Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-09 00:00:00

Позивачі [PERSON] , [PERSON] звернулися до суду із вищевказаним позовом, в якому просять: визнати за [PERSON] право власності на 3/4 частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] ; визнати за [PERSON] право власності на 1/4 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] ; визнати за [PERSON] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , право на середню земельну частку (пай) на території Кулявської сільської ради (нині Жовківська міська рада) розміром 2,82 умовних кадастрових гектарів; визнати за [PERSON] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , право нa середню земельну частку (пай) на території Кулявськоїв сільської ради (нині Жовківська міська рада) розміром 2,11 умовних кадастрових гектарів. Обгрунтовують позов наступним. [PERSON] померла [INFO] в с. Кулява. [PERSON] помер [INFO] в с. Кулява. [PERSON] та [PERSON] були подружжям. [PERSON] спадщину після смерті своєї дружини прийняв фактично, оскільки з нею проживав, однак юридично не оформив. Після його смерті залишилося наступне спадкове майно: 2/4 частини житлового будинку [ADDRESS] . [PERSON] та [PERSON] за життя заповіту не складали. Житловий будинок на праві колгоспного двору був зареєстрований за [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності, виданого виконкомом Любельської сільської ради від 24.03.1988, що стверджується довідкою КП ЛОР «ЧМБТІ» від 20.03.2018 № 1927. Відповідно до довідки від 31.01.2018 № 5103 станом на 30.06.1990 членами колгоспного двору, який знаходиться по [ADDRESS] були: [PERSON] ; [PERSON] ; [PERSON] [PERSON] . Рішенням Кулявської сільської ради від 23.01.2018 року №2 «Про розподіл часток колишнього колгоспного двору в с. Кулява» здійснено розподіл часток колишнього колгоспного двору по [ADDRESS] по 1/4 за: [PERSON] ; [PERSON] ; [PERSON] ; [PERSON] . [PERSON] є дочкою [PERSON] та [PERSON] . Своє прізвище " [PERSON] " змінила на " [PERSON] " зв`язку із одруженням. [PERSON] змінила своє прізвище " [PERSON] " на « [PERSON] » у зв`язку з одруженням. Зазначають, що майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Таким чином, всі вищевказані особи являються співвласниками даного будинковолодіння в рівних частинах тобто по 1/4. [PERSON] зверталася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак нотаріус в письмовій формі їй відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок, оскільки її батько за життя такого права належним чином не зареєстрував. Після смерті [PERSON] залишилося наступне спадкове майно, земельний пай, що посвідчено сертифікатом на право приватної власності на землю (середню земельну частку) серія ЛВ № 011644. З даного сертифікату вбачається, що [PERSON] отримала право на середню земельну частку пай площею 2.82 га. без контурного визначення зовнішніх меж на місцевості. Земельна ділянка розташована на території Кулявської сільської ради. Після смерті [PERSON] залишилося наступне спадкове майно, земельний пай, що посвідчено сертифікатом на право приватної власності на землю (середню земельну частку) серія ЛВ №011749. З даного сертифікату вбачається, що [PERSON] отримав право на середню земельну частку пай площею 2.11 га. без контурного визначення зовнішніх меж на місцевості. Земельна ділянка розташована на території Кулявської сільської ради. Вказує, що вона, [PERSON] , зверталася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, однак нотаріус в письмовій формі їй відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельні частки, оскільки надані нею сертифікати не відповідають встановленому законом зразку, що стверджується листом. Належним способом захисту прав спадкоємців у разі відмови нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину на земельну частку (пай) є звернення спадкоємців з вимогами про визнання права на земельну часку пай в порядку спадкування. Належним способом захисту прав спадкоємців у разі відмови нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину є звернення спадкоємців з вимогами про визнання права власності в порядку спадкування. Позивачі в підготовче судове засідання не прибули. Подали заяви про розгляд справи у їх відсутності. Просять позов задовольнити. Представник відповідача в підготовче судове засідання не прибув. Подав клопотання про розгляд справи у відсутності представника міської ради та про відсутність заперечень щодо позовних вимог. Представник третьої особи в судове засідання не прибула. Подала заяву про розгляд справи у її відсутності. Щодо задоволення позову не заперечує. А тому, судом вирішено розгляд справи проводити за відсутності сторін по справі на підставі поданих до суду заяв та доказів. Оскільки сторони в судове засідання не з`явились, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксація судового засідання з допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, а відтак, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до наступних висновків. Частиною 3 статті 200 ЦПК України встановлено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Так як відповідач позов визнав, суд вважає за можливе ухвалити рішення за результатами підготовчого провадження. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Частиною 1 статті 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно із частиною 1 статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Статтею 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивачка [PERSON] народилася [INFO] . Її батьками є [PERSON] та [PERSON] , що стверджується копією свідоцтва про народження Серія [NUMBER] , виданого 29.12.1952 с/ЗАГС Кулява Львівської області. У зв`язку із реєстрацією шлюбу вона змінила своє дошлюбне прізвище " [PERSON] " на " [PERSON] ", що стверджується копією свідоцтва про одруження Серія [NUMBER] . [PERSON] померла [INFO] в с. Кулява, що стверджується копією свідоцтва про смерть Серія [NUMBER] . [PERSON] помер [INFO] в с. Кулява, що стверджується копією свідоцтва про смерть Серія [NUMBER] . [PERSON] та [PERSON] були подружжям, що стверджується копією свідоцтва про одруження Серія [NUMBER] . Встановлено, що [PERSON] спадщину після смерті своєї дружини прийняв фактично, оскільки з нею проживав, однак юридично не оформив. Відповідно до частини 3 статті 1268 Цивільного кодексу України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Із копії Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 50758640 від 01.02.2018, вбачається, що після смерті [PERSON] в Жовківській ДНК зареєстровано спадкову справу номер у нотаріуса 69/2018. Після його смерті залишилося наступне спадкове майно: 2/4 частини житлового будинку [ADDRESS] . Із копії виписки з погосподарської книги, виданої виконкомом Кулявської сільської ради Жовківського району Львівської області за № 103 від 31.01.20218 вбачається, що згідно даних по господарської книги по Кулявській сільській раді станом на 30.06.1990 зареєстроване господарство на прізвище [PERSON] , 1923 р.н., що знаходиться по [ADDRESS] . В господарстві на той час були зареєстровані та проживали/колгоспний двір/: 1. [PERSON] , 1923 р.н., - голова двору; 2. [PERSON] , 1924 р.н. - дружина; 3. [PERSON] , 1952 р.н. - дочка; 4. [PERSON] , 1977 р.н. - внучка. Відповідно до копії рішення виконавчого комітету Кулявської сільської ради Жовківського району Львівської області від 23 січня 2018 року № 2 "Про розподіл часток колишнього колгоспного двору в с. Кулява" вбачається, що таким здійснено розподіл часток колишнього колгоспного двору, що знаходиться по [ADDRESS] згідно погосподарської книги № 11 Любельської сільської ради (за 1986-1990 роки) по 1/4 за такими особами: 1. 1/4 частина за [PERSON] ; 2. 1/4 частина за [PERSON] ; 3. 1/4 частина за [PERSON] ; 4. 1/4 частина за [PERSON] . Незважаючи на внесення записів у по господарські книги, більшість громадян своє право власності в БТІ не оформили. Відповідно до копії довідки КП ЛОР «Червоноградське міжміське бюро технічної інвентаризації" від 20.03.2018 № 1927, вбачається, що така видана [PERSON] , про те, що в КП ЛОР "ЧМБТІ" станом на 31.12.2012 житловий будинок [ADDRESS] , зареєстрований за колгоспним двором, головою якого є [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності, виданого рішенням Нестеровського райвиконкому № 83 від 18.03.1988 та записано 24.03.1988 в реєстрову книгу за № 51. Дублікат свідоцтва про прво власності на вищевказаний житловий будинок не видавався. Право власності двору було фактично зареєстровано в погосподарській книзі Кулявської сільської ради, які на той час свідчили про реєстрацію власності на будинок. Із копії технічного паспорта, виготовленого 16.03.2018 на замовлення [PERSON] вбачається, що житловий будинок за адресою [ADDRESS] , споруджений в 1972 році, господарські споруди до 1987 року, тобто за життя голови колгоспного двору. Загальна площа примішень житлового будинку - 54, 8 кв.м., 19, 7 - житлова (основна) , 35, 1 кв.м. - допоміжна (підсобна) та господарські будівлі. Із копії постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії, виданої 01.06.2020 за № 637/01-16 державним нотаріусом Жовківської ДНК, вбачається, що у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок в [ADDRESS] , після смерті [PERSON] , громадянці [PERSON] відмовлено через недотримання ст. 49 Закону України "Про нотаріат", а саме оскільки нею не надано необхідні правовстановлюючі документи на спадкове нерухоме майно, яке підлягає реєстрації. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі на житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку, є набуття спадкоємцем права у встановленому законодавством України порядку. Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на житловий будинок, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно, зокрема житловий будинок. Якщо нотаріусом обгрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розгляду у позовному порядку. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Відповідно до положень ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. При вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове майно судам слід керуватися законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самих спадкодавців на момент закінчення будівництва. Громадяни, які збудували житлові будинки до 05.08.1992 року до моменту прийняття постанови КМУ від 05.08.1992 № 449 за умови прийняття їх в експлуатацію відповідними Радами, реєстрували будинки в сільських селищних Радах, про що робився запис в погосподарскій книзі. Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку. Дані погосподарських книг були звітом про житлові будинки, що знаходяться на праві власності громадян, що надає підстави вважати, що право власності було зареєстроване згідно вимог діючого на той момент законодавства в погосподарській книзі Кулявської сільської ради Жовківського району Львівської області. Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Діючою на той час постановою Ради Міністрів Української РСР від 11 березня 1985 року № 105 «Про порядок обліку житлового фонду в Українській РСР», Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 13 квітня 1979 року за № 112/5, Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року № 5-24-26, було передбачено порядок реєстрації будинків в сільських населених пунктах, а тому записи в погосподарських книгах підтверджується власність. Отже, право власності колгоспного двору, головою якого значився батько позивачки [PERSON] , було зареєстровано згідно з вимогами діючого на той час законодавства. Згідно з пунктами 6-7 Вказівок по веденню по господарськогообліку в сільських радах народних депутатів, затверджених ЦСУ СРСР 12.05.1985 року № 5-24/26, дані погосподарських книг були звітом про житлові будинки, що знаходяться на праві власності громадян. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1222 Цивільного кодексу України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Згідно з ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно з ст. 1218 Цивільного кодексу України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно з ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання права. Відповідно до ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Статтею 392 ЦК України встановлено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно з ч. 2 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 3 ст. 3 зазначеного Закону України, речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. Належність правовстановлюючих документів встановлюється судом відповідно до законодавства України, яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок. Відповідно до ст. 120 Цивільного кодексу Української РСР майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Отже, [PERSON] , 1923 р.н., - голова двору; [PERSON] , 1924 р.н. - дружина; [PERSON] , 1952 р.н. - дочка; [PERSON] , 1977 р.н. - внучка. кожен мають право на 1/4 частку у майні бувшого колгоспного двору в [ADDRESS] . [PERSON] змінила своє дошлюбне прізвище " [PERSON] " на « [PERSON] » у зв`язку з одруженням, що стверджується копією свідоцтва про одруження Серія [NUMBER] . Таким чином, [PERSON] є спадкоємцем за законом першої черги після смерті свого батька, який є спадкоємцем за законом першої черги після смерті своєї дружини та спадщину після її смерті прийняв. Позивачка [PERSON] спадщину після смерті батька прийняла, однак не може юридично оформити спадщину на 2/4 житлового будинку та господарських будівель, які належали померлому батькові, так як відсутні правовстановлюючі документи на таке майно, які водночас не можуть бути видані на ім`я померлого. З копії сертифікату на право приватної власності на землю (середню земельну частку) серії ЛВ №011644 від 25.03.1997 року, вбачається, що такий видано на ім`я [PERSON] , в тому, що їй на підставі рішення Кулявської сільської ради народних депутатів від 25.12.1995 № 3 передано у приватну власність земельну ділянку площею 2, 82 га. Сертифікат на ім`я [PERSON] видано зразка, який затверджено ухвалою Львівської обласної Ради народних депутатів № 277 від 01.02.1993 року. З копії сертифікату на право приватної власності на землю (середню земельну частку) серії ЛВ №011749 від 07.05.1997 року, вбачається, що такий видано на ім`я [PERSON] , в тому, що йому на підставі рішення Кулявської сільської ради народних депутатів від 25.12.1995 № 3 передано у приватну власність земельну ділянку площею 2, 11 га. Сертифікат на ім`я [PERSON] видано зразка, який затверджено ухвалою Львівської обласної Ради народних депутатів № 277 від 01.02.1993 року. З копій листів Жовківської РДА від 01.09.2020 вбачається, що позивачці відмовлено у виданні сертифікатів на право на земельну частку нового зразку після смерті батька та матері. З листа Жовківської ДНК від 22.07.2020 № 775/01-16 вбачається, що для видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну частку (пай), яка належала [PERSON] та на земельну частку (пай), яка належала [PERSON] , необхідно подати в нотаріальну контору оригінал правовстановлюючого документу нового взірця на земельні паї. Відповідно до статті 8 Указу Президента України від 8 серпня 1995 р. № 720 (720/95) "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" постановою Кабінету Міністрів України від 12 жовтня 1995 р. № 801 затверджено відповідну форму сертифіката на право на земельну частку (пай) і зразок Книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай). Сертифікати саме такої форми слід подавати до нотаріальної контори. Відповідно до ст. 25 ЦК України цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті, а відтак позивачкою [PERSON] не може бути пред`явлено для оформлення спадщини сертифікат на ім`я спадкодавців нового зразка, оскільки вони померли, а тому втратили цивільну правоздатність та дієздатність. Отже, позивачка [PERSON] в порядку спадкування за законом першої черги має право на земельні ділянки (паї) померлих батьків, однак, враховуючи те, що право на земельні ділянки не було зареєстровано померлими батьками, позивачка не може оформити своє право власності та не має можливості переоформити таке право в нотаріальній конторі. Згідно п.1 ч. 2 ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що у суду є всі підстави для задоволення позовних вимог [PERSON] та [PERSON] .

Outcome: approved