Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-05 00:00:00

До Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області звернулась [PERSON] із позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог - Перегінська селищна рада Калуського району Івано-Франківської області, у якому просила: - визнати незаконним та скасувати державний акт серії ЯЖ №166423 про право власності на земельну ділянку, площею 0.1052 га для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських споруд, що знаходиться у [ADDRESS] , кадастровий № 26248867010100110054, яка належить [PERSON] ; - визнати незаконним та скасувати свідоцтво про право власності № 41204745 від 24.07.2015 на земельну ділянку площею 0.0435 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства кадастровий №2624886701010020114, яка належить [PERSON] ; - усунути перешкоди в користуванні нею земельною ділянкою загальною площею 0.1236га, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку господарських будівель та споруд кадастровий №2624886701:01:002:0148, шляхом демонтажу огорожі та розблокування заїзду загального користування. В обґрунтування позовних вимог позивачка зіслалася на те, що їй на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку від 08.12.2009 на праві приватної власності належить житловий будинок, що знаходиться у [ADDRESS] , для обслуговування якого вона використовує земельну ділянку, загальною площею 0.1236 га, цільове призначення якої для будівництва та обслуговування житлового будинку господарських будівель та споруд, кадастровий номер 2624886701:01:002:0148, яка відповідно до витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, індексний номер витягу 180263186 від 09.09.2019, належить їй на праві приватної власності. 11.06.2018 Рожнятівським районним судом ухвалено рішення у справі за позовом [PERSON] до Ясенської сільської ради, Рожнятівського району, третя особа [PERSON] про визнання незаконним та скасування рішення Ясенської сільської ради та позовом [PERSON] до Ясенської сільської ради Рожнятівського району, [PERSON] про визнання незаконним та скасування рішення Ясенської сільської ради, скасування державного акту на право власності на земельну ділянку, яким позов [PERSON] задоволено повністю, визнано незаконним та скасовано рішення Ясенської сільської ради від 20.08.2017, яким затверджено [PERSON] проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0.1236 га, кадастровий номер 2624886701:01:002:0148 для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських споруд по [ADDRESS] та передано зазначену земельну ділянку у власність. У задоволенні позову [PERSON] до Ясенської сільської ради, [PERSON] про визнання незаконними та скасування рішень Ясенської сільської ради, державного акту про право власності на землю та свідоцтва про право власності на нерухоме майно було відмовлено. Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 24.10.2018 вищевказане рішення скасоване та ухвалено нове рішення, яким в задоволенні позовів відмовлено. Відповідачу [PERSON] належать земельні ділянки по [ADDRESS] . Одна з них, площею 0.1052 га, цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських споруд, кадастровий номер 2624886701010054, належить відповідачу па підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 26.06.2009, посвідченого Державним нотаріусом другої державної нотаріальної контори за реєстровим №1068. Друга земельна ділянка, площею 0.0435 га, яка розташована у [ADDRESS] з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, кадастровий № 2624886701:01:002:0114, належить відповідачу на підставі свідоцтва про право власності від 24.07.2005. Так, відповідно до Генерального плану забудови с.Ясень, належну їй земельну ділянку та земельні ділянки відповідача [PERSON] розмежовує спільний заїзд, який приватизував останній. Спільний заїзд, згідно Генерального плану, проходить по земельних ділянках, які на даний час приватизовані [PERSON] , однак останній без її згоди та згоди органів місцевого самоврядування, без укладення сервітуту, облаштував інший заїзд на належній їй на праві власності земельній ділянці. На місці, де повинен проходити заїзд згідно Генерального плану, відповідач встановив огорожу, фактично захопивши землю загального користування. Такі дії відповідача чинять їй перешкоди в користуванні приватним майном, а саме будинком та земельною ділянкою, оскільки по її земельній ділянці відповідач облаштував заїзд, який проходить за 1 м від стіни її будинку. Окрім того, через встановлення огорожі відповідачем вона не має змоги користуватися належною їй криницею, оскільки іншого шляху отримувати питну воду не має. Рішенням шостого демократичного скликання чотирнадцятої сесії Ясенської сільської ради від 26.05.2013 «Про можливість подальшого користування існуючим Генеральним планом с.Ясень», визнано існуючий Генеральний план с.Ясень, розроблений інститутом «Діпромісто» у 1981 році можливим для подальшого використання до моменту його розроблення (оновлення) та погодження згідно вимог чинного законодавства. Відповідно до листа Івано-Франківської філії ДП УДНДІ проектування міст «Діпромісто» від 18.07.2018 №7/343 вбачається, що Генеральний план с. Ясень, розроблений в 1981 році. Довжина існуючого заїзду по генплану села орієнтовно становить 20 метрів, а ширина 3.5м - 4м. Спільний заїзд повинен мати ширину не менше 3.5м на відстані не ближче 5м від стін будинків (п.3.22 ДБН360-92** «Планування і забудова міських і сільських поселень). З відповіді відділу містобудування та архітектури Рожнятівської РДА від 14.07.2016 №58/01-18, вбачається, що згідно Генерального плану забудови с.Ясень. розробленого в 1981 році, орієнтовна ширина заїзду становить 4.0м, а довжина -22.0м. Заїзд вказано на віддалі 30м від [ADDRESS] м від існуючого паралельного заїзду. Згідно схеми земельної ділянки виготовленої на топогеодезичній зйомці більша частина заїзду попадає на земельну ділянку [PERSON] . До даної відповіді долучено викопіювання з Генерального плану забудови с.Ясень місця розташування житлового будинку [PERSON] та Схему місця розташування спільного заїзду до господарств [PERSON] та [PERSON] відповідно до Генерального плану с.Ясень, згідно яких чітко позначено де повинен бути заїзд між її з відповідачем [PERSON] земельними ділянками відповідно до Генерального плану забудови с.Ясень та де фактично розміщений заїзд. 01.06.2018 Ясенська сільська рада на адвокатський запит надала відповідь №275, наступного змісту: в діючому Генеральному плані 1981 року забудови території с.Ясень зазначено спільний заїзд до домогосподарств [PERSON] та [PERSON] . Згідно схеми місця розташування спільного заїзду до домогосподарства [PERSON] та [PERSON] відповідно до Генерального плану с.Ясень, погодженої головним архітектором [PERSON] вбачається, що цей спільний заїзд повинен би бути облаштований через приватизовані земельні ділянки [PERSON] за кадастровими номерами 2624886701010054 га 2624886701:01:002:0114. Спільний заїзд, яким в даний час користується [PERSON] облаштований на земельній ділянці [PERSON] за кадастровим номером 2624886701:01:002:0148. Цей заїзд не перебуває на балансі Ясенської сільської ради та не є громадською вулицею. Існуючий спільний заїзд через земельну ділянку [PERSON] не відповідає будівельно-технічним нормам та становить загрозу здоров`ю мешканців будинку, так як він облаштований між самим порогом при вході в будинок та криницею із питною водою. Домоволодіння яке є у неї у власності вона у 2009 році придбала у [PERSON] . З відповіді Держземінспекції в Івано-Франківській області №3-4-10/24 від 10.02.2010, вбачається, що рішенням Ясенської сільської ради від 18.06.2006 [PERSON] передано у приватну власність земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку і господарських будівель площею 0.1230га. Встановлено, що за рахунок площі землекористування [PERSON] облаштовано спільний проїзд між будинковолодіннями [PERSON] (на даний час [PERSON] та [PERSON] (на даний час [PERSON] ). Влаштований проїзд шириною 4.5м - 6.0м, який проходить біля житлового будинку та господарської будівлі [PERSON] не відповідає вимогам п.3.22 ДБН 360-92 «Містобудування, планування і забудова міських і сільських поселень», щодо взаємного розташування існуючих будівель та споруд, а саме , до житлових і громадських будинків слід передбачити проїзди шириною 3.5. м на відстані не ближче 5 м від стін, придатні для проїзду пожежних машин. В даному випадку проїзд влаштований без відступу від будівель, що належать [PERSON] та за відсутності рішення Ясенської сільської ради про вилучення частини земельної ділянки [PERSON] для облаштування спільного проїзду між будинковолодіннями [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до висновку будівельно-технічного дослідження по заяві [PERSON] №02/11-08 складеного 02.11.2008 СПД ФО судовим експертом Рубцовою Г.В., п.4 встановлено, що влаштований проїзд між будинковолодіннями [PERSON] та [PERSON] шириною 4,5м - 6.0м, який проходить біля житлового будинку та господарської будівлі [PERSON] не відповідає вимогам п.3.22 ДБН - 360-92** «Містобудування планування і забудова міських і сільських поселень», щодо взаємного розташування існуючих будівель та споруд, а саме, до житлових та громадських будинків слід передбачати проїзди шириною 3.5м на відстані не ближче 5м від стін, придатні для проїзду пожежних машин. Оскільки набуття у власність земельних ділянок [PERSON] порушує її права на належне користування власністю, тому вона змушена звернутися до суду за захистом своїх прав. У судове засідання сторони не прибули. Від представників [PERSON] та [PERSON] - адвокатів Дутки Р.В. та Ошуста С.Є. до суду надійшли заяви, у яких вони просили розгляд справи проводити без їхньої участі. Адвокат Дутка Р.В. просив позов [PERSON] задоволити, а в задоволенні зустрічного позову [PERSON] відмовити. Адвокат Ошуст С.Є просив зустрічний позов [PERSON] задоволити, а в задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовити у зв`язку з його безпідставністю. Представник Перегінської селищної ради Марко М.Я. подала до суду заяву у якій просила розгляд даної цивільної справи провести без її участі. Державний реєстратор Брошнів - Осадської селищної ради Витвицька Т.І. подала до суду заяву у якій просила розгляд справи здійснити у її відсутності. Враховуючи вищезазначене, суд вважає за можливе і доцільне розглянути справу у відсутності сторін при наявних матеріалах справи, яких достатньо, щоб вирішити питання про права та обов`язки сторін. У зв`язку з неявкою в судове засідання учасників справи, суд вважає за можливе не здійснювати фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, враховуючи приписи ст.247 ч.2 ЦПК України. Вивчивши матеріали цивільної справи, дослідивши та оцінивши в судовому засіданні письмові докази в їх сукупності, встановивши таким чином фактичні обставини справи, суд прийшов до наступних висновків. Щодо позову [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог - Перегінська селищна рада Калуського району Івано-Франківської області, суд вважає за необхідне зазначити наступне. У попередньому судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник - адвокат Дутка Р.В. свої позовні вимоги підтримали повністю, посилаючись на викладені в позовній заяві обставини та просили позов задоволити. [PERSON] та його представник - адвокат Ошуст С.Є. у попередньому судовому засіданні щодо позову [PERSON] зазначили, що позовні вимоги не визнають у зв`язку із їх безпідставністю, а тому просили відмовити у задоволенні такого позову. Відповідно до змісту ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є невід`ємною частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд. Відповідно до ст.ст.1-4 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Згідно з ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно із ч.1 ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до ст.80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Статтею 15 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Як передбачено ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, в тому числі шляхом визнання права. Право громадян на власність, як важливий атрибут правової держави і демократичного суспільства, закріплено в Конституції України, стаття 41 якої передбачає, що кожен має право володіти, користуватися, розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним Судом встановлено, що відповідно до копії договору купівлі-продажу домоволодіння від 08.12.2009 (том 1, а.с. 7) та копії витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №24871506 від 22.12.2009, [PERSON] на праві приватної власності належить домоволодіння, що знаходиться у [ADDRESS] (том 1, а.с. 8), яке вона придбала у попереднього власника - [PERSON] . Відповідно до копії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №180263186 від 09.09.2019, сформованого державним реєстратором Витвицькою Т.І. на підставі рішення Ясенської сільської ради від 20.08.2017 про затвердження проекту відведення та передачу у власність земельної ділянки (том 1, а.с. 9) та копії витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-2602647432017 від 13.07.2017, [PERSON] на праві приватної власності належить земельна ділянка площею 0,1236 га, яка розташована у [ADDRESS] , з цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер 2624886701:01:002:0148 (том 1, а.с. 10). Окрім цього, судом встановлено, що відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №41206840 від 24.07.2015 та Свідоцтва про право власності №41204745 від 24.07.2015, відповідачу за первинним позовом [PERSON] належить на праві приватної власності земельна ділянка площею 0,0435 га, розташована у [ADDRESS] , з цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер - 2624886701:01:002:0114 (том 1, а.с. 50). Також, [PERSON] належить на праві власності земельна ділянка площею 0,1052 га, що розташована у [ADDRESS] , кадастровий номер - 2624886701010010054, з цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що підтверджено копією договору купівлі-продажу земельної ділянки від 26.06.2009 (том 1, а.с. 161-162), яку він придбав у попереднього власника - [PERSON] та домоволодіння, що розташоване на ній, що вбачається із копії витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №23401275 від 27.07.2009 (том 1, а.с. 164). Земельна ділянка площею 0,1052 га, що розташована у [ADDRESS] , кадастровий номер - 2624886701010010054 належала [PERSON] , що підтверджено Державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ №166427, який є спірним (том 1, а.с. 153). При зверненні до суду із позовом позивачка [PERSON] у позовній заяві, зокрема у прохальній її частині зробила помилку, оскільки зазначила номер Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ №166423, хоча правильний номер такого акту є 166427. У зв`язку із зазначеним, [PERSON] просила вважати вірною позовну вимогу в редакції, із зазначенням правильного номеру державного акту - 166427. Вищеперерахованими документами підтверджено факт належності сторонам спірного нерухомого майна. Дослідивши копію кадастрового плану земельної ділянки №2624886701:01:002:0148 (том 1, а.с. 11-12), копію Плану зовнішніх меж земельної ділянки (том 1, а.с. 15), копію Плану меж земельної ділянки (том 1, а.с. 40), копію Тахеометричної зйомки земельної ділянки (том 1, а.с. 41, 165) суд встановив площу належної [PERSON] земельної ділянки за вказаним вище кадастровим номером - 0,1236 га, розміри кожної з її сторін, а також власників земельних ділянок, прилеглих до меж земельної ділянки [PERSON] , і такими власниками є [PERSON] , [PERSON] , а також Ясеньська сільська рада. З копії рішення шостого демократичного скликання чотирнадцятої сесії Ясенської сільської ради Рожнятівського району Івано-Франківської області від 26.05.2013 «Про можливість подальшого користування існуючим Генеральним планом с.Ясень» (том 1, а.с. 17), визнано існуючий Генеральний план с.Ясень, розроблений інститутом «Діпромісто» у 1981 році можливим для подальшого використання до моменту його розроблення (оновлення) та погодження згідно вимог чинного законодавства. З викопіювань з Генерального плану с.Ясень місця розташування спільного заїзду між будинковолодіннями [PERSON] та [PERSON] у [ADDRESS] (том 1, а.с. 18-22, 31-32) вбачається наявність спільного заїзду між земельними ділянками [PERSON] та [PERSON] до їхніх домоволодінь. При цьому, судом досліджено копію Схеми місця розташування спільного заїзду до господарств [PERSON] та [PERSON] відповідно до Генерального плану с.Ясень (том 1, а.с. 24), а також копію тахеометричної зйомки земельної ділянки (том 1, а.с. 41, 165), якими підтверджено наявність орієнтовного розташування спільного заїзду до домоволодінь [PERSON] та [PERSON] згідно Генерального плану забудови с.Ясень, а також існуюче місце розташування спільного заїзду згідно топогеодезичної зйомки. Тобто на зазначених документах відображено два заїзди спільний заїзд до домоволодінь [PERSON] та [PERSON] : згідно Генерального плану забудови с.Ясень та фактично існуючий на даний час спільний заїзд згідно топогеодезичної зйомки. Зазначеними доказами також встановлено те, що спільний заїзд до домоволодінь [PERSON] та [PERSON] , яким сторони фактично користуються на даний час, проходить в основному через належну [PERSON] земельну ділянку, кадастровий номер якої 2624886701:01:002:0148. При цьому, з вищенаведених матеріалів справи встановлено, що спільний (спірний) заїзд, який передбачений Генеральним планом с.Ясень проходить по земельній ділянці, яка в даний час належить [PERSON] , що підтверджено ще й відповіддю начальника містобудування та архітектури Рожнятівської РДА від 14.07.2016 (том 1, а.с. 25). З відповіді директора Івано-Франківської філії державного підприємства Український державний науково-дослідний інститут проектування міст «Діпромісто» від 18.07.2018 (том 1, а.с. 30) вбачається, що довжина існуючого заїзду між домоволодіннями сторін по Генплану села орієнтовно становить 20м, а ширина 3,5м - 4,0м. Спільний заїзд (проїзд) повинен мати ширину не менше 3,5м на відстані не ближче 5м від стін будинків (п.3.22ДБН360-92** Планування і забудова міських і сільських поселень) (чинні на момент виготовлення оспорюваних [PERSON] документів). З відповіді Державної інспекції з контролю за використанням і охороною земель в Івано-Франківській області від 10.02.2010 (том 1, а.с. 39), вбачається, що рішенням Ясенської сільської ради від 18.06.2006 [PERSON] передано у приватну власність земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку і господарських будівель площею 0.1230га. Встановлено, що саме за рахунок площі землекористування [PERSON] облаштовано спільний проїзд між будинковолодіннями [PERSON] (теперішній власник - [PERSON] ) та [PERSON] (теперішній власник - [PERSON] ). З цього ж документу судом встановлено, що влаштований проїзд шириною 4.5м - 6.0м, який проходить біля житлового будинку та господарської будівлі [PERSON] не відповідає вимогам п.3.22 ДБН 360-92 «Містобудування, планування і забудова міських і сільських поселень» (чинні на момент виготовлення оспорюваних [PERSON] документів) щодо взаємного розташування існуючих будівель та споруд, яким встановлено, що до житлових і громадських будинків слід передбачити проїзди шириною 3.5 м на відстані не ближче 5 м від стін, придатні для проїзду пожежних машин. В даному випадку проїзд влаштований без відступу від будівель, що належать [PERSON] за відсутності рішення Ясенської сільської ради про вилучення частини земельної ділянки [PERSON] для облаштування спільного проїзду між будинковолодіннями [PERSON] та [PERSON] (в даний час домоволодіння [PERSON] ) Пунктом 4 Висновку будівельно-технічного дослідження №02/11-08 складеного 02.11.2008 судовим експертом Рубцовою Г.В. (том 1, а.с. 33-38) підтверджено, що влаштований проїзд між будинковолодіннями [PERSON] (теперішній власник - [PERSON] ) та [PERSON] (теперішній власник - [PERSON] ) шириною 4,5м - 6.0м, який проходить біля житлового будинку та господарської будівлі [PERSON] не відповідає вимогам п.3.22 ДБН - 360-92** «Містобудування планування і забудова міських і сільських поселень» (чинні на момент виготовлення оспорюваних [PERSON] документів), щодо взаємного розташування існуючих будівель та споруд, яким передбачено, що до житлових та громадських будинків слід передбачати проїзди шириною 3,5 м на відстані не ближче 5 м від стін, придатні для проїзду пожежних машин. Окрім цього, п.3 цього висновку доведено, що до будинковолодіння [PERSON] , крім проїзду через земельну ділянку [PERSON] , є реальний доступ, втрамбований коліями проїзд між будинковолодіннями [PERSON] та [PERSON] , шириною 6,95м - 3,70 м, довжиною 17м, що свідчить про реальне використання проїзду транспортом. Отже відповідач [PERSON] має можливість користуватися ще й цим заїздом, що також підтверджено відповіддю за № 33/01-15 від 12.05.2015 ( том 1, а.с. 23). Відповідно до п.3.22 ДБН - 360-92** «Містобудування планування і забудова міських і сільських поселень» (чинні на момент виготовлення оспорюваних [PERSON] документів), у районах садибної забудови при потребі, крім вуличної мережі (розділ 7), слід формувати мережу внутрішньоквартальних проїздів. Ширина їхньої проїжджої частини з однією смугою руху приймається 3,5 м, з двома - 5,5 м. Отже, земельна ділянка, яка згідно Генплану забудови с.Ясень (розробленого Івано-Франківською філією «Діпромісто» в 1981 році) передбачена як спільний заїзд, частково ввійшла в площу земельної ділянки передану [PERSON] у приватну власність для ведення особистого селянського господарства, а частково в площу земельної ділянки переданої в оренду іншій особі. Водночас існуюче місце розташування спільного заїзду, яким сторони користуються на даний час та який в Генеральному плані забудови с.Ясень не передбачений, проходить по земельній ділянці, яка перебуває у власності [PERSON] . При цьому, існуюче місце розташування спільного заїзду, яким сторони користуються на даний час не відповідає вимогам п.3.22 ДБН - 360-92** «Містобудування планування і забудова міських і сільських поселень» (чинні на момент виготовлення оспорюваних [PERSON] документів), так і діючим державним будівельним нормам (далі ДБН). Відповідно до п.«б» ч.1 ст.81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності. Згідно з ч.1 ст.83 ЗК України землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю. Частиною 2 ст.83 ЗК України встановлено, що у комунальній власності перебувають: а) усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності; б) земельні ділянки, на яких розташовані будівлі, споруди, інші об`єкти нерухомого майна комунальної власності незалежно від місця їх розташування. Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном Положеннями ст.152 ч.3 ЗК України встановлено, що захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється, зокрема шляхом визнання прав та визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Згідно з ст.155 ч.1 ЗК України, у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акту, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним Відповідно до ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання чи оспорювання. Нормами ст.16 ч.1 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а відповідно до ст.16 ч.2 п.10 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади АРК або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Частиною 2 статті 386 ЦК України визначено, що власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Таким чином, на підставі вищенаведених доказів судом встановлено, що відповідач [PERSON] набув права власності на земельні ділянки, на яких розміщений спірний проїзд, який повинен належати до земель комунальної власності та передбачений Генеральним планом с.Ясень, та яким фактично повинні користуватися сторони, проте за рахунок площі земельної ділянки [PERSON] облаштовано існуючий спільний заїзд, яким на даний час фактично користуються сторони та який в Генеральному плані забудови с.Ясень не передбачений, при цьому його існування та розміщення не відповідає діючим ДБН, тому оспорювані документи, зокрема Державний акт серії ЯЖ №166427 про право власності на земельну ділянку, площею 0.1052 га для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських споруд, що знаходиться у [ADDRESS] , кадастровий № 26248867010100110054, яка належить [PERSON] , Свідоцтво про право власності № 41204745 від 24.07.2015 на земельну ділянку площею 0.0435га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства кадастровий №2624886701010020114, яка належить [PERSON] слід визнати незаконними. При цьому, суд зазначає, що питання про скасування інших документів, на підставі яких [PERSON] набув права власності позивачкою [PERSON] не порушувалось, що в свою чергу не є перешкодою для прийняття рішення стосовно вимог, викладених позивачкою у позовній заяві, зважаючи на принцип диспозитивності, відповідно до якого, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог. Відповідно до положень частин першої, другої статті 103 Земельного кодексу України власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо); власники та землекористувачі земельних ділянок зобов`язані не використовувати земельні ділянки способами, які не дозволяють власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок використовувати їх за цільовим призначенням (неприпустимий вплив). Згідно зі статтею 104 цього Кодексу, власники та землекористувачі земельних ділянок можуть вимагати припинення діяльності на сусідній земельній ділянці, здійснення якої може призвести до шкідливого впливу на здоров`я людей, тварин, на повітря, земельні ділянки та інше. Згідно з положеннями статей 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядженням своїм майном Судом встановлено, що [PERSON] на земельній ділянці [PERSON] встановив без згоди [PERSON] та згоди органів місцевого самоврядування огорожу (том 1,а.с. 93-95), чим створив позивачці [PERSON] перешкоди в користуванні своєю земельною ділянкою та домоволодінням. Факт встановлення огорожі [PERSON] не заперечувався. Оскільки суд прийшов до висновку про підставність заявлених вимог [PERSON] щодо скасування спірних документів, оскільки їх наявність не відповідає вимогам чинного законодавства України та порушує права та інтереси останньої, тому її вимога про усунення перешкод в користуванні нею земельною ділянкою загальною площею 0.1236га, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку господарських будівель та споруд кадастровий №2624886701:01:002:0148, шляхом демонтажу огорожі та розблокування заїзду загального користування також підлягає задоволенню. Щодо позову [PERSON] до Перегінської селищної ради Калуського району Івано-Франківської області, [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог - державний реєстратор Брошнів-Осадської селищної ради Витвицька Т.