного обстеження дитини в Італії, а в судовому засіданні представник позивача підтвердила факт, що дитина має посвідку на постійне проживання в Республіці Італія і відповідно має страховий поліс, що зумовлює надання медичних послуг в Італії за рахунок медичного страхування. Також не підлягають задоволенню вимоги позивача в частині стягнення з відповідача додаткових витрат на дитину, пов`язаних з оплатою харчування дитини у дитячому садочку № [NUMBER] , на що позивач витратили 1226,00 грн., оскільки ці витрати не є додатковими в розумінні\~ст. 185 СК України, а входять до складу аліментних платежів, які відповідач сплачує щомісячно та своєчасно. Крім того, суд відмовляє в частині витрат, понесених позивачем за виготовлення закордонного паспорту доньці, що становить 694, 00 грн. та замовлення авіаквитка на рейс Львів Рим за який сплачено 413,92 грн., оскільки не доведені позивачем існування обставин, які зумовили таку необхідність у таких витратах. В матеріалах справи наявне підтвердження, що дитина сторін здобуває освіту в Італійській Республіці, та була зарахована в дошкільний заклад «Джуліані», що підтверджується Довідкою від 22 травня 2021 року, в якій зазначено, що в 2019/2020 рр. вона була вперше зарахована до дитячого дошкільного закладу «Джуліані». Проте, з оглянутих в судовому засіданні квитанції №112-98268 від 01 жовтня 2019 року про оплату позивачем 50 Євро, що еквівалентно 1 345 грн. та квитанції №112-98941 від 22 жовтня 2019 року - 50 Євро, що еквівалентно 1 400 грн. (а.с. 45-47) вбачається, що вказані квитанції засвідчують покупки в Тютюновій лавці Джіанніні, а не витрат за дошкільний заклад «Джуліані», а відтак не можуть бути прийняті судом як доказ понесених додаткових витрат на дитину. Крім того, суд відмовляє позивачу у задоволенні витрат в частині коштів в розмірі 680,00 грн. для загальних потреб дитячого закладу, оскільки з дослідженого судом доказу не вбачається, що кошти в розмірі 680,00 грн понесені саме позивачкою і на потреби їх дитини (а.с. 50). Таким чином, суд приходить до висновку, що загальна сума понесених позивачем та підтверджених додаткових витрат на дитину, складає 2898,80 грн. При визначенні розміру додаткових витрат, суд враховує, що батьки мають рівні права та обов`язки щодо дитини та зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, та зважає на те, що позивач особисто понесла додаткові витрати на дитину, [PERSON] , [INFO] у розмірі 2898,80 грн., а\~відповідач не брав участі у вказаних додаткових витратах на дитину, що знайшло своє підтвердження у судовому засіданні, відтак, стягненню з відповідача підлягає 50% від вартості понесених витрат на дитину, що складає 1449,40 грн. Виходячи з наведеного суд вважає, що є всі підстави для покладення на відповідача обов`язку сплатити половину суми додаткових витрат на дитину. Щодо витрат на правову допомогу, то суд вказав таке. Відповідно до п.1 ч.2\~ст.141 ЦПК України\~інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Відповідно до п.1 ч.3\~ст.133 ЦПК України\~судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами у порядку, визначеному\~статтею 137 ЦПК України. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов"язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Як зазначено у ч.4-6 вказаної статті розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Так, на підтвердження здійснених представником позивача [PERSON] - адвокатом Савонік Н. витрат на професійну правничу допомогу надано: договір № б/н про надання правової допомоги від 11 жовтня 2021 року, копію розрахунку витрат, пов`язаних з правовою допомогою від 20 грудня 2021 року та копію акту передачі наданих послуг від 20 грудня 2021 року, що вартість виконаних послуг становить 2000,00 грн. та копію квитанції № 0.0.2321407391.1 від 29.10.2021 року про сплату коштів за надання правової допомоги у розмірі 2000,00 грн. Оскільки позовні вимоги позивача задоволені частково, понесені позивачем витрати пов`язані з наданням правничої допомоги мають бути стягнуті з відповідача по справі пропорційно розміру задоволених позовних вимог Таким чином, враховуючи положення\~статті 141 ЦПК України\~щодо пропорційного розміру задоволених позовних вимог, з відповідача підлягає стягненню сума за наступним розрахунком\~сума пред`явлена до стягнення 8426,00 грн, сума присуджена до стягнення 1449,40 грн, тобто 8426 х 100 : 1449,40 = 17,2 % від заявлених позовних вимог, тому стягнення витрат на правову допомогу проводиться за таким розрахунком\~(1449,40 Х 17,2%): 100 = 344,00 грн. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на оплату професійної правничої допомоги в розмірі 344,00 грн. На підставі наведеного ст.ст.180,185 Сімейного Кодексу України,

Outcome: approved