Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-11 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просила усунути перешкоди в користуванні її земельною ділянкою площею 2,0572 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Махнівської сільської ради Козятинського району, Вінницької області, кадастровий №0521483200:06:006:0178, шляхом повернення її із користування СТОВ «Мрія», скасувавши державу реєстрацію права оренди земельної ділянки, кадастровий №0521483200:06:0086:0178, за відповідачем - СТОВ «Мрія». Позовні вимоги обґрунтовує тими обставинами, що 10.09.2010 між її батьком [PERSON] та СТОВ «Мрія» було укладено договір оренди землі №522 строком на 15 років. Відповідно до п. 1 укладеного договору батько передав в оренду відповідачу земельну ділянку площею 2,0572 га, кадастровий номер 0521483200:06:006:0178, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Махнівської сільської ради Козятинського району Вінницької області. [INFO] її батько помер. За приписами ст. 31 ЗУ «Про оренду землі» (в редакції на той час), було визначено, що договір оренди землі припиняється у разі смерті фізичної особи-орендодавця; зазначений договір оренди землі був припинений. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 19.12.2012, вона прийняла спадщину після померлого батька і їй у власність перейшла земельна ділянка площею 2,0572 га, кадастровий номер 0521483200:06:006:0178, яка належала її батькові на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку, серія ЯБ №952823, виданого у відповідності з розпорядженням Козятинської райдержадміністрації від 09.10.2006, №522. Адміністрацією СТОВ «Мрія», без її відома, 22.05.2013, на земельну ділянку площею 2,0542 га, кадастровий номер 0521483200:06:006:0178, був оформлений договір оренди землі №728 строком на 10 років, та 04.12.2015 - додаткова угода до договору оренди землі №728 від 22.05.2013, про поновлення терміну дії договору оренди та внесення змін до нього. Державна реєстрація договору оренди землі та додаткової угоди проведена за участю відповідача 17.09.2014, строк дії речового права становить 20 років. Однак, як стверджує позивач, жодних намірів укладати зі СТОВ «Мрія» 22.05.2013 договір оренди землі №728 та Додаткову угоду до договору оренди землі №728 від 22.052013 про поновлення терміну дії договору оренди та внесення змін до нього від 04.12.2015 на новий строк терміном на 10 років у неї не було і бути не могло. Вказані договори вона не підписувала. Нею не погоджувалися умови зазначених угод. Відповідач користується її земельною ділянкою незаконно і не бажає її повертати. Дії відповідача порушують її права і підлягають захисту, що слугувало причиною звернення нею до суду. Ухвалою судді від 23.12.2020 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, призначено підготовче судове засідання за правилами загального позовного провадження. Відповідачу запропоновано подати відзив на позовну заяву протягом п`ятнадцяти днів із дня вручення ухвали про відкриття провадження. Ухвалою Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 18.11.2021 підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду по суті. Позивач в судове засідання не з`явилась, однак, нею неодноразово були надані заяви про розгляд справи у її відсутність з наполяганням задовольнити її вимоги. Представник ТОВ «Мрія» в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про розгляд справи, що підтверджується трекінгом з офіційного сайту АТ «Укрпошта» за №2210002946620, із якого вбачається, що відправлення вручено особисто 30.11.2021; причини неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи у відсутність представника, відзиву на позов у встановлений судом строк не надав. Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів, суд прийшов до висновку про наявність підстав для задоволення позову. Судом встановлено, що відповідно до державного акта на право на земельну ділянку серії ЯБ №952823 від 04 червня 2007 року, виданого на підставі розпорядження Козятинської райдержадміністрації від 09.10.2006 за № 522, власником земельної ділянки площею 2,0572 га, розташованої на території Комсомольської сільської ради Козятинського району Вінницької області, цільове призначення якої - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, є [PERSON] . 10.09.2010 між [PERSON] та СТОВ "Мрія" в особі директора Дроздовича Анатолія Едуардовича було укладено договір оренди землі №522 від 10.09.2010, відповідно до якого [PERSON] передав в користування СТОВ "Мрія" земельну діялку площею 2,0572 га, строком на 15 років. Як вбачається із свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 19.12.2012 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Дічковою О.В., зареєстрованого в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 16.05.2013, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна:60387105214 (підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності), спадкоємцем майна після смерті [PERSON] є його дочка [PERSON] , якій відповідно до даного свідоцтва на праві власності належить земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 2,0572 га, кадастровий номер 0521483200:06:008:0178, яка розташована на території Комсомольської сільської ради Козятинського району Вінницької області. Як вбачається із кадастрового плану земельної ділянки кадастровий номер: 0521483200:06:008:0178, земельна ділянка, площею 2,0572 га, призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована на території Комсомольської сільської ради Козятинського району Вінницької області. Відповідно до акту погодження та закріплення меж земельної ділянки від 19.12.2012, в присутності огрендодавця [PERSON] та орендаря - директора СТОВ "Мрія" Дроздовича А.