І., суд зазначає наступне. У зустрічній позовній заяві [PERSON] просив визнати незаконним і скасувати рішення сесії Ясенської сільської ради від 20.08.2017, яким затверджено [PERSON] проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,1236 га, кадастровий номер 2624886701:01:002:0148 для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських споруд по [ADDRESS] та передано зазначену земельну ділянку у власність, скасувати державну реєстрації права власності на вказану земельну ділянку в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за реєстраційним номером 1909881426248, номер запису про право власності 33134787. Свої вимоги [PERSON] мотивував тим, що рішенням сесії Ясенської сільської ради Рожнятівського району від 20.08.2017 затверджено [PERSON] проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,1236 га кадастровий номер 2624886701:01:002:0148 для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських споруд по [ADDRESS] та передано зазначену земельну ділянку у власність. Таке рішення він вважає незаконним і таким, що грубо порушує його законне право на користування, володіння та розпорядження належними йому земельними ділянками у с.Ясень та заїздом до них. Зазначив, що при прийнятті оскаржуваного рішення від 20.08.2017 не було враховано, що спір щодо даної земельної ділянки (дороги) уже вирішувалися судами. Зокрема, рішенням Рожнятівського районного суду від 28 жовтня 2009 року встановлено, що [PERSON] ще у 2009 році претендувала на частину ділянки, яка була ділянкою загального користування (дорогою). тому п.3.1 рішення сільради від 05.07.2009 в частині відмови [PERSON] передати їй в приватну власність земельну ділянку для обслуговування житлового будинку площею 0.1230 га визнався судом законним. Рішення набрало законної сили. Таким чином, неодноразово підтверджено існування спільного заїду. Сесія сільської ради також не врахувала те, що рішення від 09 червня 2016 року, яким надано дозвіл [PERSON] на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки прощею 0,1244 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд в [ADDRESS] , було прийнято за наявності рішення (яке не скасоване) Ясенської ради від 12.02.2014, яким [PERSON] надано дозвіл на виготовлення технічної документації щодо встановлення (відновлення) земельної ділянки в натурі (на місцевості), площею 0,1083 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд в [ADDRESS] , тобто без врахування існуючого заїзду (дороги). Тобто, фактично з приводу земельної ділянки [PERSON] існують два рішення одного і того ж змісту. Окрім того, позивач у позовній заяві зазначив, що проаналізувавши положення ЗК України суд апеляційної інстанції зробив висновок, що отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки є лише одним з етапів розгляду заяви громадянина про одержання безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності та є обов`язковою складовою визначеної ЗК України процедури передачі земельної ділянки у власність громадянам. Розробка проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки має на меті визначення меж земельної ділянки в натурі, а також з`ясування обставин, що можуть бути перешкодою для надання земельної такої ділянки громадянину. Проте, на його, позивача думку сільський голова та депутати Ясенської сільської ради неправильно прийняли до уваги постанову Львівського апеляційного суду від 13.03.2017 та прийшли до хибного висновку про те, що зазначене судове рішення надає [PERSON] право отримати у власність дорогу (заїзд), який завжди був таким, і який йому просто необхідний. Крім того ухвалою Вищого адміністративного суду України від 09 листопада 2017 року постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 13 березня 2017 року скасовано як незаконну і залишено в силі постанову Рожнятівського районного суду від 23 грудня 2016 року, якою рішення сесії Ясенської сільської ради від 09 червня 2014 року про надання дозволу [PERSON] на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,1244 га для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських споруд по [ADDRESS] визнано недійсним. Отже, наявність спільного проїзду, тобто землі загального користування населених пунктів доведено фактом його існування протягом приблизно 80 років, Генеральним планом забудови с. Ясень, схемою місця розташування ділянок [PERSON] та [PERSON] , будівельним паспортом, рішенням Рожнятівського районного суду від 28 жовтня 2009 року, державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 166427 від 07.07.2008. За таких підстав рішення сесії Ясенської сільської ради від 20.08.2017 є незаконним і підлягає до скасування судом. На підставі постанови Івано-Франківського апеляційного суду від 24 жовтня 2018 року за [PERSON] державним реєстратором речових прав на нерухоме майно Брошнів-Осадської селищної ради об`єднаної територіальної громади Витвицькою Т.І. 09 вересня 2019 року здійснено реєстрацію права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно - земельну ділянку площею 0,1236 га кадастровий номер 2624886701:01:002:0148 для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських споруд по [ADDRESS] за реєстраційним номером 1909881426248, номер запису про право власності 33134787, що також підлягає до скасування в судовому порядку. Одним із доводів підставності заявлених позовних вимог позивач за зустрічним позовом [PERSON] зазначив те, що рішенням Рожнятівського районного суду від 28 жовтня 2009 року (том 1, а.