Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-20 00:00:00

У листопаді 2019 року [PERSON] пред`явив цей позов на предмет цивільної відповідальності за прострочення оплати юридичних послуг, спожитих відповідачем в процесі здійснення позивачем представництва інтересів [PERSON] у цивільному спорі з АТ «Креді Агріколь» з приводу виконання кредитного договору з АТ «Індекс-Банк», з підстав порушення умов укладеного в лютому 2015 року договору, зміненого додатковою угодою від 27.03.2017, про винагороду за складання документів правового характеру у твердій сумі 4\~650 гривень і виплату премії аналогічно pactum de\~quota\~litis чи "гонорару успіху" в розмірі 25 % економії з погашених банком своїх вимог. Відповідач у поданому 17 березня 2020 року відзиві в повному обсязі позов не визнав, заперечуючи причинно-наслідковий зв`язок послуг позивача з частковим прощенням банком боргу відповідача, тоді як за складання документів правового характеру [PERSON] повністю розрахувався. Водночас, відповідач визнав факти досягнення додаткової угоди до договору також і 29.11.2019 та участі позивача у веденні справ в судах в інтересах [PERSON] проти банків, не вважаючи таку участь ефективним засобом досягнення бажаного для нього гіпотетичного результату, обумовленого з позивачем на момент укладення з ним договору, оскільки домовленості з банком про погашення частини його вимог відповідач досяг самостійними зусиллями в результаті переговорів, в яких позивач будь-якої участі не брав. З відкриттям спрощеного позовного провадження за ухвалою суду від 27 січня 2020 року з мотивів малої ціни позову з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду цієї малозначної справи по суті на засадах диспозитивності проведена її письмова підготовка з призначенням судового розгляду за правилами спрощеного провадження з викликом учасників справи з подальшим розв`язанням клопотань про витребуванням доказів. У квітні 2020 року [PERSON] відповів на відзив, відхиляючи доводи і пояснення відповідача міркуваннями про виключніть його прав як повіреного за договором з обов`язком клієнта не конкурувати з своїм повіреним, пояснивши вибір тактики захисту інтересів клієнта через агресивну практику скарг з визнанням відвертого нехтування у своїй діяльності деонтологічними принципами, гадаючи, що останні обов`язкові тільки для адвокатів. Визнав факт отримання у 2017 році премії на суму 5\~000 гривень. В поданих запереченнях та поясненнях [PERSON] виклав свої доводи і міркування на спростування доводів позивача, які зводяться до тверджень про значне завищення досягнутого результату економії, що в дійсності відсутній, а також про нікчемність укладеної у 2019 році додаткової угоди з огляду на, так звану, адвокатську "монополію", оскільки позивач статусу адвоката не має. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримував у збільшеному обсязі, наполягаючи на їх задоволенні з наведених у позовній заяві та в наступних заявах підстав, у зв`язку з чим просив стягнути з відповідача разом 119\~414 гривень 46 коп., включно з грошовим боргом за винагородою за складання документів і "гонораром успіху" з урахуванням встановленого індексу інфляції, з пенею і трьома процентами річних за затримку розрахунку, внаслідок чого ця справа за ознакою малої ціни позову, що не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, згідно п. 1) ч. 6 ст. 19 ЦПК України до малозначних відноситися не перестала. Відповідач в судовому засіданні позов не визнав з мотивів, викладених у відзиві на позов, та наполягав на відмові в позові в повному обсязі, додатково пояснивши, що відповідач згідно умов договору виконав всі домовленості про оплату послуг повіреного, а спір виник внаслідок розбіжностей суб`єктивних поглядів кожної з сторін на досягнутий послугами позивача рівень захисту інтересів відповідача. Визначаючи межі розгляду і вирішення цієї справи по суті, суд не знайшов підстав для переходу до загального позовного провадження відповідно до ч. 5 ст. 274 ЦПК України, а всі особливості сумарного порядку розв`язання цивільного спору у спрощеному позовному провадженні підлягають імперативному застосуванню згідно ч. 7 ст. 277 цього Кодексу, з огляду на що з формальних міркувань початку розгляду справи по суті за ст.ст. 217, 279 ЦПК України з моменту оголошення головуюючим першого судового засідання відкритим ще 21 лютого 2020 року у цьому рішенні належить за правилами ч.ч. 3, 5 ст. 49 цього Кодексу зазначити про повернення позивачу заяв про збільшення його вимог з доповненням підстав позову, поданих після наступного судового засідання 10 березня 2020 року і до того ж без доказів направлення їх копій з додатками відповідачу та без оплати судовим збором, враховуючи відстрочення його сплати судом лише з ціни позову за первинно поданою позовною заявою. Відповідно, прийнятими судом до розгляду з розв`язанням у цьому рішенні відповідно до ст. 13 ЦПК України визнаються вимоги в розмірі 58\~425 гривень 92 коп., включаючи 6\~655,67 грн. винагороди з урахуванням індексу інфляції за складання документів правового характеру та 37\~188,75 грн. збільшеного на індекс інфляції "гонорару успіху" з нарахованими на них трьома процентами річних за затримку розрахунку. Суд, вислухавши усні пояснення учасників справи, дослідивши зібрані докази, дійшов висновку про відмову в позові, виходячи з встановлених у судовому засіданні наступних обставин і відповідних їм правовідносин. Судом встановлено, що 19 лютого 2015 року на умовах укладеного з [PERSON] змішаного договору доручення з елементами надання інших юридичних послуг (т. 1 а.с. 18, 195зворот) [PERSON] відповідно до ст.ст. 901, 1000 ЦК України взяв на себе за плату зобов`язання повіреного особисто вчинити від імені довірителя і за його рахунок без визначення строку конкретні юридичні дії, чітко визначені у виданій йому довіреності на здійсненне представництво у спорі з АТ «Індекс-Банк» та його правонаступником ПАТ «Креді Агріколь» з приводу виконання кредитного договору від 23.09.2008, забезпеченого заставою автомобіля «Дачія Логан», за що під розписку [PERSON] отримав від [PERSON] у визначеному договором порядку авансом виплату у три етапи 19 лютого, 24 березня і 22 квітня 2015 року у встановленому цим договором розмірі плату повіреному на суму 3\~700 гривень (т. 1 а.с. 195). Сторони в пунктах 2, 5 договору погодили, що з моменту його підписання будь-який досягнутий результат зменшення боргу відповідача перед банком за досягнутою домовленістю вважається здобутою економією внаслідок послуг позивача з виплатою премії в розмірі 25 % такої економії. [PERSON] на виконання ст. 1007 ЦК України видавав 06.07.2015 і 13.07.2018 довіреності, в яких визначений зміст даного [PERSON] доручення до 2028 року, за характером якого вимагаються виправдні документи проведених витрат, але позивач всупереч ст.\~1006 ЦК України не подав суду жодного підтвердження надання відповідачу виправдних документів разом із будь-яким звітом повіреного про виконання такого доручення, де б наводилася б досягнута економія. В обстановці участі у декількох судових тяжбах на різних стадіях процесу розгляду цивільних справ ПАТ «Креді Агріколь», ідучи на поступки, 27 січня 2017 року досяг з [PERSON] домовленості про прощення йому основного боргу на суму 168\~754 гривень 99 коп. та списання неустойок на суму 65\~186,17 грн. на умовах пунктів 4, 5 договору про внесення змін і доповнень № 1 до кредитного договору від 23.09.2008, що підтверджено копією примірника цього договору в сукупності з листом АТ «Креді Агріколь» № 10451/4254 (т. 1 а.с. 110, 245). Додатковими угодами 27.03.2017 і 29.11.2019 (т. 1 а.