Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-09 00:00:00

[PERSON] звернувся до Кам`янського районного суду з позовом до АТ «Перший Український Міжнародний Банк», треті особи, що не заявляють самостійних вимог: приватний виконавець виконавчого округу Черкаської області Чупис Тетяна Петрівна, приватний нотаріус Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк Олена Василівна. Позивач просить визнати виконавчий напис приватного нотаріуса Києво-Святошинського РНОКО Грисюк О.В. №1350 від 05.05.2021 щодо стягнення з нього на користь відповідача заборгованості в розмірі 89789,92 грн. таким, що не підлягає виконанню. Свої вимоги мотивує тим, що 28.05.2021 приватним виконавцем виконавчого округу Черкаської області Чупис Т.П. було відкрито виконавче провадження №65606584 про примусове виконання виконавчого напису приватного нотаріуса Києво-Святошинського РНОКО Грисюк О.В. №1350 від 05.05.2021, про стягнення з позивача на користь АТ «Перший Український Міжнародний Банк» заборгованості в розмірі 89789,92 грн. Однак, даний виконавчий напис вчинений з численними порушеннями законодавства, а тому не підлягає виконанню. Зазначає, що з наданого кредитного договору вбачається, що він не посвідчувався нотаріально, що тягне незаконність виконавчого напису. Також, позивач не отримував листа від стягувача чи нотаріуса, що є порушенням вимок Порядку вчинення виконавчого напису. Вказує, що розмір богру не є безспірним. Ухвалою Кам`янського районного суду Черкаської області від 30.11.2021 відкрито провадження по справі, вирішено розгляд даної цивільної справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження, а також витребувано у АТ «Перший Український Міжнародний Банк» завірену належним чином копію кредитного договору №1001173710501 від 20.11.2018. Ухвалою Кам`янського районного суду Черкаської області від 30.11.2021 залучено у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору приватного нотаріуса Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк О.В. та витребувано завірені належним чином копії документів на підставі яких було вчинено виконавчий напис №1350 від 05.05.2021 про стягнення заборгованості з [PERSON] за кредитним договором №1001173710501 від 20.11.2018 в розмірі 89789,82 грн. Позивач [PERSON] та представник позивача Дем`яненко О. в судове засідання не з`явилися, але від представника надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності. Позовні вимоги підтримують та просять суд задовольнити їх. Представник відповідача у судове засідання не з`явився. До суду 28.12.2021 надійшла заява про визнання позовних вимог. Суд, заслухавши думку сторін, дослідивши письмові докази по справі, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, встановив наступні факти і відповідні ним правовідносини. Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до виконавчого напису від 05.05.2021 №1350 вбачається, що приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк О.В. вчинено даний виконавчий напис. Згідно якого звернено стягнення з [PERSON] за кредитним договором 1001173710501 від 20.11.2018, укладеного з ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк», правонаступником усіх прав та обов`язків якого є АТ «Перший Український Міжнародний Банк», загальна сума, що підлягає стягненню - 89789,92 грн. (а.с. 4). Згідно заяви про примусове виконання рішення №193271 АТ «Перший Український Міжнародний Банк», адресованої приватному виконавцю виконавчого округу Черкаської області Чупис Т.П. вбачається, що стягував просить розпочати примусове виконання рішення на підставі виконавчого документу - виконавчого напису, виданого приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк О.В. №1350 від 05.05.2021 про стягнення з [PERSON] коштів у розмірі 89789,92 грн. (а.с. 5). Як вбачається з постанови про відкриття виконавчого провадження ВП №65606584 від 28.05.2021, приватним виконавцем виконавчого округу Черкаської області Чупис Т.П. було розглянуто заяву стягувача про примусове виконання та відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого напису №1350 виданого 05.05.2021 (а.с. 6). Відповідно до постанови про стягнення з боржника основної винагороди ВП №65606584 від 28.05.2021 було постановлено стягувати з боржника [PERSON] на користь приватного виконавця виконавчого округу Черкаської області Чупис Т.П. основну винагороду в сумі 8978,99 грн. за примусове виконання виконавчого напису приватного нотаріуса Києво-Святошинського РНОКО Грисюк О.В. №1350 від 05.05.2021 (а.с. 7). Згідно постанови про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника ВП №65606584 від 07.06.2021 вбачається, що приватним виконавцем виконавчого округу Черкаської області Чупис Т.П. постановлено звернення стягнення на доходи боржника [PERSON] (а.с. 8). Також в матеріалах справи міститься Інформаційний лист щодо необхідності неухильного дотримання законодавства при вчиненні виконавчих написів Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Міністерства юстиції України від 18.11.2020 №37789/6-20. Згідно якого вчинення виконавчих написів на кредитних договорах, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, суперечить чинному законодавству (а.с. 9). У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд (частина четверта статті 206 ЦПК України). Відповідно до ст.18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з ч.1 ст. 39 Закону України «Про нотаріат», порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом та іншими актами законодавства України. Статтею 87 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Таким чином, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України (ст. 18 ЦК України,ст. 87 Закону України "Про нотаріат"). Відповідно до пунктів 1 та 2 Постанови Кабінету Міністрів України № 1172 "Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса", для одержання виконавчого напису щодо стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин додаються: оригінал кредитного договору; документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання; засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Згідно з правовим висновком, викладеним у Постанові Верховного суду України від 05.06.2017 року у справі N 6-887цс17, при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачам документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України "Про нотаріат" у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Безспірність документу, відповідно до якого вчиняється виконавчий напис, перевіряється наступним чином: боржник повинен бути повідомлений не менш, ніж за 30 днів до вчинення виконавчого напису про порушення кредитних зобов`язань та ліквідувати допущені порушення чи оскаржити виставлену вимогу у судовому порядку або виставити заперечення кредитору. Якщо жодна із цих дій не виконана, заборгованість вважається безспірною. Для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. У матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, що при вчиненні напису нотаріус отримував від АТ «Перщий Український Міжнародний Банк» первинні бухгалтерські документи щодо видачі кредиту, тому у нотаріуса були відсутні підстави вважати, що розмір заборгованості перед Товариством, зазначений у написі є безспірним. Крім того, відповідачем не доведено суду ту обставину, що серед документів наданих приватному нотаріусу для вчинення виконавчого напису був наданий оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), за яким стягнення заборгованості може провадитися у безспірному порядку. Зазначене узгоджується із висновками щодо застосування відповідних норм права, викладеними в постанові ВС у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 12.03.2020 № 757/24703/18-ц. Статтею 76 ЦПК України, встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно із частиною 1 статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно із статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (стаття 80 ЦПК України). Відповідно до позиції Верховного Суду, висловленої в справі № 750/1627/18/ провадження № 61-43895 св 18/ від 06 червня 2019 року, яка, з точки зору ч.4 ст.263 ЦПК України, має враховуватися судом, при здійсненні своєї діяльності нотаріус не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому, вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Належними доказами, які підтверджують наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлюють розмір заборгованості, можуть бути виключно первинні документи, оформлені у відповідності до вимог статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Такими доказами можуть бути, зокрема, платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого (така правова позиція висловлена у численних постановах Верховного Суду, а саме: від 23 січня 2018 року по справі № 310/9293/15, № 369/6415/17 від 26 лютого 2020 року та інших). Враховуючи ці обставини та вимоги ст. ст. 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат», захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. При вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Суд при цьому має перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. В той же час законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів (така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року по справі № 6-887цс17). Суду не надано жодних доказів на підтвердження того, що боржник був належним чином обізнаний про порушення ним грошового зобов`язання та про можливі наслідки неусунення вказаних порушень. При цьому, право боржника на захист його інтересів забезпечується шляхом направлення йому повідомлення про заборгованість та необхідність її погашення, що повинно підтверджуватися документами про вручення, або про неможливість вручення такого повідомлення у зв`язку з відмовою отримувача, або самовільною зміною його місця проживання. Зважаючи на вищевикладене, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову в частині визнання виконавчого напису приватного нотаріуса Києво-Святошинського РНОКО Грисюк О.В. від 05.05.2021, зареєстрованого в реєстрі за номером 1350, про стягнення заборгованості з [PERSON] за кредитним договором № 1001173710501 від 20.11.2018, на користь АТ «Перший Український Міжнародний Банк» у розмірі 89789,92 грн. - таким, що непідлягає виконанню. Що стосується вимоги позивача про стягнення з АТ «Перший Український Міжнародний Банк» судових витрат, слід зазначити наступне. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Вирішуючи питання про судові витрати суд, крім ч. 2 ст. 141 ЦПК України, враховує положення ч. 1 ст. 142 ЦПК України, оскільки відповідачем до початку розгляду справи по суті визнано позов. Як вбачається з матеріалів цивільної справи, позивач при зверненні до суду сплатив судовий збір в розмірі 908,00 грн., що підтверджується квитанцією №80064 від 23.11.2021. Таким чином, 50 відсотків судового збору, сплаченого [PERSON] при поданні позову, що становить 454 (чотириста п`ятдесят чотири) грн., підлягають поверненню йому з державного бюджету, інші 50 відсотків сплаченого судового збору суд стягує з АТ «Перший Український Міжнародний Банк» на користь [PERSON] . На підставі викладеного,

Outcome: approved