Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-12 00:00:00

11 листопада 2021 року [PERSON] , через свого представника Назарук Ю.В. , звернувся в суд з позовом до ДП «Передпускова дирекція шахти №10 «Нововолинська» про стягнення вихідної допомоги при звільненні та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Вимоги обґрунтовує тим, що 01 квітня 2021 року за наказом №12/к його було звільнено із займаної посади, відповідно до ч.3 ст.38 КЗпП України (за власним бажанням у зв`язку з невиконанням власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, умов колективного чи трудового договору із виплатою вихідної допомоги у розмірі тримісячного середнього заробітку). В порушення вимог трудового законодавства роботодавець ДП «Передпускова дирекція Шахти №10 «Нововолинська» не здійснив з ним розрахунку, а також всупереч вимогам Кодексу законів про працю України, колективного договору не виплатив йому вихідну допомогу у розмірі тримісячного середнього заробітку. Окремо наголошує, що відповідно до п.1 Наказу Міністерства енергетики України №45 від 01.04.21 «Про реорганізацію ДП "Передпускова дирекція шахти №10 "Нововолинська" підприємство ДП «Передпускова дирекція шахти №10 «Нововолинська» реорганізовано шляхом приєднання до ДП «Дирекція по будівництву об`єктів». Водночас із п.6 цього наказу слідує, що ДП «Дирекція по будівництву об`єктів» є правонаступником усіх прав та обов`язків ДП «Передпускова дирекція шахти №10 «Нововолинська». Проте, досі відомості про ліквідацію даного підприємства до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємсців та громадського формування не внесено, а тому вважає, що належним відповідачем у справі є саме ДП «Передпускова дирекція шахти №10 «Нововолинська». Вважає дії відповідача щодо невиплати вихідної допомоги при звільненні протиправними і просить стягнути з відповідача в користь позивача 20107,07 грн заборгованості вихідної допомоги при звільненні, 71 046,08 грн. середнього заробітку за час затримки при розрахунку за період з 02 квітня 2021 року по 11 листопада 2021 року, а також 3500 грн витрат позивача на правничу допомогу та 908 грн. сплаченого судового збору. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явився, його представник - адвокат Назарук Ю.В. подала до суду письмову заяву, в якій просила розглянути справу у її відсутності та відсутності позивача, позов підтримала, просила його задоволити (а.с. 83). Представник відповідача ДП «Передпускова дирекція шахти №10 «Нововолинська» у судове засідання не з`явився. Голова комісії з реорганізації Грибов В. подав до суду заяву в якій просив розглядати справу у відсутності представника відповідача (а.с. 57-70). У поданому до суду відзиві просив відмовити у позові. В огрунтування відзиву зазначив, що починаючи з 02.04.2021 р. по 02.07.2021 р. позивач мав можливість звернутись в суд із позовом про стягнення середнього заробітку і оскільки він не подав жодних клопотань про поновлення строку звернення до суду та доказів, які би підтвердили неможливість звернення до 02.07.2021 р., тому слід відмовити у позові з підстав пропуску ним без поважних причин строків, передбачених ст.233 КЗпП України. Також, просить врахувати правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного суду від 26 червня 2019 року у справі №761/9584/15-ц, а також у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової плати Касаційного цивільного суду від 17 червня 2020 у справі №753/8961/17, взяти до уваги наступні обставини: розмір невиплачених сум, співмірність середнього заробітку із цими сумами, коефіцієнт істотності частки складових заробітної плати вирахований за формою запропонованою Верховним Судом в аналогічній справі та з врахуванням розумності, справедливості та пропорційності просить зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника до 5000 грн. Крім того, у відзиві Грибов В.