Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-12 00:00:00

В вересні 2021 року представник позивача звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості по оплаті внесків з утримання та обслуговування житлового будинку, що виникла за адресою: [ADDRESS] , за період з 01.01.2019 по 01.09.2021 у сумі 3688 грн. 23 коп., а також судовий збір в розмірі 2270 грн. та витрати на правову допомогу в сумі 5000 грн. Позов обґрунтований тим, що відповідач є власником квартири [ADDRESS] площею 51,02 м.кв. у вищезазначеному будинку та ухиляється від сплати щомісячних внесків на утримання будинку, що призвело до утворення заборгованості в сумі 2038,23 грн . Крім того одноразовий внесок з 23.05.2021 року становить 1650,00грн який відповідачем також не сплачений. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 19.10.2021 року позовну заяву залишено без руху з наданням позивачу строку для усунення зазначених в ній недоліків. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 19.11.2021 року прийнято до розгляду та відкрито провадження по цивільній справі , визначено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Копію ухвали про відкриття спрощеного позовного провадження у справі була направлена позивачу та відповідачу. У зазначений в ухвалі термін від сторін не надійшло заперечень щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження. Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явилася, надала на адресу суду заяву в якій визнала позовні вимоги в заявленій позивачем сумі, просила розглянути справу без її участі, також просила зменшити розмір судових витрат на правову допомогу до 300, 00грн. У відповідності до ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. За приписами ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється Дослідивши матеріали справи, встановивши фактичні обставини справи, оцінивши зібрані докази у їх сукупності, суд приходить до наступного висновку. 19.10.2018 року співвласниками багатоквартирного будинку по [ADDRESS] створено та зареєстровано Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Наша оселя 10-В», що підтверджується випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 22.10.2018 року. ОСББ «Наша оселя 10-В», яке несе витрати та утримання будинку та прибудинкової території та є юридичною особою, яка діє на підставі статуту, затвердженого загальними зборами об`єднання співвласників багатоквартирного будинку за вказаною адресою. Судом встановлено, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , на підставі договору купівлі-продажу квартири від 10.11.2014 року за реєстром № 1965., що підтверджується інформаційно. Довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 275402811 від 17.09.2021 року . Згідно довідки голови ОСББ № 22 від 13.09.2021 року відповідач фактично проживає за вищевказаною адресою. Відповідно до розрахунку заборгованості ОСББ за [PERSON] наявна заборгованість зі сплати коштів на утримання будинку та прибудинкової території за період з 01.01.2019 року по 01.09.2021 року , яка становить 2038,23 грн. В даному випадку судом встановлено, що між позивачем та відповідачем фактично склалися правовідносини з приводу надання послуг з утримання будинків та прибудинкової території в будинку, де знаходиться квартира відповідача. Відповідно до вимог ч.1 ст. 1, ч. 1 ст.4 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» об`єднання співвласників багатоквартирного будинку є юридичною особою, яка створена власниками квартир та/або нежитлових приміщень багатоквартирного будинку для сприяння використанню їхнього власного майна та управління, утримання і використання спільного майна. Об`єднання створюється для забезпечення і захисту прав співвласників та дотримання їхніх обов`язків, належного утримання та використання спільного майна, забезпечення своєчасного надходження коштів для сплати всіх платежів, передбачених законодавством та статутними документами. Відповідно до ст. 10 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» органами управління об`єднання є загальні збори співвласників, правління, ревізійна комісія об`єднання. Вищим органом управління об`єднання є загальні збори. До виключної компетенції загальних зборів співвласників належить: затвердження статуту об`єднання, внесення змін до нього; обрання членів правління об`єднання; питання про використання спільного майна; затвердження кошторису, балансу об`єднання та річного звіту; попереднє (до їх укладення) погодження умов договорів, укладених на суму, що перевищує зазначену в статуті об`єднання, договорів, предметом яких є цінні папери, майнові права або спільне майно співвласників чи їх частина; визначення порядку сплати, переліку та розмірів внесків і платежів співвласників; прийняття рішення про реконструкцію та ремонт багатоквартирного будинку або про зведення господарських споруд; визначення розміру матеріального та іншого заохочення голови та членів правління; визначення обмежень накористування спільним майном; обрання та відкликання управителя, затвердження та зміна умов договору з управителем, прийняття рішення про передачу функцій з управління спільним майном багатоквартирного будинку повністю або частково асоціації; прийняття рішень про заснування інших юридичних осіб або участь у товариствах. Відповідно до ст. 12 ЗУ «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» управління багатоквартирним будинком здійснює об`єднання через свої органи управління. Об`єднання самостійно визначає порядок управління багатоквартирним будинком та може змінити його у порядку, встановленому цим Законом та статутом об`єднання. Відповідно до ст. 13 ЗУ «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» у разі відмови співвласника сплачувати внески і платежі на утримання та проведення реконструкції, реставрації, поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення спільного майна об`єднання або за його дорученням управитель має право звернутися до суду. Відповідно до ст. 15 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» співвласник зобов`язаний виконувати вимоги статуту об`єднання; виконувати рішення статутних органів, прийняті у межах їхніх повноважень; не допускати порушення законних прав та інтересів інших співвласників; своєчасно і в повному обсязі сплачувати належні внески і платежі тощо. Відповідно до ст. 16 ЗУ «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» об`єднання має право відповідно до законодавства та статуту об`єднання: встановлювати порядок сплати, перелік та розміри внесків і платежів співвласників, у тому числі відрахувань до резервного та ремонтного фондів, що також зазначено у п.п. 3.3 Статуту ОСББ «Робітник. Рішеннями загальних зборів ОСББ від 23.05.2019 року оформленого проколом № 8 затверджені членські внески внесків на утримання будинку та прибудинкової території з 01.01.2019 року в сумі 3,85 грн. на 1 м.кв. Рішеннями загальних зборів ОСББ від 31.03.2019 року оформленого проколом № 6 затверджено зібрати кошти з кожної квартири в сумі 1650,00 грн. та провести ремонтні роботи опалювальної системи будинку. При цьому доказів неправильного оформлення або визнання вказаних протоколів недійсними суду не надано. Відповідно до частини 1 статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово - комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Пунктом першим частини 1 статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Згідно з пунктом 6 частини першої статті 1 вказаного Закону, споживач - це фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги. Аналіз вищенаведених положень свідчить про те, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними, а відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. На підставі викладеного, у відповідача виникли зобов`язання щодо сплати платежів за надані комунальні послуги. Не укладення письмового договору про надання послуг не є підставою для звільнення відповідачів як споживачів від оплати відповідних послуг. Статтями 319 та 322 ЦК України, закріплено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власність зобов`язує. Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі статтею 385 ЦК України власники квартир для забезпечення експлуатації багатоквартирного житлового будинку, користування квартирами та спільним майном житлового будинку можуть створювати об`єднання власників квартир (житла). Таке об`єднання може бути створено також власниками житлових будинків. Об`єднання власників квартир, житлових будинків є юридичною особою, яка створюється та діє відповідно до статуту та закону. Оскільки відповідач є власником квартири у багатоквартирному будинку, то відповідно до п.5 ч.1 ст.1 ЗУ «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» вона є співвласником цього будинку та зобов`язана оплачувати спожиті житлово-комунальні послуги (п. 10 ч. 1 ст. 7 цього ж Закону). Відповідно до п.7 Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями, затверджених постановою КМУ № 572 від 08.10.1992 (в редакції постанови від 24 січня 2006 р. № 45) власник та наймач (орендар) квартири, серед іншого, зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Внаслідок невиконання відповідачем своїх зобов`язань з приводу сплати щомісячних внесків утворилась заборгованість перед ОСББ «Наша оселя 10-В» з утримання будинку та прибудинкової території, яка станом на 01.09.2021 року складає 3688,23 грн., що підтверджується наданим розрахунком та рішенням зборів та не оспорюється відповідачем. Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповіді до ч.1 ст.625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ст.17 Закону об`єднання співвласників багатоквартирного будинку вправі вимагати своєчасної та у повному обсязі сплати всіх встановлених цим Законом та статутом об`єднання платежів, зборів і внесків від власників приміщень, а також відрахувань до резервного і ремонтних фондів. Відповідно до ст.10 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» рішення загальних зборів, прийняте відповідно до статуту, є обов`язковим для всіх співвласників. Відповідно ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. На підставі викладеного, беручи до уваги визнання позову відповідачем , а також те, що зобов`язання відповідачем не виконується належним чином, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір» суд вирішує питання про розподіл судових витрат між сторонами. Відповідно до вимог ч.1 ст.142 ЦПК України та ч.3 ст.7 Закону України «Про судовий збір» у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Оскільки, при подачі позову, позивачем було сплачено судовий збір в сумі 2 270 грн., то з відповідача на користь позивача суд стягує 50 відсотків сплаченого позивачем судового збору. Що стосується відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд вважає за необхідне зазначити наступне. Згідно ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Згідно п. 8 ч. 2ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У постанові Великої Палати Верховного Суду по справі №751/3840/15-ц від 20 вересня 2018 року суд зазначає, що на підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Наявність документального підтвердження витрат на правову допомогу та їх розрахунок є підставою для задоволення вимог про відшкодування таких витрат. На підтвердження понесених витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката, представником позивача до позовної заяви додано договір про надання правничої допомоги № 17 від 13.09.2021 року , додаткову угоду до вказаного договору від 15.09.2021 року відповідно до якої послуги адвоката сплачуються адвокатським гонораром в сумі 5 0, розрахунок вартості наданих послуг до Договору від 11.01.2022 року, ордер № 1018121 від 17.09.2021 року. Водночас зі змісту частини четвертої статті 137 ЦПК України вбачається, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 137 ЦПК України). Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 ЦПК України). Аналогічна позиція висловлена Об`єднаною палатою Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду у постанові від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі № 925/1137/19, постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19 (провадження № 61-21442св19). Склад витрат, пов`язаних з оплатою за надання професійної правничої допомоги, входить до предмету доказування у справі, що свідчить про те, що такі витрати повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19) зазначила, що суд повинен оцінювати необхідність та розумність судових витрат у вигляді «гонорару успіху», саме в контексті компенсації цих витрат за рахунок іншої сторони судової справи. Таким чином зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату «гонорару успіху» не є обов`язковими для суду при вирішенні питання про розподіл судових витрат та покладення таких витрат на іншу сторону справи, оскільки в такому випадку суд застосовуючи відповідні положення процесуального законодавства, зокрема частин четвертої-п`ятої статті 137 ЦПК України, може оцінювати необхідність, розумність та інші критерії співмірності цих витрат. Відповідач у своїй заяві зазначила про занадто вели суму витрат на правову допомогу та просила її зменшити. Розмір витрат на професійну правничу допомогу має бути не тільки доведений та документально обґрунтований, але й відповідати критерію розумної необхідності таких витрат. Суд вважає за можливе визначити розмір витрат, що підлягає відшкодуванню, виходячи з критерію їх розумної необхідності. Враховуючи характер виконаної адвокатом роботи, незначну складність справи, визнання позову відповідачем та клопотання про зменшення судових витрат, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, виходячи з конкретних обставин справи, її складності та виконаної адвокатом роботи, суд дійшов висновку про наявність підстав для зменшення витрат на професійну правничу допомогу та стягнення з відповідача на користь позивача таких витрат у розмірі 2 500 грн. Приймаючи до уваги викладене, суд приходить до висновку про часткове задоволення заяви про стягнення витрат на професійну правничу допомогу. На підставі викладеного і

Outcome: approved