Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-19 00:00:00

У жовтні 2021 року [PERSON] звернувся до суду з позовом, яким просив визнати [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням будинком літера А-1 загальною площею 57,1 кв.м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позову позивач зазначив, що він є власником житлового будинку літера А-1 загальною площею 57,1 кв.м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Відповідачі є рідними колишнього власника [PERSON] , є громадянами Російської Федерації та постійно проживають на її території . Відповідачі з початку 2020 року не проживають у вказаному житловому будинку, комунальні послуги не сплачують, в утриманні житла участі не приймають, особистих речей в будинку не мають, а їх реєстрація в належному позивачу будинку порушує його право та створює перешкоди у володінні та користуванні майном. Сторони в судове засідання не з`явились, повідомлені належним чином, від представника позивача- адвоката Авраменко О. В. надійшла заява про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує, від відповідачів та їх представника - адвоката Лук`яненко О.В. надійшли заяви про визнання позову та розгляд справи без їх участі. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з огляду на наступне. На підставі свідоцтва про право власності [PERSON] належить на праві власності житловий будинок літ,»А-1» загальною площею 57,1 кв.м, з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою : [ADDRESS] та земельна ділянка розміром 0,0829 га. кадастровий номер: 5922355100:01:008:0057, яка розташована за адресою: [ADDRESS] (ас. 11-12). Згідно довідки Краснопільської селищної ради Сумської області № 01825-27/3200 від 28.09.2021 року [PERSON] та [PERSON] зареєстровані за адресою [ADDRESS] з 17.06.2009 року (ас.13). Згідно ст.319 ЦК України, власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно вселення членів сім`ї у житлове приміщення, яке належить громадянину на праві власності є результатом реалізації права власника й у них виникає право на користування чужим майном, тобто сервітутне право. Згідно зі ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст.ст. 386, 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Відповідно до абзацу 6 ч.1 ст.3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація - це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації. Тобто правовою підставою для перебування на реєстраційному обліку є проживання чи перебування в житлі за певною адресою. Належним способом захисту цивільних прав у такому разі є пред`явлення позову про позбавлення права власності або визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, які є підставою для зняття особи з реєстрації місця проживання відповідними уповноваженими органами. Така позиція підтверджується висновками Верховного Суду України, викладеними в постанові від 16 січня 2012 року у справі № 6-57цс11 у якій зазначено, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпоряджання своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом із тим одну з таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньої; 4) про оголошення фізичної особи померлою. За відсутності будь-якого застереження, факт, визнаний сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, вважається встановленим. Тобто, визнання позову відповідачем, згідно ст.82 ЦПК України, є обов`язковим для суду, оскільки обставини, визнані сторонами не підлягають доказуванню. Із зазначених положень цивільного законодавства встановлено, що обраний позивачем спосіб захисту відповідає вимогам закону та змісту правовідносин. В судовому засіданні встановлено, що відповідачі продовжують бути зареєстрованими у будинку, але фактично в ньому не проживають, тим самим порушують права позивача на власний розсуд розпоряджатися належним житлом, визнання представником відповідачів позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому позовні вимоги [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Позивач не заявляв вимоги про стягнення судових витрат, тому дане питання судом не вирішувалось.

Outcome: approved