Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-16 00:00:00

свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що вона перебувала з відповідачем в шлюбі, в якому у них [INFO] народився син [PERSON] . Заочним рішенням Коломийського міськрайонного суду від 01.03.2013 року шлюб між сторонами розірвано, вказаного сина залишено проживати з позивачем. На утримання вказаної дитини згідно з рішенням цього ж суду від 11.11.2019 року присуджено з відповідача на користь позивача аліменти в твердій грошовій сумі, а саме 2 000 грн. щомісячно, до досягнення ним повноліття. Однак, на даний час сума стягуваних аліментів на утримання дитини є недостатньою для його матеріального утримання, оскільки витрати є значними, та позивачу важко самостійно їх оплачувати. Крім того, позивач зазначає, що змінилося її матеріальне становище, адже відповідач не бере участі в оплаті додаткових витрат на утримання сина, добровільно допомоги на його утримання не надає, а син відвідує додаткові уроки з польської та англійської мови, займається «самбо». Відповідач є здоровим та працездатним, а отже спроможним сплачувати аліменти на утримання сина в більшому розмірі, ніж визначено попереднім рішенням суду. Інших осіб на утриманні він не має. Крім того, вказує, що відповідач ухилявся від сплати аліментів визначених рішенням суду. Тому в нього виникла заборгованість, яка станом на 01.11.2021 року складає 32 400 грн. Тому позивач просила збільшити присуджений з відповідача розмір аліментів на утримання сина в розмірі 3 000 грн. щомісячно до досягнення останнім повноліття та стягнути 32 400 грн. пені за прострочення сплати аліментів на утримання вказаної дитини, а також стягнути з відповідача на її користь судові витрати, які складаються із 4 000 грн. витрат на професійну правничу допомогу. Позивач в судове засідання не з`явилася, 17.01.2022 року вона подала до суду письмову заяву про зменшення позовних вимог, в якій просить стягувати з відповідача на утримання сина аліменти в розмірі по 2 400 грн. щомісячно до досягнення ним повноліття, стягнути пеню за прострочення сплати аліментів в розмірі 25 000 грн., а позовну вимогу щодо стягнення витрат за надання правничої допомоги залишити без розгляду (а.с. 39). Відповідач в судове засідання не з`явився, 17.01.2022 року він подав до суду письмову заяву, в якій зменшені позовні вимоги визнає, просить стягувати з нього аліменти на утримання вказаного сина в розмірі 2 400 грн. щомісячно, а також стягнути з нього пеню за прострочення сплати аліментів в розмірі 25 000 грн. (а.с. 40). В зв`язку з неявкою в судове засідання сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, що відповідає правилам ч.2 ст.247 ЦПК України. Суд, перевіривши матеріали справи, та, оцінивши досліджені докази в сукупності, приходить до наступних висновків. Відповідно до даних свідоцтв про народження сторони є батьками малолітнього [PERSON] , [INFO] (а.с. 14). Згідно з рішенням Коломийського міськрайонного суду від 11.11.2019 року з відповідача на користь позивача присуджено аліменти на утримання вказаного сина, в розмірі 2 000 грн. щомісячно до досягнення ним повноліття (а.с. 16-17). Факт проживання вказаного сина з позивачем стверджується довідкою № 111730, виданою 16.02.2021 року управлінням "Центр надання адміністративних послуг Коломийської міської ради" Івано-Франківської області (а.с. 15). Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, виданого Коломийським відділом державної виконавчої служби у Коломийському районі Івано-Франківської області Південно-Західного міжрегіонального управління юстиції (м. Івано-Франківськ), станом на 01.11.2021 року розмір заборгованості [PERSON] по аліментах становить 32 400 грн. (а.с. 19). Відповідно до положень ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення дітьми повноліття. Частиною 3 статті 181 Сімейного кодексу України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно з положеннями ч.1 ст.182 вказаного Кодексу при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 2 вказаної статті передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно з положеннями ч.1 ст.192 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено, або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів, у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось з них. В п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що відповідно до ст.192 СК розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. На підставі наведеного, враховуючи визнання відповідачем зменшених позовних вимог, вік сина сторін та пов`язані з цим витрати на його харчування, лікування, забезпечення найбільш необхідними речами, відсутність відомостей про місце роботи та заробітну плату відповідача, виходячи із системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд вважає можливим визначити аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі, з яким погодилися сторони. Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення з відповідача пені за прострочення сплати аліментів судом враховується наступне. Згідно з положеннями ч.1 ст.196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. В п.22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" роз`яснено, що передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. В матеріалах справи відсутні належні докази виникнення заборгованості не з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти, тобто відповідача. Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі 1 % від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується розмір несплачених аліментів за кожен місяць та кількість днів прострочення за кожним платежем окремо. Аліменти нараховуються щомісячно, тому строк виконання цього обов`язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною. Законодавець установив розмір пені - 1% за кожен день прострочення та період, за який нараховується пеня - за кожен день, починаючи з наступного, у який мала бути здійснена сплата аліментів за відповідний місяць, але таке зобов`язання не було виконане, і до дня, у який проведена сплата заборгованості чи до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені. Таке правило застосовується у разі прострочення виконання зобов`язання зі сплати аліментів за місяць, у який вони мали бути сплачені. Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 відсоток. Тобто формула така: заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 %. За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем. Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем. Отже, пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на весь розмір несплачених у відповідному місяці аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Саме така правова позиція викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 03.04.2019 року у справі №333/6020/16-ц. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. З огляду на те, що заборгованість по аліментних платежах виникла з вини відповідача, позивач має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Суд погоджується з розміром неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, зробленим позивачем, оскільки даний розрахунок виконаний відповідно до положень, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц. Всього сума нарахованої неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів за період з 01.09.2019 року по 01.11.2021 року визначена в сумі 176 280,00 грн. Разом з тим відповідно до ч. 1 ст.196 СК України одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Враховуючи те, що загальна сума заборгованості за аліментами складає 32 400 грн., а позивач, зменшивши позовні вимоги, просить стягнути з відповідача неустойку (пеню) за несвоєчасну сплату аліментів у розмірі 25 000 грн., відповідач не заперечив щодо такого стягнення, а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути вказану суму. Отже, зменшені позовні вимоги підлягають задоволенню. Згідно з положеннями ч. 6 ст. 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути в дохід держави судовий збір, від сплати якого звільнена позивач, відповідно до кількості позовних вимог. На підставі наведеного та ст. ст.180-184, 192, 196 СК України,

Outcome: approved