Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-09 00:00:00

ТОВ «Харківгаз Збут» звернулося до суду з позовом шляхом пред`явлення позовної заяви до [PERSON] , яким після уточнення просить стягнути з останнього заборгованість за послуги з газопостачання у розмірі 12099,37 гривень, пеню в розмірі 261,10 грн., 3 % річних у розмірі 1143,11 гривень, інфляційні втрати у розмірі 1724,79 гривень, а також судові витрати у розмірі 2270 гривень. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідач є споживачем послуг з постачання послуг газу, які надає ТОВ «Харківгаз Збут» за адресою: [ADDRESS] , особовий рахунок [NUMBER] . Відповідно до розділу ІІІ Правил постачання природного газу, постачання природного газу побутовому споживачу здійснюється на підставі договору, що складається між ним та постачальником на умовах типового договору постачання природного газу побутовим споживачам, затвердженого Регулятором, які є однаковими для всіх побутових споживачів України. Типовий договір постачання природного газу побутовим споживачам офіційно опубліковано ТОВ «Харківгаз Збут» в газеті «Слобідський край» від 31.12.2015 за №156, та розміщено на офіційному сайті товариства. Відповідач приєднався до умов Типового договору шляхом фактичного споживання природного газу та сплатою за наданий природний газ. Таким чином, між сторонами на підставі публічного договору склались фактичні договірні відносини щодо послуг з постачання природного газу. Внаслідок систематичного порушення відповідачем обов`язку щодо повної та своєчасної оплати послуг з газопостачання, за відповідачем утворилась заборгованість за період 01 жовтня 2015 року по 30 липня 2019 року у розмірі 12099,37 гривень, яка відповідачем у добровільному порядку не сплачена. У зв`язку з несвоєчасним здійснення відповідачем оплати за послуги з газопостачання, відповідно до вимог ст. 625 ЦК України, позивачем ТОВ «Харківгаз Збут» нараховані пеня у розмірі 261,10 грн., 3 % річних у розмірі 1143,11 гривень та інфляційні втрати у розмірі 1724,79 гривень. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 25 березня 2021 року провадження по справі відкрито в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Протокольною ухвалою суду від 03.06.2021 року залучено до участі у справі у якості третьої особи АТ «Оператор газорозподільної системи «Харківміськгаз». Представник позивача Шевченко Д.В. в судовому засіданні підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити. Відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнав, зазначив, що його будинок згорів в 2013 році, він близько трьох років проживав у лазні, а лічильник газу не згорів і продовжував працювати. Він звертався в усній і письмовій формі до АТ «Харківміськгаз» та АТ «Харківгаззбут» з приводу несправності лічильника, але на його заяви не звертали уваги, і контролер продовжувала приходити і знімати дані лічильника. Влітку 2019 року лічильник все-таки був знятий на повірку і його будинок відключили від газового опалення у зв`язку із заборгованістю. Вважає, що заборгованість з газопостачання нарахована безпідставно і просить відмовити в задоволенні позову. Від представника третьої особи надійшли до суду письмові пояснення у справі, в яких зазначено, що 31.07.2019 року домоволодіння [PERSON] о/р [NUMBER] було відключено від газопостачання у зв`язку з існуючою заборгованістю. Твердження [PERSON] що його будинок згорів, у зв`язку з чим послуги не надаються, не мають відношення до спірного періоду. На момент виникнення заборгованості абонент був підключений, послуги надавались, газопостачання було відключене лише 31.07.2019 року, тому позовні вимоги вважають обґрунтованими і просять провести розгляд справи без участі представника третьої особи за наявними доказами. Суд, вислухавши учасників, дослідивши надані докази, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини, що виникли між сторонами. Судом встановлено, що ТОВ «Харківгаз Збут» з 01 липня 2015 року здійснює господарську діяльність з постачання природного газу на території Харківської області на підставі ліцензії на постачання природного газу, виданої Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг України згідно постанови №1588 від 21 травня 2015 року та з 11 травня 2017 року - згідно постанови №633 від 11 травня 2017 року. ТОВ «Харківгаз Збут» надає послуги з постачання природного газу за адресою: [ADDRESS] . На ім`я відповідача [PERSON] відкрито особовий рахунок № [NUMBER] як споживача природного газу за вказаною адресою. На підтвердження позовних вимог позивачем надано: примірник Типового договору постачання природного газу побутовим споживачам, з додатками; розрахунок заборгованості за період часу з 01 жовтня 2015 року по 31 грудня 2020 року, згідно якого нараховувалась плата за природний газ, яку відповідач сплачував, крім того він отримував субсидію на оплату природного газу. З 01.05.2019 року природний газ не споживався, плата за природний газ здійснювалась останній раз у березні 2019 року, а сума заборгованості за період з 01.10.2015 року по 30.07.2019 року станом на 31.12.2020 року складає 12099,37 гривень; витяг з реєстру прийнятих платежів «Укрпошта» про сплату [PERSON] коштів за о/р [NUMBER] . Відповідач [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується відомостями з Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання Головного Управління ДМС України в Харківській області, отриманих судом відповідно до вимог ч.6 ст.187 ЦПК України. Отже, [PERSON] є споживачем послуг з постачання природного газу, які надаються ТОВ «ХАРКІВГАЗ ЗБУТ» за адресою: [ADDRESS] , о/р № [NUMBER] відкритий на ім`я відповідача, та внаслідок не сплати за надані послуги утворилась заборгованість, яку позивач просить стягнути з відповідача. Відповідачем в ході розгляду справи не оспорювався факт відкриття на його ім`я особового рахунку, за яким позивачем надаються послуги з газопостачання. Заяви про відмову від отримання послуг з газопостачання відповідач не подавав. Таким чином, між сторонами на підставі публічного договору склались фактичні договірні відносини щодо послуг з постачання природного газу. Крім того, 01.04.2015 року між [PERSON] і ПАТ «Харківміськгаз» був укладений договір про надання населенню послуг з газопостачання будинку площею 76,4 кв.метрів за адресою: [ADDRESS] , в якому вказано про наявність пільг у [PERSON] та [PERSON] , який підписаний особисто споживачем. Наведене свідчить, що відповідач зобов`язаний був своєчасно і в повному обсязі оплачувати спожитий природний газ. Натомість відповідач зазначає, що його будинок згорів повністю, він проживав близько трьох років у лазні, а лічильник не згорів і безпідставно нараховував йому споживання газу, про що він неодноразово звертався до позивача, але його звернення залишались без відповіді. На підтвердження своїх заперечень [PERSON] надав копії його заяв до АТ «Харківміськгаз» від 18.06.2017 року, до АТ «Харківгаззбут» від 20.03.2017 року, від 18.08.2017 року, від 23.11.2018 року, від 18.12.2018 року, до АТ «Харківміськгаз» від 03.02.2020 року, заяву до ВАТ «Стройсервіс» від 10.03.2014 року, копію Акту про пожежу від 30.08.2013 року, доповнення [PERSON] до заяви з підписами сусідів, Акт депутата Височанської селищної ради Мельник О.М., складений зі слів сусідів, що [PERSON] після пожежі будинку проживав в лазні з 2013 року по 2019 рік. В той час суд не може прийняти вказані докази в якості належних, допустимих, достовірних і достатніх, оскільки заяви [PERSON] не містять жодних підтверджень отримання їх позивачем, Акт про пожежу не містить печатки, крім того, в ньому зазначено про пошкодження надвірної споруди і конструктивних елементів, але не зазначено ступінь знищення будівлі, ким і коли підписувались доповнення до заяви [PERSON] в якості свідків невідомо, оскільки відсутня дата їх складання і паспортні дані свідків. Натомість відповідно до наданої довідки про заборгованість [PERSON] сплачував за надані послуги з газопостачання з серпня 2016 року по березень 2019 року і йому нараховувалась субсидія, тим самим визнаючи факт споживання газу і нараховану заборгованість. Заборгованість утворилась за період з 01.10.2015 року по 30.07.2019 року, у липні 2019 року було здійснено корегування заборгованості, внаслідок чого вона була зменшена на 10593,57 грн. Крім того, як зазначено вище, 01.04.2015 року між [PERSON] і ПАТ «Харківміськгаз» був укладений договір про надання послуг з газопостачання його будинку. Як вбачається із Акту №1144 служби експлуатації систем газопостачання Південного відділення ПАТ «Харківміськгаз» від 31.07.2019 року будинок за адресою [ADDRESS] , абонент [PERSON] , було відключено від газопостачання у зв`язку із заборгованістю, лічильник знятий, встановлена заглушка, за вводі закритий кран, який підписаний [PERSON] АТ «Оператор газорозподільної системи «Харківміськгаз» 17.12.2019 року надавало відповідь на звернення [PERSON] щодо нарахування об`ємів природного газу його будинку, з якого вбачається, що нарахування об`ємів природного газу здійснювалось відповідно до показань ПЛГ, які фіксувались працівником підприємства під час проведення контрольної перевірки та з урахування вимог Кодексу ГРМ, а саме: станом на 23.11.2017 р.-20109,8 м3 (контрольна перевірка з фотофіксацією), станом на 13.02.2018 р.-21499 м3 (контрольна перевірка з фотофіксацією), станом на 12.04.2018 р.-22401 м3 (надані споживачем за телефоном контакт-центру), станом на 30.10.2018 р.-22495 м3 (контрольна перевірка), Факт здійснення контролером АТ «Харківміськгаз» зняття показів об`єму споживання газу з лічильника на його будинку не заперечував в судовому засіданні і відповідач. 31.07.2019 року лічильник газу був демонтований для проведення експертизи, на час демонтажу зафіксовані показання на рівні 24562,89 м.3 з урахуванням яких сформований об`єм споживання за відповідний розрахунковий період. Після проведення перевірки прилад обліку визнаний придатним до застосування і споживачу повідомлено про необхідність сплати заборгованості для відновлення газопостачання. Вказані об`єми споживання і результати експертизи лічильника [PERSON] не оскаржувались. Таким чином факт споживання [PERSON] природного газу підтверджується належними і допустимими доказами і не спростований відповідачем. Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Відповідно до ч.2 ст. 80, ст. 89 ЦПК України питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) Варто відзначити, що згідно пункту 81 Постанови Великої Палата Верховного суду від 18.03.2020 року по справі №129/1033/13-ц принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (див. постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 2 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17, від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18(пункт 41)). Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (див. пункт 43 постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18). Внаслідок неповної та несвоєчасної оплати послуг з газопостачання, за відповідачем утворилась заборгованість по особовому рахунку № [NUMBER] за період з 01.10.2015 року по 30.07.2019 року, яка станом на 31.12.2020 року становить 12099,37 гривень. Законом України «Про житлово-комунальні послуги» визначено основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки. Частиною першою статті 16 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що порядок надання житлово-комунальних послуг, їх якісні та кількісні показники мають відповідати умовам договору та вимогам законодавства. Відповідно до п.2 ч.1 ст.5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» послуги з постачання та розподілу природного газу віднесено до комунальних. У частині першій статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Пункт 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлений обов`язок споживачів оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Відносини, які виникають між постачальниками та споживачами природного газу, з урахуванням їх взаємовідносин з операторами газорозподільної системи регулюються Правилами постачання природного газу, затвердженими постановою НКРЕКП № 2496 від 30 вересня 2015 року та зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 06 листопада 2015 року за № 1382/27827 (далі Правила). Відповідно до пункту 3 розділу І Правил постачання природного газу, затверджених постановою НКРЕКП від 30.09.2015 № 2496 (далі Правила), постачання природного газу споживачу здійснюється на підставі договору постачання природного газу між постачальником та споживачем, який укладається відповідно до вимог Правил. Положеннями пункту 5 розділу І Правил визначено, що об`єкт побутового споживача - територіально відокремлена газифікована споруда (житловий будинок, квартира, майстерня, літня кухня тощо), що належить споживачеві на правах власності або користування; побутовий споживач - фізична особа, яка придбаває природний газ з метою використання для власних побутових потреб, у тому числі для приготування їжі, підігріву води та опалення своїх житлових приміщень, що не включає професійну та комерційну діяльність. Відповідно до п.2 розділу III Правил, постачання природного газу побутовому споживачу здійснюється на підставі договору, що укладається між ним та постачальником на умовах типового договору постачання природного газу побутовим споживачам, затвердженого Регулятором, які є однаковими для всіх побутових споживачів України. Договір постачання природного газу побутовим споживачам укладається з урахуванням статей 633, 634, 641 та 642 Цивільного кодексу України шляхом заявочного приєднання побутового споживача до умов договору постачання природного газу побутовим споживачам, що розміщений на офіційному веб-сайті Регулятора та постачальника і не потребує двостороннього підписання письмової форми договору. Типовий договір постачання природного газу побутовим споживачам було офіційно опубліковано ТОВ «Харківгаз Збут» в газеті «Слобідський край» № 156 від 31 грудня 2015 року та розміщений на офіційному сайті Товариства. Якщо споживач не повернув постачальнику заяву-приєднання, фактом згоди споживача про приєднання до умов договору (акцептування заяви-приєднання) є сплачений споживачем рахунок (квитанція) постачальника за поставлений природний газ, а щодо постачальника із спеціальними обов`язками - і факт фактичного споживання природного газу після офіційного опублікування договору таким постачальником відповідно до вимог цих Правил, що має підтверджуватися документально. У разі незгоди споживача укладати договір з постачальником із спеціальними обов`язками та за відсутності укладеного в установленому порядку договору постачання природного газу з іншим постачальником споживач не має права споживати природний газ із газорозподільної системи та має подати до оператора ГРМ письмову заяву про припинення розподілу природного газу на його об`єкт. Об`єкт побутового споживача - це територіально відокремлена газифікована споруда (житловий будинок, квартира, майстерня тощо), що належить споживачеві на правах власності або користування). Побутовий споживач - це фізична особа, яка придбаває природний газ з метою використання для власних побутових потреб, у тому числі для приготування їжі, підігріву води та опалення своїх житлових приміщень, що не включає професійну та комерційну діяльність. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність письмово оформленого договору з позивачем не позбавляє відповідача обов`язку оплачувати надані йому послуги. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15, а також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 14-280цс18. Згідно з п. 5 ч. 3 ст. 20 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Пунктом 14 Розділу III Правил закріплено, що розрахунковим періодом для визначення розміру оплати послуг з газопостачання побутовим споживачем є календарний місяць. Якщо побутовий споживач не здійснив оплату за спожитий природний газ протягом десяти днів після строку, визначеного договором постачання природного газу, постачальник має право здійснити заходи з припинення постачання природного газу споживачу шляхом направлення споживачу письмового повідомлення (п. 17 Розділу III Правил). Відповідно до абз. 2 п. 22 Розділу III Правил побутовий споживач зобов`язаний забезпечувати своєчасну та повну оплату вартості природного газу згідно з умовами договору. На час розгляду справи судом, відповідачем не надано даних, що свідчать про погашення заборгованості та про причини несвоєчасного погашення заборгованості за надані послуги з газопостачання у добровільному порядку. Із письмовою заявою до оператора ГРМ про припинення розподілу природного газу на його об`єкт відповідач не звертався. Отже, загальна сума заборгованості за надані послуги з газопостачання, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача складає 12099,37 гривень. Відповідно до абзацу першого п.1 ст.26 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», у разі несвоєчасного здійснення платежів за житлово-комунальні послуги споживач зобов`язаний сплатити пеню у розмірі, встановленому в договорі, але не вище 0,01 відсотка суми боргу за кожен день прострочення. Загальний розмір сплаченої пені не може перевищувати 100 відсотків загальної суми боргу. Згідно з вимогами абзацу 2 п.8.2 Розділу VIII Типового договору розподілу природного газу, в редакції Постанови Національної комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №691 від 12.07.2018, у разі порушення Споживачем, що є побутовим, строків оплати за цим Договором він сплачує пеню у розмірі 0,01 відсотка суми боргу за кожен день прострочення. Загальний розмір сплаченої пені не може перевищувати 100 відсотків загальної суми боргу. Отже, згідно наведених норм за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасної сплати вартості спожитого природного газу з відповідача підлягає стягненню пеня в розмірі 261,10 грн. Що стосується трьох процентів річних та інфляційних втрат на суму заборгованості нарахованих за прострочення договірних зобов`язань відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, суд зазначає наступне. Відповідно до положень ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Зокрема, статтею 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання. Тобто при вирішенні спірних правовідносин діє принцип презумпції винуватості боржника, який не надав суду об`єктивних і переконливих доказів про відсутність своєї вини у виникненні спірної заборгованості. У зв`язку з вищевикладеним, суд також задовольняє позовні вимоги ТОВ «Харківгаз збут» про стягнення з відповідача суми інфляційного збільшення суми боргу у розмірі 1724,79 гривень та суми трьох процентів річних від простроченої суми боргу у розмірі 1143,11 гривень, пені у розмірі 261,10 гривень, у відповідності до довідки про заборгованість [PERSON] перед ТОВ «Харківгаз Збут», наданою старшим менеджером із збуту Мереф`янського відділу продажів ТОВ «Харківгаз Збут» [PERSON] . Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, а саме судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог ТОВ «Харківгаз Збут» у повному обсязі, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в розмірі 2270 гривень. Документів, які підтверджують звільнення відповідача від сплати судового збору, до суду не надано. На підставі викладеного і

Outcome: approved