Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-11 00:00:00

У лютому 2018 року Публічне акціонерне товариство «Київенерго», правонаступником якого є Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго», звернулося до Шевченківського районного суду м. Києва з вказаним позовом, посилаючись на те, що він є обов`язковим виконавцем послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання для житлових будинків комунальної форми власності. Відповідач мешкає за адресою: [ADDRESS] , та є споживачем послуг з централізованого опалення та гарячої води, яку постачає позивач. Разом з тим, відповідач в повному обсязі не оплачує надані позивачем послуги, внаслідок чого у останнього станом на 01.08.2017 утворилась заборгованість в розмірі 49646,15 грн., яка складається з: 33701,93 грн. - централізоване опалення, 4743,28 грн. - постачання гарячої води, 1584,94 грн. - 3% річних, 9616,00 грн. - інфляційна складова. Відповідач в добровільному порядку заборгованість не погашає, через що позивач звернувся до суду із вказаним позовом. Ухвалою суду від 04.04.2019 було відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. 06.05.2019 відповідачем подано відзив на позов, в якому просив відмовити у задоволені позову, посилаючись на ту обставину, що з 2008 року [PERSON] у квартирі не проживає. З 29.09.2016 [PERSON] не є власником квартири, оскільки вона була продана іншій особі згідно договору купівлі-продажу. З 08.08.2017 відповідач зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Окрім того, відповідач зазначив, що належна йому квартира з січня 2010 року пошкоджена та законсервована через її залиття з вини житлово-експлуатаційної організації, що встановлено рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 15.07.2013 та ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 22.01.2014, і з цієї причини квартира відповідача непридатна до проживання ще з 2010 року, тому останній не може користуватися та споживати житлово-комунальні послуги, про надання яких стверджує позивач. Водночас, відповідачем заявлено про застосування наслідків спливу позовної давності до вимог позивача про стягнення заборгованості. Дослідивши матеріали справи та подані сторонами докази, суд встановив. З 22.03.2007 по 26.07.2017 [PERSON] був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Починаючи з 08.08.2017 [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . З 29.09.2016 [PERSON] не є власником квартири, оскільки вона була продана іншій особі - товариству з обмеженою відповідальністю «Орхідея-В», код ЄДРПОУ 21640360 згідно договору купівлі-продажу. Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 29.09.2016 власником квартири за адресою: [ADDRESS] є товариство з обмеженою відповідальністю «Орхідея-В», код ЄДРПОУ 21640360. Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 11.08.2015 у справі №761/5175/15-ц за позовом Комунального підприємства «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району» до [PERSON] про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, відмовлено, та залишеним в силі ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 19.01.2016 та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13.04.2016 та встановлено, що з 01 березня 2010 року по 29 липня 2015 року внаслідок залиття з вини Комунального підприємства «Житлово-експлуатаційна контора «Золоустівська» Шевченківського району квартира [ADDRESS] законсервована, комунікації в квартирі знеструмлені, водо- і теплопостачання вимкнене, та житлово-комунальними послугами ніхто не користується, а відтак Позивач з 01.03.2010 по 29.07.2015 не має змоги проживати у вказаній квартирі та користуватись житлово-комунальними послугами, зокрема в зв`язку з тим, що відшкодування шкоди відповідачу для відновлення технічного стану квартири [ADDRESS] винною особою станом на момент розгляду справи не відбулось, про що вказано стороною відповідача. Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. 22.11.2017 представником ПАТ «Київенерго» Січкар Я.О. у присутності споживача за довіреністю [PERSON] складено акт обстеження №2188 житлового приміщення за адресою: [ADDRESS] , в якому зазначено «послуги центрального опалення та гарячого водопостачання не надається, так як, на даху, від розводки, наявні фактичні видимі розриви». Тому суд критично ставиться до тверджень позивача щодо користування відповідачем відповідними послугами та не в повному обсязі виконання зобов`язання по сплаті заборгованості за надані послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води. Так, ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначає, що житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил. Згідно зі ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Відповідно до ст. 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», виконавець зобов`язаний, зокрема забезпечувати своєчасність та відповідну якість житлово-комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договору. Згідно з п. 5 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строк встановлений договором або законом. Порядок оплати за житлово-комунальні послуги визначений у ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», якою передбачено, що плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Розмір плати за комунальні послуги розраховується, виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. Статтею 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо) ;2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо. Згідно з п. 13 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач житлово-комунальних послуг - індивідуальний або колективний споживач. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги. Як передбачено ст. 162 ЖК України, власник зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Згідно зі ст. 322 ЦК України, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Крім того, у відповідності до ч. 1 ст. 64 ЖК України, члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. Таким чином, обов`язок утримання житлових приміщень, в тому числі оплату послуг з центрального опалення та постачання гарячої води покладається на власника або наймача приміщення, а також й на членів сім`ї наймача. Разом з тим, у відповідності до положень ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як передбачено вимогами ст.ст. 77, 80 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Крім того, згідно роз`яснень, які містяться в п. 26 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12.06.2009, предметом доказування є факти, якими обґрунтовуються заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи (причини пропуску позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Однак, всупереч вищенаведених вимог процесуального закону, позивачем не надано до суду жодних доказів на підтвердження того, що відповідач у справі є власником або квартиронаймачем й дійсно є споживачем послуг за адресою: [ADDRESS] . За вказаних обставин, а також враховуючи те, що позов пред`явлений до неналежного відповідача, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог. Згідно ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховую вищевикладене,

Outcome: dismissed