Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-09 00:00:00

стислий виклад позиції позивача У жовтні 2021 року позивач звернувся до суду з зазначеним позовом, посилаючись на те, що він є власником житлового будинку [ADDRESS] . Відповідач зареєстрована у належному йому будинку, але з 2015 року не проживає, натомість не вжила дій по зняттю з реєстрації місця проживання, будь-якого її майна в будинку немає, фактичне місце проживання невідоме. Разом з тим, відповідач будинком не цікавиться, не сплачує комунальні платежі, в утриманні житла участі не приймає, нічим не цікавиться і ні на що не претендує. Перешкоди у проживанні в будинку позивачем не чинилися, натомість реєстрація відповідачки в житлі створює для позивача перешкоди у користуванні власністю, оскільки він проводить оплату комунальних послуг з урахуванням реєстрації відповідача та не може скористатися субсидією. У зв`язку з наведеним, позивач просить визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме: будинком [ADDRESS] . Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі 11.11.2021р. за ухвалою суду відкрито спрощене позовне провадження без виклику сторін (а.с.28). Згідно ухвали суду від 07.12.2021р. здійснено перехід від розгляду справи за правилами спрощеного провадження без виклику сторін до розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін (а.с.34). Позиції учасників судового провадження В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав з підстав викладених у позовній заяві та показав, що у 1994 році одружився з відповідачкою та проживав з нею у батьківській хаті. У 2015 році набув право власності на житло і у серпні цього ж року з відповідачкою розлучилися, але не проживали з Нового року. Де зараз мешкає його колишня дружина йому не відомо, не знає цього і їхня донька (нібито десь вийшла заміж в с. Розсошенці), але до нього систематично телефонують, щоб він погашав за неї кредит. Відповідач в судове засідання не з`явилася без поважних причин, хоча належним чином повідомлена про час і місце розгляду справи за адресою реєстрації та шляхом розміщення оголошення на сайті суду (а.с.29, 32, 36, 39-40, 44, 46-47). Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин Суд, дослідивши докази у справі, дійшов такого висновку. Судом установлено, що позивач є власником житлового будинку [ADDRESS] , що підтверджується копією договору дарування від 02.07.2015р. та Витягом з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 39965663 від 02.07.2015р. (а.с.6-13). Згідно довідки Селещинського старостинського округу Машівської селищної ради № 1266 від 21.10.2021р. позивач [PERSON] зареєстрований в [ADDRESS] спільно з дочкою [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с.14). Як видно з актів обстеження житлово-побутових умов від 26.10.2021р. та 04.01.2022р. складеного депутатом [PERSON] та сусідами: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] зареєстрована, але не проживає в господарстві по [ADDRESS] з 07.01.2015р. (а.с.15, 52). Мотиви суду Згідно з ч.1 ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 3 Сімейного кодексу України сім`ю складають особи, які спільно, проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Згідно ст.64 Житлового кодексу України члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму житлового приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність з зобов`язаннями, що випливають з договору найму. Стаття 379 ЦК України вказує, що житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання у них. Згідно ст.383 ЦК власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. У Статті 1 Першого протоколу, протоколах № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Відповідно до ч.2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Отже, аналізуючи вище обставини, суд прийшов до переконання, що заявлені позовні позивача підлягають до задоволення, оскільки хоча відповідач зареєстрована в належному позивачу будинку [ADDRESS] , однак фактично не проживає з січня 2015 року, тобто більше 1 року, особистих речей та майна в будинку немає, ніякої участі в утриманні житла не приймає, що створює для позивача незручності, оскільки він додатково сплачує за зайву особу витрати по оплаті за комунальні послуги, що породжує як власнику житла негативні наслідки (унеможливлення оформлення субсидії), відповідач не надала доказів того, що позивач чинить їй перешкоди проживання у спірному житлі чи вона не може там проживати з інших об`єктивних причин, а відтак відповідачку слід визнати такою, що втратила право користування вказаним житлом. Мотив рішення щодо розподілу судових витрат Відповідно до ст. 141 ЦПК України, оскільки позов задоволено, а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути сплачений останньою судовий збір у розмірі 908, 00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved