Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-04 00:00:00

[PERSON] , (далі - позивач) звернулася до суду із позовом до [PERSON] (далі - відповідач 1), Колонщинської сільської ради Київської області (далі - відповідач 2), Головного управління Держгеокадастру у Київській області (далі - відповідач 3), в якому вказала, що [PERSON] є її рідною сестрою. Відповідно до свідоцтва про право власності на спадщину за законом, зареєстрованого у виконкомі Колонщинської сільської ради 29 жовтня 1988 року [PERSON] з відповідачем [PERSON] є співвласниками по 1/2 частці кожен житлового будинку з надвірними будівлями, які розташовані в [ADDRESS] (на даний час будинок номер [ADDRESS] ). Вказані обставини підтверджуються копією свідоцтва про право власності, копіями рішень Колонщинської сільської Ради від 15 серпня 2006 року №31, від 27 листопада 2007 року № 64, копією технічного паспорту на домоволодіння. В комунальному підприємстві Київської обласної ради «Київське обласне бюро технічної інвентаризації» зробила замовлення на архівну довідку та технічний паспорт від 12.05.2021 р. Рішенням Колонщинської сільської Ради від 23 березня 2007 року №142-12-05 відповідачу [PERSON] передано у приватну власність земельну ділянку розміром 0,24 га для будівництва та обслуговування житлового будинку в [ADDRESS] та видано державний акт серії ЯЕ №815247, який 07 листопада 2007 року зареєстровано у Макарівському відділі земельних ресурсів в книзі записів реєстрації державних актів на право приватної власності на землю за №010733001190. 28 жовтня 2013 року дана земельна ділянка зареєстрована у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, кадастровий номер: 3222782601:01:002:0056. Відповідно до рішення №71 7-ї сесії 5-го скликання Колонщинської сільської ради від 08 вересня 2006 року [PERSON] з [PERSON] було надано дозвіл на підготовку матеріалів інвентаризації земельних ділянок щодо передачі безоплатно у приватну власність по 0,10 га кожній в [ADDRESS] для будівництва та обслуговування житлового будинку. Ця ж обставина підтверджується актом погодження меж земельних ділянок від 13 вересня 2006 року. Отже, відповідачу [PERSON] передано у приватну власність всю земельну ділянку з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку господарських будівель та споруд по [ADDRESS] загальним розміром 0,24 га. Враховуючи наведене позивач просила суд: 1. Визнати частково недійсним та частково скасувати рішення Колонщинської сільської Ради від 23 березня 2007 року №142-12-05, яким відповідачу [PERSON] передано у приватну власність земельну ділянку розміром 0,24 га для будівництва та обслуговування житлового будинку в [ADDRESS] в частині про передачу безкоштовно у приватну власність? [PERSON] земельної ділянки розміром 0,12 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд; 2. Визнати недійсним державний акт серії ЯЕ№815247 виданий 07 листопада 2007 року на ім`я [PERSON] , який зареєстровано в книзі записів реєстрації державних актів на право приватної власності на землю за №010733001190 у Макарівському відділі земельних ресурсів на земельну ділянку розміром 0,24га для будівництва та обслуговування житлового будинку, розташовану в [ADDRESS] ; 3. Скасувати державну реєстрацію земельної ділянки розміром 0,24 га кадастровий номер 3222782601:01:002:0056; 4. Стягнути з відповідачів [PERSON] , Колонщинської сільської Ради, на користь позивача по 2000 грн. витрат за надання правової допомоги. Ухвалою суду від 18.08.2021 року позовну заяву [PERSON] , прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній справі. Розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) учасників справи та без проведення судового засідання. Встановлено відповідачу 15-тиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву відповідно до ст. 178 ЦПК України. Копію ухвали суду від 18.08.2021 року та позовну заяву з додатками було надіслано відповідачам, поштове відправлення №0800105435289, №0800105435297, №0800105435530. У встановлений судом строк та у встановленому процесуальним законом порядку відповідач 1 та відповідач 3, відзиву на позову наяву не подали. У встановлений судом строк та у встановленому процесуальним законом порядку відповідач-2 Макарівська селищна рада подала відзив на позовну заяву позивача, де просила відмовити позивачу у відшкодуванні судових витрат у вигляді правової допомоги. У встановлений судом строк та у встановленому процесуальним законом порядку позивач не подав відповідь на відзив. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослі дивши письмові матеріали справи, суд встановив наступне. [PERSON] є рідною сестрою [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про право власності на спадщину за законом, зареєстрованого у виконкомі Колонщинської сільської ради 29 жовтня 1988 року [PERSON] з відповідачем [PERSON] є співвласниками по 1/2 частці кожен житлового будинку з надвірними будівлями, які розташовані в [ADDRESS] (на даний час будинок номер [ADDRESS] ). Вказані обставини підтверджуються копією свідоцтва про право власності, копіями рішень Колонщинської сільської Ради від 15 серпня 2006 року №31, від 27 листопада 2007 року № 64, копією технічного паспорту на домоволодіння. В комунальному підприємстві Київської обласної ради «Київське обласне бюро технічної інвентаризації» зробила замовлення на архівну довідку та технічний паспорт від 12.05.2021 р. Рішенням Колонщинської сільської Ради від 23 березня 2007 року №142-12-05 відповідачу [PERSON] передано у приватну власність земельну ділянку розміром 0,24 га для будівництва та обслуговування житлового будинку в [ADDRESS] та видано державний акт серії ЯЕ №815247, який 07 листопада 2007 року зареєстровано у Макарівському відділі земельних ресурсів в книзі записів реєстрації державних актів на право приватної власності на землю за №010733001190. 28 жовтня 2013 року дана земельна ділянка зареєстрована у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, кадастровий номер: 3222782601:01:002:0056. Відповідно до рішення №71 7-ї сесії 5-го скликання Колонщинської сільської ради від 08 вересня 2006 року [PERSON] з [PERSON] було надано дозвіл на підготовку матеріалів інвентаризації земельних ділянок щодо передачі безоплатно у приватну власність по 0,10 га кожній в [ADDRESS] для будівництва та обслуговування житлового будинку. Ця ж обставина підтверджується актом погодження меж земельних ділянок від 13 вересня 2006 року. Отже, відповідачу [PERSON] передано у приватну власність всю земельну ділянку з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку господарських будівель та споруд по [ADDRESS] загальним розміром 0,24 га. Вирішуючи вимоги за даним позовом, суд керується наступним. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Способи захисту порушених прав визначені ст. 16 ЦК України, та ними можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Вказана норма кореспондується з ч. 2 ст. 152 ЗК України, відповідно до якої захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів. Як встановлено ст. 155 ЗК України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Як вбачається з позовної заяви, підставою позову позивач вказував незаконну передачу у власність відповідачці земельної ділянки. Відповідно до ст. ст. 12,81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами відповідно до ст. 76 ЦПК України є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Докази повинні бути належними (ст. 77 ЦПК України), допустимими (ст. 78 ЦПК України), достовірними (ст. 79 ЦПК України) та достатніми (ст. 80 ЦПК України). Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Стаття 41 Конституції України гарантує право кожного володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно до вимог ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до ст. 12 ЗК України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин належить зокрема: а) розпорядження землями комунальної власності, територіальних громад; б) передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу; в) надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу; г) вилучення земельних ділянок комунальної власності із постійного користування відповідно до цього Кодексу. Сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб (ст. 122 ЗК України). Відповідно до ч. 1 ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Відповідно до ч. 5 ст. 116 ЗК України земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом. Як визначено статтею 155 ЗК України, у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про визнати недійсним та скасувати рішення Колонщинської сільської Ради від 23 березня 2007 року №142-12-05, в частині яким відповідачу [PERSON] передано у приватну власність земельну ділянку розміром 0,24 га для будівництва та обслуговування житлового будинку в [ADDRESS] , - підлягають задоволенню. Щодо інших позовних вимог, суд виходивсь з наступного. Відповідно до змісту ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Так, у поставові Великої Палати Верховного Суду від 12.12.2018 року у справі №2-3007/11 зроблено наступні правові висновки: державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. У спорах, пов`язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. Визнання недійсними державних актів на право власності вважається законним, належним та окремим способом поновлення порушених прав у судовому порядку. Крім того, відповідно до правих висновків, викладених у поставові Великої Палати Верховного Суду від 22.08.2018 року у справі №925/1265/16, зазначено, що відповідно до пункту 1 частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Отже, право або інтерес позивача, який вважає себе постійним користувачем земельної ділянки, може бути порушено внесенням до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомостей про наявність права власності (користування) іншої особи. При цьому рішення суб`єкта державної реєстрації прав про державну реєстрацію прав із внесенням відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вичерпує свою дію. Тому належним способом захисту права або інтересу позивача у такому разі є не скасування рішення суб`єкта державної реєстрації прав про державну реєстрацію прав, а скасування запису про проведену державну реєстрацію права власності (користування) (частина друга статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Враховуючи викладене позовні вимоги позивача про визнання недійсним Державного акта серії ЯЕ№815247 виданий 07 листопада 2007 року на ім`я [PERSON] , який зареєстровано в книзі записів реєстрації державних актів на право приватної власності на землю за №010733001190 у Макарівському відділі земельних ресурсів на земельну ділянку розміром 0,24га для будівництва та обслуговування житлового будинку, розташовану в [ADDRESS] та скасування запису про державну реєстрацію зазначеного державного акту, які є похідними від позовних вимог про скасування рішення органу місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки у власність відповідача, є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, та є належним способом захисту порушених прав позивача. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» позивач звільнена від сплати судового збору у даній справі. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, проте в даній справі такі особи відсутні. Щодо відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, то відповідно до ч. 2 та ч. 3 ст. 137 ЦПК України, вони не підлягають задоволенню, оскільки вони не підтверджені відповідними доказами. А саме, позивачем на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу не надано суду договору про надання правничої допомоги та детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, що підтверджують здійснених ним відповідних витрат.

Outcome: partial