Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-20 00:00:00

У лютому 2020 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про зменшення розміру аліментів, в якому прохав зменшити розмір аліментів, встановлених судовим наказом Ленінського районного суду м. Полтави у справі №553/2803/17, від 14.12.2017 року, визначивши [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] аліменти на утримання дочки - [PERSON] у розмірі 1/6 частини усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з дня набрання рішення суду законної сили і до досягнення донькою 18 - річного віку, стягнути судові витрати. В судове засідання позивач [PERSON] та його представник адвокат Єрмак О.В. не з`явились, надали на адресу суду заяву, в якій прохали проводити судовий розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги підтримують у повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, але надала на адресу суду заяву, в якій прохала проводити судовий розгляд справи у її відсутність, при ухваленні судом рішення прохала прийняти доводити щодо необгрунтованості позовних вимог зазначені нею у відзиві. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позов таким, що підлягає до задоволення за наступних обставин. Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Отже суд розглядає справу за наявними у справі доказами, які надані сторонами. Згідно судового наказу виданого Ленінським районним судом м. Полтави від 14 грудня 2017 року, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання доньки - [PERSON] , [INFO] , у розмірі ј частини усіх видів доходу, але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання до суду заяви про видачу судового наказу, з 30 жовтня 2017 року і до досягнення дитиною повноліття, тобто до [INFO] . Статтею 192 СК України визначено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Верховний Суд України в постанові від 05 лютого 2014 року в справі №6-143цс13 дійшов висновку, що з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). При розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст.192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст.182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). Враховуючи зміст ст.ст. 181 , 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. У відповідності до ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних утриманців та інші обставини, що мають істотне значення. З аналізу даних правових норм вбачається, що при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів, слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі. Особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів. При цьому суд, з урахування встановлених обставин і сукупності належних та допустимих доказів, при наявності підстав щодо неможливості сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі, може вирішити питання щодо зменшення розміру аліментів. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу (ч. 2 ст. 182 СК України). Обґрунтовуючи позовні вимоги щодо зменшення розміру аліментів, позивач посилався на те, що після ухвалення первісного рішення про стягнення з нього аліментів на користь відповідача [PERSON] , на утримання доньки [PERSON] , [INFO] у сім`ї позивача народилася друга дитина - [PERSON] . Позивачем вказувалось що, відповідно до рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 11 березня 2020 року стягнуто з позивача [PERSON] на користь [PERSON] , аліменти на дитину - [PERSON] у розмірі 1/4 від усіх видів заробітку (доходу) відповідача, щомісячно, починаючи стягнення з 03.02.2020 року, і до досягнення дитиною повноліття (а.с.95-97). Згідно постанови Київського апеляційного суду від 20 січня 2021 року рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 11 березня 2020 року - залишено без змін ( а.с.92-99). Поряд з цим, в обґрунтування позовних вимог позивачем вказувалось, як підстава для звернення до суду з вказаним позовом, що під час медичного обстеження батька - [PERSON] виявлено численну кількість захворювань стійкого, хронічного ґенезу: неврологічні захворювання, серцево - судинні захворювання, захворювання опорно - рухового апарату, захворювання ендокринної системи, захворювання печінки і підшлункової залози, захворювання сечостатевої системи. Згідно рішення Солом`янського районного суду м. Києва, від 15 вересня 2020 року, стягнуто з позивача [PERSON] на користь [PERSON] аліменти в розмірі 2000,00 грн., щомісячно, довічно, з дня набрання рішенням законної сили ( а.с. 93-94). Постановою Київського апеляційного суду від 12 серпня 2021 року, апеляційне провадження за апеляційною скаргою [PERSON] на рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 15 вересня 2020 року у справі про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання батька - [PERSON] - закрито ( а.с.100-104). Статтею 183 СК України визначено, що аліменти на двох дітей можуть бути стягнуті в розмірі однієї третини заробітку платника аліментів. Вказані обставини свідчать про те, що позивач [PERSON] на своєму утримання має неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO] , неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] , цивільну дружину [PERSON] та батька [PERSON] , що вказує про наявність суттєвих, істотних змін майнового та сімейного стану у позивача. Таким чином, суд вбачає суттєву зміну сімейного та матеріального стану платника аліментів (позивача), в порівнянні з його матеріальним становищем на момент ухвалення рішення про стягнення з нього на користь відповідача аліментів у розмірі 1/4 частини від усіх видів доходу, але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що відповідно до положень ст. 192 СК України є підставою для зменшення розміру аліментів. Зменшення розміру аліментів з 1/4 частини всіх видів доходу, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на 1/6 частину всіх видів доходу, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на утримання дитини [PERSON] щомісяця, на думку суду, є розумним, не суперечить нормам матеріального права, а також буде справедливим балансом між захистом прав неповнолітніх дітей. 17 травня 2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів», яким внесені зміни до ч. 2 ст. 182 СК України та визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Таким чином, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, у зв`язку з чим при зменшеному за даним рішенням суду розміром аліментів, що присуджені до стягнення, мінімальний їх розмір складатиме 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. За правилами ст. 191 СК України, лише для стягнення аліментів встановлено час, з якого вони присуджуються, а зменшення розміру аліментів відбувається за загальними правилами, а саме з моменту набрання рішенням суду законної сили. Таким чином, з огляду на наведені вище обставини суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача у справі.

Outcome: approved