Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-17 00:00:00

У вересні 2019 року до суду звернулася [PERSON] із позовною заявою до [PERSON] про збільшення розміру аліментів та додаткових витрат н на дитину. В обґрунтування позову зазначала, що рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука від 10 грудня 2015 року були стягнуті аліменти з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі в розмірі 1500 грн. та додаткові витрати на дитину в розмірі 1500 грн. Рішенням цього ж суду від 19 липня 2018 року змінено розмір додаткових витрат, отримуваних з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання дитини, шляхом збільшення їх розміру з 1500 грн. до 2500 грн. Вказувала, що в неї на утриманні перебуває син, який постійно хворіє, розмір сплачуваних аліментів та додаткових витрат занадто малий, цих коштів не вистачає на утримання сина та задоволення його потреб, дитина дуже хворіє, не вистачає коштів на ліки. Відповідач регулярно перетинає державний кордон України та виїжджає до Польщі, оскільки працює та отримує там заробітну плату. Окрім того, відповідач передав свою квартиру у найм і отримує за це додатковий дохід. Матеріальний стан відповідача змінився завдяки його працевлаштуванню в Республіці Польщі, таким чином його матеріальний стан дозволяє йому сплачувати більший розмір аліментів. Просила: - змінити розмір аліментів на утримання сина [PERSON] , [INFO] , стягнених з [PERSON] на користь [PERSON] , збільшивши їх з 1500 грн. на 6000 грн. щомісячно і до досягнення дитиною повноліття; - змінити розмір додаткових витрат на утримання сина [PERSON] , [INFO] , стягнених з [PERSON] на користь [PERSON] , збільшивши їх з 2500 грн. на 6000 грн. щомісячно і до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою суду від 08 листопада 2019 року (головуючий-суддя Андрієць Д.Д.) було відкрито провадження у справі, призначено підготовче судове засідання (т. 1 а.с. 71). Ухвалою суду від 15 січня 2020 року (головуючий-суддя Андрієць Д.Д.) витребувано інформацію від ГУ ДФС у Полтавській області про отримані доходи [PERSON] , від Державної прикордонної служби України інформацію про перетин [PERSON] державного кордону із червня 2019 року, від Автозаводського ВДВС у м. Кременчуці копію виконавчого провадження, в якому боржником є [PERSON] (т. 1 а.с. 80). 21 січня 2020 року до суду від Автозаводського ВДВС у м. Кременчуці Північно-Східного міжрегіонального управління юстиції (м. Суми) надійшли копії матеріалів виконавчого провадження (т. 1 а.с. 86-184). 22 жовтня 2020 року до суду від відповідача [PERSON] надійшла заява про незгоду із позовом (т. 2 а.с. 14) та письмові пояснення по суті позову (т. 2 а.с. 15). Відповідач висловив свою незгоду із позовом, вказавши, що зазначені позивачем підстави для збільшення розміру аліментів на додаткових витрат щодо хвороби сина існували на момент ухвалення судом рішення 19.07.2018 року, жодних доказів про внески на ремонт школи, угоди із репетиторами матеріали справи не містять. Із позову відповідач вбачає, що за рік на лікування сина позивач витратила 30 000 грн., жодних розрахунків при цьому не надала, фактично за рік сам відповідач сплатив додаткових витрат позивачу 30 000 грн. не враховуючи аліментів. Вважає, що саме ці кошти, які він перерахував і є додатковими витратами на дитину. При цьому, сама позивач жодних витрат не понесла, хоча зобов`язана на рівні з ним утримувати сина. Щодо перенесеного захворювання самої позивача та обмеження її у важкій праці зазначив, що надана нею довідка видавалася терміном на 6 місяців і є недійсною на даний час. Про розмір свого доходу сам відповідач вказав, що він становить 25 000 грн., із яких на свого сина він сплачує 4000 грн., винаймає помешкання за 8000 грн., на харчування витрачає 6000 грн., утримає батьків, перераховуючи 5000 грн., залишок становить лише 3000 грн. Інших доходів немає. Просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Ухвалою суду від 15 січня 2021 року (головуючий-суддя Андрієць Д.Д.) провадження у справі було закрито у зв`язку із наявним судовим рішенням, яке набрало законної сили, ухваленим із аналогічних підстав та з приводу спору між тими самими сторонами і про той самий предмет позову (т. 2 а.с. 25). Постановою Полтавського апеляційного суду від 26 квітня 2021 року ухвалу Автозаводського районного суду м. Кременчука від 15 січня 2021 року скасовано, справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду (т. 2 а.с. 70-75). У судовому засіданні представник позивача [PERSON] - [PERSON] заявлений позов підтримала, просила задовольнити, посилаючись на обставини та підстави, викладені в ньому. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] щодо позову заперечував з підстав, викладених відповідачем [PERSON] у свої письмових поясненнях. Просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] у судове засідання не прибули з невідомих причин, були належним чином повідомлені про час, дату та місце розгляду справи засобами рекомендованого поштового зв`язку та через своїх представників, про поважні причини неявки суд не повідомляли. Суд, вислухавши пояснення представників позивача та відповідача, вивчивши матеріали справи, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні докази, з`ясувавши обставини справи, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, встановив наступне. Статтями 1,2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі ст. ст. 15,16 ЦК України, ст. 4 ЦПК України кожна особа має право на захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних цивільних прав, свобод чи інтересів, у тому числі й у судовому порядку. Сторони по справі, тобто позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] є батьками малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження, серії [NUMBER] , яке видане Автозаводським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Кременчуцького міського управління юстиції у Полтавській області 06.10.2011 року, за актовим записом № 1097 (т. 1 а.с. 11). Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука від 10 грудня 2015 року у справі № 524/9021/15-ц, яке набрало законної сили, були стягнуті з [PERSON] на користь [PERSON] кошти на утримання (аліменти) сина [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі в розмірі 1500 грн. та додаткові витрати на дитину в розмірі 1500 грн. (архівна цивільна справа № 524/9021/15-ц). Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука від 19 липня 2018 року у справі за № 524/5897/17 було змінено розмір додаткових витрат, стягнених за попереднім рішенням суду та утримуваних з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] , [INFO] , шляхом збільшення їх розміру з 1500 грн. до 2500 грн. щомісячно і до досягнення дитиною повноліття (т. 1 а.с. 12-13). На виконання вказаного рішення суд видав виконавчий лист. З даного рішення суду, залишеного без змін постановою Полтавського апеляційного суду від 19.09.2018 року, вбачається, що [PERSON] зверталась до суду з позовом до [PERSON] про збільшення розміру аліментів та додаткових витрат на дитину, в якому просила збільшити розмір стягнених раніше з відповідача аліментів на її користь на утримання сина [PERSON] , [INFO] , змінивши їх з 1500 грн. щомісячно на 6000 грн. щомісячно та додаткові витрати з 1500 грн. на 6000 грн., починаючи з дня набрання цим рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття. Із даного позову, з яким позивач [PERSON] звернулася до суду у вересні 2019 року, вбачається, що позивач заявляє аналогічні (тотожні) до раніше заявлених позовні вимоги, а саме просить збільшити розмір стягнених з відповідача аліментів на її користь на утримання сина [PERSON] , [INFO] , змінивши їх з 1500 грн. щомісячно на 6000 грн. щомісячно та збільшити додаткові витрати з 1500 грн. на 6000 грн., починаючи з дня набрання цим рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття. Позовні вимоги позивач мотивувала тим, що кошти, які періодично сплачуються відповідачем як аліменти та компенсації додаткових витрат, є недостатніми для належного утримання дитини та оплати додаткових витрат, пов`язаних із рядом хронічних захворювань, оскільки, починаючи з моменту ухвалення судового рішення щомісячні витрати на підтримання задовільного стану здоров`я дитини значно зросли та одночасно посилалася, що це зумовлено необхідністю щомісячних обстежень, здачі ряду аналізів, а також придбання лікувальних засобів (т. 1 а.с. 12-13). Крім того, [PERSON] також вказує, що вона перенесла інсульт, і хоча не має групи інвалідності, стан її здоров`я не дозволяє працювати, окрім того, догляд за дитиною потребує значних зусиль та часу. Як підставу для збільшення аліментів та додаткових витрат на дитину вказує на те, що відповідач продовжує працювати в Республіці Польща, його матеріальний стан поліпшився. Крім того, відповідач має додаткові доходи від здачі квартири в оренду. Щодо позовних вимог про збільшення розміру аліментів з 1500 грн. до 6000 грн. суд зазначає наступне. У частині першій статті 3 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Частинами першою та другою статті 27 Конвенції встановлено, що держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Відповідно до ст. 180 Сімейного Кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно положень ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів, інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частиною 1 статті 192 Сімейного Кодексу України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. У постанові Верховного Суду від 28 травня 2021 року у справі № 715/2073/20 вказано, що у пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. У наданих письмових поясненнях відповідач [PERSON] зазначає, що розмір його доходу на даний час становить 25 000 грн. (т. 2 а.