Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-16 00:00:00

У березні 2017 року [PERSON] звернулася до Оболонського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] , у якому просила стягнути з останнього 77 400 грн. завданого матеріального збитку в результаті ДТП. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 19.01.2017 року [PERSON] , керуючи автомобілем «Chevrolet» р/н [NUMBER] в с. Хотянівка, Вишгородського району, Київської області не врахував дорожню обстановку та скоїв зіткнення з автомобілем «Volkswagen» р/н [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] , який належить позивачу, внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Постановою Вишгородського районного суду Київської області від 15.02.2017 року [PERSON] визнаний винуватим у вчиненні вищевказаної ДТП. В обґрунтування розміру заподіяної матеріальної шкоди позивач посилається на ремонтну калькуляцію №11/17/ФО від 01.03.2017 pоку за якою вартість відновлювального ремонту автомобіля «Volkswagen» р/н [NUMBER] становить 76 200 грн., а визначення вартості матеріального збитку склало 1200 грн. Хоча позивачу достовірно відомо про існування на момент ДТП договору цивільно-правової відповідальності [PERSON] в ПАТ «СК «Універсальна» позивач не отримала страхового відшкодування від страхової компанії, а тому вважає, що її право на відшкодування 77 400 грн. матеріальної шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди є абсолютним. 06.07.2018 року через канцелярію суду [PERSON] подано відзив, у якому останній заперечує проти позову, вказує що його цивільно-правова відповідальність, як власника транспортного засобу «Chevrolet» р/н [NUMBER] станом на момент ДТП була застрахована в ПАТ «СК «Універсальна» згідно полісу №АЕ/8814599 від 12.06.2016 року із лімітом відповідальності страхової компанії за шкоду заподіяної майну третіх осіб у розмірі 100 000 грн. Оскільки вимоги позивача про відшкодування матеріальної шкоди не перевищують межі ліміту відповідальності страховика, він не зобов`язаний здійснювати вказане відшкодування. Окрім того, [PERSON] заперечував проти розміру матеріального збитку визначеного позивачем, вказував що [PERSON] не доведено факту здійснення ремонтних робіт та їх належної оплати. 28.03.2019 року позивачем до суду подано уточнену позовну заяву, у якій остання просить стягнути вартість матеріального збитку у розмірі 77 400 грн. із заподіювача шкоди [PERSON] та з страхової компанії ПАТ «СК «Універсальна», а також витрати на правову допомогу у розмірі 16 422 грн. При цьому, подані уточнення до позову не містять обґрунтування вимог до страхової компанії, порядку розподілу та сум які підлягають до стягнення із кожного з відповідачів. 25.06.2019 року через канцелярію суду представником ПАТ «СК «Універсальна» подано відзив на позовну заяву, у якому вказували що [PERSON] пропустила строк звернення із вимогами до страхової компанії, окрім того зазначали, що наданий позивачем звіт №11/17/ФО від 01.03.2017 року не відповідає вимогам нормативно-правових актів з оцінки майна, а матеріали справи не містять доказів оплати здійсненного ремонту пошкодженого транспортного засобу та придбаних запчастин. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити, при цьому не розмежовував поняття «вартість відновлювального ремонту КТЗ» та «матеріальний збиток», ототожнював розмір матеріальної шкоди із найбільшою сумою у Звіті без врахування коефіцієнта фізичного зносу транспортного засобу. Відповідач [PERSON] та його представник у судовому засіданні заперечували проти задоволення позову, просили у позові відмовити з підстав наведених у відзиві на позовну заяву. Представник ПАТ «СК «Універсальна» у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Суд, вислухавши учасників процесу, перевіривши матеріали справи та дослідивши надані докази встановив наступне. 19.01.2017 року [PERSON] , керуючи автомобілем «Chevrolet» р/н [NUMBER] в с. Хотянівка, Вишгородського району Київської області, не врахував дорожню обстановку та скоїв зіткнення з автомобілем «Volkswagen Transporter» р/н [NUMBER] , внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Постановою Вишгородського районного суду Київської області від 15.02.2017 року [PERSON] визнаний винуватим у вчиненні вищевказаної ДТП. Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Згідно ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом. Право володіння [PERSON] автомобілем «Chevrolet» р/н [NUMBER] підтверджується матеріалами справи та не заперечується сторонами у судовому засіданні. Оцінивши зібрані по справі і досліджені у судовому засіданні докази, суд приходить до висновку про те, що ДТП сталося з вини [PERSON] . Згідно Звіту про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу від 01.03.2017 року №11/17/ФО ТОВ «Агенції «Експертиза та оцінка» матеріальна шкода завдана власнику автомобіля «Volkswagen Transporter» р/н [NUMBER] 27 570 грн. 01 коп., вартість відновлювального ремонту КТЗ 76 284 грн. 20 коп., а вартість відновлювального ремонту КТЗ з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу 27 570 грн. 01 коп. При цьому, з матеріалів справи вбачається, що 13.06.2016 року між [PERSON] та ПАТ «СК «Універсальна» укладено Договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів про що було видано Поліс №АЕ/8814599. За цим Договором забезпечений транспортний засіб автомобіль «Chevrolet» р/н [NUMBER] , [PERSON] є особою, цивільно-правова відповідальність якого застрахована при експлуатації забезпеченого транспортного засобу. Згідно вказаного договору ПАТ «СК «Універсальна» взяла на себе обов`язок, при настанні страхового випадку, відповідно до встановленого ліміту відповідальності, відшкодувати у встановленому Законом України „Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" шкоду заподіяну життю, здоров`ю, майну третім особам. Зі змісту ст. 1194 ЦК України вбачається, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність лише в разі недостатності страхової виплати для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою. Відповідно до ст. 22 Закону України „Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна в результаті ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи. Згідно ст. 9 цього ж Закону ліміт відповідальності страховика - це грошова сума, в межах якої страховик зобов`язаний провести виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Відповідно до ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством». За правилами п. 32.7 ст. 32 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик не відшкодовує шкоду, пов`язану із втратою товарної вартості транспортного засобу. Також, у відповідності до п. 12.1 ст. 12 вказаного Закону, страхове відшкодування зменшується на суму франшизи. В судовому засіданні встановлено, що після скоєння ДТП [PERSON] 20.01.2017 року звернувся до ПАТ «СК «Універсальна» та надав фахівцю з врегулювання повідомлення про ДТП та пакет необхідних документів. За страховим полісом №АЕ/8814599 ліміт відповідальності страховика ПАТ «СК «Універсальна» за шкоду заподіяну майну (на одного потерпілого) складає 100 000 грн. із франшизою 510 грн. Таким чином, з огляду на положення Закону України „Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" та підтвердження дотримання вимог положень цього Закону заподіювачем шкоди, обов`язком страхової компанії є виплата страхового відшкодування в межах ліміту відповідальності страховика щодо сум заподіяної матеріальної шкоди. Згідно п. 35.1 ст. 35 Закону, для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про ДТП подає страховику заяву про страхове відшкодування. Відповідно до п. 37.1.4 ст. 37 Закону, підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування є неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди, Судом встановлено, що [PERSON] звернулась до ПАТ «СК «Універсальна» з заявою про виплату страхового відшкодування за наслідками ДТП 19.01.2017 року лише 15.02.2018 року, тобто більше ніж через 1 рік з моменту скоєння ДТП, що зумовило відмову у виплаті страхового відшкодування, про що позивача повідомлено листом вих. № 5644/09/13 від 22.02.2018 року. При цьому, в даній справі, суд не дає оцінки правомірності дій страхової компанії ПАТ «СК «Універсальна» щодо відмови у виплаті страхового відшкодування [PERSON] , оскільки позивач не обґрунтовує вимог та не виказує претензій до страхової компанії з цього приводу. Зі змісту діючого законодавства та дійсної судової практики вбачається, що покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав договір страхування і сплатив страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). У відповідності до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Таким чином, оскільки, [PERSON] звертається із позовними вимогами до заподіювача шкоди, цивільна відповідальність якого застрахована, а розмір вимог відшкодування матеріальної шкоди не перевищив межі ліміту відповідальності страховика, при цьому у здійснені страхової виплати відмовлено у зв`язку з пропуском річного строку на подання заяви про страхове відшкодування, позовні вимоги є такими що не обґрунтовані та не підлягають до задоволення. Згідно ст. 22 ЦК України, особа якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування, а тому збитками є витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). У відповідності до ч.2 ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. За п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" від 27.03.1992 року № 6 (із змінами та доповненнями) у разі неможливості відшкодування шкоди в натурі, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості на час розгляду справи втраченого майна, робіт, які необхідно провести, щоб виправити пошкоджену річ, усунути інші негативні наслідки неправомірних дій заподіювача шкоди. Якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність, були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Положеннями ст. 76 ЦПК України встановлено, що доказами у цивільній справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. За загальним принципом доказування та подання доказів, відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір. Крім того, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Виходячи з вимог цивільного процесуального законодавства, позивач повинен подати належні та допустимі докази на підтвердження тих обставин, про які вказує у позовній заяві, і на підставі яких суд в подальшому встановить наявність підстав для задоволення чи відмови у задоволенні позову. У відповідності до правової позиції Верховного Суду викладеної в постанові по справі №753/21177/16 від 19.09.2018 року, визначення розміру матеріального збитку при настанні страхового випадку повинно бути підтверджено належним засобом доказування, зокрема, звітом (актом) про оцінку майна, який повинен відповідати вимогам Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність» та Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/2092, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 24 листопада 2003 року за № 1074/8395 (з відповідним змінами). Згідно із ст. 9 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», методичне регулювання оцінки майна здійснюється у відповідних нормативно-правових актах з оцінки майна: положеннях (національних стандартах) оцінки майна, що затверджуються Кабінетом Міністрів України, методиках та інших нормативно-правових актах, які розробляються з урахуванням вимог положень (національних стандартів) і затверджуються Кабінетом Міністрів України або Фондом державного майна України. Згідно п. 32 Національного стандарту №1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав», затвердженого постановою КМУ від 10.09.2003 року №1440 у разі виникнення необхідності у визначеному розмірі ймовірного страхового відшкодування оцінка застрахованого майна проводиться з урахуванням умов страхування та дотриманням принципів корисності і заміщення. Для застрахованого майна подібного до майна, що продається (купується на ринку), оцінка розміру ймовірного страхового відшкодування проводиться виходячи з характеру майна на дату заподіяння збитків до настання страхового випадку шляхом розрахунку прямих збитків. При цьому, на підтвердження матеріального збитку завданого власнику колісного транспортного засобу «Volkswagen Transporter» р/н [NUMBER] у результаті ДТП, яка сталася 19.01.2017 року позивач надає Звіт про визначення вартості матеріального збитку у якому визначає вартість збитку не на момент його заподіяння, а станом на момент проведення експертного дослідження - 01.03.2017 року. Також відповідно до п.17 Національного стандарту №1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав» у звіті про оцінку майна та у висновку про вартість об`єкта оцінки оцінювач відображає факт про включення або не включення до ринкової вартості суми податку на додану вартість. Оціночні процедури, пов`язані з визначенням ринкової вартості здійснюються з урахуванням включення або не включення до неї суми податку на додану вартість. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість» податкові зобов`язання у особи, яка надає послуги, виникають з дати вчинення замовником та виконавцем послуги певних дій, направлених на отримання послуги. Таким чином, податкові зобов`язання можуть виникнути лише внаслідок фактичного надання послуги з проведення такого ремонту за умови, що виконавець цієї послуги є платником податку ПДВ. За ст. 25 Закону України «Про автомобільний транспорт», договір про технічне обслуговування і ремонт транспортного засобу укладають відповідно до вимог цивільного законодавства між замовником і виконавцем (договір, наряд-замовлення, накладна, квитанція). Істотними умовами договору про технічне обслуговування і ремонт транспортного засобу є найменування та місце розташування сторін за цим договором, перелік робіт з технічного обслуговування чи ремонту та термін їх виконання, вартість робіт та порядок розрахунків, перелік складових частин (матеріалів) використаних виконавцем, а також наданих замовником виконавцю для виконання робіт із технічного обслуговування або ремонту транспортного засобу, перелік документів який надається замовнику для підтвердження виконання технічного обслуговування чи ремонту та гарантійні зобов`язання виконавця щодо проведених робіт. За п. 4 Правил надання послуг з технічного обслуговування і ремонту колісних транспортних засобів затверджених наказом Міністерства Інфраструктури України 28.11.2014 року №615, які згідно п. 1 поширюються на правовідносини позивача із особою, яка здійснювала ремонт транспортного засобу повинні містити істотні умови відповідно до ст. 25 Закону України «Про автомобільний транспорт». Згідно розділу 5 п. 7 Правил, документами, що підтверджують надання послуги є акт приймання-передачі КТЗ після надання послуг із технічного обслуговування чи ремонту, наряд-замовлення підписаний контролером якості та замовником, документ, що підтверджує оплату послуг, рахунок-фактура. Вказані правила у своїх додатках передбачають чіткий зразок наряду замовлення на виконання робіт та акт прийому передачі КТЗ, чого позивачем до суду надано не було. З огляду на зазначене, суду не надано належних та допустимих доказів на підтвердження здійсненого ремонту автомобіля «Volkswagen Transporter» р/н [NUMBER] , переліку робіт, матеріалів, їх вартості і порядку розрахунків та їх співвідношення із заявленою сумою відшкодування, здійснення реальної оплати ремонту.

Outcome: dismissed