Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-16 00:00:00

Позивач звернулась до суду із позовом до відповідача про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги тим, що 21 травня 2015 року сторони зареєстрували шлюб. Від шлюбних відносин у сторін народилась дитина [PERSON] , [INFO] . В подальшому у сторін почали постійно виникати сварки, з`явились діаметрально різні погляди на сімейне життя. На теперішній час сторони перестали підтримувати подружні стосунки, проживають окремо один від одного. Шлюб носить суто формальний характер та подальше його збереження є неможливим оскільки суперечить волі та інтересам позивача. Позивач у підготовче судове засідання не з`явилась, направила до суду заяву з проханням розглянути справу за її відсутності. Відповідач у судове засідання не з`явився, направив до суду заяву з проханням розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги визнає в повному обсязі. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Частиною 3 ст. 200 ЦПК України визначено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Судом встановлено, що визнання відповідачем позову не порушує права, свободи та інтереси інших осіб та не суперечить закону. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого судового засідання. Судом в ході судового розгляду справи були дослідженні: міжнародний сертифікат про одруження [PERSON] та [PERSON] серії [NUMBER] , свідоцтво видане 21.05.2015р. Управлінням реєстрації шлюбу Капакли , прізвище дружини після одруження - « [PERSON] »; копія паспорту громадянки України [PERSON] виданого 08.11.2017 року органом 5142; копія особового посвідчення громадянина Турецької Республіки [PERSON] , виданого 28.05.2015 року, серія [NUMBER] ; витяг з Єдиного державного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання № 5142-1080023-2017; витяг зі свідоцтва про народження № 221 [PERSON] [INFO] виданого 24.12.2018р., громадський № [NUMBER] , місце та номер сімейного реєстру 1149-0025-00008-0115, батько [PERSON] , мати [PERSON] ; довідка № 376472 про реєстрацію особи громадянином України видана [PERSON] 06.12.2018р., про те, що він з 06.12.2018р. набув громадянство України. Судом в ході судового розгляду справи було встановлено, що 21 травня 2015 року сторони зареєстрували шлюб. Від шлюбних відносин у сторін народилась дитина [PERSON] , [INFO] . В подальшому у сторін почали постійно виникати сварки, з`явились діаметрально різні погляди на сімейне життя. На теперішній час сторони перестали підтримувати подружні стосунки, проживають окремо один від одного, спільного господарства не ведуть. Шлюб носить суто формальний характер. Сторони не бажають зберегти шлюб, примирення не можливе, тому подальшого сенсу у збереженні шлюбу немає. Відповідач [PERSON] є громадянином Туреччини, але відповідно до ст.. 3 Закону «Про правовий статус іноземців, а також осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України. Іноземці та особи без громадянства, які перебувають під юрисдикцією України, незалежно від законності їх перебування, мають право на визнання їх правосуб`єктності та основних прав і свобод людини Ст.. 496 ч. 2 ЦПК України, передбачено, що іноземні особи мають процесуальні права та обов`язки нарівні з фізичними і юридичними особами України, за винятками, встановленими Конституцією та законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно абз. 7 п. 11 Листа Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ України від 16.05.2013 р. № 24-754/0/4-13 «Про практику розгляду судами цивільних справ з іноземним елементом», правові наслідки шлюбу визначаються спільним особистим законом подружжя, тобто правом тієї держави, громадянами якої вони є одночасно, а за його відсутності - правом держави, у якій подружжя мало останнє спільне проживання, за умови, що хоча б один з подружжя все ще має місце проживання у цій державі. Наприклад, якщо подружжя, що є громадянами різних держав, спільно проживали на території України і на час розірвання шлюбу хоча б один з них продовжує проживати на її території, то розірвання шлюбу здійснюється за законодавством України». За ст. 51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Однією з причин припинення шлюбу є його розірвання. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Оскільки шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, розірвання шлюбу може відбутися за їхньою спільною заявою або за заявою когось з них. У відповідності до ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ч. 1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що сім`я сторін розпалась остаточно, примирення неможливе, шлюб існує суто формально і підлягає розірванню, а також враховує фактичні обставини справи і інтереси кожного з подружжя, між якими втратилися почуття любові і пошани, взаємодопомоги і підтримки, тобто морально - правові підстави шлюбу. У відповідності із ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 908 грн.

Outcome: approved