Е. проведено встановлення в натурі на місцевості меж земельної ділянки [PERSON] , що розташована на території Комсомольської сільської ради загальною площею 2,0572 га; межі земельної ділянки закріплені межовими знаками, передані на зберігання орендарю. Із договору оренди землі від 22.05.2013 № 728 вбачається, що 22 травня 2013 року між СТОВ «Мрія» та [PERSON] було укладено договір оренди землі №728 щодо земельної ділянки, площею 2,0572 га, яка розташована на території Комсомольської сільської ради Козятинського району Вінницької області, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, зі строком дії договору десять років. Відповідно до Акту прийому-передачі земельної ділянки від 24.05.2013, на підставі договору оренди від 22.05.2013, орендодавець [PERSON] , передала, а орендар СТОВ «Мрія» в особі директора [PERSON] прийняв земельну ділянку, площею 2,0572 га, що знаходиться на території Комсомольської сільської ради. Додатковою угодою від 04 грудня 2015 року до договору оренди землі № 728 від 22 травня 2013 року про поновлення терміну дії договору оренди та внесення змін до нього, строк дії вказаного договору між [PERSON] та СТОВ «Мрія», поновлено на новий строк - 10 років. Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права від 10.10.2017, номер 99796659, 17.09.2014 державним реєстратором Явною Сніжаною Григорівною зареєстровано інше речове право; номер запису про інше речове право: 7033492. Підстава виникнення іншого речового права - договір оренди землі серія та номер 728, виданий 22.05.2013; видавник СТОВ «Мрія»; [PERSON] ; додаткова угода до договору оренда землі про поновлення терміну дії договору та внесення змін до нього, серія та номер: б/н, виданий 04.12.2015; видавник СТОВ «Мрія»; [PERSON] . Підстава внесення запису: Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 15868121 від 17.09.2014. Вид іншого речового права - право оренди земельної ділянки строком дії - 20 років, з правом пролонгації. Позивач заперечує факт підписання нею договору оренди землі №728, щодо земельної ділянки, площею 2,0572 га, яка розташована на території Комсомольської сільської ради Козятинського району Вінницької області, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що стало причиною звернення нею із позовом до суду. Як вбачається із матеріалів справи, а саме - із висновку судово-технічної та почеркознавчої експертизи Вінницького відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз № 7538/7539/19-21 від 23.01.2020, підпис орендодавця в графі «Орендодавець», зображення яких міститься в Договорах оренди землі №728 від 22 травня 2013 - виконаний рукописним способом без попередньої технічної підготовки і технічних засобів та ймовірно виконаний не самою [PERSON] , а іншою особою. За змістом статті 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема договори та інші правочини, інші юридичні факти. У відповідності до вимог частини першої статті 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін (частина четверта цієї ж статті). Згідно із частиною першою статті 627 ЦК України і відповідно до статті 6 цього Кодексу, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина перша статті 638 ЦК України). У разі ж якщо сторони такої згоди не досягли, такий договір є неукладеним, тобто таким, що не відбувся, а наведені в ньому умови не є такими, що регулюють спірні відносини. Правочин, який не вчинено (договір, який не укладено), не може бути визнаний недійсним. Наслідки недійсності правочину також не застосовуються до правочину, який не вчинено. За змістом статей 15 і 16 ЦК України, кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до частини другої статті 16 цього Кодексу, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов`язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. У постанові від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц (провадження № 14-499цс19) Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 22 квітня 2015 року у справі № 6-48цс15, зазначаючи, що правочин, який не вчинено (договір, який не укладено) не підлягає визнанню недійсним. Такий спосіб захисту, як визнання правочину неукладеним, не є способом захисту прав та інтересів, установленим законом. У такому випадку власник земельної ділянки вправі захищати своє порушене право на користування земельною ділянкою, спростовуючи факт укладення ним договору оренди земельної ділянки у мотивах негаторного позову та виходячи з дійсного змісту правовідносин, які склалися у зв`язку із фактичним використанням земельної ділянки. Ефективним способом захисту права, яке позивач вважає порушеним, є усунення перешкод у користуванні належним йому майном. Таким чином, у випадку оспорювання самого факту укладення правочину, такий факт може бути спростований не шляхом подання окремого позову про недійсність правочину, а під час вирішення спору про захист права, яке позивач вважає порушеним шляхом викладення відповідного висновку про неукладеність спірних договорів у мотивувальній частині судового рішення. З огляду на зазначене, встановивши, що [PERSON] не підписувала спірний договір, не погоджувала його умов, правочин є таким, що не вчинений, та враховуючи правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, позивач обрала вірний спосіб захисту - усунення перешкод у користуванні належною їй земельною ділянкою. Відповідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Покладення обов`язку припинити дію, яка порушує право, як спосіб захисту цивільного права чи інтересу можливе щодо триваючого правопорушення, вчиненого іншою особою, яким створюються перешкоди в здійсненні суб`єктивного права. Зокрема, застосовується у справах за позовами про усунення перешкод власнику в користуванні своїм майном (ст. 391 ЦК). Права позивача, як власника земельної ділянки, підлягають захисту шляхом усунення перешкод у користуванні належним йому майном, а тому суд приходить до висновку, що існують усі підстави для задоволення позову в цій частині. Враховуючи, що договір оренди є невчиненим (неукладеним), відповідача слід зобов`язати не чинити перешкоди в користуванні земельною ділянкою, площею 2,0572 га, з кадастровим номером 0521483200:06:006:0178, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Махнівської сільської ради Козятинського району Вінницької області та належить позивачу. Статтею 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (частина перша статті 317 ЦК України). Разом із тим, реєстрація права оренди земельної ділянки, підставою виникнення якого став неукладений між сторонами договір оренди, порушує права та законні інтереси позивача на розпорядження власністю - земельною ділянкою, площею 2,0572 га, з кадастровим номером 0521483200:06:006:0178, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Махнівської сільської ради Козятинського району Вінницької області. Отже, реєстрація права оренди СТОВ «Мрія» на вищевказану земельну ділянку не відповідає вимогам закону. Обраний позивачем спосіб захисту шляхом скасування державної реєстрації речового права оренди землі є ефективним, а тому, на думку суду, обґрунтованим є задоволення позову в цій частині вимог. За змістом статті 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, а державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим документам. Відповідно до статті 11 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав. Втручання, крім випадків, передбачених цим Законом, будь-яких органів влади, їх посадових осіб, юридичних осіб, громадян та їх об`єднань у діяльність державного реєстратора під час проведення реєстраційних дій забороняється і тягне за собою відповідальність згідно із законом. У частині другій статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (у редакції, яка діяла на час звернення позивача з позовом про визнання договору оренди недійсним) визначено порядок внесення записів до Державного реєстру прав, змін до них та їх скасування. За змістом зазначеної норми, у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини 6 статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. У разі скасування судом документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав до 01 січня 2013 року, або скасування записів про державну реєстрацію прав, інформація про які відсутня в Державному реєстрі прав, запис про державну реєстрацію прав вноситься до Державного реєстру прав та скасовується. Законом України від 05 грудня 2019 року № 340-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству», який набрав чинності з 16 січня 2020 року, статтю 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» викладено у новій редакції. Відповідно до пунктів 1, 2, 3 частини третьої статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). За змістом наведеної норми у чинній редакції, на відміну від положень статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у попередній редакції, яка передбачала такі способи судового захисту порушених прав як скасування записів про проведену державну реєстрацію прав та скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, наразі способами судового захисту порушених прав та інтересів особи є судове рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав; судове рішення про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав; судове рішення про скасування державної реєстрації прав. При цьому, з метою ефективного захисту порушених прав законодавець уточнив, що ухвалення зазначених судових рішень обов`язково має супроводжуватися одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). Зазначені висновки викладені у Постанові ВС від 09.06.2021 року у справі № 569/15704/18р. Відповідно до ст. 16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, припинення дії, яка порушує право; припинення правовідношення. Згідно вимог ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Наразі, без скасування державної реєстрації права оренди земельної ділянки позивача, підставою реєстрації якого став не укладений між позивачем та відповідачем договір оренди землі, власник майна фактично позбавлений свого права власності. Таким чином, суд приходить до висновку, що позивачем обрано вірний спосіб захисту, позов пред`явлено до належного відповідача, а тому його порушене право підлягає захисту шляхом скасування державної реєстрації права оренди землі. Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі. Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути витрати по сплаті судового збору в розмірі 840 грн. 80 коп. На підставі викладеного та

Outcome: approved