Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-16 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Першого Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про зняття арешту з майна. Обґрунтовуючи вимоги даного позову вказує на те, що [PERSON] на праві власності у частці 1/5 належить квартира за адресою: [ADDRESS] . Позивач звернувся за консультацією до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Заботкіної Т.Ю., під час якої дізнався що відносно квартири за адресою: [ADDRESS] наявний запис в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, а саме арешт. Зокрема, заборона була накладена постановою Першого відділу ДВС Приморського РУЮ м. Одеса 13.11.2003 року б/н. На примусовому виконанні у Першому Приморському ВДВС у м. Одесі знаходився виконавчий лист, виданий Приморським районним судом м. Одеси по цивільній справі № 2-1171. Першим Приморським ВДВС у м. Одесі було відкрито виконавче провадження та державним виконавцем було вчинено дії для забезпечення виконання судового рішення, зокрема, винесена Постанова у виконавчому провадженні № В/8-534 від 13.11.2003 року про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. [PERSON] звертався до Першого Приморського ВДВС у м. Одесі із заявою про скасування Постанови у виконавчому провадженні № В/8-534 від 13.11.2003 року про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. Однак, державним виконавцем Лукіянчуком В.В. позивача було повідомлено про те, що згідно даних АСВП (Автоматизована система виконавчих проваджень) у відділі, на виконанні не перебуває жодних виконавчих проваджень стосовно стягнення з [PERSON] , [INFO] . Згідно приписів пп. 9.9 Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби матеріали виконавчих проваджень знищенні із закінченням трирічного строку зберігання завершених виконавчих проваджень. Виконавчі провадження стосовно [PERSON] знищено, тому неможливо визначити за яким виконавчим провадженням накладено арешт від 13.11.2003 року та внесено відомості до реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта. Оскільки, станом на сьогоднішній день [PERSON] позбавлений можливості іншим чином захистити свої права, просить суд задовольнити даний позов та ухвалити рішення, яким зняти арешт з квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , обтяження якої накладено постановою у виконавчому провадженні № В/8-534 від 13.11.2003 року. Ухвалою судді про прийняття цивільної справи до свого провадження та відкриття провадження по справі від 27.07.2021 року було постановлено проводити розгляд справи у в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 24.11.2021 року було постановлено закрити підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явився. Однак, надав суду заяву, в якій позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить провести розгляд справи за його відсутності. Представник відповідача Першого приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про час та місце слухання справи. Відзив у визначений судом строк відповідач не подав. А тому суд приходить до переконання про можливість розглянути справу у відсутності відповідача згідно вимог ч. 3 ст. 223, ч. 1 ст. 280 ЦПК та ухвалює заочне рішення Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, надавши оцінку наявним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу окремо шляхом їх всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, [PERSON] на праві власності у частці 1/5 належить квартира за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується наявною в матеріалах справи копіює Договору купівлі-продажу Серії ВАЕ № 847859 від 25.06.2003 року. В обґрунтування даного позову позивач зазначає про те, що він звернувся до нотаріуса за консультацією, під час якої дізнався що відносно квартири за адресою: [ADDRESS] наявний запис в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, а саме арешт. На примусовому виконанні у Першому Приморському ВДВС у м. Одесі знаходився виконавчий лист, виданий Приморським районним судом м. Одеси по цивільній справі № 2-1171. Так, відповідно до листа Одеського державного нотаріального архіву від 04.06.2021 року № 1861/0120, в матеріалах архівного фонду Першої одеської державної нотаріальної контори смеред документів, переданих на державне зберігання міститься Постанова ВДВС Приморського РУЮ у м. Одесі від 13.11.2003 року про накладення арешту на все майно [PERSON] , а саме на частину квартири [ADDRESS] . Відомості в матеріалах справи щодо зняття арешту відсутні, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією вказаного листа. В матеріалах справи також наявна копія Постанови ВДВС Приморського РУЮ у м. Одесі № В/8-534 від 13.11.2003 року про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, в якій міститься інформація, що накладено арешт на все майно, яке належить [PERSON] , а саме на частину квартири [ADDRESS] . Окрім того, згідно довідки Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 258202942 від 25.05.2021 року, квартира за адресою: [ADDRESS] , наявні обтяження на майно, а саме за реєстраційним номером 8195369, тип обтяження: арешт, підстава обтяження: постанова, б/н, 13.11.2003 року, Перший відділ ДВС Приморського РУЮ м. Одеса, зареєстровано: 17.11.2008 року 11:06:26 за № 8195369 реєстратором: Перша одеська державна нотаріальна контора, 65026, Одеська обл., м. Одеса, вул. Ланжеронівська, 26, об`єкт обтяження: квартира. 23.02.2021 року позивач звернувся до Першого Приморського ВДВС у м. Одесі Південного МУМЮ (м. Одеса) із заявою про зняття арешту, накладеного у рамках виконавчого провадження № В/8-534 від 13.11.2003 року, однак, заначений вище арешт скасований не був. Однак, листом № 32777 від 17.07.2021 року державним виконавцем Лукіянчуком В.В. позивача було повідомлено про те, що згідно даних АСВП (Автоматизована система виконавчих проваджень) у відділі, на виконанні не перебуває жодних виконавчих проваджень стосовно стягнення з [PERSON] , [INFO] . Згідно приписів пп. 9.9 Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби матеріали виконавчих проваджень знищенні із закінченням трирічного строку зберігання завершених виконавчих проваджень. Виконавчі провадження стосовно [PERSON] знищено, тому неможливо визначити за яким виконавчим провадженням накладено арешт від 13.11.2003 року та внесено відомості до реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта. Даний факт підтверджується наявною в матеріалах справи копією зазначеного листа. Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд має застосовувати при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Згідно статті 1 Протоколу 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. За змістом ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном, а відповідно до ст. 319 цього Кодексу власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. У відповідності до ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод в здійсненні ним права користування і розпорядження своїм майном. Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 червня 2016 року №5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідно до положень частин першої та другої ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Частиною четвертою ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» передбачені підстави для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини, частиною п`ятою цієї статті встановлено, що у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. У разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Таким чином, власник майна, який протиправно обмежений у здійсненні права власності накладенням арешту на його майно, має право вимагати усунення порушення шляхом зняття арешту з цього майна. До вказаних правовідносин суд застосовує ЗУ «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року - в редакції, чинній на момент прийняття державним виконавцем постанови про повернення виконавчого документу стягувачу. Згідно положень ст. 50 ч. 2, 3 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-XIV від 21 квітня 1999 року (в редакції, чинній на момент завершення виконавчого провадження), у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника. За заявою боржника державний виконавець видає йому додаткові копії постанови, зазначеної в частині другій цієї статті, для їх пред`явлення до органів, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження, для зняття арешту, накладеного на майно. Таким чином, аналізуючи зібрані по справі докази, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог позивача та зняття арешту з його майна, накладеного в рамках виконавчого провадження № В/8-534, оскільки у матеріалах справи відсутні будь - які докази щодо існування підстав для продовження обтяження на майно позивача, проте накладений арешт не знят, чим порушено право позивача володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю на власний розсуд, а тому таке право підлягає захисту. У відповідності до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь - які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. Виходячи з викладеного вище, на час звернення з заявою до суду за наявності арештів (обтяжень) накладених на майно в рамках виконавчого провадження № В/8-534, порушується право позивача на вільне володіння, користування та розпорядження своїм майном, підстав для продовження обтяження на майно суд не вбачає, а тому право позивача підлягає судовому захисту у заявлений ним спосіб шляхом зняття арешту з майна. На підставі та

Outcome: approved