Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-20 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з позовом до відповідача про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження житловим приміщенням шляхом визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою [ADDRESS] та зняття його з реєстраційного обліку місця проживання, посилаючись на те, що у вказаній квартирі, яка належить позивачам на підставі свідоцтва про право власності та свідоцтва про право на спадщину, зареєстрований відповідач, колишній чоловік позивача [PERSON] .. Як зазначають позивачі, після розірвання [PERSON] шлюбу з відповідачем останній у квартирі не проживає, участі в утриманні квартири не бере, перешкод у користуванні квартирою йому ніхто не чинив. На підставі викладеного, позивачі просять суд визнати відповідача таким, що втратив право користування квартирою за адресою [ADDRESS] та зняти його з реєстраційного обліку. В судове засідання позивачі не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, в матеріалах справи містяться заяви позивачів з проханням розглядати справу за їх відсутності, позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили їх задовольнити. Проти заочного розгляду справи не заперечували. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином шляхом направлення поштової кореспонденції та розміщення оголошення про виклик відповідача в судове засідання на офіційному сайті судової влади. Відзиву на позов не надав, явку представника не забезпечив. Відповідно до ст. 280 ЦПК України суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення. Повно та всебічно дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] належала на праві власності [PERSON] та членам його сім`ї [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в рівних долях, що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло, виданим 15.05.1993 ДКП «Житлофонд» Мінського району м. Києва (а.с. 7). Згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченого 11.07.2001 державним нотаріусом Одинадцятої київської державної нотаріальної контори Пащковець О.В., спадкоємцями [PERSON] , померлого [INFO] , за заповітом посвідченим 24.04.1998 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кондратенко О.В. є [PERSON] та [PERSON] по 1/8 частині кожний (а.с.10). На підставі договору дарування частки квартири, посвідченого 13.11.2002 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кулініч Н.Ю., [PERSON] подарувала, а [PERSON] прийняла в дар належну дарувальнику ј частку квартири [ADDRESS] (а.с.8). Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом посвідченого 01.09.2020 приватним нотаріусом Андрушівського районного нотаріального округу Житомирської області Вальчук О.М., спадкоємцем [PERSON] , померлого [INFO] , є його сестра [PERSON] в розмірі 3/8 частини (а.с.9). Як убачається з матеріалів справи, [PERSON] та [PERSON] 28.10.1995 було укладено шлюб, про що складено актовий запис №1915. Після реєстрації шлюбу прізвище дружини [PERSON] (а.с.19). Згідно витягу з Реєстру територіальної громади м. Києва від 28.07.2021 у спірній квартирі зареєстровані [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а.с.12). Зі свідоцтва про розірвання шлюбу виданого 30.10.2018 Оболонським районним у м. Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві вбачається, що [PERSON] розірвала шлюб з [PERSON] (а.с.17). Крім того, факт не проживання відповідача у спірній квартирі підтверджується актом про не проживання особи за місцем реєстрації, складеним 28.07.2021 мешканцями будинку [ADDRESS] : [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до вимог ст.ст. 319, 321 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно із ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 150 ЖК Української РСР громадяни, які мають в приватній власності квартиру, користуються нею для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. У відповідності до п.4 ч.1 ст. 406 ЦК України сервітут припиняється у разі припинення обставини, яка була підставою для встановлення сервітуту. Таким чином, суд приходить до висновку про наявність підстав для визнання відповідача таким, що втратив право користування позивачів, оскільки відповідач не є членом сім`ї позивачів, будь-яких домовленостей з позивачами щодо проживання відповідача у квартирі не існує і позивачі заперечують проти проживання відповідача у його квартирі. Враховуючи наведене, позовні вимоги про визнання відповідача таким, що втратив право користування квартирою, підлягають задоволенню. Щодо іншої частини позовних вимог, суд вважає за можливе відмітити наступне. Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Суд приходить до висновку, що позовні вимоги про зняття відповідача з реєстраційного обліку задоволенню не підлягають, оскільки п.26 Правил реєстрації місця проживання та Порядку передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №207 від 02.03.2016, зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про зняття з реєстрації місця проживання особи, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Ухвалення судом рішення про визнання відповідача таким, що втратив право користування квартирою, є достатнім способом захисту порушених прав позивача. Таким чином, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial