Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-03 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис нотаріуса № 9362, який вчинено 24.09.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою Оленою Миколаївною, про стягнення з [PERSON] на користь АТ «Ідея Банк» заборгованості у розмірі 99131,61 грн. Позов мотивований тим, що приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою О.М. вчинено виконавчий напис №9362 від 24.09.2021 року, про стягнення з [PERSON] на користь AT «ІДЕЯ БАНК» заборгованість в розмірі 99131,61 грн. Приватний нотаріус мотивував виконавчий напис тим, що [PERSON] є боржником за кредитним договором №Z06.21532.005724832 від 20.09.2019 року укладеним із АТ «ІДЕЯ БАНК». Строк платежу за кредитним договором настав. Боржником допущено прострочення платежів. Стягнення заборгованості проводиться за період з 20.02.2020 року по 09.08.2021 року. Сума заборгованості за кредитним договором складається з: -прострочена заборгованість за строковий основний борг становить 20603,21 грн.; -прострочена заборгованість за прострочений основний борг становить 28775,75 грн.; -прострочена заборгованість по простроченим відсоткам становить 18899,33 грн.; -прострочена заборгованість по строковим відсоткам становить 593,67 грн.; прострочена заборгованість за строковою платою за обслуговування кредиту становить 740,79 грн.; -прострочена плата за обслуговування кредиту становить 27106,26 грн.; -пеня становить 512,60 грн.; -за вчинення виконавчого напису сплачено 1900,00 грн. Загальна сума, що підлягає стягненню 99131,61 грн. Вважає, що виконавчий напис №9362 від 24.09.2021 року приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Сазонової О.М. про стягнення заборгованості є протиправним, тобто такий, що винесений з порушенням вимог чинного законодавства України та не підлягає виконанню. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 №296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року №282/20595 (надалі - «Порядок»). Нотаріусом при вчиненні виконавчого напису від 24.09.2021 року №9362 вимоги Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 №296/5 та зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року №282/20595 дотримано не було. Оскаржуваний виконавчий напис було вчинено за вимогою, позовна давність за якою вже спливла та вчинено, в період часу, коли законодавством не була передбачена можливість вчинення виконавчого напису на підставі кредитного договору, який не є нотаріально посвідченим та зазначена сума простроченої заборгованості за несплаченим відсоткам за користування кредитом та заборгованості по пені не може вважатися безспірною заборгованістю, кредитний договір, який був наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, не був посвідчений нотаріально, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Ухвалою судді Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 07.12.2021 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження. Ухвалою судді Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 07.12.2021 року задоволено заяву представника позивача адвоката Жмакіної Н.В. про забезпечення позову. Зупинено стягнення за виконавчим написом, вчиненим 24.09.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою Оленою Миколаївною про стягнення з [PERSON] на користь Акціонерного Товариства «Ідея Банк» заборгованості в розмірі 99131,61 грн., зареєстрованого в реєстрі за № 9362, що перебуває на примусовому виконанні приватного виконавця виконавчого округу Кіровоградської області Шмалька Олександра Олександровича у виконавчому провадженні №67347732 від 02.11.2021 року. Позивач та представник позивача в судове засідання не з`явилися. Представник позивача надіслала на адресу суду заява з клопотанням про розгляд справу без її участі, позовні вимоги підтримує повністю та просить суд їх задовольнити та стягнути на користь позивача понесені судові витрати. Представник відповідача АТ «Ідея Банк» в судове засідання не з`явився. 29.12.2021 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву в якому представник відповідача просить розгляд справи здійснювати у відсутності представника відповідача, у задоволенні позовної заяви відмовити у повному обсязі з огляду на наступне. 20.09.2019 року між АТ «Ідея Банк» та [PERSON] було укладено Договір кредиту та страхування № Z06.21532.005724832, згідно якого банк надав позичальнику кредит (грошові кошти) в сумі 49999,00 грн., а позичальник зобов`язувався повернути його разом з процентними платежами згідно з умовами цього Договору. Графік щомісячних внесків за Договором кредиту та страхування передбачено п. 5 Паспорту споживчого кредиту. Оскільки [PERSON] як позичальник згідно кредитного договору, власних зобов`язань не виконувала, станом на 09.08.2021 року у неї утворилась заборгованість за таким договором у розмірі 97231,61 гривень АТ «Ідея Банк» звернулось до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Сазанової О.