Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-17 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача та заперечення відповідача. 01.06.2020 за вх. № 3336 [PERSON] ( далі позивач) звернувся до Баришівського районного суду Київської області із позовною заявою до [PERSON] ( далі відповідач), третя особа: Орган опіки та піклування Баришівської селищної ради про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дитини. Посилаючись на те, що відповідачка не виконує покладених на неї законом обов`язку по вихованню та утриманню своєї дитини, просить суд постановити рішення про позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно малолітньої [PERSON] та стягнути на його користь аліменти в розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітну відповідачки, але не менше 50 відсотків від прожиткового мінімуму доходів громадян для дитини відповідного віку , щомісячно з дня подачі позову і до дня досягнення повноліття дитиною. Заперечуючи щодо позовних вимог, від представника відповідача адвоката Піскового Ярослава Володимировича 25.03.2021 року за вх.№ 1936 надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач повідомила суд, що наразі, вона перебуває за межами України в державі Ізраїль на заробітках. З того часу, з невідомих причин, позивач почав обмежувати її спілкування з дитиною як в телефонному режимі так і через відео зв`язок. Окрім того, позивач відмовився відкрити на ім`я дочки рахунок в банку, щоб вона мала змогу пересилати їй кошти, а згодом взагалі перестав виходити на зв`язок. Не маючи іншого вибору, його довірителька, зароблені кошти відправляла своїм батькам, щоб ті в свою чергу мали змогу купувати все необхідне для дитини. Вважає, що вимоги [PERSON] є безпідставними та просить суд відмовити в їх задоволенні ( а.с.80-82). ІІ. Заяви, клопотання та інші процесуальні дії по справі 1) Позивач [PERSON] звернувся до суду з клопотанням про виклик свідків ( а.с.7) 2) Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.06.2020 розгляд даної справи визначено судді Коваленку К.В. (а.с.26) 3) 19.06.2020 постановлено ухвалу про відкриття провадження по справі та призначення справи до розгляду за правилами загального позовного провадження (а.с.28). 3) 11.01.2021 від позивача [PERSON] та від представника ССДС Баришівської селищної ради надійшло клопотання про розгляд підготовчого судового засіданні без їхньої присутності (а.с.61,62). 4) 25.03.2021 від представника позивача надійшла заява про участь в судовому в режимі відеоконференції (а.с.86). 5) 25.03.2021 постановлено ухвалу про проведення судового засідання в режимі відеоконференції (а.с.99). 6) Відповідно до розпорядження керівника апарату № 540 від 06.07.2021 проведено повторний авторозподіл та справа для розгляду визначена судді Червонопиському В.С. (а.с.126). 7) 09.08.2021 постановлено ухвалу про прийняття справи до розгляду (а.с.139). 8) Постановлено ухвалу про проведення судового засідання в режимі відеоконференції (а.с.145). 9) 13.09.2021 за вх.№ 5428 до суду надійшло клопотання представника відповідача про приєднання доказів по справі (а.с.149-150). 10) 13.09.2021 постановлено ухвалу про задоволення клопотання про виклик свідків та закриття підготовчого провадження (а.с.158). ІІІ. Фактичні обставини справи, встановлені судом та норми права, які застосовані до даних правовідносин Судом встановлено, 15 червня 2016 року Баришівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] про що складено відповідний запис за № 44 та видане свідоцтво про реєстрацію шлюбу серії [NUMBER] ( а.с.15) Від спільного подружнього життя, у подружжя [INFO] народилася донька [PERSON] ( свідоцтво про народження серії [NUMBER] ( а.с.14) Рішенням Баришівського районного суду Київської області від 04.08.2017 шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано ( а.с.13). Як вбачається із висновку органу опіки і піклування Баришівської селищної ради від 17.03.2020 року № 94, який був затверджений рішенням виконавчого комітету селищної ради № 94 від 17.03.2020 року , визнано за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно її малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . Відповідно до характеристики Селичівського старостинського округу від 02.03.2020 року [PERSON] проживала разом із [PERSON] , але з вересня місяця 2017 року з родиною не проживає, вихованням доньки не займається, дитину виховує батько дитини разом із дідом та бабою ( а.с. 20). Як вбачається із характеристики виданої Селичівським навчально-виховним комплексом «Загальноосвітня школа І-ІІ ступенів-дитячий садок» питанням виховання дитини активно цікавиться батько - [PERSON] , мати в дитячому садочку не з`являлася жодного разу ( а.с.18) Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю Організації Об`єднаних Націй 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини, схваленої резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй від 21 грудня 1995 року, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Зазначені гарантії кореспондуються із статтею 52 Конституції України, відповідно до якої діти рівні у своїх правах незалежно від походження, а також від того, народжені вони у шлюбі чи поза ним. Статтею 150 СК України передбачений обов`язок батьків щодо виховання та розвитку дитини. Згідно із частинами другою та четвертою статті155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Згідно з пунктом другим частини першої статті 164 СК України батько може бути позбавлений судом батьківських прав, якщо він ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав та інтересів дитини і водночас, санкція (відповідальність) за протиправну винну поведінку матері або батька. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 Сімейного кодексу України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України (у редакції, чинній на час розгляду судами спору) визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Пунктами 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» судам роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування всіх обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного огляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні й остаточні правові наслідки (втрата прав, заснованих на спорідненості) як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Відповідно до частини першої статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграфи 57, 58). У статті 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року зазначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. У рішенні по справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09) Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте основні інтереси дитини є надзвичайно важливими (параграф 100). Розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, позбавлення батька спорідненості з дитиною, а це буде вважатись виправданим лише за виняткових обставин. Подібні правові висновки викладені у низці постанов Верховного Суду, зокрема від 08 квітня 2020 року у справі № 645/731/18, від 29 січня 2020 року у справі № 127/31288/18, від 29 січня 2020 року у справі № 643/5393/17, від 17 січня 2020 року у справі № 712/14772/17, від 25 листопада 2019 року у справі № 640/15049/17, від 13 березня 2019 року у справі № 631/2406/15-ц, від 24 квітня 2019 року у справі № 331/5427/17. Судова практика щодо застосування положень статті 164 СК України є усталеною. Суд вважає, що при вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав відповідача відносно своєї дочки, визначальним є ставлення матері до дитини, бажання спілкуватися і приймати участь у її вихованні. Дослідивши надані сторонами докази та надавши їм свою правову оцінку суд приходить до висновку про відсутність обставин, які б свідчили про те, що [PERSON] не бажає спілкуватися з дочкою та брати участь у її вихованні, остаточно і свідомо самоусунулася від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, яка залишилася проживати з батьком, дідом та бабою. Та обставина, що на час розгляду справи матеріальним забезпеченням дитини, її вихованням і розвитком займаються батько, дід та баба, не свідчить безумовно про те, що матір дитини не бажає приймати участь у її утриманні і вихованні, тобто свідомо умисно нехтує батьківськими обов`язками. В судовому засіданні судом досліджений висновок органу опіки і піклування Баришівської селищної ради № 94 від 17.03.2020 року щодо доцільності позбавлення [PERSON] батьківських прав, суд враховує ту обставину, що на даний час мати дитини перебуває на заробітках в державі Ізраїль, проти позбавлення її батьківських прав категорично заперечує. Суд вважає, що складений висновок має формальний характер, без поглибленого вивчення умов проживання дитини з батьком та участі матері у вихованні та матеріальному забезпеченні дитини, а отже вказаний висновок на думку суду, не підтверджує, що [PERSON] свідомо та остаточно знехтувала своїми обов`язками відносно дитини, втратила цікавість до неї, а інтереси дитини вимагають застосування такого крайнього заходу як позбавлення матері батьківських прав. Статтею 19 СК України встановлено, що суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Застосовуючи положення статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, статей 164, 166 СК України суд вважає, що неналежне виконання [PERSON] батьківських обов`язків щодо малолітньої доньки [PERSON] , яка проживає з батьком, за обставин цієї справи свідчить про те, що відповідачка не втратила свого інтересу до дитини, а тому, застосування такого крайнього заходу як позбавлення її батьківських прав відносно доньки, не буде відповідати інтересам дитини. За таких обставин, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні цієї частини позовних вимог. Вирішуючи питання стягнення аліментів, суд вважає за необхідне зазначити наступне. У відповідності до статті 3 «Конвенції про права дитини» від 20 листопада 1989 року (далі Конвенція) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Статтею 18 Конвенції передбачено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно із статтею 180 Сімейного кодексу України (далі СК) батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Виходячи із змісту статті 181 СК за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (частина третя). В свою чергу, за змістом статті 183 СК частка заробітку ( доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. За загальним правилом ч.2 ст.182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Звертаючись до суду із позовною заявою, позивач просить суд стягнути з відповідачки аліменти в розмірі 1/4 частки з усіх видів її заробітку Оскільки малолітня дитина проживає з батьком та перебуває на повному його утриманні, суд вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити в по Приймаючи до уваги ту обставину, що визнання [PERSON] не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення аліментів на дитину підлягають до задоволення. Відповідно до п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. У відповідності до ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Оскільки позивачка при подачі позовної заяви про стягнення аліментів звільнена від сплати судового збору, то суд вважає за необхідне стягнути дані кошти з відповідача.

Outcome: partial