Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-09 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з цивільним позовом до [PERSON] та Новобузької міської ради Баштанського району Миколаївської області, яким просила ухвалити судове рішення про визнання за нею права власності на земельну ділянку площею 0,1029 га, для обслуговування житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства. В обґрунтування позовних вимог позивачка посилається на те, що 20 червня 2000 року вона придбала житловий будинок з прилеглими до нього господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] . Даний житловий будинок знаходиться на земельній ділянці площею 0,1029 га з цільовим призначенням для обслуговування жилого будинку та ведення особистого підсобного господарства, яка належить [PERSON] на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-МК №028182, виданого 07.07.1997 року на підставі рішення виконкому Новобузької міської ради Миколаївської області від 23.02.1993 року за №50 та зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право приватної власності на землю за №3347. Предметом договору купівлі-продажу будинку від 20 червня 2000 року слугував лише будинок, питання про продаж земельної ділянки на якій він знаходиться не вирішувалось. Звернувшись до приватного нотаріуса Новобузького нотаріального округу з метою відчуження належного їй будинку, приватним нотаріусом було надано роз`яснення про неможливість оформити правочин, оскільки земельна ділянка на якій знаходиться будинок перебуває у приватній власності іншої особи. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з`явилась, подала заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила, хоча була завчасно, належним чином повідомлена про слухання справи, у відповідності до вимог ст.128 ЦПК України. Заяви про розгляд справи без її участі на адресу суду не подала. Представник відповідача Новобузької міської ради Миколаївської областів судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча був завчасно, належним чином повідомлений про слухання справи. При таких обставинах суд постановив провести, на підставі вимог ст.281 ЦПК України, заочний розгляд справи. Небажання відповідача надавати докази в обґрунтування своїх заперечень проти позову, зокрема з причини ухилення від участі в судових засіданнях, дає суду право при заочному розгляді справи обмежитися доказами, наданими позивачем, що повністю відповідає положенням ч.1 ст. 280 ЦПК України. Оскільки учасники справи в судове засідання не з`явились, тому відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Згідно із ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтями 15, 16 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у випадку його порушення, невизнання або заперечення, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права або інтересу. Стаття 41 Конституції України зазначає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Судом встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу жилого будинку, посвідченого державним нотаріусом Новобузької державної нотаріальної контори Паліюк Л.М. та зареєстрованого в реєстрі за №1059, позивачка [PERSON] є власником житлового будинку [ADDRESS] (а.с. 8). Однак, предметом вказаного договору слугував лише будинок, питання про перехід у власність земельної ділянки, на якій розташований цей будинок (для обслуговування житлового будинку) при укладанні цього договору не вирішувалося. Відповідно до копії державного акту на право власності на земельну ділянку серії ІІ-МК №028182 виданого 07.07.1997 року на підставі рішення виконкому Новобузької міської ради народних депутатів №50 від 23.02.1993 року, площею 0,1029 га, розташованої по [ADDRESS] з цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства та зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №3347, власником є [PERSON] (а.с. 9). Згідно ч. 1 ст. 120 ЗК України у разінабуття права власності на жилий будинок,будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Відповідні приписи містяться також і у ч. 1 ст. 377 ЦК України. З моменту передачі земельної ділянки у власність [PERSON] і до цього часу цільове призначення земельної ділянки не змінилося. З огляду на викладене, у зв`язку з набуттям позивачкою [PERSON] на встановлених законом підставах права власності на житловий будинок, до неї також перейшло і право власності на земельну ділянку для його обслуговування, що автоматично припинило право власності [PERSON] на дану земельну ділянку. Статтею 392 ЦК України встановлено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Таким чином, дослідженні при судовому розгляді справи обставини, свідчать про наявність підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] , а саме визнання за позивачкою права власності на дану земельну ділянку. Вимоги щодо стягнення з відповідачів судових витрат понесених позивачем у зв`язку з розглядом справи, остання не заявляла, тому суд відносить ці витрати на її рахунок.

Outcome: approved