с. 15). Відтак, 1/4 частина від вказаного самим відповідачем розмірів його доходів становить 6 250 грн. (25 000:4). На даний час відповідач сплачує аліменти на утримання дитини та додаткові витрати на дитину загалом на суму 4000 грн. (1500+2500). Суд при розгляді вимог позивача щодо збільшення розміру аліментів враховує те, що після ухвалення попереднього рішення суду від 10 грудня 2015 року про стягнення аліментів, та після відмови у збільшенні розміру аліментів за рішенням суду від 19 липня 2018 року, змінився прожитковий мінімум, а також визначений положеннями СК України мінімальний розмір аліментів. Відтак попередньо визначений судом розмір аліментів у 1500 грн. за висновком суду цим вимогам не відповідає. Так, статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» установлено у 2022 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць: дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня - 2618 гривень, з 1 липня - 2744 гривні, з 1 грудня - 2833 гривні. 50 відсотків від прожиткового мінімуму для дитини віком від 6 до 18 років складає - 1309 грн., відповідач сплачує позивачу аліменти у розмірі 1500 грн., що на думку суду є недостатнім розміром, який би відповідав інтересам дитини. Крім того, суд також враховує інфляційні процеси, які відбулися в державі протягом останніх років - 2019-2022 роки, значне подорожання продуктів харчування, одягу, взуття тощо. Дитина сторін постійно проживає разом із матір`ю - позивачем [PERSON] . Суд звертає увагу, що виховування дитини одним із батьків, коли інший проживає окремо, створює додаткове навантаження по догляду та вихованню дитини, у зв`язку з чим, певним чином, з`являється дисбаланс між зусиллями, які мають прикладати обоє батьків для розвитку дитини, таким чином, що тягар здебільшого лягає лише на одного, в даному випадку на позивача як матір. У сукупності наведеного, з урахуванням пояснень представника позивача, а також доводів відповідача у письмових поясненнях та його представника наданих у судовому засіданні, суд дійшов висновку про необхідність збільшення розміру коштів на утримання малолітньої дитини (аліментів) з 1500 грн. до 2500 грн., який на думку суду буде необхідним та достатнім збільшенням. Суд вважає, що такий визначений розмір аліментів буде відповідати як інтересам дитини, так і можливостям її батька, такий розмір аліментів є розумним, він забезпечить належний фізичний та моральний розвиток дитини та не суперечитиме законодавчо встановленому мінімальному розміру аліментів на дитину та відповідатиме потребам та інтересам дитини, при цьому не порушить права відповідача, який на думку суду може сплачувати аліменти у цьому розмірі. Відповідачем не було надано суду належних і допустимих доказів на підтвердження факту утримання ним інших осіб (непрацездатних батьків, інших утриманців, неповнолітніх дітей тощо). З огляду на зазначене вище, позовні вимоги в частині збільшення розміру аліментів підлягають частковому задоволенню. Одночасно, вирішуючи питання про збільшення додаткових витрат на дитину, суд дійшов наступних висновків. Відповідно до ч. 1 ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Згідно з ч. 2 ст. 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Аналіз відповідних норм закону вказує на те, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається цією статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв`язку з хворобою. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку. Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. В абзаці 1 п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 року № 3 звернуто увагу судів на те, що до передбаченої ст. 185 СК України участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках йдеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у справі № 6-1489цс17. Як підставу для збільшення розміру додаткових витрат на дитину позивач зазначила наявність у дитини хронічних хвороб, звідти зросли витрати на підтримання задовільного стану здоров`я дитини, проведення щомісячних обстежень, здачі ряду аналізів, а також придбання лікувальних засобів. Також позивач вказала, що всі витрати вона понесла вже після ухвалення 19 липня 2018 року рішення у справі № 524/5897/17. При цьому, до матеріалів справи позивачем були додані копії квитанцій на придбання ліків у лютому-червні 2018 року (т. 1 а.с. 44, 45, 47-50), які також додавалися позивачем до матеріалів цивільної справи № 524/5897/17 та вже були предметом дослідження судом під час розгляду цієї справи. Надані позивачем копії консультативних висновків спеціалістів, проведених УЗД дитині, виписок із медичної картки амбулаторного хворого (т. 1 а.с. 54-60, 62-65) за 2017 рік та за січень 2018 року також були предметом дослідження судом під час розгляду справи № 524/5897/17. Із матеріалів справи постає, що дитина, станом на липень 2019 року, перебуває на диспансерному обліку у лікаря-хірурга з приводу наявних хвороб: плоско-вальгусна деформації стопи (плоскостопість) та сколіотична осанка (т. 1 а.с. 67). Дані хвороби дитина мала станом на день розгляду справи у липні 2018 року. Наявність у дитини інших хвороб, потреби у лікуванні, обстеженні, лікарських призначень, які б потребувала дитина та які виникли після ухвалення судом рішення 19 липня 2018 року, значне погіршення стану здоров`я дитини, необхідності дорого вартісного лікування дитини матеріали справи не містять. Доказів того, що у самої позивача [PERSON] погіршився стан здоров`я після ухвалення судом рішення 19 липня 2018 року та який є станом на день розгляду цієї справи, матеріали справи не містять. Надана позивачем копія висновку ЛКК КП «Семенівський центр ПМСД» від 25 лютого 2019 року за № 48 (т. 1 а.с. 61) про стан здоров`я позивача суд не може взяти до уваги, як доказ погіршення стану її здоров`я, оскільки термін дії цього висновку становить - 6 місяців, який сплив відповідно 25 серпня 2019 року. Інших доказів матеріали справи не містять. Позивачем не надано до матеріалів справи доказів отримання відповідачем доходів, що перевищують 25 000 грн., які визнаються останнім, а також доказів отримання ним доходів від здачі квартири в оренду, про які заявляла позивач. Доказів отримання відповідачем доходів поза межами України в інших державах, зокрема в Польській Республіці, їх розмір, матеріали справи також не містять. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків. Згідно із ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною 1 статті 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. На підставі вищевикладеного, суд вважає, що відсутні підстави для зміни розміру додаткових витрат, оскільки сума додаткових витрат в розмірі 2500 грн., щомісячно і до повноліття дитини є достатньою. З огляду на зазначене вище, позовні вимоги в частині збільшення розміру додаткових витрат на дитину не підлягають задоволенню. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Цивільне судочинство ґрунтується, зокрема, на принципі змагальності сторін відповідно до якого учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом (п. 4 ч. 3 ст. 2, ст. 12, ст. 81 ЦПК України). Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»). На підставі встановлених та наведених обставин суд дійшов висновку, що позов підлягає часткового задоволення. Отже необхідно змінити розмір коштів на утримання дитини (аліментів), що були стягнуті відповідно до рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука від 10 грудня 2015 року з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1500 грн. щомісячно, починаючи з 05 листопада 2015 року і до досягнення дитиною повноліття, на 2500 грн. щомісячно, починаючи стягнення з дати набрання рішення суду законної сили і до досягнення дитиною повноліття. Крім того суд вважає за необхідне відмовити позивачеві [PERSON] у задоволенні позовних вимог до відповідача [PERSON] в частині вимоги про збільшення розміру коштів на утримання дитини (аліментів) до 6 000 грн. та в частині вимоги про збільшення додаткових витрат на дитину з 2500 грн. до 6 000 грн. При цьому суд звертає увагу сторін, що сумарний розмір аліментів та додаткових витрат становитиме 5000 грн. (2500 грн. + 2500 грн.), що від доходів відповідача буде становити 1/5 частину (20%). Вирішуючи питання про судові витрати у справі, суд керується вимогами ст. 141 ЦПК України та ст. 5 Закону України «Про судовий збір» (в редакції станом на дату подання позову - 2019 рік) та враховує, що відповідно позивача звільнено від сплати судового збору, а тому з врахуванням часткового задоволення позову, а саме щодо однієї позовної вимоги з двох позовних вимог з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь держави у розмірі 768,40 грн. (1921х0,4) за ставкою на день подання позову.

Outcome: partial