Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-19 00:00:00

Представник Комунального підприємства «Білгород-Дністровськтеплоенерго», звернувся до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за опалення. Свої позовні вимоги представник позивача Комунального підприємства «Білгород-Дністровськтеплоенерго» обґрунтовує тим, що відповідач [PERSON] являється абонентом КП «Білгород-Дністровськтеплоенерго», яке надає послуги з опалення оселі, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Оскільки відповідач [PERSON] починаючи з травня 2002 року по 01.03.2021 року не сплачує за опалення, через що борг перед позивачем складає 64583,78 грн.. 15.04.2021 року КП «Білгород-Дністровськтеплоенерго» звернулось до Білгород-Дністровського міськрайонного суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення з боржника заборгованості за опалення, однак Білгород-Дністровський міськрайонний суд відмовив у задоволені заяви про стягнення заборгованості. Вказані вище обставини і стали підставою для звернення позивача до суду з позовом. Представник позивача Комунального підприємства «Білгород-Дністровськтеплоенерго» у судове засідання не з`явився, про дату та час судового засідання був повідомлений належним чином, причини неявки суду не відомі. В судове засідання відповідач [PERSON] не з`явився, проте надав на адресу суду заяву, згідно якої просив застосувати строки позовної давності до вимог позивача щодо стягнення заборгованості за період з травня 2002 року по 2018 рік та врахувати відповідну відмову при розподілі судових витрат. Згідно ч.2\~ст.247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовна заява підлягає частковому задоволенню по наступним підставам. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що 14 вересня 2009 року між сторонами був укладений Договір №4921 про надання послуг з централізованого теплопостачання та гарячої води, відповідно до якого Енергопостачальна організація - Комунальне підприємство «Білгород-Дністровськтеплоенерго» бере на себе зобов`язання постачати споживачеві [PERSON] теплову енергію в гарячій воді своєчасно в потрібних йому обсягах, а споживач зобов`язується своєчасно оплачувати одержану теплову енергію за встановленими тарифами (цінами) в терміни, які передбачені цим Договором. Відповідач [PERSON] зобов`язання щодо оплати надання послуг з централізованого теплопостачання та гарячої води з опалення оселі за адресою: [ADDRESS] не виконував, через що згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості за опалення з січня 2002 року по 01 березня 2021 року загальний борг відповідача [PERSON] складає 64583,78 грн.. Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки визначені\~Законом України «Про житлово-комунальні послуги». Згідно із\~ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил. Споживач - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу. У ч.1\~ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»\~передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, разом з тим відповідно до п. 1 ч. 1\~ст. 20 цього Закону\~споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Такому праву прямо відповідає визначений п.5 ч.3\~ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»\~обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Наведеними положеннями Закону передбачено, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними, а відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Частиною 6\~ст. 19 Закону України «Про теплопостачання»\~передбачено, що споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Відповідно до вимог\~ст. 25 Закону України «Про теплопостачання»\~у разі відмови оплачувати споживання теплової енергії заборгованість стягується в судовому порядку. Згідно п.20 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затвердженого\~Постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року №630, плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо) або відповідно до умов договору на встановлення засобів обліку. Згідно\~ст. 11 ЦК України\~цивільні права та обов`язки виникають не лише з підстав, передбачених законодавством, а й з дій громадян. Такими діями відповідача є фактичне користування послугами, які надаються позивачем. Відповідно до\~ст. 525 ЦК України\~одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Згідно\~ст. 526 ЦК України\~зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідач належним чином свої зобов`язання щодо оплати житлово-комунальних послуг не виконувала, плату за спожиті послуги у повному обсязі не вносила. Досліджуючи вимоги позивача в частині періоду виниклої заборгованості, суд зазначає наступне. Згідно