М. із заявою від 23.09.2021 №12.4.2/64662 про вчинення виконавчого напису та стягнення з [PERSON] 97 231,61 грн. боргу за Кредитним договором та 1900 грн. витрат на його вчинення, разом - 99131,61 грн. Відповідно до п. 3.2. Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5 (надалі - Порядок) безспірність заборгованості підтверджують документи, що передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року № 1172 (надалі - Перелік). На виконання вимог Переліку, АТ «Ідея Банк» надало нотаріусу всі необхідні документи для вчинення приватним нотаріусом 24.09.2021 виконавчого напису № 9362, у тому числі: заяву АТ «Ідея Банк» про вчинення виконавчого напису; договір кредиту та страхування № г06.21532.005724832 від 20.09.2019; довідку АТ «Ідея Банк» про ненадходження платежів; вимогу АТ «Ідея Банк» до [PERSON] про усунення порушення кредитних зобов`язань; довідку-розрахунок заборгованості [PERSON] за Договором кредиту та страхування № 206.21532.005724832 від 20.09.2019, станом на 09.08.2021; список згрупованих поштових відправлень АТ «Ідея Банк»; список згрупованих поштових відправлень цінних листів АТ «Ідея Банк», опис вкладення до цінного листа, що підтверджує направлення на адресу позивача документів, визначених пунктами 4-5 даного переліку, а також фіскальний чек по оплаті вище вказаних послуг поштового зв`язку; виписку по рахунку; детальний розрахунок заборгованості [PERSON] за Договором кредиту та страхування № 206.21532.005724832 від 20.09.2019, станом на 09.08.2021. Сукупний аналіз усіх вище перелічених документів дає змогу стверджувати, що такі в повній мірі встановлюють суму заборгованості Позивача, як боржника, перед АТ «Ідея Банк», з врахуванням усіх сплат, визначених умовами Договору кредиту та страхування № Z06.21532.005724832 від 20.09.2019 та здійснених боржником; відповідають вимогам Переліку, а відтак підтверджують безспірність заборгованості Позивача. АТ «Ідея Банк» надіслало позивачу вимогу про усунення порушення кредитних зобов`язань від 09.08.2021 за допомогою якої позивач був повідомлений про те, що в неї наявна заборгованість за кредитним договором, вказано розмір боргу, а також з чого вона складається. Попереджено також про стягнення боргу шляхом вчинення виконавчого напису нотаріуса або іншим способом на власний вибір відповідача у випадку її непогашення в тридцятиденний строк з дня направлення відповідної вимоги. Додатком до вище вказаної вимоги було долучено також довідку-розрахунок заборгованості [PERSON] за кредитним договором, що містила інформацію про загальний розмір боргу, а також кожну його складову. Разом з тим, після надсилання АТ «Ідея Банк» позивачу відповідної вимоги, [PERSON] жодним чином не висловила заперечень щодо її змісту. Викладене свідчить про те, що позивач погодилась з вимогами АТ «Ідея Банк», проте на даний час намагається відтермінувати момент повернення боргу, що свідчить про свідоме ухилення [PERSON] від виконання взятих на себе кредитних зобов`язань. Відтак, все вище наведене підтверджує той факт, що спірний виконавчий напис відповідає всім вимогам Закону України «Про нотаріат», Порядку та Переліку, а відтак є законним та підлягає виконанню. Крім того представник відповідача вказує, що постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року по справі №826/20084/14, не визначено моменту з якого втрачає чинність постанова Кабінету Міністрів України №662 від 26.11.2014 року, внаслідок чого така втрачає чинність в загальному порядку, встановленому законом для нормативно-правових актів. Резолютивна частина постанови не містить відомостей про те, з якого саме моменту втрачає чинність постанова Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 року № 662, внаслідок чого така, як вже вказувалося, втрачатиме чинність в загальному порядку, а саме відповідно до Порядку скасування рішення про державну реєстрацію нормативно-правових актів, занесених до державного реєстру, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 31.07.2000 року № 32/5. Відтак, зважаючи на те, що спірний виконавчий напис вчинено до втрати чинності постановою Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 року №662, оскільки така залишається чинною по сьогоднішній час, вважає, що виконавчий напис № 9362 від 24.09.2021 вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою О.М. є законним та вчинений з додержанням норм чинного законодавства. Крім того, вимога представника позивача про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню не обґрунтована жодними законними доводами та є безпідставною, оскільки заборгованість позивача є підтвердженою належними докази. Представник позивача заявивши вимогу про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню: 1) не зазначає, в чому полягає спірність кредитної заборгованості, 2) не надає доказів оспорення, спростування такої кредитної заборгованості до або на момент вчинення виконавчого напису, хоча саме позивач в таких категоріях справ, зобов`язаний довести спірність заборгованості заявленої до стягнення. Натомість підписанню кредитного договору передувало ознайомлення та погодження всіх його умов, в тому числі щодо розмірів та строків погашення грошових зобов`язань позичальника, відповідальності за порушення договірних умов кожною із сторін. Підписавши кредитний договір боржник погодився із запропонованими банком умовами, зобов`язався дотримуватись таких, а при умові їх порушень - нести відповідальність зазначену у правочині. Отже, підписавши кредитний договір позивач взяла на себе зобов`язання виконувати всі його умови та узгодила усі платежі за таким Договором. Відтак, порушивши кредитні зобов`язання боржниця усвідомлювала факт виникнення у неї кредитної заборгованості та доцільність негайного погашення такої. Проте, позивач, у свою чергу, за надуманими підставами намагається уникнути повернення кредиту та сплати відповідних платежів за кредитним договором. На адресу позивача було надіслано вимогу про усунення порушення кредитних зобов`язань та довідку-розрахунок заборгованості щодо погашення позивачем вказаної заборгованості від 09.08.2021. Вищевказані документи повідомляли позивача про факт наявності заборгованості, її розмір, складові, терміни для усунення боржником порушень умов кредитного договору. Проте, боржником не надано жодних заперечень щодо суми заборгованості, її розміру, не погашено борг у зазначений у вимозі термін. Вищевказане в сукупності свідчить про те, що боржнику було відомо про кредитну заборгованість, її розмір та структуру, проте станом на день вчинення нотаріусом Виконавчого напису №9362 від 24.09.2021, чи раніше, нею не було вчинено жодних дій з метою оскарження сум заборгованості в судовому/позасудовому порядку. Зазначене свідчить про наявність ознаки безспірності кредитної заборгованості яка виникла на підставі кредитного договору. Щодо витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 4000 грн., які заявлено представником позивача, представник відповідача зазначає, що не погоджується з такими та вважає, що в задоволенні таких слід відмовити в повному обсязі, зважаючи на наступне. Для визначення розміру компенсації витрат на правову допомогу стороною повинен бути наданий розрахунок з детальним описом робіт із зазначенням часу, який був витрачений на виготовлення документів правового характеру, а також дані щодо фактично понесених і документально підтверджених витрат на правову допомогу. На підтвердження нібито понесених витрат на професійну правничу допомогу, позивач не надав документів, які б містили детальний розпис наданих адвокатом клієнту правових послуг з зазначенням вартості таких із зазначенням часу витраченого на підготовку вказаних документів чи виконання послуги. Крім того, оскільки позивачем та його представником не надано суду розрахунок із зазначенням часу витраченого на підготовку вказаних документів чи виконання послуги, яким підтверджується сума витрат на правову допомогу, така поведінка позивача та його представника позбавляє відповідача можливості спростувати ймовірну неспівмірність витрат на правничу допомогу. Також, представник відповідача зазначає, що дана справа є типовою, незначної складності (розгляд такої проводиться в порядку спрощеного позовного провадження), що враховується судом при визначенні розміру витрат на правову допомогу, яка може підлягати стягненню. Як вбачається із тексту та додатків до позовної заяви, жодних доказів на підтвердження обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги не додано; ґрунтовне нормативне обґрунтування відсутнє. Сама ж категорія справи, як було зазначено вище, являється типовою. Відтак, заявлена позивачем вимога про стягнення витрат на професійну правничу допомогу є непідтвердженою, а тому підстав для стягнення на користь позивача витрат на професійну правову допомогу немає. Треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Сазонова О.М., приватний виконавець виконавчого округу Кіровоградської області Шмалько О.