Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-10 00:00:00

У травні 2021 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить позбавити [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] та малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] ; стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на дітей у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання позовної заяви і до досягнення повноліття. Свої вимоги обґрунтовує тим, що вона є матір`ю відповідача, який з 22 квітня 2005 року перебував у шлюбі з [PERSON] (дошлюбне прізвище - « [PERSON] »). Від шлюбу вони мають двох синів: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 12 квітня 2013 року шлюб між відповідачем та [PERSON] розірвано. Позивач зазначає, що відповідач та матір дітей - [PERSON] ніколи не займались дітьми, оскільки обоє зловживають спиртними напоями та наркотичними засобами, ведуть аморальний спосіб життя, залишали дітей на невизначений час самих в небезпеці для їхнього життя та здоров`я. Мати та батько дітей свідомо самоусунулись від виконання батьківських обов`язків, діти фактично були змушенні турбуватись про власне життя та здоров`я самостійно. Неповнолітній [PERSON] часто пропускав заняття в Трипільській ЗОШ, так як був вимушений власноруч займатися заготівлею матеріалів опалення на зиму. Родина перебувала під соціальним супроводом Обухівського районного центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді, а також на обліку служби у справах дітей та сім`ї Обухівської районної державної адміністрації, як родина, що опинилась в складних життєвих обставинах. Розпорядженням в. о. голови Обухівського районної державної адміністрації Київської області від 23 грудня 2019 року № 506 діти [PERSON] та [PERSON] були вилученні з сім`ї, у зв`язку із загрозою їх життю та здоров`ю та передано їй. Крім того позивач зазначає, що рішенням Обухівського районного суду Київської області від 20 липня 2020 року [PERSON] позбавлено батьківських прав відносно її малолітніх дітей: [PERSON] та [PERSON] . Відповідач відбуває покарання на підставі вироку Обухівського районного суду Київської області від 04 лютого 2020 року. У зв`язку з чим її було призначено опікуном над малолітнім онуком [PERSON] та піклувальником над неповнолітнім онуком [PERSON] 31 серпня 2020 року розпорядженням в. о. голови Обухівської районної державної адміністрації Київської області № 324 дітям [PERSON] та [PERSON] надано статус дітей, позбавлених батьківського піклування, оскільки мати яких - [PERSON] позбавлена батьківських прав, а батько дітей [PERSON] . Також зазначає, що 8 лютого 2021 року відповідач написав власноруч заяву, в якій вказав, що він не заперечує щодо позбавлення його батьківських відносно його дітей [PERSON] та [PERSON] , та просить розглядати питання про позбавлення його батьківських прав без його присутності. З огляду на викладене, відповідач самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язкiв вiдносно двох дітей, він ніколи не піклувався життям та здоров`ям своїх дітей, не проявляв заінтересованості в їх подальшій долi, не цiкавиться успіхами, станом здоров`я, не піклувався та не піклується про фізичний і духовний розвиток дітей, iх навчанням, підготовкою до самостійного життя, зокрема - не забезпечував необхідного харчування, медичного догляду, лікування дітей; не спілкується з дітьми, не створює умов для отримання ними освіти - внаслідок чого створились умови, які шкодять інтересам дітей, а натомість лише своїм аморальним способом життя відповідач створює загрозу для життя та здоров`я дітей. Крім того, відповідач матеріально не забезпечує дітей, не бере участі у додаткових витратах на дітей, чим ставить позивача в скрутне матеріальне становище, яка є пенсіонером за віком. Мати дітей також не надає будь-якої матеріальної допомоги, зокрема має заборгованість зі сплати аліментів в сумі 48 276,20 грн. Позивач вказує, що саме вона матеріально забезпечує дітей, тому для забезпечення гідного життя дітям, щодо їх навчання, розвитку, годування, лікування, поліпшення умов проживання звернулась також з вимогою про стягнення аліментів. Ураховуючи викладене, позивач звернулась до суду з указаним позовом. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06 травня 2021 року для розгляду зазначеної позовної заяви визначено головуючого суддю Ішуніну Л. М. Ухвалою суду від 31 травня 2021 року за вказаним вище позовом відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче засідання. Згідно з даними зворотніх повідомлень про вручення поштових відправлень, учасники справи отримали копії ухвал про відкриття провадження, а відповідач також отримав копію позовної заяви з додатками. 05 жовтня 2021 року ухвалою суду було закрито підготовче провадження та призначено вказану справу до судового розгляду по суті. Позивач в судове засідання не з`явилась, про дату, час і місце судового засідання повідомлялась належним чином, 11 січня 2022 року позивач подала до суду заяву, в якій просила проводити розгляд справи у її відсутність та зазначила, що не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, у порядку встановленому частиною сьомою статті 130 ЦПК України. Крім того, у встановлений судом строк, не скористався своїм правом на подання відзиву, тому відповідно до частини восьмої статті 178 ЦПК України суд вирішує справу за наявними матеріалами. Третя особа явку свого представника в судове засідання не забезпечила, про дату, час та місце судового засідання повідомлялась належним чином, про поважність причин неявки суд не повідомила. За загальним правилом частини першої статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. З огляду на викладене, суд вважає за можливе проводити розгляд справи у відсутність учасників справи. Частиною першою статті 280 ЦПК України