Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-03 00:00:00

Позивач Акціонерне Товариство «Альфа Банк» звернулося в суд з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за ставкою 3 % на кредитну заборгованість та стягнення заборгованості від інфляційних витрат, мотивуючи позовні вимоги тим, що, що між сторонами виникли та існують фактичні договірні відносини. Відповідачу надано кредит а він відповідно до умов договору зобов`язаний повернути кошти, сплачувати неустойки та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах які передбачені договором та графіком погашення кредиту. Позивачем умови договору були виконані в повному обсязі. На підставі рішення третейського суду, Дніпровським районним судом було видано виконавчий лист про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованості за договором кредиту в сумі 8141164 грн. 97 коп., відповідно до розрахунку заборгованості рішення суду відповідачем не виконано , тому на підставі ст. 625 УК України банк має право та скористався ним із стягнення з боржника [PERSON] 3% річних та інфляційних витрат станом на день звернення до суду. Просять стягнути з відповідача суму заборгованості за 3% ставкою на кредитну заборгованість в сумі 73335, 34 грн., та суми заборгованості за інфляційними витратами 166076,45 грн. Ухвалою суду від 15.03.2021 року по справі було відкрито провадження та призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження. За клопотанням представника відповідача до участі у справі ухвалою суду була залучена таретя особа [PERSON] . Представник позивача в судове засідання не з`явився. До початку судового засідання представник позивача спрямував на адресу суду заяву з проханням проводити судове засідання у відсутність позивача. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі, у разі неявки відповідача не заперечує щодо винесення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про час, день та місце розгляду справи, про поважність причин неявки суд не повідомив, тому суд вважає за можливе провести судове засідання у його відсутність. Представник відповідача [PERSON] неодноразово звертався до суду з заявами про відкладення розгляду справи та з цих причин розгляд справи відкладався. В судове засідання 29.12.2021 року представник [PERSON] не з`явився, заяв про поважність причин неявки не подавав. Тому суд приходить до висновку про розгляд справи без участі відповідача та її представника [PERSON] та про ухвалення не заочного рішення суду, оскільки [PERSON] подавалися до суду заяви та клопотання по суті справи. Третя особа [PERSON] , представником , якої згідно наявної в матеріалах справи копії договору є також [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила. У зв`язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, суд, у відповідності з ч.2 ст.247 ЦПК України, ухвалив здійснювати судове засідання без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України - у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Судом, належними доказами по справі установлено, що між АКБ соціального розвитку УкрсоцБанк та відповідачем [PERSON] було укладено договір кредиту №925/166366-KN року. Відповідно до умов договору АКБ соціального розвитку УкрсоцБанк, правонаступником якого є АТ АльфаБанк, надав у тимчасове користування [PERSON] грошові кошти в сумі 123000 доларів США, зі сплатою 3% річних та визначено було погашення основної суми основної заборгованості не пізніше 20 числа кожного місяця. Дніпровським районним судом м. Києва видано виконавчий лист на підставі рішення третейського суду та стягнено з [PERSON] на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість за договором кредиту в сумі 8141164 грн. 97 коп., та стягнуто з відповідачки на користь АТ «Укрсоцбанк» третейський збір в сумі 8541 грн. 65 коп. та судовий збір 243.60 грн.(а.с.12-13) Відповідно до вимог ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Згідно частини першої статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Предметом позову у справі є стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат, нарахованих відповідно до статті 625 ЦК України у зв`язку з неналежним виконанням судових рішень про стягнення грошових коштів. Відповідно до вимог ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Підстави припинення зобов`язання визначені главою 50 ЦК України. Зокрема, за змістом ст.598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. За загальним правилом зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Належним виконанням зобов`язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов`язки сторін зобов`язання. Таким чином, факт ухвалення судом рішення про задоволення вимог кредитора, виконання якого не здійснене, не припиняє зобов`язальних правовідносин сторін договору й не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов`язання. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Згідно з ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Звертаючись до суду з позовом, позивач виходив із положень ст.625 ЦК України та вважав, що має право на нарахування та одержання сум, передбачених статтею. Так, відповідно до положень статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Отже, положення зазначеної норми права передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. Боржник зобов`язаний відшкодувати інфляційні витрати від знецінення неповернутих коштів за час виконання рішення суду про стягнення суми. Невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення (висновок Великої Палати Верховного Суду у постанові від 08 листопада 2019 року у справі № 127/15672/16-ц (провадження 254цс 19)). Позивач має право на компенсацію знецінення неповернутих коштів за час невиконання рішення суду про стягнення суми, яке викликане недобросовісною поведінкою боржника та недосконалістю системи виконання судових рішень у державі. Як вбачається з наданого позивачем рішення постійно діючого третейського суду при асоціації українських банків від 14 березня 2014 року, позов ПАТ «Альфа-Банк» задоволено. Стягнуто солідарно з [PERSON] на користь ПАТ «Альфа-Банк» заборгованість за кредитним договором №925/166366-KN від 16 вересня 2008 року в розмірі 814164 гривні 97 коп. (вісімсот чотирнадцять сто шістдесят чотири) грн. 97 коп., третейський збір у сумі 8541 грн. та на час звернення до суду з цим позов не виконано. Таким чином, з ухваленням рішення про стягнення боргу, зобов`язання відповідачки [PERSON] сплатити заборгованість за договором не припинилося та триває до моменту фактичного виконання грошового зобов`язання (дати останнього платежу з погашення боргу). Відтак кредитор має право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення до моменту фактичного виконання грошового зобов`язання. З чого суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог позивача та задоволення позову. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені та документально підтверджені судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 3591.17 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved