Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-17 00:00:00

29 листопада 2021 року позивач звернувся в суд з позовом до ТзОВ "Фінансова компанія "Ріальто", треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Данич Оксана Федорівна, Локачинський відділ державної виконавчої служби у Володимир-Волинському районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначає, що згідно із виконавчим написом № 22142 від 16 червня 2021 року, що вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Данич О. Ф., з нього на користь товариства з обмеженою відповідальністю ТзОВ "Фінансова компанія "Ріальто" стягнуто кошти в розмірі 20538 грн. 22 липня 2021 року Локачинським відділом державної виконавчої служби у Володимир-Волинському районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) відкрито виконавче провадження № 66171243 з примусового виконання вищевказаного виконавчого напису. Вважає виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню, позаяк на момент його вчинення кредитний договір № 201205-30236-1 від 05.12.2020 року не був тим документом, за яким стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса. Просить суд визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис за № 22142 від 16 червня 2021 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Данич О. Ф., щодо стягнення з [PERSON] 20538 грн, а також просить стягнути з відповідача на користь позивача сплачений судовий збір в сумі 1362 грн та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4000 грн. Ухвалою судді від 01 грудня 2021 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження, а також ухвалою суду від 01.12.2021 року задоволено заяву позивача про забезпечення позову у справі та зупинено стягнення у виконавчому провадженні № 66171243, відкритому на підставі оскаржуваного виконавчого напису. 21 грудня 2021 року представником відповідача подано відзив на позов, згідно із яким ТзОВ "Фінансова компанія "Ріальто" просить відмовити у задоволенні позову, посилаючись на безспірність заборгованості відповідача, що підтверджується первинними документами, поданими нотаріусу. Також 21 грудня 2021 року представник відповідача подав заяву про зменшення витрат на професійну правничу допомогу, у зв`язку з неспівмірністю таких витрат із сумою заборгованості, що стягується, підписанням позовної заяви особисто позивачем, відсутністю детального опису виконаних робіт адвокатом та документального підтвердження витрат на правничу допомогу, ненаправлення копії договору про надання правничої допомоги та акту виконаних робіт відповідачу. Ухвалою суду від 23 грудня 2021 року закрито підготовче провадження у справі та призначено її до судового розгляду на 11:30 18.01.2022 року. 29 грудня 2021 року представником позивача подано відповідь на відзив, з проханням відхилити доводи відповідача, позаяк останній не бере до уваги викладені позивачем аргументи у позовній заяві. Вказує, що визначена у спірному виконавчому написі сума заборгованості не є безспірною. Крім того, 29 грудня 2021 року від представника позивача до суду надійшла відповідь на клопотання відповідача про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу, у якій останній вказує, що у матеріалах справи є усі необхідні документи щодо підтвердження витрат на правничу допомогу, копії яких були також надіслані відповідачу разом із позовною заявою, що підтверджується копією опису поштового відправлення суду. Позивач та його представник у судове засідання не з`явилися, 29 грудня 2021 року від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без його участі, позовну заяву підтримує в повному обсязі, просить її задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про місце, дату та час розгляду справи за допомогою засобів електронного зв`язку та підсистеми "Електронний суд". У поданому ним відзиві на позовну заяву просив розгляд справи проводити без його участі. Треті особи у судове засідання не з`явились також, хоча були належним чином повідомлені про місце, дату та час розгляду справи. Про причини неявки суд не повідомили, будь-яких клопотань, заяв від них не надійшло. Згідно із ч.1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши та оцінивши представлені у справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог повністю, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 16 червня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Данич О. Ф. вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 22142, відповідно до якого із [PERSON] , боржника за кредитним договором № 201205-30236-1 від 05 грудня 2020 року, укладеним із ТзОВ "Фінансова компанія "Фінанс Інновація", правонаступником усіх прав і обов`язків якого на підставі договору відступлення прав вимоги є товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Ріальто", стягнуто на користь ТзОВ "Фінансова компанія "Ріальто" заборгованість за період з 22 грудня 2020 року по 11 червня 2021 року в розмірі 20538 грн, в т. ч.: 4000 грн - прострочена заборгованість за сумою кредиту, 15588 грн - прострочена заборгованість за несплаченими відсотками за користування кредитом та плата за вчинення виконавчого напису нотаріусом, яка стягнута зі стягувача (а. с. 11). Згідно із постановою від 22.07.2021 року головним державним виконавцем Локачинського відділу державної виконавчої служби у Володимир-Волинському районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) було відкрито виконавче провадження №66171243 з примусового виконання вищевказаного виконавчого напису (а.с.12). Статями 15, 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. При цьому, відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України "Про нотаріат" та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону "Про нотаріат"). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 (далі - Порядок № 296/5). Згідно зі статтею 87 Закону України "Про нотаріат" нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до підпункту 3.1 пункту 3 глави 16 розділу II Порядку № 296/5 нотаріус вчиняє виконавчі написи: - якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; - за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29.06.1999 (підпункт 3.2 пункту 3 глави 16 розділу II Порядку № 296/5). Строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюється з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу (підпункт 3.4 пункту 3 глави 16 розділу II Порядку № 296/5). Підпунктом 3.5 пункту 3 глави 16 цього ж Порядку визначено, що при вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29.06.1999 (далі - постанова КМУ № 1172 від 29.06.1999). Стаття 50 Закону України "Про нотаріат" передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України "Про нотаріат" у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року № 6-887цс17 та постанові Верховного Суду у справі № 207/1587/16 від 19 вересня 2018 року (провадження № 14-12559св18). У оспорюваному виконавчому написі вказано, що підставою його вчинення є, зокрема, постанова КМУ № 1172 від 29.06.1999 р., в яку постановою КМУ № 662 від 26.11.2014 р. були внесені зміни до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, зокрема, доповнено перелік після розділу "Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами" новим розділом такого змісту: "Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин. п. 