с. 19, 104-106) сторони змінили своє зобов`язання в частині збільшення обсягу надання супутніх представництву за дорученням послуг та розміру адвалорної ставки премії, змінивши її підставу з негативного договірного інтересу довірителя зекономити витрати на позитивний договірний інтерес повіреного участі в розподілі імовірно присудженого на користь довірителя доходу після 19 лютого 2019 року. У додатково укладеному договорі від 29.11.2019 сторони також змінили зміст доручення у зв`язку з його нездійсненністю в частині представництва довірителя в суді внаслідок запровадження обмежень за колом осіб представників тільки з середовища адвокатів відповідно до пп.\~11)\~п. 16-1 "Перехідних положень" розділу XV Конституції України, що мало тягти припинення зобов`язання в цій частині за неможливості його виконання позивачем, який не має статус адвоката. 20 грудня 2019 року за обопільною згодою [PERSON] склав з [PERSON] акти про надані послуги щодо складання документів правового характеру та процесу здійснення представництва (т.\~1 а.с. 107-109), чим визнана виплата відповідачем у відповідь на заяву позивача премії за реалізований негативний договірний інтерес у твердій грошовій сумі 5\~000 гривень. Суд відповідно до ч. 5 ст. 263 ЦПК України на основі встановлених вище обставин, які знайшли своє безсумнівне пряме підтвердження в поясненнях сторін, тісно пов`язаних з фактичними даними договорів та угод з актами про їх виконання в сукупності з відомостями банка та примірниками складених позивачем документів правового характеру, дійшов стійкого внутрішнього переконання у виконанні позивачем укладеного договору всупереч моральним засадам суспільства з належним повним виконанням відповідачем своїх обов`язків виплатити винагороду повіреному в його справах, чим обґрунтовується це рішення про відмову в позові за безпідставністю стягнення. Як видно з наданої позивачем в копії додаткової угоди від 27.03.2017, характером зміни договору обумовлена зворотна дія в часі зміни зобов`язання відповідно до ч. 3 ст. 631 і ч. 3 ст. 653 ЦК України, яка усувала сумніви у\~вчиненні дій в майнових інтересах відповідача без його доручення та фактично створювала достатність правових підстав набуття позивачем впродовж жовтня-грудня 2016 року грошових коштів, які за текстом такої додаткової угоди вже сплачені відповідачем за надані у той же період і за визначенням ст. 901 ЦК України спожиті на момент підписання додаткової угоди послуги. У зв`язку з цим тлумачення таких умов відповідно до ст. 7 ЦК України регулюються "lex mercatoria" на Принципах міжнародних комерційних договорів UNIDROIT, запроваджених з 01.01.94 на правах міжурядової організації Міжнародним інститутом уніфікації приватного права (принципи УНІДРУА), за якими підписання такої угоди за правилом "contra proferentem" свідчить на користь підтвердження відповідно до ст.\~81 ЦПК України виплати відповідачем належної з нього винагороди авансом у 2016 році, а відтак відсутності в нього заборгованості перед позивачем, який з свого боку надання послуги підтвердив актом від 20.12.2019. В оцінці актів надання послуг суд не може приймати їх за звіт повіреного про виконання доручення відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 1006 ЦК України, який за загальним правилом доводив би наявність підстав для виникнення у повіреного згідно ст.ст.\~903, 1002 ч. 2 цього Кодексу права на плату, оскільки в одному акті після переліку складених позивачем для виконання доручення документів правової характеру міститься застереження про його неповноту у звітуванні про всі дії на виконання виданого доручення, а іншому акті йдеться, по суті, про повідомлення довірителеві відомостей про хід виконання його доручення за п. 1 ч. 1 ст. 1006 ЦК України. Разом з тим, будучи тісно пов`язаним з поданими позивачем примірниками документів правового характеру, листуванням в інтересах відповідача, зміст цих актів сукупно із змістом виступів позивача в якості представника відповідача переконують суд у використанні позивачем софістики та схоластичних прийомів для обстоювання позиції довірителя з проявами правового нігілізму у своїй діяльності з метою відволікти юрисдикційний орган від предмету доказування у судовій справі за принципом «процес заради самого процесу» для затягування її розгляду понад розумні строки безпідставними скаргами з неправдивою правовою оцінкою фактичних обставин, що суперечить визначенню правомірних дій, які належить вчинити повіреному на виконання виданого йому доручення. Спірні умови пункту 2, 5 договору, дійсно, можуть бути кваліфіковані згідно ст.ст. 11, 1000 ч. 2 ЦК України як виключні права повіреного на вчинення юридичних дій від імені та за рахунок довірителя, порушення яких може мати справедливим наслідком визнання відповідно до ч. 3 ст. 212 ЦК України здобутих результатів внаслідок виконання повіреним виданого йому доручення, але з`ясована обстановка прощення банком боргу відповідача вказує на досягнення такого результату, якщо не внаслідок, то, безспірно, в тому числі завдяки сутяжництву позивача, спрямованому на взяття контрагента відповідача "змором". Відповідно, досліджені в судовому засіданні добуті фактичні дані за відсутності достеменних даних про наявність у позивача вищої освіти за спеціальністю «Правознавство» та відверте паплюження ним у своїх поясненнях принципів юридичної деонтології згідно\~ст.ст. 80, 89 ЦПК України за внутрішнім переконанням суд визнав достатніми для своїх висновків про замовлення відповідачем за плату, в дійсності, послуг сутяги на професійній основі, що суперечить моральним засадам суспільства, будучи їх антиподом, що має істотне значення в оцінці умов pactum\~de\~quota\~litis відповідно до ст.ст. 6, 13 ч. 4 ЦК України. Розв`язуючи цей спір, суд відхиляє доводи відповідача про нікчемність договору з умовою про "гонорар успіху" за відсутності статусу адвоката у позивача, оскільки послуги повіреного не підпадають під ліцензування і не обмежені наявністю будь-якого спеціального статусу в особи, а наведені аргументи вказують, за інших рівних умов, на ведення в оману відповідача в особі позивача і його освітньо-кваліфікаційному рівні юриста, що мають значення для виконання обумовленого договором доручення, з приводу чого зустрічний позов про оспорюваність договору з вадами волі не пред`являвся. В свою чергу, не додержані моральні засади суспільства під час здійснення цивільних прав сторонами на визначення змісту доручення за укладеним змішаним договором не достатні для застосування наслідків порушення публічного порядку за ст. 228 ЦК України, але безумовно тягнуть відповідно до ч. 3 ст. 16 ЦК України відмову у судовому захисті прав, породжених умовами pactum\~de\~quota\~litis про винагороду за досягнуте внаслідок сутяжництва прощення боргу. Крім того, позивач під час зміни континентальної моделі преміювання за умовами про pactum\~de\~quota\~litis на англо-американську модель умовного "гонорар успіху", завдяки якій повірений виступає інвестором у судовий процес довірителя, не звернув уваги, що з його сторони після березня 2017 року відсутній буд-який звіт повіреного про виконання доручення, в якому була б визначена присуджена чи у позасудовому порядку сплачена на користь відповідача сума, тоді як складеним же самим позивачем актом у грудні 2019 року підтверджене визначення розміру премії за досягнутий наданими послугами результат економії витрат відповідача до березня 2017 року, що повністю оплачений відповідачем. Таким чином, за встановлених судом обставин виконання змішаного договору доручення та супутніх юридичних послуг в межах здійснення цивільних прав позивачем відповідач виплатив всі належні з нього суми винагороди, і підстави для захисту прав та законних інтересів позивача згідно ст. 15 ЦК України відсутні, а вимоги про преміювання за сутяжництво не підпадають під судовий захист. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати підлягають покладенню на позивача.

Outcome: dismissed