Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-09 00:00:00

У вересні 2021 року [PERSON] звернулась до суду з вказаним позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Веллфін» (далі - ТОВ «Веллфін»), мотивуючи вимоги тим, що 26 серпня 2017 року між нею та відповідачем був укладений договір позики № 248281, відповідно до умов якого вона отримала грошові кошти у сумі 2500 грн та зобов`язувалась повернути їх відповідачу і сплатити проценти у встановленому договором розмірі. За графіком розрахунків вона мала сплатити 3218 грн 75 коп., з яких 718 грн 75 коп. - проценти за користування позикою до 25 вересня 2017 року. Позивач зазначає, що пунктами 1.5.1, 1.5.2 договору позики передбачено, що протягом строку позики, встановленого пунктом 1.3 договору, розмір основних процентів складає: 0,95 % від суми позики, але не менше ніж 30 грн за перший день користування позикою; 0,95 % процентів від суми позики, щоденно, за кожен день користування позикою, починаючи з другого дня в межах строку позики, зазначеного в п. 1.3 цього договору. При цьому, нарахування процентів проводиться в момент внесення позичальником коштів на погашення позики та належних на дату погашення платежів. У разі якщо позичальник не повернув суму позики у строк встановлений пунктом 1.3 договору, нарахування процентів, встановлених пунктом 1.5.1 договору, проводиться за фактичну кількість календарних днів користування позикою та до дня повного погашення заборгованості за позикою, включаючи день погашення. Крім того, додатково до основних процентів, на вимогу позикодавця, доведену до позичальника шляхом розміщення відповідного повідомлення у особистому кабінеті, позичальник зобов`язаний сплатити 2.85 % від суми позики за кожен день прострочення. При цьому, нарахування процентів проводиться в момент внесення позичальником коштів на погашення позики та належних на дату погашення платежів. Крім того, відповідно до додаткової угоди від 30 жовтня 2017 року № 1 до вказаного договору позики сторони дійшли згоди зупинити нарахування відсотків та зафіксували заборгованість станом на 30 жовтня 2017 року за договором в сумі 4305 грн 50 коп., дійшли згоди погашення заборгованості згідно наступного графіку: 30 листопада 2017 року - 1077 грн, 30 грудня 2017 року - 1077 грн, 30 січня 2018 року - 1077 грн, 28 лютого 2018 року - 1074 грн. Останній платіж по даному договору позивач здійснила 30 листопада 2017 року у сумі 1077 грн, після чого платежів не здійснювала. Після цього їй стало відомо про виконавче провадження, відкрите з виконання виконавчого напису, вчиненого 19 березня 2021 року приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області про стягнення з неї на користь ТОВ «Веллфін» заборгованості за кредитним договором у сумі 82658 грн 50 коп., з яких: прострочена заборгованість за сумою кредиту - 800 грн, прострочена заборгованість за процентами - 81858 грн 50 коп., що більше ніж у 100 разів перевищує суму основного боргу. Вважає, що положення договору про визначення розміру відсотків за користування позикою у розмірі 0,95 % за кожен день користування позикою, так і положення договору про визначення пені у розмірі 2,85 % від суми позики за кожен день прострочення встановлюють непропорційно велику суму компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції), яка має бути сплачена споживачем, а відтак, не відповідають вимогам справедливості, добросовісності, розумності, у зв`язку з чим позивач просить визнати їх недійсними. Ураховуючи зазначене, [PERSON] просить суд визнати недійсним договір позики від 26 серпня 2017 року за № 248281 в частині нарахування відсотків за користування позикою та пені, що визначено у пунктах 1.5.1 та 1.5.2 цього договору. Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 27 вересня 2021 року відкрито провадження у даній справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. Відповідач ТОВ «Веллфін» правом на відзив не скористався. Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 09 листопада 2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. В судове засідання сторони не з`явились. Від представника позивачки [PERSON] [PERSON] надійшла заява про розгляд справи без участі позивача та її представника. Відповідач ТОВ «Веллфін» про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, відзив не подав. У зв`язку з неявкою сторін в судове засідання, фіксація судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснювалась, що відповідає положенням ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 26 серпня 2017 року між ТОВ «Веллфін» та [PERSON] укладений договір позики № 248281 в електронній формі (а.с. 9-13). Згідно з пунктом 1.1 договору позики позикодавець надав позичальникові грошові кошти в позику в сумі 2500 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язалася повернути позику та сплатити проценти за користування позикою, зазначені у пункті 1.5 цього договору. Пунктами 1.3, 1.4 цього договору встановлено, що позика надається строком на 30 днів та має бути повернута згідно графіку розрахунків до 25 вересня 2017 року. Цей договір є укладеним з моменту перерахування суми позики на банківський рахунок, вказаний позичальником, та діє до повного виконання позичальником своїх зобов`язань за договором. Відповідно до пункту 1.5 договору строк та проценти за користування позикою за договором позики обчислюються за фактичну кількість календарних днів користування позикою на таких умовах: згідно з пунктом 1.5.1 договору позики протягом строку позики, встановленого пунктом 1.3 договору, розмір основних процентів складає: 0,95 процентів від суми позики, але не менше ніж 30 грн за перший день користування позикою; 0,95 процентів від суми позики, щоденно, за кожен день користування позикою, починаючи з другого дня в межах строку позики, зазначеного в пункті 1.3 цього договору. При цьому, нарахування процентів проводиться в момент внесення позичальником коштів на погашення позики та належних на дату погашення платежів. Пунктом 1.5.2 договору позики передбачено, що у разі якщо позичальник не повернув суму позики у строк встановлений пунктом 1.3 договору, нарахування процентів, встановлених пунктом 1.5.1 договору, проводиться за фактичну кількість календарних днів користування позикою та до дня повного погашення заборгованості за позикою, включаючи день погашення. Крім того, додатково до основних процентів, на вимогу позикодавця, доведену до позичальника шляхом розміщення відповідного повідомлення в особистому кабінеті, позичальник зобов`язаний сплатити 2,85 проценти від суми позики за кожен день прострочення. При цьому нарахування процентів проводиться в момент внесення позичальником коштів на погашення позики та належних на дату погашення платежів. У пунктах 1.6, 1.7 договору встановлено, що позика надається на споживчі цілі. Деталізована інформація щодо визначення сукупної вартості позики при нарахуванні основних процентів відповідно до пункту 1.5.1 договору зазначена у графіку розрахунків, який є невід`ємною частиною цього договору. У графіку розрахунків до договору позики від 26 серпня 2017 року № 248281 зазначено, що сума за договором становить 2500 грн, датою погашення є 25 вересня 2017 року, сума до сплати процентів становить 718 грн 75 коп., а разом до сплати 3218 грн 75 коп. (а.