О. в судове засідання не з`явились, будучи належним чином повідомлені про час та місце його проведення, що підтверджується рекомендованими повідомлення про вручення поштових відправлень. Письмових пояснень щодо позову на адресу суду не надіслали. У зв`язку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу в порядку ст. 247 ЦПК України за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, зважаючи на те, що судом були застосовані всі можливі заходи, передбачені законом, для забезпечення доказів у справі і їх витребування, враховуючи вимоги ст. 6 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод, згідно якої кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків, суд вважає, що справу слід вирішити в межах наявних письмових доказів, які містяться у матеріалах справи. Слід зазначити, що дотримуючись принципів змагальності та диспозитивності судового процесу, оцінивши докази з точки зору належності, допустимості та достатності, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, до суду може звернутись кожна особа за захистом своїх порушених прав, а також інтересах інших осіб у випадках встановлених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 76, ч.ч. 1, 2 ст. 77, ч. 2 ст. 78, ч. 1 ст. 95 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини справи, які за законом можуть бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ч. 6 ст. 81, ч. 1 ст. 89 ЦПК України доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. 20.09.2019 року між АТ «Ідея Банк» та [PERSON] було укладено Договір кредиту та страхування № Z06.21532.005724832, згідно якого банк надав позичальнику кредит (грошові кошти) в сумі 49999,00 грн., а позичальник зобов`язувався повернути його разом з процентними платежами згідно з умовами цього Договору, що вбачається з копії даного договору (а.с. 18-19). 09.08.2021 за № 12.4.2/ Z06.21532.005724832 на адресу [PERSON] було надіслано вимогу про усунення порушення кредитних зобов`язань та довідку-розрахунок заборгованості щодо погашення позивачем вказаної заборгованості за кредитним договором від № Z06.21532.005724832 від 20.09.2019 року. 24.09.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою О.М. вчинено виконавчий напис №9362 від 24.09.2021 року, про стягнення з [PERSON] на користь AT «ІДЕЯ БАНК» заборгованість за договором кредиту та страхування № Z06.21532.005724832 від 20.09.2019 року в розмірі 99131,61 грн., що підтверджується копією виконавчого напису (а.с. 17). 02.11.2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Кіровоградської області Шмальком О.О. відкрито виконавче провадження про примусове виконання виконавчого напису нотаріуса №9362 від 24.09.2021 року, про стягнення з [PERSON] на користь AT «ІДЕЯ БАНК» заборгованість в розмірі 99131,61 грн., що підтверджується копією постанови про відкриття виконавчого провадження від 02.11.2021 року (а.с. 20). Постановою приватного виконавця виконавчого округу Кіровоградської області Шмалька О.О. від 11.11.2021 року накладено арешт на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом та належать боржнику [PERSON] (а.с. 21). Норми права та мотиви їх застосування. Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. У відповідності зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням. Відповідно до статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати кредит позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит і сплатити проценти. Відповідно до частини другої статті 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 («Позика») глави 71 («Позика. Кредит. Банківський вклад»), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу. Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Статтею 5 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що нотаріус зобов`язаний: відмовити у вчиненні нотаріальної дії в разі її невідповідності законодавству України або міжнародним договорам. Статтею 87 Закону України «Про нотаріат» визначено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Аналогічні за змістом положення містяться у пункті 1 глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України № 296/5 від 22.02.2012 р. (далі Порядок). Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Вчинення нотаріусом виконавчого напису це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Мета вчинення виконавчого напису надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Згідно п.п.2.1 пункту 2 Глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти, тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (п.п.2.2 пункту 2 Глави 16 розділу II Порядку). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій. Пунктом 7 Переліку документів передбачено, що для одержання виконавчого напису про стягнення заборгованості за кредитним договором, за яким боржником допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, нотаріусу додаються оригінал кредитного договору та засвідчена стягувачем виписка з рахунку боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника є обов`язковою умовою вчинення нотаріусом виконавчого напису (ст.88 Закону України «Про нотаріат»). Однак, характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Підставами оскарження виконавчих написів може бути як порушення нотаріусом процедури вчинення напису (наприклад, неповідомлення боржника про вимогу кредитора), так і необґрунтованість вимог до боржника. Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року № 6-887цс 17, постанові Верховного Суду від 19 вересня 2018 року у справі № 207/1587/16 та постанові Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 308/11193/16-ц. З тексту оспорюваного виконавчого напису від 24.09.2021 року вбачається, що приватний нотаріус при вчиненні нотаріальної дії керувався ст. 87 Закону України «Про нотаріат» та пунктом 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою КМУ від 29.06.1999 за № 1172. Постановою Кабінету Міністрів України №1172 від 29 червня 1999 року затверджено Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів (далі «Перелік»). Постановою Кабінету Міністрів №622 від 26.11.2014 року Перелік доповнено розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» та до нього включені кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року (справа № 826/20084/14) визнано незаконною та не чинною з моменту прийняття Постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині доповнення переліку після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту, відповідно до якого для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». Зобов`язано Кабінет Міністрів України опублікувати резолютивну частину постанови суду про визнання незаконною та нечинною Постанови Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, у виданні, в якому її було офіційно оприлюднено, після набрання постановою законної сили. Постанова набрала законної сили з моменту її проголошення. Підставою для скасування вказаного нормативного акту стало те, що саме по собі включення тих чи інших документів, які встановлюють заборгованість, до Переліку, не засвідчує безспірності заборгованості чи іншої відповідальності боржника перед стягувачем, а їх безспірний характер повинен бути затверджений відповідними документами, відповідно до умов вчинення виконавчих написів, закріплених у статті 88 Закону України «Про нотаріат». Встановлення оскаржуваною постановою виключного переліку документів, необхідних для отримання виконавчого напису, звужує передбачені статтею 88 Закону України «Про нотаріат» умови вчинення виконавчих написів і не відповідає положенням статті 87 цього Закону. При прийнятті постанови від 22.02.2017 року, колегією суддів застосовано вимоги положення п. 10.2 Постанови Пленуму ВАС України від 20.05.2013 року № 7 «Про судове рішення в адміністративній справі», згідно якого визнання акта суб`єкта владних повноважень нечинним означає втрату чинності таким актом з моменту набрання чинності відповідним судовим рішенням або з іншого визначеного судом моменту після прийняття такого акта. Суд, з метою недопущення порушень прав та законних інтересів осіб, що є позичальниками, вважав за необхідне визнати нечинною Постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, з моменту її прийняття. Згідно ч. 5 ст. 254 КАС України в редакції, що діяла на момент ухвалення вказаного судового рішення, постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення. Таким чином, постанова Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у справі № 826/20084/14 набрала законної сили цього ж дня - 22.02.2017 року, отже і п. 2 постанови Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» також втратив чинність з цього дня. Відповідно до статті 124 Конституції України, ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Резолютивну частину постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у № 826/20084/14 опубліковано в інформаційному бюлетені «Офіційний вісник України» від 21.03.2017 року № 23. В подальшому ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року у справі № 826/20084/14 постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року залишено без змін. Велика Палата Верховного Суду постановою від 20.06.2018 року у справі № 826/20084/14 відмовила в задоволенні заяви про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року, не знайшовши підстав для такого перегляду. Верховний Суд у своїй постанові від 12 березня 2020 року у справі № 757/24703/18-ц (провадження № 61-12629св19) дійшов висновку, що оскільки серед документів, наданих банком нотаріусу для вчинення виконавчого напису, відсутній оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), за яким стягнення заборгованості може провадитися у безспірному порядку, а надана нотаріусу анкета-заява позичальника не посвідчена нотаріально, отже не могла бути тим договором, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. До аналогічних по суті висновків дійшов Верховний Суд й у постановах від 21 жовтня 2020 року у справі № 172/1652/18 та від 15 квітня 2020 року у справі №158/2157/17. Як вбачається з матеріалів справи, оскаржений виконавчий напис вчинений нотаріусом 24.09.2021 року, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14 і Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджений постановою Кабінет Міністрів України №1172 від 29.06.1999 у редакції, станом на час вчинення оспорюваного виконавчого напису приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою О.