Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-19 00:00:00

У березні 2021 року товариства з обмеженою відповідальністю «Фармастор» (далі - ТОВ «Фармастор») звернулось до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом до [PERSON] про стягнення грошових коштів за договором позики. Заявлені позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що між ним та [PERSON] було укладено договір про надання безпроцентної позики від 25.04.2018 № 107. Відповідно до п. 1 вищезазначеного договору, позивач, як позикодавець, взяв на себе зобов`язання передати у власність відповідача, як позичальника, грошові кошти на безпроцентній основі, а відповідач, у свою чергу взяв на себе зобов`язання повернути позику у порядку та на умовах, визначених договором. Пунктом 2 договору встановлено, що загальна сума позики становить 90 500,00 грн. Згідно п. 5 договору позики, надання (видача) позики (грошових коштів) через касу позивача. На виконання вищезазначеного договору, позивачем було видано грошові кошти (позику) відповідачу за видатковим касовим ордером: від 26.04.2018 № 575 на суму 90 500,00 грн. Строк повернення позики - до 25.05.2018 включно, проте позика повернута не була. У зв`язку з порушенням взятих на себе зобов`язань відповідачем, ТОВ «Фармастор» надіслало претензію про погашення заборгованості від 02.06.2020, яка не була виконана [PERSON] . 30.10.2018 рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області у справі № 369/8065/18 позов ТОВ «Фармастор» до [PERSON] про стягнення боргу за вищезазначеним договором позики був частково задоволений. Як зазначив представник позивача, виходячи із системного аналізу ст. ст. 525, 526, 599, 611 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та змісту договору позики від 25.04.2018 за № 107, можна зробити висновок про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником не припиняє правовідносин сторін договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання і не позбавляє кредитора права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України, а також сплати боржником процентів, належних кредитору відповідно до норм чинного законодавства. У зв`язку із несплатою заборгованості, позивачем було нараховано: втрати від інфляції, що станом на 15.01.2021 становить 12 963,49 грн.; пеню за несвоєчасне виконання зобов`язання, що станом на 15.01.2021 становить 13 329,91 грн. та 3 % річних, що станом на 15.01.2021 становить 6 896,01 грн. Позивач просив суд стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «Фармастор» 12 963,49 грн. інфляційних втрат; 13 329,91 грн. пені; 6 896,01 грн. 3 % річних; 2 270,00 грн. витрат зі сплати судового збору. Ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 06.03.2021 було відкрито провадження у справі. Представник позивача подав до суду заяву, в якому просив розгляд справи проводити за відсутності сторін, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач в судове засідання не з`явилась. Про день, час та місце слухання справи повідомлялась належним чином. Причини неявки суду невідомі. Правом на надання відзиву на позов не скористалась. За письмовою згодою позивача суд ухвалив, провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення, що відповідає положенням ст.ст. 280-281 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України). Вивчаючи матеріали встановлено, що дану справу можливо вирішити в спрощеному позовному провадження, враховуючи положення ст. ст.19,274 ЦПК України, оскільки з урахуванням предмету та підстав позову, обраного позивачем способу захисту вона відноситься до справ незначної складності. У відповідності до ч. 5ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. У зв`язку з неявкою сторін та їх представників у судове засідання в силу вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що між ТОВ «Фармастор» та [PERSON] було укладено договір про надання безпроцентної позики від 25.04.2018 № 107. Відповідно до п. 1 вищезазначеного договору, позивач, як позикодавець, взяв на себе зобов`язання передати у власність відповідача, як позичальника, грошові кошти на безпроцентній основі, а відповідач, у свою чергу взяв на себе зобов`язання повернути позику у порядку та на умовах, визначених договором. Пунктом 2 договору встановлено, що загальна сума позики становить 90 500,00 грн. На виконання вищезазначеного договору, позивачем було видано грошові кошти (позику) відповідачу за видатковим касовим ордером: від 26.04.2018 № 575 на суму 90 500,00 грн. Як вбачається ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Стаття 1049 ЦК України визначає що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. За правилами ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Строк повернення позики - до 25.05.2018 включно, проте позика повернута не була. 30.10.2018 рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області у справі № 369/8065/18, згідно даних Єдиного державного реєстру судових рішень, позов ТОВ «Фармастор» до [PERSON] про стягнення боргу за вищезазначеним договором позики був частково задоволений, а саме стягнено з відповідача суму боргу за договором безпроцентної позики № 107 від 25 квітня 2018 року у загальному розмірі 94 192,90 грн., яка складається з суми боргу - 90 500 грн., пені - 3 283,79 грн., 3 % річних - 409,11 грн. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Згідно 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно умов п. 14 договору позики у випадку прострочення позичальником терміну повернення позики позичальник сплачує на користь позикодавця пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від простроченої суми за кожен день прострочення. Відповідно до вимог ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Виходячи із системного аналізу ст. ст. 525, 526, 599, 611 ЦК України та змісту договору позики від 25.04.2018 за № 107, можна зробити висновок про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником не припиняє правовідносин сторін договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання і не позбавляє кредитора права на отримання неустойки, інфляційних втрат та 3 % річних від заборгованості. У зв`язку із несплатою заборгованості, позивачем було нараховано: втрати від інфляції, що станом на 15.01.2021 становить 12 963,49 грн.; пеню за несвоєчасне виконання зобов`язання, що станом на 15.01.2021 становить 13 329,91 грн. та 3 % річних, що станом на 15.01.2021 становить 6 896,01 грн. На підставі викладено, суд приходить до висновку що відповідач не виконала передбачених договором позики та рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 30.10.2018 зобов`язань, не повернула отримані від позивача кошти, у зв`язку з метою захисту порушених прав та інтересів позивача, суд вважає за необхідне стягнути з останньої на користь товариства втрати від інфляції, що станом на 15.01.2021 становить 12 963,49 грн.; пеню за несвоєчасне виконання зобов`язання, що станом на 15.01.2021 становить 13 329,91 грн. та 3 % річних, що станом на 15.01.2021 становить 6 896,01 грн. В силу ст. 141 ЦПК України судові витрати, суд покладає на відповідача.

Outcome: approved