Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-03 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд із позовом до [PERSON] про визначення їй додаткового строку для подання нотаріусу заяви про прийняття спадщини за законом. Позов обґрунтований тим, що [INFO] померла [PERSON] , [INFO] , яка для неї є матір`ю. Після смерті мами відкрилась спадщина, яка складається з домоволодіння, яке розміщене в [ADDRESS] та земельних ділянок. Звернувшись до нотаріальної контори з відповідною заявою про прийняття спадщини, отримати свідоцтво на спадкове майно не змогла, оскільки існували розбіжності в написанні прізвища матері у правовстановлюючих документах. Зокрема свідоцтво про смерть мами оформлено на прізвище [PERSON] , тоді, коли в її свідоцтві про народження прізвище мами зазначено, як [PERSON] . З цього приводу змушена була звертатися до Богородчанського районного суду, який 10.02.2020 року постановив рішення про встановлення факту родинних відносин між нею та мамою [PERSON] . Також зазначила, що передбачений законом строк звернення в нотаріальну контору з приводу оформлення спадкових прав пропустила через те, що тривалий час перебувала за межами держави. Також на пропуск строку подання заяви про прийняття спадщини вплинули урядові заходи, які були вжиті через загрозу епідемії коронавірусної інфекції в Україні та для недопущення поширення COVID-19. Тому змушена звертатися до суду аби поновити пропущений строк. Просить позов задовольнити. Ухвалою від 09 серпня 2021 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання. Ухвалою від 25 листопада 2021 року закрито підготовче провадження, призначено справу до судового розгляду по суті та витребувано у приватного нотаріуса Івано-Франківського (раніше Богородчанського) районного нотаріального округу Івано-Франківської області Острогляд Ярослави Вікторівни копію спадкової справи № 92/2019, спадкодавця [PERSON] , [INFO] , як померла [INFO] . Позивачка [PERSON] та представник позивача - адвокат Михайлишин М.В. в судове засідання не з`явилися. Позивачка [PERSON] подала суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Заявлений позов підтримала, просила позов задовольнити. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Попович М.М. в судовому засіданні заявлений позов не визнав. Зазначив, що вимоги позивачки стосовно того, що вона пропустила строк на прийняття спадщини з поважених ричин є не обґрунтованими. Позивача мала можливість реалізувати своє право на звернення до нотаріуса у встановлений законом строк, однак не зробла цього. Просив у позові відмовити, оскільки спадщина прийнята [PERSON] . Згідно з ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Ч. 3 ст. 129 Конституції України визначено основні засади судочинства однією з яких, згідно п. 3 вказаної статті є змагальність сторін та свобода в надані ними суду своїх доказів і у доведення перед судом їх переконливості. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод всі судові процедури повинні бути справедливими. Суд, заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши та проаналізувавши надані сторонами докази, повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] є донькою [PERSON] , померлої [INFO] . Після смерті [PERSON] приватним нотаріусом Івано-Франківського (раніше Богородчанського) районного нотаріального округу Івано-Франківської області Острогляд Я.В. відкрито спадкову справу №92/2019, при цьому з заявою 08.11.2019 року про прийняття спадщини за законом до нотаріуса звернувся [PERSON] , син покійної. Згідно з витягом №60350736 про реєстрацію в спадковому реєстрі [PERSON] являється спадкоємцем майна покійної [PERSON] , що складається з 1/2 частки у праві власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою [ADDRESS] . Позивачка зазначає, що вона була обізнана про смерть спадкодавця, тобто як спадкоємець за законом, вона знала про відкриття спадщини, отже для прийняття спадщини мала подати нотаріусу відповідну заяву, однак цього протягом шестимісячного строку не зробила. При цьому, посилання позивачки на той факт, що тривалий час вона перебувала за межами України, понад двадцять років, та об`єктивно не могла вчинити дії щодо прийняття спадщини, а після повернення проходила курси лікування, які вибили її із звичного ритму життя позбавили можливості звернутися вчасно до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, нічим не підтверджено. Судом встановлено, що позивачка звернулася до нотаріальної контори з відповідною заявою тільки 05.12.2019 року, тобто після спливу шестимісячного строку для прийняття спадщини. За загальним правилом положення про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 Цивільного кодексу України (далі ЦК України). Відповідно до частини першої статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Отже, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Згідно з частиною третьою статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. Аналогічний правовий висновок викладено Верховним Судом України у постанові від 23 серпня 2017 року № 6-1320цс17, у постановах Верховного Суду від 01 квітня 2019 року у справі № 643/3049/16-ц (провадження № 61-39398св18), від 11 листопада 2020 року у справі № 750/262/20 (провадження № 61-14038св20). Таким чином, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви. Разом із тим, вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна та відкриття спадщини, похилий вік, непрацездатність, невизначеність між спадкоємцями, хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, тощо. Якщо у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через відсутність інформації про смерть спадкодавця, то правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні. Пропуск спадкоємцем строку для прийняття спадщини без поважних причин не свідчить про наявність у такого спадкоємця порушеного, невизнаного чи оспорюваного права, яке підлягає захисту в судовому порядку. Відповідно до положень частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в тому судовому засіданні, в якому ухвалюється рішення. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях Звертаючись до суду із заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, позивачка, як на підставу поважності причин пропуску строку для звернення до нотаріуса, посилалася на відсутність її за місцем проживання, зокрема перебування за межами України, а саме в Італійській Республіці, а також на погане самопочуття та перебвання на лікуванні. Крім того, позивачка зазначає, що однією із причин пропуску строку подання заяви про прийняття спадщини були урядові заходи, які були вжиті через загрозу епідемії коронавірусної інфекції в Україні та для недопущення поширення COVID-19. Зокрема такі заходи запроваджені Постановою КМ України від 11.03.2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2». Згідно правової позиції викладеної у постанові Верховного Суду від 26.06.2019 року у справі № 565/1145/17, яка в силу ст.263 ЦПК України враховується судом при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин, поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо. Проте, з матеріалів справи вбачається, що позивачкою в справі не надано суду жодного доказу в підтвердження факту того, що тривалий час (саме у період відкриття спадщини) вона перебувала за межами України та факту того, що існували непереборні обставини, які унеможливлювати реалізацію своїх прав спадкоємця. Крім того, у матеріалах справи міститься повідомлення приватного нотаріуса Острогляд Я.В. від 16.12.2020 року, відповідно до якого приватним нотаріусом детально роз`яснено позивачці [PERSON] , про те, що остання для реалізації свої прав щодо успадкування майна повинна з`явитися особисто до приватного нотаріуса та заявити про своє бажання спадкувати майно після смерті [PERSON] . Позивачкою не надано доказів на підтвердження того, що вона перебувала на лікуванні у цей період і ця обставина перешкодила можливості звернутись донотаріуса. Суд не приймає до уваги доводи позивачки, щодо пропуску строку подання заяви про прийняття спадщини також через запроваджені урядом заходи, які були вжиті через загрозу епідемії коронавірусної інфекції в Україні, оскільки шестимісячний строк подання такої заяви сплив ще 28.11.2019, а відповідні карантинні заходи запроваджені тільки Постановою КМ України від 11.03.2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2». Таким чином, на думку суду позивачка мала можливість звернутися у встановлений законодавством строк із заявою про прийняття спадщини, однак у встановлений законодавством строк своє право не реалізувала, а тому правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини у позивачки відсутні і положення ч. 3 ст.1272 ЦК України стосовно її вимог не можуть бути застосовані. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що строк на звернення із заявою про прийняття спадщини пропущений без поважних причин, а тому в задовленні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed