Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-03 00:00:00

Позивачі [PERSON] , [PERSON] звернулись до Овідіопольського районного суду Одеської області з позовом до Авангардівської селищної ради Одеського району Одеської області про визнання права власності на нерухоме майно, а саме житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, загальною площею 57,3 кв.м., житловою площею 49,6 кв.м., що розташований за адресою: [ADDRESS] , в порядку спадкування за заповітом після смерті матері [PERSON] в рівних частках. В обґрунтування своїх вимог зазначили, що [INFO] померла їх мати [PERSON] , після її смерті залишився спадок, який складається з житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, загальною площею 57,3 кв.м., житловою площею 49,6 кв.м., що розташований за адресою: [ADDRESS] (до перейменування: назва району « Овідіопольський », назва вулиці «Октябрська»). Будинок належав померлій на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна № 24587 від 25 листопада 1998 року, зареєстрованого на Одеській товарній біржі в Журналі реєстрації біржових угод з нерухомістю, реєстраційний номер 24587 від 25 листопада 1998 року, Право приватної власності померлої зареєстровано Овідіопольським РБТІ 03 грудня 1998 року і записано в реєстрову книгу під №2-312. За життя, [PERSON] склала заповіт, посвідчений секретарем Прилиманської сільської ради Овідіопольського району, Одеської області 25 червня 1999 року, зареєстрованого в реєстрі за № 10, яким заповіла позивачам в рівних частках все своє майно, яке на день її смерті буде належати їй, з чого б воно не складалось, та де б воно не знаходилось. Приватним нотаріусом Одеського районного нотаріального округу Одеської області Могилою М.М. 23.05.2021року заведена спадкова справа № 48/2021. Позивачі отримали постанову нотаріуса від 29.09.2021 року про відмову у вчиненні нотаріальної дії на підставі того, що вказаний житловий будинок належав спадкодавцю на праві власності, що підтверджується Договором № 24587 купівлі-продажу нерухомого майна, зареєстрованого Одеською товарною біржею 25 листопада 1998 року, реєстровий номер в Книзі реєстрації біржових договорів з нерухомістю 24587. Тобто, згідно ст.ст. 47, 227 Цивільного кодексу Української РСР, була порушення вимога щодо форми договору купівлі-продажу, предметом якого є житловий будинок. Відповідно до вимог чинного законодавства України та згідно пункту 1 глави 8 розділу1 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України нотаріуси не приймають для вчинення нотаріальних дій документи, які не відповідають вимогам чинного законодавства, тому відсутня можливість видати свідоцтво про право на спадщину. Оскільки позивачі не мають можливості реалізувати своє право на спадщину після смерті [PERSON] , тому вимушені звернутися до суду. Ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 26 жовтня 2021 року провадження по справі відкрито та постановлено проводити розгляд по справі за правилами загального позовного провадження, витребувано від приватного нотаріуса Одеського районного нотаріального округу Одеської області Могили Марини Михайлівни належним чином завірену копію спадкової справи після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , а також витяг зі Спадкового реєстру про заповіти. Ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 09.12.2021 року підготовче провадження по справі закрито, та справу призначено до розгляду. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явилась. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явилась. Представник позивачів адвокат Попов І.Д. у судове засідання не з`явився, через канцелярію суду надав клопотання, відповідно до якого просив провести судове засідання без участі сторони позивачів та задовольнити позов. Відповідач Авангардівська селищна рада Одеського району Одеської області не направила свого представника для участі у судовому засіданні, 09.12.2021 року надіслали на електронну пошту суду відзив, відповідно до якого просили слухання у справі провести за відсутності представника селищної ради за наявними в матеріалах справи доказами, та у разі надання позивачами у встановленому порядку додаткових доказів - з урахуванням таких доказів. Законодавчо обґрунтованих зауважень щодо задоволення позову селищна рада не має. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, проаналізувавши положення чинного законодавства, суд дійшов наступного. [INFO] померла [PERSON] , про що 23 лютого 2021 року Чорноморським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) було зроблено відповідний актовий запис № 171, та видано свідоцтво про смерть серії [NUMBER] . Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на майно, зокрема на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, загальною площею 57,3 кв.м., житловою площею 49,6 кв.м., що розташований за адресою: [ADDRESS] (до перейменування: назва району « Овідіопольський », назва вулиці «Октябрська»). Відповідно Договору № 24587 купівлі-продажу нерухомого майна, зареєстрованого Одеською товарною біржею 25 листопада 1998 року, реєстровий номер в Книзі реєстрації біржових договорів з нерухомістю 24587, [PERSON] на праві приватної власності належить житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, загальною площею 57,3 кв.м., житловою площею 49,6 кв.м., що розташований за адресою: [ADDRESS] . Право приватної власності [PERSON] зареєстровано Овідіопольським РБТІ 03 грудня 1998 року і записано в реєстрову книгу під №2-312. Згідно рішення Прилиманської сільської ради Овідіопольського району Одеської області від16.09.2016 року №230-V11 вулицю Октябрьську перейменовано на вулицю Центральну в с. Прилиманське, Овідіопольського району, Одеської області. Постановою Верховної Ради України «Про утворення та ліквідацію районів» від 17.07.2020 року №807-1Х ліквідовано Овідіопольский та утворено Одеський район Одеської області до якого входить територія Авангардівської селищної ради, у складі якої перебуває с.Прилиманське. За життя спадкодавець залишила заповіт, посвідчений секретарем Прилиманської сільської ради Овідіопольського району, Одеської області 25 червня 1999 року, зареєстрованого в реєстрі за № 10, яким заповіла в рівних частинах все своє майно, яке на день її смерті буде належати їй, з чого б воно не складалось, та де б воно не знаходилось, [PERSON] і [PERSON] . Приватний нотаріус Одеського районного нотаріального округу Одеської області Могила М.М. Постановою від 29.09.2021 року про відмову у вчиненні нотаріальної дії відмовила позивачам у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, загальною площею 57,3 кв.м., житловою площею 49,6 кв.м., що розташований за адресою: [ADDRESS] , мотивуючи відсутністю можливості видати свідоцтво про право на спадщину через невідповідність форми договору купівлі-продажу, предметом якого є житловий будинок, вимогам чинного законодавства України. Таким чином, судом встановлено, що виник спір щодо визнання права власності на спадщину за заповітом і позивачі звернулись до суду за захистом свого порушеного права. Згідно зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України встановлено, що завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Приписами ст. 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Статтею 16 ЦК України визначено, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення та таке інше. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом, що передбачено приписами ст. 1217 ЦК України. Статтею 1218 ЦК України встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. За змістом ч. ч. 1, 2 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини, як визначено ч. 1 ст. 1269 ЦК України. Під час розгляду справи судом було досліджено належним чином завірені копії матеріалів спадкової справи № 48/2021, заведеної після смерті [PERSON] приватним нотаріусом Одеського районного нотаріального округу Одеської області Могилою М.М. Таким чином, судом встановлено, що після смерті [PERSON] спадкоємці [PERSON] , [PERSON] прийняли спадщину шляхом звернення до нотаріуса із заявами про прийняття спадщини протягом строку, встановленого для прийняття спадщини, вказані заяви відкликані не були (ч. 5 ст. 1269 ЦК України). Позивачі, виконавши всі вимоги законодавства з приводу прийняття спадщини, звернулись до нотаріуса з заявами про отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом, на що одержали відмову. Відповідно до вимог діючого законодавства свідоцтво про право на спадщину видається за наявністю у спадковій справі всіх необхідних документів та відомостей ( ст. 42, 68 Закону України «Про нотаріат», п 4.12 пункту 4 Глави 10 Розділу ІІ «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженого 22.02.2012 року наказом Міністерства юстиції України за № 296/5). Відповідно до підпункту 4.14 пункту 4 Глави 10 Розділу ІІ «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», при видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус обов`язково перевіряє: факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства, якщо має місце спадкування за законом, прийняття спадкоємцем спадщини у встановлений законом спосіб, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців витребовуються документи, які підтверджують вказані факти. Відповідно до підпункту 4.15 пункту 4 Глави 10 Розділу ІІ «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Підпунктом 4. 18 пункту 4 глави 10 розділу ІІ вказаного порядку передбачено, що за відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Відповідно до вимог пункту 2 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про нотаріат», який узгоджується з положеннями пункту 1 глави 13 розділу І «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії. Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Позивачі звернулись до суду за захистом свого порушеного права власності на спадщину за заповітом, бо нотаріус відмовив у видачі свідоцтва на право на спадщину за заповітом на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, загальною площею 57,3 кв.м., житловою площею 49,6 кв.м., що розташований за адресою: [ADDRESS] . Згідно з частиною другою статті 41 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному Законом. У відповідності до частини першої статті 328 ЦК, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Також, власник майна, згідно статті 392 ЦК, може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 01.03.2013 за змістом пункту 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженої наказом Міністра юстиції Української РСР від 31.10.1975 № 45/5, підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. Крім того, п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30 травня 2008 року передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Отже, сукупність зазначених вище доказів, досліджених у судовому засіданні, указує на належність [PERSON] на праві приватної власності житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, загальною площею 57,3 кв.м., житловою площею 49,6 кв.м., розташованого за адресою: [ADDRESS] . Житловий будинок знаходиться на земельній ділянці, яка належить позивачам в рівних частках, і інтереси інших осіб при забудові не порушені. На даний час право позивачів на спадщину за заповітом ніким не оспорене і спадщина не визнана відумерлою, належним відповідачем по даній справі є Авангардівська селищна рада Одеського району, Одеської області на території якої знаходиться вказане спадкове майно. Інших спадкоємців, які б прийняли спадщину у встановленому порядку, немає. Згідно з частиною другою статті 89 ЦПК жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Як зазначив ВССУ в листі від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», при розгляді справ про спадкування, слід звернути увагу на наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема, відмови у видачі. До того ж, відповідно до ст. 328 ЦК України, особи вправі набути право власності на підставах, що не заборонені законом і згідно зі ст. 392 ЦК України, можуть звертатись до суду з позовом про визнання права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує його право власності. Отже, позов про визнання права власності - це позадоговірна вимога власника майна про констатацію перед третіми особами факту приналежності позивачу права власності на спірне майно. За викладеного, зважаючи на те що відповідач проти задоволення позову не заперечує, оскільки не суперечить вимогам закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд дійшов висновку, що іншим (крім судового) шляхом захистити право позивачів неможливо, тому вважає за можливе визнати за [PERSON] , [PERSON] в рівних частках право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, загальною площею 57,3 кв.м., житловою площею 49,6 кв.м., розташований за адресою: [ADDRESS] , в порядку спадкування за заповітом після смерті їх матері - [PERSON] , померлої [INFO] . Тому з огляду на викладені вище обставини справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] , [PERSON] є обґрунтованими, підтверджені належними доказами, а тому підлягають задоволенню, шляхом визнання за ними права спільної часткової власності на житловий будинок в порядку спадкування за заповітом. На підставі викладеного,

Outcome: approved