Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-17 00:00:00

У травні 2021 року фізична особа-підприємець [PERSON] звернувся до суду з позовом, у якому просив стягнути з відповідача заборгованість за житлово-комунальні послуги в розмірі 7 377,08 грн., судові витрати у сумі 2 408 грн., які складаються з витрат по сплаті судового збору у сумі 908 грн. та 1 500 грн. витрат на правову допомогу. В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що відповідач є споживачем послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій які надаються позивачем за адресою: [ADDRESS] . Органом місцевого самоврядування на підставі рішень були встановлені тарифи на послуги з утримання житлових будинків, споруд та прибудинкових територій. Договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкової території з боку відповідача не укладений, проте, відповідач користується наданими послугами. Позивач зобов`язання щодо надання послуг виконує своєчасно, натомість відповідач не здійснює оплату за житлово-комунальні послуги, в результаті чого у останнього виникла заборгованість за період з 01 лютого 2015 року по 31 травня 2021 року в розмірі 7 377,08 грн., а також вирішити питання про розподіл судових витрат. Ухвалою суду від 27 травня 2021 року відкрито провадження у справі, розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. У судове засідання представник позивача не з`явився, через канцелярію суду надав заяву про розгляд справи без його участі та участі позивача, позовні вимоги підтримують в повному обсязі, просить позов задовольнити. У разі повторної неявки відповідача не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, причин неявки суду не повідомила, відзив на позовну заяву та клопотання про відкладення розгляду справи суду не подавала. У зв`язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. У зв`язку з повторною неявкою в судове засідання належним чином повідомленого про дату, час та місце судового засідання відповідача, який не повідомив про причини неявки та не подав відзив відповідно до статті 280 ЦПК України, суд за згодою позивача вважає за можливе проводити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Судом встановлено, що позивач є фізичною особою-підприємцем та займається наступними видами діяльності: 81.10 - комплексне обслуговування об`єктів; 81.29 - інші види діяльності із прибирання; 43.21 - електромонтажні роботи; 43.22 - монтаж водопровідних мереж, систем опалення та кондиціонування; 49.41 - вантажний автомобільний транспорт; 37.00 - каналізація, відведення й очищення стічних вод; 38.11 - збирання безпечних відходів; 38.21 - оброблення та видалення безпечних відходів. Зазначене підтверджується Витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань № 1002431046 від 05 квітня 2017 року. Рішенням Меліоративнівської селищної ради VІ скликання «Про затвердження результатів конкурсу на визначення виконання житлово-комунальних послуг з утримання багатоповерхових житлових будинків, споруд та прибудинкових територій» від 30 січня 2015 року № 11-29/VІ затверджено договір та тарифи на утримання житлових будинків, споруд та прибудинкових територій, яким зобов`язано визначеного на конкурсних засадах виконавця житлово-комунальних послуг ФОП [PERSON] приступити до виконання своїх обов`язків з 01 лютого 2015 року. 01 лютого 2015 року на підставі вищевказаного рішення між позивачем ФОП [PERSON] та Меліоративнівської селищною радою був укладений Договір на утримання житлових будинків, споруд та прибудинкових територій. Органами місцевого самоврядування були встановлені наступні тарифи на послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій, виходячи з вартості послуг за один квадратний метр житлової площі, а саме: 2015 рік - 1,13 грн.; 2016 рік -1,44 грн.; 2017 рік - 1,80 грн.; 2018 рік - 2,65 грн.; 2019 рік - 3,15 грн.; 2020 рік - 3,20 грн.; 2021 рік - 3,50 грн.. Відповідач зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , проте є абонентом за адресою: [ADDRESS] , тобто є споживачем житлово-комунальних послуг, які надаються ФОП [PERSON] . Облік нарахувань та оплат за вказані послуги здійснюються за абонентським особовим рахунком № [NUMBER] . Згідно довідки про стан заборгованості за послуги з утримання будинку та прибудинкової території, за вказаним особовим рахунком обліковується заборгованість у сумі 7 377,08 грн., яка утворилась за період з лютого 2015 року по 31 березня 2021 року. Правовідносини, що виникли між сторонами регулюються наступними нормами права. Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки, регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги». Статтею 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» затверджено перелік житлово-комунальних послуг до яких віднесена послуга з управління багатоквартирним будинком. Пунктом 1 частини першої статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачене право споживача одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів, та в свою чергу відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 7 зазначеного Закону, зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами . Судом встановлено, що між сторонами не укладено договір про надання послуг. Статтею 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 7 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. У постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15 зроблено висновок, що «споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі». Оскільки місце проживання відповідача зареєстровано за вищезазначеною адресою, за якою позивачем надавалися відповідні послуги, у відповідача виникло зобов`язання з оплати їх вартості. Відсутність укладеного договору не звільняє відповідача від виконання таких зобов`язань. За змістом ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони певну дію (сплатити гроші). Відповідно до загальних умов виконання зобов`язання, установлених статтею 526 ЦК України, зобов`язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов`язань. За змістом частини першої статті 901, частини першої статті 903 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Таким чином, враховуючи вищевикладене в своїй сукупності, судом встановлено, що позивач надає послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій за вищезазначеною адресою, а відповідач отримує ці послуги, що породжує у цих сторін відповідні права та обов`язки. В свою чергу, обов`язки сторонами повинні виконуватися належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, іншими актами цивільного законодавства (ст. 526 ЦК України), а з огляду на приписи ст. 7 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», споживач зобов`язаний оплатити житлово-комунальні послуги, якщо він фактично користувався ними. Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов`язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов`язань. З урахуванням того, що відповідач є споживачем послуг, які надавались позивачем, докази сплати заборгованості матеріали справи не містять та відповідачем не надані, суд дійшов висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню, а тому з відповідача на користь позивача необхідно стягнути заборгованість за житлово-комунальні послуги в розмірі 7 377,08 грн. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд враховує наступне. Згідно статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до частин першої - шостої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. В даному випадку відповідач не заявляв про неспівмірність витрат на оплату правничої допомоги адвоката та не надав суду відповідних доказів. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інші проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. На підтвердження витрат на правничу допомогу представником позивача надано договір № 7 про надання правової допомоги від 04 березня 2021 року, а також товарний чек на суму 1 500,00 грн., яку позивач сплатив адвокату за складання позовної заяви. Враховуючи складність справи, кількість і зміст поданих представником позивача процесуальних документів, суд, з урахуванням вимог співмірності і розумності, вважає за необхідне стягнути на користь позивача витрати на правничу допомогу у сумі 1500 грн. Відповідно до статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд дійшов висновку про задоволення позову, з відповідача підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору у сумі 908 грн., які позивач поніс при зверненні до суду з позовом. На підставі викладеного,

Outcome: approved