Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-13 00:00:00

До Южноукраїнського міського суду Миколаївської області 16.02.2021 року надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про визнання особи, такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Позовні вимоги позивачка обгрунтовую тим, що їй на праві приватної власності належить 1/3 квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . У квартирі позивачки значаться зареєстрованими чотири особи: позивачка, син [PERSON] , син [PERSON] та її знайома [PERSON] . Посилаєтьсь не являється членом її сім`ї, а лише зареєстрована в її квартирі з 2009 року в якій ніколе не проживала. Вона несе витрати по обслуговуванню житлового приміщення як квартиронаймач та власник квартири. Посилається на ст. 41 Конституції України, ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Ст.ст.ст. 317, 319, 321, 391 ЦК України. Ухвалою Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 25.02.2021 року за позовом [PERSON] було відкрито провадження у порядку спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання на 22.03.2021 року. Тривалий час суд не розгдядав справу у зв`язку з хворобою судді та у зв`язку з тим, що адміністрація суду не забезпечувала суддю секретам судового засідання, що підтверджується матеріалами справи. Суддя неодноразово зверталася до Ради суддів України, ДСА Украни, Вищої ради правосуддя з приводу даної ситуації. У судовому засіданні позивачка [PERSON] суду пояснила, що квартира, за адресою: [ADDRESS] належе їй на праві приватної власності та її синам, які прописані в квартирі але в ній не проживають. Відповідачка, [PERSON] , є її знайомою, яка в 2009 році попросила її зареєструватися її своїй квартирі [ADDRESS] так як вона, свою квартиру продала, а місця реєстрації вона не мала. Із жалю і співчуття до відповідачки, вона її зареєструвала в своїй квартирі. З 2009 року, відповідачка декілька разів приїздила до позивачки, відвідувала її, в останнє відвідала в 2015 році, місце перебування відповідачки їй не відомо. У судове засідання відповідачка [PERSON] не з`явилася, листи повернулися з відміткою «адресат відсуній за вказаною адресою». Відповідачкою заяв, клопотань та відзиву на позов до суду не було надано. Також, відповідачка викликалася до суду оголошення на веб-сайті суду. Відповідно до ч. 11 ст. 128 ЦПК відповідач вважається належним чином повідомлений про дату та час судового розгляду оскільки викликався оголошенням на офіційному веб-сайті "судова свада України". Згідно зі статтею 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом, а відповідно до статті 6 Конвенції таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які мають бути справедливими. Статтею 6 Конвенції передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Верховний Суд у постанові від 1 жовтня 2020 року у справі №361/8331/18 виходив із того, що якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Отже, неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є підставою для скасування судового рішення, ухваленого за відсутності представника сторони спору. Отже, оскільки поважність причин неявки відповідача суду не повідомлена, зважаючи на межі розгляду справи, а також належне повідомлення сторін, суд вважає за можливе розглянути справу за вістутності відповідача. Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно матеріалів справи, [PERSON] на праві приватної власності належить 1/3 квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується Свідоцтвом про право власності на квартиру від 15 березня 1995 року №3980. (а.с. 4-5) Згідно Довідки (виписки з домової книги про склад сім`ї та реєстрацію) 018-504 від 11.02.2021 року у квартирі позивачки, [PERSON] значаться зареєстрованими чотири особи: позивачка, син [PERSON] , син [PERSON] та знайома [PERSON] . Згідно Акту №2 виданого ОСББ №5/14 про не проживання від 01.02.2021 року, відповідачка [PERSON] у квартирі [ADDRESS] не проживає з 2009 року. В судовому засіданні свідки, [PERSON] та [PERSON] підтвердили факт того, що громадянка [PERSON] у вказаній квартирі ніколе не проживала, а лише була зареєстрована. Доказів протилежного суду не надано. Суд вбачає, що факт реєстрації відповідача порушує право позивача на вільне розпорядження і користування майном. Відповідно до ст. 41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування і розпоряджання своїм майном. Тому такими діями відповідач порушив права та законні інтереси позивача у справі. Згідно зі ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Згідно з нормами ст. 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Позивачка самостійно здійснює витрати щодо утримання будинку, сплачує комунальні послуги. В свою чергу відповідачка, що є її знайомою, спільного господарства не веде, комунальних послуг не оплачує та не бере участі в утриманні майна. Факт реєстрації відповідачки тягне за собою додаткові матеріальні витрати на оплату комунальних послуг, що завдає позивачці матеріальну шкоду. Відповідно до положень ст. 3, 15 ЦК України підставою для судового захисту цивільного права або інтересу є його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Отже, в силу вимог ст.ст. 2, 4, 12, 76-81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести належними та допустимими доказами ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідачем не надано заперечень на спростування позовних вимог. Оскільки відповідачка за вказаною адресою не проживає, ця житлова квартира не є її місцем проживання або місцем перебування, вона має бути визнана такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Враховуючи обставини справи, суд вважає за необхідне визнати позов обґрунтованим. Згідно зі ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в України» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином, рішення суду по справі про задоволення позову після набуття ним законної сили є підставою для скасування реєстрації відповідачів за вищевказаною адресою. На підставі викладеного,

Outcome: approved