Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-16 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] , у якому просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість у розмірі 22 602,26 грн, яка складається із основної суми заборгованості 12 523,00 грн, 3% річних - 79,26 грн 26 коп., та юридичних послуг за написання позовної заяви до суду - 10 000, 00 грн, судові витрати покласти на відповідача. В обґрунтування позову зазначив, що 15 березня 2021 року він надав відповідачу у борг 12 523,00 грн, що підтверджується розпискою від 15.03.2021 року . Відповідач зобов`язався повернути борг протягом двох тижнів з моменту підписання розписки. Однак, станом на час подання позову відповідач не повернув борг. Крім основної суми боргу, відповідач повинен сплатити позивачу відповідно до положень ч.2 ст.625 ЦК України 3% річних у сумі 79,26 грн. Відповідно ухвали Фастівського міськрайонного суду Київської області від 24.06.2021 року матеріали позовної заяви направлені до Шполянського районного суду Черкаської області за підсудністю. 01.09.2021 року відкрито провадження у справі та вирішено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Позивач у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку ( п.2. ч.7, п.4 ч.8 ст. 128 ЦПК України), про причини неявки суд не повідомив, відзив не подавав. 10.01.2022 року судом постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, суд встановив наступне. Згідно копії розписки від 15 березня 2021 року ( а.с.4) , [PERSON] надав розписку про те, що взяв у борг грошові кошти у розмірі 12 523,00 грн у [PERSON] та зобов`язався їх повернути протягом двох тижнів з моменту підписання цієї розписки. Згідно з п.1 ч.2 ст.11 Цивільного Кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частиною 1 ст. 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до змісту ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Згідно ст. 627 ЦК України встановлено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. У відповідності до ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей ( правовий висновок Великої Палати Верховного Суду у справі № 464/3790/16-ц від 16.01.2019 року). Отже, між сторонами виникли договірні правовідносини на підставі договору позики. Згідно ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ч.1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Норми ч.ч. 1-2 ст. 625 ЦК України передбачають, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Наявність оригіналу боргової розписки у позивача без зазначення на ній про повернення оспорюваних сум, свідчить про те, що боргове зобов`язання не виконане. Такий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 12.11.2020 №154/3443/18. Станом на час розгляду справи відомостей про сплату боргу суду не надано, отже [PERSON] не виконав умови укладеного із [PERSON] договору позики, оформленого розпискою, факт власноручного підписання якого та отримання за ним коштів [PERSON] не спростував, а тому боржник зобов`язаний сплатити позивачу суму основного боргу. Щодо вимог про стягнення 3% річних суд виходить з наступного. Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Положеннями ч. 3 ст. 12 та ч.1 ст. 81 ЦПК України визначено обов`язок сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Розмір 3% відсотків річних від простроченої суми також підлягає доведенню. Разом із тим, заявляючи таку вимогу, позивач не навів розрахунку такої суми, а від так така є не доведеною, тому задоволенню не підлягає. Щодо витрат на правову допомогу суд зазначає. Відповідно до ч.1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до частини другої статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Разом із тим, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та таке ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних з наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про їх відшкодування. Такий правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 751/3840/15-ц. Згідно ч.ч. 1,2 ст. 83 ЦПК України визначено, що сторони та інші учасники справи подають до суду докази у справі безпосереднього до суду; позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Положеннями ч.4 ст. 83 ЦПК України, які кореспондуються із положеннями п.8 ч.5 ст. 175 ЦПК України встановлено, якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї ( ч.8 ст. 83 ЦПК України). Копії доказів (крім речових доказів), що подаються до суду, заздалегідь надсилаються або надаються особою, яка їх подає, іншим учасникам справи. Суд не бере до уваги відповідні докази у разі відсутності підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи, крім випадку, якщо такі докази є у відповідного учасника справи або обсяг доказів є надмірним, або вони подані до суду в електронній формі, або є публічно доступними ( ч.9 ст. 83 ЦПК України). Позивач у позовній заяві навів орієнтовний розрахунок судових витрат, 10000,00 грн за юридичні послуги за написання позовної заяви, що відповідає положенням ст.ст. 134,175 ЦПК України. Однак, разом із позовною заявою не подав доказів на підтвердження таких витрат та не зазначив причини, з яких доказ не може бути подано разом із позовною заявою. Разом із заявою про розгляд справи без участі позивача, яка надійшла до суду 21.09.2021 року, позивач надіслав суду договір № б/н про надання правової допомоги від 03.05.2021 року, укладений між [PERSON] та адвокатом Зіньковим О.Ю.. Разом із тим, у порушення вимог ч.9 ст. 83 ЦПК України не надав доказів направлення копії доказу відповідачу, у зв`язку із чим такий, у відповідності до наведеної норми суд не бере до уваги. Інших доказів суду не надано. Ураховуючи положення ст.12 ЦПК України, відповідно якої цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, зважаючи на не доведення позивачем витрат на правову допомогу, вимоги у цій частині задоволенню не підлягають. У порядку ч.1 ст. 141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог на користь позивача, а саме судовий збір в розмірі 902,28 грн, що становить 99,37% від суми 908,00 грн. Суд звертає увагу, що позивачем при зазначені ціни позову, 22602.26 грн, уключено і суму судових витрат, 10 000 грн юридичні послуги за написання позовної заяви, разом із тим у даному випадку ціну позову складає , відповідно положень п.1 ч.1 ст. 175 ЦПК України, сумою позики та 3% річних, а витрати на правову допомогу є судовими витратами, які не складають ціни позову.

Outcome: partial