М. 24.09.2021 року, стосувався лише нотаріально посвідчених договорів і не міг застосовуватись до кредитних договорів, які укладено у простій письмовій формі, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Враховуючи наведене та беручи до уваги те, що нотаріусом при вчиненні оспорюваного виконавчого напису не було отримано всіх передбачених законом для цього підтверджуючих документів, а тому суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Згідно положень ч. 7 ст. 158 ЦПК України у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. Клопотань про скасування таких від учасників справи до суду не надходило. Щодо судових витрат суд зазначає наступне. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків встановлених законом. За змістом ч. 1 п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Порядок розподілу судових витрат між сторонами визначений ст. 141 ЦПК України, у відповідності до ч. ч. 1, 2 якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до вимог ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Згідно ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Неспівмірність витрат на правничу допомогу із передбаченими законом критеріями є підставою для подання стороною-опонентом клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. При цьому, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка подає таке клопотання. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входять до предмету доказування у справі. Відповідно до ст. 26 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. За приписами ч. 3 ст. 27 ЗУ «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Договір про надання правової допомоги за своєю правовою природою є договором про надання послуг, який в свою чергу врегульовано Главою 63 Цивільного Кодексу України. Зокрема, ст. 903 ЦК України передбачає, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Стаття 632 ЦК України регулює поняття ціни договору; за приписами вказаної статті ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін, зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадку і на умовах, встановлених договором або законом, а якщо ціна в договорі не встановлена і не може бути визначена виходячи з його умов, вона визначається із звичайних цін, що склалися на аналогічні товари, роботи або послуги на момент укладення договору. Згідно ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару, підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначається в договорі про надання правової допомоги. Відсутність в договорі про надання правової допомоги розміру та\\або порядку обчислення адвокатського гонорару не дає, як суду, так і іншій стороні спору, можливості пересвідчитись у дійсній домовленості сторін щодо розміру адвокатського гонорару. Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у самому договорі розміру та\\або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність». Такий правовий висновок було зроблено Верховним Судом в постанові від 06.03.2019 року у справі № 922/1163/18. Згідно ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. На підставі вищевикладеного та враховуючи встановлений ст. 12 ЦПК України принцип змагальності сторін та з урахуванням того, що представник позивача надав до суду копію договору № 12/11-03 від 12.11.2021 року про надання правничої допомоги в цивільній справі укладеного між [PERSON] та адвокатом Жмакіною Н.В.; копію квитанції № N1D583193M від 26.11.2021 року про оплату адвокатських послуг; копію Акту приймання-передачі наданих послуг за Договором № 12/11-03 від 12.11.2021 року про надання правничої допомоги в цивільній справі, згідно якого адвокат надав, а клієнт прийняв юридичні послуги за договором про надання правничої допомоги в цивільній справі № 12/11-03 від 12.11.2021 року у формі: надання усних/письмових консультацій, вивчення судової практики (3 години) - 1000 грн., складання, оформлення і написання позовної заяви з додатками та заяви про забезпечення позову - 3000 грн., суд вважає за необхідне стягнути з АТ «Ідея Банк» на користь [PERSON] судові витрати в розмірі 5362,00 грн. (4000 грн. за оплату надання правової допомоги та 1362,00 грн. за сплату судового збору).

Outcome: approved