с. 13). Крім того, 30 жовтня 2017 року ТОВ «Веллфін» та [PERSON] уклали додаткову угоду № 1 до вказаного договору позики, де сторони дійшли згоди зупинити нарахування відсотків та зафіксувати заборгованість станом на 30 жовтня 2017 року за договором в сумі 4305 грн 50 коп. та дійшли згоди про погашення заборгованості згідно наступного графіку: 30 листопада 2017 року - у сумі 1077 грн, 30 грудня 2017 року - у сумі 1077 грн, 30 січня 2018 року - у сумі 1077 грн, 28 лютого 2018 року - у сумі 1074 грн (а.с. 14). 19 березня 2021 року приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіною Я.В. вчинено виконавчий напис про звернення стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Веллфін» заборгованості за кредитним договором у сумі 82658 грн 50 коп., з яких: прострочена заборгованість за сумою кредиту - 800 грн, прострочена заборгованість за несплаченими відсотками за користування кредитом - 81858 грн 50 коп. (а.с. 38). Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 24 грудня 2021 року визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 19 березня 2021 року приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіною Я.В. зареєстрований в реєстрі за № 33436 про звернення стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Веллфін» заборгованості за кредитним договором у сумі 82658 грн 50 коп. (а.с. 51-55). Станом на день розгляду справи вказане рішення суду не набрало законної сили. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із частинами першою - третьої, п`ятою статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до вимог частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до статті 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом законодавства. Згідно зі статтями 11, 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринку фінансових послуг» встановлений обов`язок кредитора щодо неухильного дотримання вимог Закону України «Про захист прав споживачів». Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача (частина друга статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів»). Судом встановлено, що відповідно до розрахунку, наданого ТОВ «Веллфін» приватному нотаріусу для вчинення виконавчого напису, загальна заборгованість позивачки за договором позики від 26 серпня 2017 року № 248281 станом на 02 березня 2021 року становила 82658 грн 50 коп., яка складається з: простроченої заборгованості за сумою кредиту - 800 грн, простроченої заборгованості за несплаченими відсотками за користування кредитом - 81858 грн 50 коп. (а.с. 38). Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики (частина перша статті 1048 ЦК України). Відповідно до пункту 5 частини третьої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором. Ураховуючи наведені норми права та встановлені фактичні обставини, суд дійшов висновку про те, що визначений ТОВ «Веллфін» розмір процентів є непропорційно великою сумою компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості кредиту), не відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Подібних висновків дійшов також Верховний Суд у постанові від 07 жовтня 2020 року у справі № 132/1006/19, які відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України мають враховуватися судом при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин. За таких обставин, позов [PERSON] про визнання пунктів 1.5.1 та 1.5.2 спірного договору позики недійсними підлягає задоволенню. Крім того, суд звертає увагу на ті обставини, що у додатковій угоді від 30 жовтня 2017 року № 1 до вказаного договору позики сторони дійшли згоди зупинити нарахування відсотків та зафіксували заборгованість станом на 30 жовтня 2017 року за договором в сумі 4305 грн 50 коп., а також дійшли згоди про погашення заборгованості згідно наступного графіку: 30 листопада 2017 року - 1077 грн, 30 грудня 2017 року - 1077 грн, 30 січня 2018 року - 1077 грн, 28 лютого 2018 року - 1074 грн (а.с. 14). Однак, незважаючи на це відповідач звернувся до приватного нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису, у якому просив стягнути проценти за весь період користування кредитними коштами у сумі 81858 грн 50 коп., а не той, який визначений у додатковій угоді. Судові витрати підлягають розподілу в порядку, встановленому ст. 141 ЦПК України. Оскільки спір вирішено на користь позивачки, тому з відповідача на користь держави необхідно стягнути судовий збір за вимогою немайнового характеру, що становить 908 грн (2270 грн * 0,4), ураховуючи, що позивачка була звільнена від сплати судового збору на підставі ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів». Також позивачем заявлено клопотання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у сумі 2000 грн 00 коп. На підтвердження витрат надано договір про надання правничої допомоги від 26 травня 2021 року, в якому визначено розмір гонорару адвоката у даній справі щодо визнання частково недійсним договору позики (а.с. 19), та квитанцію від 15 червня 2021 року про сплату [PERSON] адвокату Матросову Р.Ю. коштів згідно договору від 26 травня 2021 року у сумі 2000 грн (а.с. 7). Клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу від відповідача не надходило. На думку суду, заявлений розмір витрат на правничу допомогу є співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт, витраченим адвокатом часом на виконання робіт, обсягом наданих послуг. Отже, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені нею і документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу в сумі 2000 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved