Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-13 00:00:00

У липні 2021 року заявник звернувся до суду із позовом до відповідача, і просив суд визнати в порядку спадкування за законом право власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, загальною площею 58,3 кв.м., житловою площею 37,2 кв.м., допоміжною площею 21,1 кв.м., який розташований за адресою: [ADDRESS] , який за життя належав [PERSON] , померлій [INFO] . Ухвалою судді Комінтернівського районного суду Одеської області від 06.10.2021 року відкрито провадження у справі, призначено підготовче засідання. Позивач подав письмову заяву про розгляд справи у свою відсутність, позовні вимоги підтримав повністю. Представник Южненської міської ради Одеського району Одеської області не заперечував проти задоволення позову, справу просив розглянути у свою відсутність. Таким чином рішення виноситься у підготовчому засіданні. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступного висновку: За життя [PERSON] , на підставі запису у погосподарській книзі № 8 сторінка 2, Сичавської сільської ради Комінтернівського (пізніше Лиманського, Одеського) району Одеської області, особовий рахунок № [NUMBER] , належав житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, загальною площею 58,3 кв.м., житловою площею 37,2 кв.м., допоміжною площею 21,1 кв.м., який розташований за адресою: [ADDRESS] (довідка Южненської міської ради Одеського району Одеської області від 19.04.2021 року № 347/25-05-31). [PERSON] померла [INFO] , що встановлено зі змісту свідоцтва про смерть [NUMBER] виданого 13.08.1999 року виконкомом Сичавської сільської ради Комінтернівського району Одеської області. Після її смерті відкрилась спадщина. Згідно листа від 21.12.2021 року № 329/01-16 приватного нотаріуса Одеського районного нотаріального округу Одеської області Валігурського М.М. спадкова справа до майна [PERSON] , яка померла [INFO] не заводилась. [PERSON] є племінником [PERSON] , відповідно померла [PERSON] приходилась тіткою [PERSON] , що встановлено судом зі змісту: свідоцтва про народження [NUMBER] від 16.02.1948 року виданого Сичавським ЗАГС, де батьками вказані « [PERSON] , та [PERSON] »; актовим записом про народження [PERSON] № 29 від 02.04.1926 року Сичавського ЗАГС, де батьками записані « [PERSON] , [PERSON] ; змістом паспорту [NUMBER] на ім`я [PERSON] , де на сторінці 8 «рос. «лица внесенные в паспорт владельца» внесені діти « [PERSON] » 1922 р.н., син, « [PERSON] , 1924 р.н., донька, « [PERSON] » 1927 р.н., донька. Інших спадкоємців на час відкриття спадщини та на теперішній час судом не встановлено. При вирішенні спорів про спадкування, спадщина по яких відкрилась і була прийнята до 1 січня 2004 року, не допускається застосування судами норм\~ЦК 2003 року, а застосуванню підлягають норми законодавства, чинного на час відкриття спадщини, зокрема\~ЦК УРСР. Відповідно до ст. 524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. В силу положення ст. 530 ЦК УРСР Ясинецький М.П. відноситься до спадкоємців другої черги. В силу положення ст. 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Таким чином, матеріалами справи повністю доведено, що [PERSON] в силу закону є такою, що фактично прийняв спадщину. Разом із тим, через відсутність правовстановлюючих документів [PERSON] не має можливості в нотаріальному порядку отримати свідоцтво про право на спадщину за законом. При вирішенні спору про визнання права власності на спадкове майно потрібно розмежовувати час і підстави виникнення права власності у спадкодавця, які кваліфікуються відповідно до законодавства України чинного на час виникнення права власності та підстави спадкування зазначеного майна, що визначаються на час відкриття спадщини та згідно із п. 5 Прикінцевих та перехідних положень\~ЦК. При вирішенні даного спору суд керується законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самого спадкодавця на момент закінчення будівництва будинку, а також положеннями ЦК УРСР 1963 року, Законом України «Про власність», Законом України «Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування в Україні», постановою Кабінету Міністрів Української РСР від 11 березня 1985 року № 105 «Про порядок обліку житлового фонду в Українській РСР». Зокрема, за змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженої наказом Міністра юстиції УРСР № 45/5 від 31 жовтня 1975 року, підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. Таким чином, суд дійшов висновку, що за життя [PERSON] набула право власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, загальною площею 58,3 кв.м., житловою площею 37,2 кв.м., допоміжною площею 21,1 кв.м., який розташований за адресою: [ADDRESS] , який побудований у 1950 році, і це право підлягає успадкуванню в загальному порядку. Оскільки Законом України «Про нотаріат» не передбачена можливість видачі спадкоємцям свідоцтва про право на спадщину за законом чи за заповітом за відсутності правовстановлюючого документу, суд вважає, що тільки в судовому порядку позивач має можливість захисту свого права та законного інтересу. Отже в цій частині позову вимоги є обгрунтованими і підлягають задоволенню. На підставі наведеного,

Outcome: approved