с. 122-123) встановлено, що [PERSON] ще у 2009 році претендувала на частину ділянки, яка була ділянкою загального користування (дорогою), тому п.3.1 рішення сільради від 05.07.2009 в частині відмови [PERSON] передати їй в приватну власність земельної ділянки для обслуговування житлового будинку площею 0.1230 га визнався судом законним, рішення про що набрало законної сили. Положеннями ст.116 ЗК України встановлено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Відповідно до ч.2 ст.123 ЗК України, особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки. Згідно з положеннями ч.6 ст.118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). Судом встановлено, що також не заперечувалось під час розгляду справи сторонами, [PERSON] особисто ініціювала процедуру безоплатного одержання у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, відповідно до норм Земельного кодексу України. Таким чином, рішення Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 28 жовтня 2009 року стосувалося прав та обов`язків [PERSON] , і не стосувалося та не позбавляло права [PERSON] претендувати на безоплатне одержання у встановленому законом порядку земельної ділянки. Окрім цього, суд вважає, що посилання позивача [PERSON] на постанову Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 23 грудня 2016 року, постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 13 березня 2017 року та ухвалу Вищого адміністративного суду України від 09 листопада 2017 року як на один із аргументів підставності його вимог в даному випадку не може братися судом до уваги зважаючи на наступне. Постановою Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 23 грудня 2016 року позов [PERSON] було задоволено повністю, рішення Ясенської сільської ради Рожнятівського району від 09 червня 2016 року, яким надано дозвіл [PERSON] на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,1244 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд в [ADDRESS] визнано недійсним. Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 13 березня 2017 року апеляційну скаргу [PERSON] було задоволено, а постанову Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 23 грудня 2016 року у справі №350/796/16-а скасовано та прийнято нову, якою в задоволені позову [PERSON] до Ясенської сільської ради Рожнятівського району, третя особа [PERSON] про визнання рішення недійсним - відмовлено. При цьому, у резолютивній частині вказаного рішення зазначено, що постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складання у повному обсязі шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 09 листопада 2017 року касаційну скаргу [PERSON] було задоволено, постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 13 березня 2017 року скасовано, а постанову Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 23 грудня 2016 року залишено в силі. Системний аналіз положень Земельного кодексу України дозволяє суду зробити висновок, що отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки є лише одним з етапів розгляду заяви громадянина про одержання безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності та є обов`язковою складовою визначеної Земельним кодексом України процедури передачі земельної ділянки у власність громадянам Розробка проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки має на меті визначення меж земельної ділянки в натурі, а також з`ясування обставин, що можуть бути перешкодою для надання земельної такої ділянки громадянину. У постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 380/624/16-ц (провадження № 14-301цс18) Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що рішення про надання дозволу на розробку проекту землеустрою не є правовстановлюючим актом і не гарантує особі чи невизначеному колу осіб набуття права власності чи користування на земельну ділянку. Отже, суд звертає увагу, що рішення сільської ради про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки за своєю правовою природою є індивідуальним актом застосування норм права (правозастосовчим актом індивідуальної дії), який за юридичними наслідками відноситься до правоконстатуючих актів (констатує факт надання згоди), є виконаним в силу самого факту його прийняття, а тому є таким, що вичерпав свою дію одночасно з його прийняттям. Рішення про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки як адміністративний акт, що вичерпав свою дію, не може бути скасований чи змінений. Більше того, рішення Ясенської сільської ради Рожнятівського району від 09 червня 2016 року, яким надано дозвіл [PERSON] на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,1244 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд в [ADDRESS] , яке судом було визнано недійсним, не породжувало для [PERSON] правових наслідків, зокрема виникнення права власності на нерухоме майно (земельну ділянку). При цьому, рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування про затвердження та передачу земельної ділянки у власність за наслідками розгляду клопотання особи про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність також не є підставою виникнення права власності на земельну ділянку, оскільки відповідно до ст.125 ЗК України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Аналогічну за своєю суттю позицію висловив Верховний Суд у постанові від 30 травня 2018 року по справі № 923/466/17 у якій зазначив, що прийняте міською радою (як суб`єктом владних повноважень) рішення про передачу у власність та оренду земельної ділянки є ненормативним актом органу місцевого самоврядування, який вичерпав свою дію внаслідок його виконання, а скасування такого акта не породжує правових наслідків для власника чи орендаря земельної ділянки. Разом з тим, суд встановив, що право власності на спірну земельну ділянку площею 0,1236 га, яка розташована у [ADDRESS] , кадастровий номер 2624886701:01:002:0148, [PERSON] набула 13.07.2017 шляхом реєстрації свого речового права на нерухоме майно, тобто у період, коли постанова Львівського апеляційного адміністративного суду від 13 березня 2017 року, якою постанову Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 23 грудня 2016 року у справі №350/796/16-а було скасовано та прийнято нову, якою в задоволені позову [PERSON] до Ясенської сільської ради Рожнятівського району, третя особа [PERSON] про визнання рішення недійсним - відмовлено, мала статус такої, що набрала законної сили, і на момент реєстрації зазначеної земельної ділянки не була скасована. У пункті 8 (абз. 2) постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 № 7 "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ", зі змінами внесеними 19.03.2010, зазначено, що при вирішені в судовому порядку земельних спорів за участю органів виконавчої влади та місцевого самоврядування, слід враховувати Рішення Конституційного Суду України від 16.04.2009 № 7-рп/2009 (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування), відповідно до пункту 5 мотивувальної частини якого, органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов`язані з реалізацією певних суб`єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб`єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення. З огляду на вищезазначене не беруться судом до уваги доводи [PERSON] про те, що з приводу земельної ділянки [PERSON] існують два рішення одного і того ж змісту, зокрема рішення сесії Ясенської сільської ради від 12.02.2014 та рішення сесії Ясенської сільської ради 09 червня 2016 року, оскільки орган місцевого самоврядування не міг скасувати своє попереднє рішення. При цьому, доводи позивача про те, що вищезазначені рішення мають один і той же зміст, спростовуються далі наведеними ж його аргументами, оскільки в рішенні від 12.02.2014 надано дозвіл на виготовлення технічної документації щодо встановлення (відновлення) земельної ділянки в натурі (на місцевості), площею 0,1083 га, а в рішенні від 09 червня 2016 року надано дозвіл [PERSON] на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки прощею 0,1244. Враховуючи те, що рішення сесії Ясенської сільської ради від 20.08.2017, яким затверджено [PERSON] проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,1236 га кадастровий номер 2624886701:01:002:0148 для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських споруд по [ADDRESS] та передано зазначену земельну ділянку у власність не підлягає скасуванню, а питання про скасування інших документів власності [PERSON] позивачем [PERSON] не ставиться, зважаючи на приписи ст.13 ЦПК України, суд прийшов до переконання що у задоволенні вимоги [PERSON] про визнання незаконним і скасування вищезазначеного рішення сесії Ясенської сільської ради слід відмовити. Щодо вимоги позивача [PERSON] про скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку, суд зазначає наступне. Відповідно до ст.2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 року № 1952 ІV (далі Закон № 1952) державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, а державний реєстр речових прав на нерухоме - єдина державна інформаційна система, що містить відомості про права на нерухоме майно, їх обтяження, а також про об`єкти та суб`єктів цих прав. Згідно з п.9 ч.1 ст.27 вказаного Закону державна реєстрація прав проводиться на підставі рішень судів, що набрали законної сили. Оскільки суд прийшов до висновку, про безпідставність вимог [PERSON] про визнання незаконним і скасування рішення сесії Ясенської сільської ради від 20.08.2017, яким затверджено [PERSON] проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,1236 га кадастровий номер 2624886701:01:002:0148 для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських споруд по [ADDRESS] та передано зазначену земельну ділянку у власність, відповідно його вимога про скасування державної реєстрації права власності на вказану земельну ділянку в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за реєстраційним номером 1909881426248 номер запису про право власності 33134787, також не підлягає задоволенню. Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Як визначено в ч.1 ст.4 Закону України "Про судовий збір" (в редакції, яка діяла на час звернення до суду із позовом), судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. Цивільний позов [PERSON] подала до суду 17.09.2019. У 2019 році прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня 2019 року для працездатних осіб становив 1921 гривню. Відповідно до п.п.2, п.1, ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» (в редакції, яка діяла на час звернення до суду із позовом), за подання до суду позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою, ставка судового збору становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становило 768,40 гривень. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] у своїй позовній заяві заявила три позовні вимоги, проте судовий збір сплатила тільки за одну з них. Оскільки суд прийшов до висновку про задоволення позову [PERSON] в повному обсязі, відповідно на [PERSON] слід покласти судові витрати, зокрема сплачений [PERSON] судовий збір у розмірі 768 гривень 40 копійок, а також недоплачений нею судовий збір у розмірі 1536 гривень 80 копійок. Також судом встановлено, звертаючись до суду із зустрічним позовом, [PERSON] заявив дві вимоги немайнового характеру, про те, як вбачається із квитанції, долученої ним до матеріалів справи, судовий збір він сплатив тільки за одну із вимог. Враховуючи вищезазначене, з [PERSON] також підлягає стягненню недоплачений ним судовий збір у розмірі 768 гривень 40 копійок.

Outcome: approved