визначено, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Виходячи з цього, враховуючи, що позивач не заперечує проти ухвалення заочного рішення, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Судом на підставі частини другої статті 247 ЦПК України, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи та проаналізувавши надані докази, суд виходить з наступного. За загальним правилом статей 15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Згідно зі статтею 165 Сімейного кодексу (далі - СК) України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Судом встановлено, що позивач є матір`ю відповідача, що підтверджується свідоцтвом про народження (повторно), виданим 16 вересня 2020 року Солом`янським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) серії [NUMBER] . Між відповідачем та [PERSON] (дошлюбне прізвище - « [PERSON] ») 22 квітня 2015 року був зареєстрований шлюб, який рішенням Обухівського районного суду Київської області від 12 квітня 2013 року було розірвано. Від шлюбу мають двох спільних синів: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження від 22 червня 2005 року, та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження, від 11 березня 2009 року. Розпорядженням в. о. голови Обухівського районної державної адміністрації Київської області від 23 грудня 2019 року № 506 «Про негайне відібрання дітей від матері» діти [PERSON] та [PERSON] були вилученні з сім`ї, у зв`язку із загрозою їх життю та здоров`ю. Наказом начальника Служби у справах дітей та сім`ї Обухівської районної державної адміністрації Київської області від 23 грудня 2019 року №155 «Про влаштування дітей, які опинились в складних життєвих обставинах [PERSON] та [PERSON] в родину» дітей влаштовано в родину баби, [PERSON] , яка проживає за адресою: [ADDRESS] . Згідно з відомостями, які містяться в свідоцтві про право власності на квартиру від 13 березня 2002 року, квартира за адресою: [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON] . Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 20 липня 2020 року [PERSON] позбавлено батьківських прав відносно її малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] [INFO] . 31 серпня 2020 року розпорядженням в. о. голови Обухівської районної державної адміністрації Київської області № 324 «Про надання статусу дітей, позбавлених батьківського піклування, [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] » дітям [PERSON] та [PERSON] надано статус дітей, позбавлених батьківського піклування, мати яких - [PERSON] позбавлена батьківських прав (на підставі вищезазначеного рішення суду), батько дітей [PERSON] , відбуває строк покарання (на підставі вироку Обухівського районного суду Київської області від 04 лютого 2020 року справа №372/3153/19, провадження №1-кп-1кп-65/20). Згідно з розпорядженнями голови Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації №№ 741, 742 [PERSON] призначено опікуном над малолітнім онуком [PERSON] , [INFO] , та піклувальником над неповнолітнім онуком [PERSON] , [INFO] . Також судом встановлено, що відповідач неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за незаконне придбання наркотичних засобів без мети збуту (стаття 309 КК України), що підтверджується вироком Обухівського районного суду Київської області від 15 квітня 2015 року по справі № 372/1321/15-к, вироком Обухівського районного суду Київської області від 14 березня 2019 року по справі № 372/642/19 та вироком Обухівського районного суду Київської області від 04 лютого 2020 року по справі № 372/3153/19. Крім того, вироком Обухівського районного суду Київської області від 23 листопада 2013 року по справі № 372/5620/13-к, відповідача було визнано винним у нанесенні тілесного ушкодження матері дітей, за частиною першою статті 125 КК України (умисне легке тілесне ушкодження). Встановлено, що з 02 липня 2020 року та на момент розгляду справи відповідач відбуває покарання в Державній установі «Первомайська виправна колонія (№ 117)», засуджений вироком Обухівського районного суду Київської області від 04 лютого 2020 року за частиною другою статті 309, статтею 71 КК України до 2 років 2 місяців позбавлення волі, що підтверджується листом заступника начальника Департаменту з питань виконання кримінальних покарань Руденка В. № 3/1-6756/Рд від 05 квітня 2021 року. Діти проживають з бабою (позивачем) та знаходяться на її утриманні. Відповідно до висновку Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації від 10 вересня 2021 року № 108-12029 було прийнято рішення про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно стосовно [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України, сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно із частиною 7 статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Згідно з частинами першою та другою статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до статей 141, 150, 153, 155 СК України, мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до статті 164 СК України підставами для позбавлення батьківських прав батьків є: якщо мати, батько не забрали дитину з полового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. За змістом даної норми закону ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Як встановлено судом, позивач звернулась до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню своїх дітей. Позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Як вже встановлено судом, розпорядженням в. о. голови Обухівського районної державної адміністрації Київської області від 23 грудня 2019 року № 506 «Про негайне відібрання дітей від матері» діти [PERSON] та [PERSON] були вилученні з сім`ї, у зв`язку із загрозою їх життю та здоров`ю. Відповідно до характеристики класного керівника та в. о. директора Київського електромеханічного фахового коледжу [PERSON] навчається в коледжі з 01 вересня 2020 року, за період навчання у коледжі батько [PERSON] жодного разу не виходив на зв`язок з класним керівником, не цікавився його навчанням, адаптацією у новому навчальному закладі. З педагогічної характеристики класного керівника та директора Середньої загальноосвітньої школи № 60 Комплексного розвитку дітей «Росток» м. Києва вбачається, що [PERSON] з січня 2020 року навчається у вказаній школі, при цьому батьки [PERSON] не цікавились життям та успіхами хлопця протягом його навчання у школі. Крім того, зі змісту висновку Міського центру дитини від 15 лютого 2021 року № 25 психологічного обстеження неповнолітнього [PERSON] та малолітнього [PERSON] встановлено, що існує емоційна дистанція у взаємовідносинах синів до батька, [PERSON] та [PERSON] не пов`язують очікувань щодо батька в майбутньому, він відіграє пасивну роль в їх житті, емоційні зв`язки з батьком втрачаються, потреба в участі та підтримці з боку батька не визначена. Також в матеріалах справи міститься заява [PERSON] , в якій останній зазначає, що він не заперечує щодо позбавлення його батьківських прав відносно дітей [PERSON] та [PERSON] , підпис на заяві, засвідчений в. о. начальника державної установи «Первомайська виправна колонія (№ 117)» Пересипкіним С. П. З огляду на викладене, судом встановлено, що відповідач не займається вихованням та утриманням синів, зловживає наркотичними засобами, не цікавиться їхнім життям, здоров`ям, успіхами, повністю самоусунувся від виконання батьківських обов`язків. Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Так, позивачем підтверджено наданими доказами, що [PERSON] належним чином не виконує свої батьківські обов`язки. Відповідач не надав відзиву до суду, яким би приведені позивачем обставини спростував та не намагався довести своє бажання виховувати дитину, крім того, в матеріалах справи міститься заява відповідача про те, що він не заперечує проти позбавлення батьківських прав. Суд вважає, що такі фактори, як не забезпечення дітей належними житловими умовами, їжею, одягом, можливістю здобувати освіту, відсутність відповідача в житті дітей можливе лише внаслідок свідомої поведінки відповідача, як батька. Про свідомість такої поведінки свідчить і та обставина, що відповідач втратив інтерес до дітей, жодного разу не відвідав дітей і будь-яким іншим чином приймати участь у житті не намагався. При цьому, суд звертає увагу на позицію Верховного Суду, висловлену в постанові в справі № 459/3411/17 від 29 вересня 2021 року щодо того, що позбавлення батьківських прав не тягне невідворотних наслідків, оскільки не позбавляє особу, яка позбавлена батьківських прав, на спілкування з дитиною і побачення з нею, а також права на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. З огяду на викладене, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог та вважає за можливе позбавити батьківських прав відповідача. Що стосується вимог позивача про стягнення аліментів з відповідача, то суд зазначає наступне. Судом встановлено, що діти знаходяться на утриманні баби. Мати дітей [PERSON] аліменти на синів, які стягнуті рішенням Обухівського районного суду Київської області від 20 липня 2020 року не сплачує, що підтверджується довідкою-розрахунком заборгованості по виконавчому листу від 18 листопада 2020 року № 372/748/20, який перебуває на виконанні у Обухівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ) відповідно до постанов про відкриття виконавчих проваджень № 63665406 та № 63665407. Відповідно до статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частинами другою, третьою статті 181 СК України встановлено, що за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. При визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення (частина перша статті 182 СК України). При цьому, як передбачено частиною другою статті 182 СК України, мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Прожитковий мінімум дітей віком від 6 до 18 років з 1 січня 2021 року - 2 395 гривень, а з 01 січня 2022 року - 2 618 гривень (стаття 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» та стаття 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік»). Згідно з частинами першою-третьою статті 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Відповідно пункту 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» вбачається, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Суд встановив, що неповнолітній [PERSON] , 2005 року народження, та малолітній [PERSON] , 2009 року народження, проживають разом з бабою, яка є їх опікуном та піклувальним відповідно. Відповідачем не спростовано зазначений факт. При визначенні розміру аліментів суд враховує вік дітей, розмір прожиткового мінімуму для дітей, потреби дітей, а також те, що діти перебувають на утриманні баби, яка є пенсіонеркою, відповідач є особою працездатного віку, а також те, що відповідач зобов`язаний утримувати дітей до досягнення ними повноліття і створювати необхідні передумови для розвитку і забезпечення організації життя та відсутність доказів того, що він не має можливості чи не здатен допомагати дітям. Відповідно до статті 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. У зв`язку з вищевикладеним, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача в частині стягнення аліментів та їх задоволення. Крім того, суд роз`яснює сторонам у справі, що згідно статтею 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. У зв`язку з вищевикладеним, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача та їх задоволення. Згідно з частиною першою статті 133 та частиною шостою статті 141 ЦПК України, судові витрати, що включають судовий збір у розмірі 1 816 грн, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved