Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-13 00:00:00

У липні 2021р. позивач [PERSON] звернувся до Голосіївського районного суду міста Києва з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики. У позові зазначається, що між сторонами 23.05.2020р. було укладено договір позики у формі розписки, відповідно до якої відповідач отримав позику в сумі 81 000,00 грн. строком повернення 31.10.2020р. Позивач зазначає, що відповідачем до 31.10.2020р. повернуто 6000,00 грн., залишок заборгованості становить 75 000,00 грн. Позивач просить суд стягнути суму заборгованості з урахуванням індексу інфляції за час прострочення заборгованості в сумі 81 281,90 грн., 3% від суму боргу у розмірі 2250,00 грн. та судові витрати. Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 25.07.2021р. позовну заяву залишено без руху. Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 14.09.2021р. відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. На момент розгляду справи відповідач, будучи належним чином повідомлений про розгляд справи (а.с.21), не скористався правом на подання відзиву на позов. Справа розглядається судом за правилами положення ст. ст.274,479 ЦПК України на підставі наявних у справі матеріалів без повідомлення сторін. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову. Судом встановлено, що між сторонами 23.05.2020р. укладено договір позики, оформлений розпискою, відповідно до якої [PERSON] отримав у борг від [PERSON] грошові кошти в сумі 81 000,00 грн., які зобов`язався повернути до 31.10.2020р. (а.с.14). Передача коштів підтверджується письмовою розпискою, складеною відповідачем. Позивачем зазначається, що станом на 31.10.2020р. відповідачем повернуто 6000,00 грн., залишок боргу становить 75 000,00 грн. Відповідно до ст.1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона передає у власність другій стороні грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно з ч.2 ст.1047 Цивільного кодексу України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно з ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до положень ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 11.11.2015 у справі № 6-1967цс15, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. При цьому факт отримання коштів в борг підтверджує не будь-яка розписка, а саме розписка про отримання коштів, зі змісту якої можна встановити, що відбулася передача певної суми коштів від позикодавця до позичальника. Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постанові від 22.08.2019р. у справі № 369/3340/16-ц. Розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг із зобов`язанням її повернення та дати отримання коштів. Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У позовній заяві ставиться питання про стягнення 3% річних в сумі 2250,00 грн. Позивачем лише вказується сума боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення у розмірі 81 281,90 грн. Однак, позивачем суду для дослідження не надано повного розгорнутого розрахунку як 3% річних від простроченої суми боргу, так і розгорнутого помісячного за весь вас прострочення боргу розрахунку встановленого індексу інфляції. Відтак, суд позбавлений можливості дослідити правильність наведених у позовній заяві сум відповідно до положення ст.625 ЦК України. Відповідно до положень ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На час розгляду справи відповідачем не надано даних на підтвердження повернення позивачу залишок суми боргу. Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, стягнувши з відповідача на користь позивача суму заборгованості за договором позики у розмірі 75 000,00 грн. Статтею 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при зверненні до суд сплачено судовий збір в сумі 908,00 грн., що документально підтверджено витягом про зарахування судового збору від 15.07.2021р. (а.с.8). Позивачем заявлено суми, які він просить стягнути, 81 281,90 грн. і 2250,00 грн., що складає 83 531,90 грн. Оскільки в ході судового розгляду суд дійшов висновку про часткове задоволення позову в сумі - 75 000,00 грн., що становить 89,79% від заявленої позивачем суми - 83 531,90 грн. (75 000,00 х 100 : 83 531,90). Відтак, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає сума судового збору, пропорційно розміру задоволеної частини позовних вимог. Сума судового збору в процентному відношенні від задоволеної суми становить 815,29 грн. (908,00 х 89,79% :100). Враховуючи наведене, на підставі ст.ст.12,81, 141, 263-265, 274-279,354 ЦПК України, суд,

Outcome: partial