зі\~ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Частиною 1\~ст. 257 ЦК України\~передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1\~ст. 261 ЦК України). Відповідно до\~статті 253 ЦК України\~перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Відповідно до ч. ч. 3, 4\~ст. 267 ЦК України\~позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. З матеріалів справи вбачається, що представник позивача Комунального підприємства «Білгород-Дністровськтеплоенерго» звертався 01 квітня 2021 року до суду з заявою про видачу судового наказу щодо стягнення з відповідача [PERSON] заборгованості за опалення, проте ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області було відмовлено у видачі судового наказу. Судом враховується позиція Великої палати Верховного Суду, яка викладена у Постанові від 07.07.2020 року по справі №712/8916/17 про те, що подання заяви про видачу судового наказу заявник (стягувач) не може використовувати згідно з ч. 2\~ст. 264 ЦК України\~з метою переривання позовної давності за відповідною вимогою чи за її частиною; якщо договором не встановлений інший термін, то з 21 числа кожного місяця починається період прострочення оплати наданих у попередньому місяці послуг, а отже, і перебіг позовної давності щодо відповідного щомісячного платежу, за яким споживач допустив прострочення. Про розгляді даного питання Велика Палата Верховного Суду відійшла від правової позиції викладеної раніше у постановах Верховного Суду. Таким чином факт звернення із відповідною заявою про видачу судового наказу 01.04.2021 року не перериває строку позовної давності визначеної законодавцем у три роки а тому до позовних вимог які стосуються стягнення боргу за опалення з травня 2002 року до жовтня 2018 року (більш ніж три роки до подання відповідної позовної заяви) судом застосовуються приписи\~ст. 267 ЦПК, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог у цій частині. Враховуючи вищезазначене, суд задовольняє клопотання відповідача [PERSON] про застосування строку позовної давності до даної частини позовних вимог, оскільки визначений законодавством трирічний строк позивачем було пропущено, клопотання про поновлення строків позовної давності представником позивача заявлено не було. Правила про позовну давність мають застосовуватись лише тоді, коли буде доведено існування самого суб`єктивного права. У випадку відсутності такого права або коли воно ніким не порушено, в позові має бути відмовлено не з причин пропуску строку позовної давності, а в зв`язку з необґрунтованістю самої вимоги. Європейський Суд з прав людини, тлумачачи поняття строку позовної давності, розкриває його й з іншого боку, а саме: як передбачене законом право правопорушника уникнути від переслідування або притягнення до суду за спливом визначеного строку після скоєння правопорушення. Строки давності, які характерні для національних правових систем держав-учасників виконують декілька цілей, в числі яких, - забезпечення правової визначеності та остаточності, попередження порушення прав осіб, які могли би бути зменшені, якщо б суди розглядали їх справи на основі доказів, що могли би бути неповними за спливом часу (див. п. 570 рішення від 20 вересня 2011 року у справі ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»; п. 51 рішення від 22 жовтня 1996 року у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»). Застосування строку позовної давності в цілях\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~та практики Європейського Суду з прав людини забезпечує в національній системі права виконання принципу верховенства права, складовою частиною якого є правова визначеність та остаточність. Суд вважає, що вимоги представника позивача Комунального підприємства «Білгород-Дністровськтеплоенерго» про стягнення заборгованості за надані відповідачу житлово-комунальні послуги за опалення за період з жовтня 2018 року по 01 березня 2021 року у сумі 36161,78 грн. - є обґрунтованими та доведеними. Проте наявні підстави для відмови позивачу у позові в частині стягнення заборгованості за період з травня 2002 року по жовтень 2018 року у зв`язку із пропуском позовної давності. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позову та стягнення з відповідача заборгованості за надані житлово-комунальні послуги в розмірі 36161,78 грн., а у задоволенні решти заявлених позовних вимог слід відмовити у зв`язку з пропуском строку позовної давності. Відповідно до\~ст. 141 ЦПК України\~з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2270,00 грн., оскільки позивачем сплачено мінімальний розмір судового збору відповідно до Закону України «Про судовий збір». Враховуючи викладене та

Outcome: partial