Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-17 00:00:00

Публічне акціонерне товариство «Будівельна компанія «Будмеханізація» 25.12.2015 року звернулося до суду з позовом до [PERSON] та Товариства з обмеженою відповідальністю «Нік-Тренд» про визнання довідки-рахунку недійсною та повернення майна із чужого незаконного володіння. В обґрунтування заявлених позовних вимог, позивачем зазначено, що відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] від 05.09.2014 року у власності ПАТ «БК «Будмеханізація» перебував транспортний засіб ЗІЛ133ГЯ, загальний вантажний автокран 10-20Т-С, реєстраційний номер [NUMBER] , 1986 року випуску (надалі по тексту автокран). У червні 2015 року до позивача звернувся [PERSON] , який просив передати йому технічну документацію на автокран, мотивуючи свою вимогу тим, що він є новим власником зазначеного транспортного засобу. Як вказує позивач, оскільки у ПАТ «БК «Будмеханізація» були відсутні будь-які відомості і документи щодо продажу автокрану, звернувшись до органів реєстрації транспортних засобів було з`ясовано, що 11.09.2014 року [PERSON] зняв з реєстрації автокран, а 12.09.2014 року ТОВ «Нік-Тренд» продало [PERSON] автокран, видавши довідку-рахунок на транспортний засіб ЗІЛ 133ГЯ, на підставі якої [PERSON] 12.09.2014 року зареєстрував транспортних засіб в органах ДАІ на своє ім`я, отримав свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] та реєстраційний номер [NUMBER] . Як вказує позивач, своєї згоди на продаж автокрану не надавав, довідка-рахунок є незаконною, позивач був протиправно позбавлений права власності, оскільки будь-яких договорів з ТОВ «Нік-Тренд» щодо продажу спірного крану позивач не укладав. У зв`язку з чим, просить суд визнати недійсною довідку рахунок, видану ТОВ «Нік-Тренд» серія ВІП №2581644 на ім`я [PERSON] щодо продажу вантажного автокрану ЗІЛ 133ГЯ, технічний паспорт [NUMBER] , шасі [NUMBER] , вартістю 1040,20 гривень; визнати за ПАТ «БК «Будмеханізація» право власності на вантажний автокран ЗІЛ 133ГЯ 10-20т-С, шасі [NUMBER] , 1986 року випуску; витребувати у [PERSON] вантажний автокран ЗІЛ 133ГЯ, а також стягнути з відповідача сплачений у сумі 1218 гривень судовий збір. Ухвалою судді Дніпровського районного суду м.Херсона Решетова В.В. від 28.12.2015 року відкрито провадження за справою та призначено до судового розгляду. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Херсона від 27.01.2016 року залучено до участі у справі в якості третьої особи [PERSON] . У зв`язку з ліквідацією Суворовського, Дніпровського, Комсомольського районних судів м. Херсона та утворенням Херсонського міського суду Херсонської області відповідно до Указу Президента України від 19.01.2016 року №15/2016 «Про ліквідацію та утворення місцевих загальних судів», цивільну справу №666/6960/15-ц передано до Херсонського міського суду Херсонської області. Згідно протоколу автоматизованого розподілу справи між суддями від 17.06.2016 року цивільну справу №666/6960/15-ц передано до провадження судді Котьо І.В. Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.12.2017 року цивільну справу №666/6960/15-ц передано до провадження судді Майдан С.І. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 18.06.2018 року призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження зі стадії підготовчого засідання. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 03.04.2019 року за клопотанням представника відповідача витребувано зі Слідчого відділу ГУНП України в Херсонській області матеріали кримінального провадження №12015230000000414 від 02.07.2015 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.191 КК України. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 24.01.2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити з підстав, викладених у позові. В останнє судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив відмовити у задоволенні позовних вимог про витребування майна, при вирішенні позовних вимог про визнання спірної довідки-рахунку недійсною та визнання за позивачем права власності на автокран покладався на розсуд суду. Вказав, що [PERSON] хоча і зареєстрував на підставі довідки-рахунку спірне майно та отримав свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, автокран фактично у його розпорядження передано не було, розрахунки за купівлю-продаж з продавцем не проводив, оскільки не отримав товар, автокран у відповідача [PERSON] фактично відсутній, та як встановлено у ході розгляду кримінального провадження, вказане рухоме майно наявне на території ПАТ «БК «Будмеханізація». В останнє судове засідання не з`явився, надав до суду заяву, якою просив справу розглядати за відсутності відповідача,також просив врахувати недоведеність позивачем факту вибуття спірного крану з його володіння, а також надані стороною відповідача докази на підтвердження того, що спірне майно, яке позивач просить витребувати, перебуває у його розпорядженні та не вибуло з володіння позивача. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні заявлені позовні вимоги не визнав, просив відмовити у їх задоволенні за безпідставністю, посилаючись на те, що він, будучи головним механіком ПАТ «БК «Будмеханізація», дійсно у 2014 році займався відновленням втрачених документів на спірний автокран та його продажем, однак після оформлення всіх документів автокран [PERSON] переданий не був та на час розгляду справи він наявний на території ПАТ «БК «Будмеханізація», що підтверджується матеріалами слідства та показаннями свідка. В останнє судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлений у встановленому законом порядку. Відповідач [PERSON] , представник відповідача ТОВ «Нік-Тренд» в судове засідання не з`явилися, про розгляд справи повідомлені у встановленому законом порядку, про причини неявки суд не повідомили. Дослідивши матеріали справи, допитавши свідка, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Зі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] від 05.09.2014 року судом встановлено, що власником транспортного засобу [NUMBER] , загальний вантажний автокран 10-20Т-С, реєстраційний номер [NUMBER] , 1986 року випуску, номер шасі [NUMBER] , зазначено ПАТ «БК «Будмеханізація». З копії довідки-рахунку серії [NUMBER] , виданої 12.09.2014 року ТОВ «Нік-Тренд», вбачається, що [PERSON] був проданий транспортний засіб ЗІЛ 133ГЯ, номер шасі [NUMBER] , номер двигуна [NUMBER] , свідоцтва про реєстрацію [NUMBER] , вартістю 1040,20 грн. Підпису [PERSON] щодо одержання зазначеного в ній транспортного засобу довідка-рахунок не містить. У відповідності до копії заяви від 11.09.2014 №48176536 (т.1 а.с.7) та копії картки зняття з обліку №ZA:102073229 від 11.09.2014 року (т.1 а.с.9) транспортний засіб ЗІЛ 133ГЯ, загальний вантажний автокран 10-20Т-С, реєстраційний номер [NUMBER] , 1986 року випуску, номер шасі [NUMBER] , знятий з обліку для реалізації. Копія вказаної картки містить відмітку про те, що автомобіль продано згідно довідки-рахунку [NUMBER] [PERSON] . Відповідно до копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] від 12.09.2014 року власником транспортного засобу [NUMBER] , загальний вантажний автокран 10-20Т-С, реєстраційний номер [NUMBER] , 1986 року випуску, номер шасі [NUMBER] , зазначено [PERSON] . Відповідно до акту службового розслідування від 29.05.2014 року (т.1 а.с.37), складеного комісією ПАТ «БК «Будмеханізація», у зв`язку із втратою облікових документів на транспортний засіб ЗІЛ133ГЯ, реєстраційний номер [NUMBER] комісією рекомендовано (п.2) зобов`язати головного механіка [PERSON] відновити документи в органах державної реєстрації. Згідно копії довіреності від 03.06.2014 року (т.1 а.с. 36) ПАТ «БК «Будмеханізація» уповноважила Дяченко Олега Миколайовича представляти інтереси товариства в органах державної автоінспекції МВС України Херсонської області по відновленню втрачених облікових документів на транспортних засіб ЗІЛ ГЯ, автокран [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] . Довіреність видана строком до 31.08.2014 року. Відповідно до протоколу засідання Наглядової ради ПАТ «БК «Будмеханізація» від 08.09.2014 (т.1 а.с. 79) прийнято рішення: у відповідності до Статуту товариства, надати дозвіл на відчуження рухомого майна транспортного засобу ЗІЛ 133 ГЯ, автокран 10-20Т-С, реєстраційний номер [NUMBER] за ціною не нижче ціни експертної оцінки. Згідно з копією наказу ПАТ «БК «Будмеханізація» від 10.09.2014 року №28 «Про призначення відповідальної особи з продажу техніки», головного механіка [PERSON] призначено відповідальною особою з продажу ЗІЛ-133ГЯ, автокран КС3575, державний номер [NUMBER] . Даний наказ підписаний директором позивача - [PERSON] та скріплений печаткою підприємства (т. 1 а.с. 40). Згідно з копією довідки (т. 1 а.с.73) автокран КС ЗІЛ 133ГЯ, реєстраційний номер [NUMBER] , станом на 01.09.2014 року перебував на балансі ПАТ «БК «Будмеханізація», балансова вартість 1040,20 грн. До матеріалів справи надано копію договору комісії від 12.09.2014 року, укладеного між ТОВ «Нік-Тренд» в особі керівника Станкевича І.І. та ПАТ «БК «Будмеханізація» в особі Д`яченка О.М., відповідно до якого ТОВ «Нік-Тренд» зобов`язався за дорученням ПАТ «БК «Будмеханізація» за комісійну плату укласти за рахунок комітента, але від свого імені, договір щодо продажу товару, передбаченого цим договором, а саме: ЗИЛ 133ГЯ, 1986 року випуску, номер шасі [NUMBER] (т.1 а.с.41). Судом встановлено, що відповідно до постанови Одеського апеляційного господарського суду від 10.10.2016 року у справі №923/109/16, розглянутої за участі третьої особи [PERSON] та [PERSON] , апеляційний господарський суд за результатами розгляду справи визнав недійсним договір комісії від 12.09.2014 року, укладений між ПАТ «БК «Будмеханізація» та ТОВ «Нік-Тренд». За клопотанням представника позивача до матеріалів справи приєднано копію договору купівлі-продажу від 12.09.2014 року №7046 (т.1 а.с.77), відповідно до умов якого продавець ТОВ «Нік-Тренд» зобов`язалося передати у власність покупця [PERSON] транспортний засіб ЗИЛ 133ГЯ, 1986 року випуску, номер шасі [NUMBER] , а покупець прийняти та сплатити вартість переданого йому транспортного засобу. Ціна договору купівлі-продажу (п.2) узгоджена не була. Доказів здійснення оплати, передачі продавцем та отримання покупцем товару за вказаним договором купівлі-продажу суду не надано. Оригінал договору купівлі-продажу (т.1 а.с. 77) на вимогу суду відповідачем не наданий. Оцінивши встановлені обставини та положення діючого законодавства, суд дійшов наступних висновків. Згідно статті 1011 ЦК України за договором комісії одна сторона (комісіонер) зобов`язується за дорученням другої сторони (комітента) за плату вчинити один або кілька правочинів від свого імені, але за рахунок комітента. Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 10.10.2016 року у справі № 923/109/16 судом визнано недійсним договір комісії від 12.09.2014 року, укладений між ПАТ «БК «Будмеханізація» та ТОВ «Нік-Тренд» з тих підстав, що позивач в особі його представника Д`яченка О.М., на момент укладення спірного договору комісії не мав необхідного обсягу цивільної дієздатності, тобто укладений договір не відповідав внутрішній волі позивача (ч. 3 ст. 203 ЦК України). Відповідно ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Преюдиціальність обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки їх з істинністю вже встановлено у рішенні і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами. Вказаний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18.04.2018 року у справі № 753/11000/14-ц (провадження № 61-11сво17). Стаття 41 Конституції України проголошує, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Відповідно до статей 317, 319 ЦК України саме власнику належить право розпоряджатися своїм майном за власною волею. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч. 1 ст. 321 ЦК України). Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. У відповідності до ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Як передбачено ч.1 ст. 656 ЦК України, предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому. Відповідно до ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Зокрема, у статті 203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. У ч. 1 ст. 216 ЦК України вказано, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. Згідно ч. 3 ст. 216 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Правове регулювання відносин, пов`язаних з купівлею-продажем транспортних засобів, здійснюється на підставі положень ЦК України з урахуванням загальних положень про договір та спеціальних правил, закріплених у відповідних положеннях Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07.09.1998 року №1388, які визначають певні особливості укладення, виконання та правові наслідки невиконання відповідних договорів. За змістом пункту 8 наведеного Порядку (в редакції, чинній станом на 12.09.2014) державна реєстрація (перереєстрація) транспортних засобів проводиться на підставі заяв власників, поданих особисто, і документів, що посвідчують їх особу, підтверджують правомірність придбання, отримання, ввезення, митного оформлення транспортних засобів, відповідність конструкції транспортних засобів установленим вимогам безпеки дорожнього руху, а також вимогам, які є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. Документом, що підтверджує правомірність придбання транспортних засобів, їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, є засвідчені підписом відповідної посадової особи, що скріплений печаткою: довідка-рахунок за формою згідно з додатком 1, видана суб`єктом господарювання, діяльність якого пов`язана з реалізацією транспортних засобів та їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери. Таким чином, довідка-рахунок підтверджує обставини укладення договору купівлі-продажу автомобіля. Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 23.01.2019 року по справі №484/3915/15-ц (провадження № 61-11094св18). Договір купівлі-продажу належного позивачу автокрана вчинявся в інтересах ПАТ «БК «Будмеханізація» як продавця комісіонером ТОВ «Нік-Тренд». Саме на підставі договору купівлі-продажу ТОВ «Нік-Тренд» було видано покупцю довідку рахунок, що прямо передбачено п. 6 договору купівлі-продажу (т. 1 а.с. 77). Предметом договору комісії виступає діяльність комісіонера, тобто послуга, що ним надається, а не сам правочин як результат діяльності комісіонера. Таким чином, договір комісії є правочином щодо надання послуг, а не договором відчуження майна, тому правовідносини щодо витребування майна на підставі ст. 388 ЦК України без оспорювання договору купівлі-продажу спірного автомобіля між сторонами не виникли. Порушене право позивача підлягає захисту шляхом визнання недійсним договору купівлі-продажу транспортного засобу. Згідно змісту ст. 1011 ЦК України комісіонер діє в чужих інтересах, але від власного імені, тобто є самостійною стороною у правочині. За таких обставин, враховуючи те, що воля власника автокрана ПАТ «БК «Будмеханізація» не була спрямована на укладення із ТОВ «Нік-Тренд» договору комісії, вчинений комісіонером у формі довідки-рахунку, договір купівлі-продажу спірного автокрану від власного імені в інтересах комітента є недійсним з підстав дефекту волі продавця на підставі ч. 3 ст. 203, ст. 215 ЦК України. З огляду на вищевказане, суд вважає доведеним у судовому засіданні факт вибуття автокрану з володіння позивача не з його волі. Таким чином, зважаючи на те, що довідка-рахунок прирівнювалась на час її видачі до договору купівлі-продажу автокрану, то до даного правочину можуть бути застосовані положення статті 215 ЦК України, а спірна довідка-рахунок має бути визнана недійсною. Стаття 387 ЦК України надає власнику право витребувати майно із чужого незаконного володіння. Якщо є підстави, передбачені статтею 388 ЦК України, які дають право витребувати майно у добросовісного набувача, захист прав особи, яка вважає себе власником майна, можливий шляхом задоволення віндикаційного позову. Статтею 330 ЦК чітко розмежовані випадки, в яких належним способом захисту порушеного права є визнання правочину недійсним та застосування наслідків його недійсності, від випадків, коли має заявлятися позов про витребування майна з чужого незаконного володіння. Якщо майно передане власником за правочином, який є нікчемним або оспорюваним, то позов про визнання правочину недійсним та (або) про застосування наслідків недійсності правочину має пред`являтися тоді, коли майно залишається за набувачем. Тобто якщо вчинений один правочин і повернути майно можна шляхом застосування реституції, то ефективним способом захисту буде визнання правочину недійсним. Якщо ж набувач, який набув майно за недійсним правочином, надалі відчужив таке майно іншій особі, потрібно звертатися з віндикаційним позовом. У пунктах 37- 39 постанови Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі №653/1096/16-ц (провадження № 14-181цс18) зроблено висновок, що предметом віндикаційного позову є вимога власника, який не є фактичним володільцем індивідуально-визначеного майна, до особи, яка незаконно фактично володіє цим майном, про повернення його з чужого незаконного володіння. Негаторний позов це позов власника, який є фактичним володільцем майна, до будь-якої особи про усунення перешкод, які ця особа створює у користуванні чи розпорядженні відповідним майном. Позивач за негаторним позовом вправі вимагати усунути існуючі перешкоди чи зобов`язати відповідача утриматися від вчинення дій, що можуть призвести до виникнення таких перешкод. Означений спосіб захисту спрямований на усунення порушень прав власника, які не пов`язані з позбавленням його володіння майном. Визначальним критерієм для розмежування віндикаційного та негаторного позовів є наявність або відсутність в особи права володіння майном на момент звернення з позовом до суду. Володіння це фактичне, фізичне панування над майном, яке передбачає повний фізичний контроль. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 червня 2018 року у справі № 703/5364/15-ц (провадження № 61-4812св18) вказано, що застосовуючи положення статті 387 ЦК України, суди повинні виходити з того, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним і в якої майно фактично знаходиться та є індивідуально визначеним. Позов про витребування майна, пред`явлений до особи, у незаконному володінні якої це майно знаходилось, але на момент розгляду справи в суді у неї відсутнє, не може бути задоволений. Відповідно до роз`яснень, викладених у п.19 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», застосовуючи положення статті 387 ЦК України, суди повинні виходити з того, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним і в якої майно фактично знаходиться та є індивідуально визначеним. Позов про витребування майна, пред`явлений до особи, у незаконному володінні якої це майно знаходилось, але на момент розгляду справи в суді у неї відсутнє, не може бути задоволений. Позивачем не надано доказів знаходження спірного автокрану у відповідача, а відповідач зазначені обставини заперечує. В ході розгляду справи судом не було встановлено, що спірне рухоме майно передавалося відповідачу та знаходиться у його володінні. Разом з тим, з досліджених судом матеріалів кримінального провадження №12015230000000414 від 02.07.2015 року, вбачається, що з 1996 до 2016 року на балансі ПАТ «БК «Будмеханізація» перебуває автомобільний кран на базі автомобіля ЗІЛ 133ГЯ, з крановою установкою КС3575А, з реєстраційним номером [NUMBER] . Протягом вересня 2014-березня 2015 року вказаний автомобіль було розібрано за вказівкою головного механіка [PERSON] для проведення ремонту, що підтверджується показаннями свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , бухгалтерською довідкою ПАТ «БК «Будмеханізація» від 08.09.2015 року. Проведеним оглядом від 28.12.2015 року встановлена наявність на території ПАТ «БК «Будмеханізація» автомобіля ЗІЛ 133ГЯ, з крановою установкою КС3575А, з реєстраційним номером [NUMBER] у розібраному стані. Результати проведеного огляду підтверджуються матеріалами інвентаризації ПАТ «БК «Будмеханізація» від 12.02.2016 року та іншими матеріалами кримінального провадження. Так, згідно протоколу огляду предмету від 28.12.2015 року, складеного слідчим Ступак О.М. у присутності юристконсульта ПАТ «БК «Будмеханізація» Ільченка Д.О., здійснено огляд складових частин автокрану: кранової установки КС3575 з №7143; рами з номером 1633ХОН, що на момент огляду знаходилися у розібраному стані на території товариства. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] підтвердила обставини щодо перебування спірного майна - автомобільного крану на базі автомобіля ЗІЛ 133ГЯ з крановою установкою КС3575А з реєстраційним номером [NUMBER] , на балансі та фактичного знаходження у розібраному стані на території ПАТ «БК «Будмеханізація» станом на вересень 2014 червень 2015 року, а також зазначила, що спірний автокран за видатковими накладними чи іншими документами фактично [PERSON] чи іншій будь-якій особі у період 2014-2015 років не передавався. Як вбачається з акту оприбуткування безхазяйного майна від 03.11.2015 року комісією ПАТ «БК «Будмеханізація» при огляді території ремонтного цеху було виявлено складові частини автокрану, які утворилися внаслідок того, що вкрадений автокран ЗІЛ133ГЯ, держ.№ [NUMBER] був розібраний на запчастини винуватцем крадіжки. Комісією вирішено зарахувати наведені в акту складові на баланс ПАТ «БК «Будмеханізація». Відповідно до інвентарного опису основних засобів, складного 12.02.2016 року комісією у складі представників ПАТ «БК «Будмеханізація», судом встановлено, що станом на 01.02.2016 року фактичну наявність спірного автокрану у розібраному стані. Крім того, судом враховано, що матеріали справи не містять будь-яких доказів передачі спірного автокрану від ПАТ «БК «Будмеханізація» до ТОВ «Нік-Тренд», на виконання договору комісії від 12.09.2021 року, а також доказів передачі спірного майна від ТОВ «Нік-Тренд» [PERSON] за договором купівлі-продажу. Вказані обставини у встановленому порядку позивач не спростував, доказів того, що спірне майно вибуло з володіння ПАТ «БК «Будмеханізація» матеріали справи не містять. За положеннями ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідно до частини першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Застосовуючи принцип диспозитивності, закріплений у статті 13 ЦПК України (ст. 11 ЦПК України 2004 року), суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Отже, саме сторони визначають докази, якими підтверджуються їх вимоги або заперечення проти позову, доводять їх достатність та переконливість. На суд покладено обов`язок під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів. З огляду на вищевказане суд приходить до висновку, що позовні вимоги ПАТ «БК «Будмеханізація» про витребування спірного автокрану з володіння відповідача [PERSON] не підлягають задоволенню з огляду на те, що на момент розгляду справи в суді у відповідача відсутнє спірне майно. Відповідно до ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюються або не визнається іншою особою. Із огляду на встановлені обставини, суд констатує факт незаконного позбавлення майна позивача та необхідність захисту його права власності у спосіб визнання за ним права власності на майно. У відповідності до положень ст.141 ЦПК України, оскільки під час звернення до суду з позовом позивачем сплачено мінімальний розмір судового збору за позовну вимогу немайнового характеру, з відповідачів пропорційно на користь позивача підлягають стягненню понесені витрати на сплату судового збору в сумі 1218,00 гривень, а саме: по 609,00 гривень з кожного.

Outcome: partial