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості". Однак, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у справі № 826/20084/14 було визнано незаконною та нечинною з моменту прийняття постанову КМУ № 662 від 26.11.2014 в цій частині. Вказану постанову залишено без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 1 листопада 2017 року. Оскаржений виконавчий напис вчинений нотаріусом 16 червня 2021 року, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14. Таким чином, Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29 червня 1999 року (у редакції станом на час вчинення оспорюваного виконавчого напису приватного нотаріуса) стосувався лише нотаріально посвідчених договорів і не міг застосовуватись до кредитного договору № 201205-30236-1 від 05 грудня 2020 року. Доказів нотаріального посвідчення кредитного договору № 201205-30236-1 від 05 грудня 2020 року приватним нотаріусом, а також відповідачем не подано, до матеріалів позову долучено копію даного договору, що не є посвідченим нотаріально (а.с.9-10, 43-44). Крім того, позивач не вважає заборгованість за вказаним договором безспірною. Зважаючи на вищевикладене, суд приходить до висновку про наявність підстав до задоволення позову та визнання виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Данич О. Ф., вчиненого 16 червня 2021 року, зареєстрованого в реєстрі за № 22142, про стягнення з [PERSON] на користь ТзОВ "Фінансова компанія "Ріальто" заборгованості за кредитним договором № 201205-30236-1 від 05 грудня 2020 року, а також плати за вчинення виконавчого напису нотаріусом, на загальну суму 20538 грн, таким, що не підлягає виконанню. Враховуючи те, що позов задоволено повністю, на підставі ст. 141 ЦПК України, з відповідача в користь позивача слід стягнути понесені ним витрати по сплаті судового збору на загальну суму 1362 (908+454) грн. Щодо вирішення питання про стягнення з відповідача в користь позивача витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає наступне. Згідно із ч.1, п.1 ч.3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. За змістом ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Системний аналіз наведених норм права дає підстави вважати, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, підлягає доказуванню в суді. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (наприклад, квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження або інший розрахунковий документ). При цьому, матеріали справи повинні містити докази на підтвердження виконаних об`ємів робіт, їх кількості та видів. Окрім того, витрати на правничу допомогу відшкодовуються лише в тому випадку, якщо така допомога реально надавалася в справі тими особами, які одержали за це плату, та їх сплата підтверджується відповідними фінансово-розрахунковими документами. Згідно з частиною 1 статті 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Відповідно до частини 9 статті 83 ЦПК України копії доказів (крім речових доказів), що подаються до суду, заздалегідь надсилаються або надаються особою, яка їх подає, іншим учасникам справи. Суд не бере до уваги відповідні докази у разі відсутності підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи, крім випадку, якщо такі докази є у відповідного учасника справи або обсяг доказів є надмірним, або вони подані до суду в електронній формі, або є публічно доступними. З позовної заяви вбачається, що позивач просить стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу у сумі 4000 грн. На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу представником позивача було долучено до примірника позовної заяви, наданої суду, договір про надання правової допомоги № 39 від 19 листопада 2021 року, укладений [PERSON] із адвокатським бюро "Хільчука Романа Васильовича" в особі керуючого бюро - адвоката Хільчука Р. В., розрахунок суми гонорару за надану правничу допомогу до даного договору із зазначенням суми гонорару в розмірі 4000 грн, копію квитанції № 59488723 від 23 листопада 2021 року на суму 4000 грн та акт виконаних робіт від 23 листопада 2021 року. Проте, до примірників позовної заяви для інших учасників справи - відповідача та третіх осіб, із вищенаведених доказів було долучено лише копію квитанції № 59488723 від 23 листопада 2021 року, що підтверджується актом Локачинського районного суду Волинської області від 29 листопада 2021 року (а.с. 20а). Вказані примірники були надіслані судом учасникам справи із ухвалою судді про відкриття провадження у справі. Із наданої представником позивача копії опису цінного листа неможливо встановити перелік доданих позивачем документів до копій позовних заяв для інших учасників справи. Також отримання доказів про понесені витрати позивачем на правничу допомогу заперечується представником відповідача у клопотанні про зменшення витрат на професійну правничу допомогу. Оцінюючи вищенаведені обставини, суд приходить до висновку, що такі дії позивача порушують принципи пропорційності та змагальності цивільного процесу, впливають на право відповідача довести неспівмірність витрат відповідно до вимог ст.137 ЦПК України. Враховуючи, що підтвердження надсилання (надання) відповідачу копій доказів про понесення витрат на правничу допомогу (крім квитанції № 59488723 від 23 листопада 2021 року) представником позивача суду не надано, зокрема, і договору, на підставі якого такі послуги надавались, і вказані докази не можуть бути у відповідача та третіх осіб, позаяк стосуються оплати послуг позивачем адвокату, обсяг таких доказів не є надмірним, вони не є публічно доступними та не подані до суду в електронній формі, а тому на підставі ч. 9 ст. 83 ЦПК України суд не бере до уваги вказані докази. Таким чином, підсумовуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що у стягненні з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу в сумі 4000 грн необхідно відмовити.

Outcome: approved