Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-16 00:00:00

У листопаді 2021 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обгрунтування позову зазначено, що сторони з 10 вересня 2016 року перебувають у зареєстрованому шлюбі. Від спільного проживання у шлюбі в них народився син [PERSON] , [INFO] . Протягом двох років сторониспільно не проживають, не підтримують шлюбних відносин, не ведуть спільного господарства. Шлюб носить формальний характер. Просив шлюб розірвати. Відповідачка [PERSON] не подала відзиву на позовну заяву. Ухвалою від 10 листопада 2021 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження, справу призначено до судового засідання з викликом сторін. Позивач [PERSON] у судове засідання не прибув, направив на адресу суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не прибула. Направила на адресу суду письмове клопотання про розгляд справи без її участі у якому зазначила, що позов визнає повністю. Після розірвання шлюбу просила залишити їй прізвище [PERSON] . Згідно ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, дослідивши та перевіривши усі докази в їх сукупності, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. 10 вересня 2016 року [PERSON] і [PERSON] у Рогатинському районному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального упрвління юстиції в Івано-Франківській області зареєстрували шлюб, про що було складено актовий запис № 74. Після державної реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія [NUMBER] , виданим 10 вересня 2016 року Рогатинським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального упрвління юстиції в Івано-Франківській області. Сторони по справі є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] , виданим 10 листопада 2016 року Рогатинським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального упрвління юстиції в Івано-Франківській області. За статтею 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Згідно статті 24 Сімейного кодексу України примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до частини першої статті 55 СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Згідно з частинами 3,4 статті 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до частини другої статті 104 СК України та частини третьої статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно достатті 110 цього Кодексу. У частині першій статті 110 СК України зазначено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Статтею 111 СК України передбачено, що суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. За змістом указаної норми примирення подружжя здійснюється судом лише за умови, що це не суперечить моральним засадам суспільства. Також відповідно до вимог ч.4 ст.56 СК України суд не може примушувати дружину та чоловіка до збереження шлюбних відносин. З наведеного вбачається, що застосування строку для примирення є правом суду, а не його обов`язком. Сторони просили не надавати строк для примирення, оскільки між ними протягом двох років відсутні шлюбні відносини, відповідачка позов визнала, а тому суд прийшов до висновку, що застосування судом строку для примирення подружжя за наведених обставин є недоцільним. Згідно статті 112 СК України підставами для розірвання шлюбу за позовом одного з подружжя є з`ясування фактичних взаємин подружжя, дійсних причин позову про розірвання шлюбу, наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Оскільки встановлено, що сторони не підтримують сімейні стосунки, тривалий час спільно не проживають, не бажають миритися, а також враховуючи конституційне право особи на шлюб за вільною згодою, суд прийшов до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме їхнім інтересам, що має істотне значення. Відповідно до ст.113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. На підставі ст. 113 СК України, врахувавши думку відповідачки, суд після розірвання шлюбу залишає прізвище [PERSON] .

Outcome: approved