В. зазначив, що позивачем не надано документів, що підтверджують отримання адвокатомкоштів в сумі 3500 грн. і можуть свідчити про фіктивність операцій, з цих підстав він просить відмовити у задоволенні вимоги позивача про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу адвоката в розмірі 3500 грн. Зазначив, що ДП "Дирекція по будівництву об`єктів" в даній справі не може бути відповідачем, оскільки позивачем не доведено факту набуття ДП "Дирекція по будівництву об`єктів" станом на день пред`явлення позову, прав та обов`язків ДП «Передпускова дирекція шахти №10 «Нововолинська» (а.с. 32-37). Дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Відповідно до ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, проводиться в день звільнення, або не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Згідно ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки зазначені в ст.116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Як вбачається копії трудової книжки позивача, наказом ДП «Передпускова дирекція шахти №10 «Нововолинська» від 20.02.2008 р. [PERSON] був прийнятий на підприємство по переводу, а 01 квітня 2021 р. звільнений з роботи за ч.3 ст.38 КЗпП України (а.с.11-13). З листа ДП «Передпускова дирекція шахти №10 «Нововолинська» від 07.05.2021 р. №1.1/307 вбачається, що станом на 26.04.2021 р. залишок заборгованості по заробітній платі позивача становить 20 107,07 грн (в тому числі 19981,71 грн - вихідна допомога у звязку із порушенням роботодавцем законодавства про працю; 125,36 грн компенсація втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням термінів її виплати) (а.с.10). Також, судом встановлено, що наказом Міністерства енергетики України від 01.04.2021 р. №45 було прийнято рішення про реорганізацію ДП «Передпускова дирекція шахти №10 «Нововолинська», шляхом приєднання до ДП «Буддирекція»; утворення комісії з реорганізації ДП «Передпускова дирекція шахти №10 «Нововолинська»; затвердження плану заходів з реорганізації ДП «Передпускова дирекція шахти №10 «Нововолинська». Із запиту до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ДП «Передпускова дирекція шахти №10 «Нововолинська» вбачається, що юридична особа перебуває в стані припинення (а.с.20). Іваничівський районний суд Волинськї області у рішенні від 09 листопада 2021 року зазначив, що оскільки не завершився процес припинення юридичної особи і відповідний запис до реєстру не внесено, то саме ДП «Передпускова дирекція шахти №10 «Нововолинська» залишається юридичною особою яка продовжує самостійно нести відповідальність за договорами та позадоговірними зобов`язаннями, що виникли за його участі, в тому числі за трудовими зобов`язаннями перед [PERSON] (а.с.77-81). З урахуванням наведеного, суд вважає, що ДП «Передпускова дирекція шахти №10 «Нововолинська» є належним відповідачем у справі, оскільки таке твердження повністю узгоджується з рішенням Іваничівського районного суду Волинськї області від 09 листопада 2021 року, що набрало законної сили. Оскільки, саме з вини підприємства належні звільненому працівникові суми у строки зазначені в ст.116 КЗпП України не були виплачені і не виплачені на даний час, тому суд задоволює позовні вимоги останнього в цій частині та стягує з відповідача ДП «Передпускова дирекція шахти №10 «Нововолинська» в користь позивача [PERSON] 20 107,07 грн. заборгованої вихідної допомоги при звільненні. Щодо заявлених представником відповідача строків позовної давності до вимог позивача про стягнення середнього заробітку, суд звертає увагу на наступне. 16 січня 2018 р. Верховний Суд України у складі колегії суддів другої судової палати Касаційного цивільного суду, постановою у справі № 446/509/16-ц, скасував рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду у частині відмови у стягненні середнього заробітку. ВерховнийСуд, обгрунтовуючи своє рішення, послався на рішення Конституційного Суду України від 22 лютого2012 р. № 4-рп/2012 у справі № 1-5/2012 за конституційним зверненням громадянина щодо офіційноготлумачення положень статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв`язку з положеннямистатей 117, 237-1 цього кодексу, яке містило правовий висновок: «В аспекті конституційного звернення положення частини першої статті 233 Кодексу законів про npaцю України у взаємозв`язку з положеннями статей 116, 117, 237-1цього кодексу слід розуміти так, що для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні та про відшкодування завданої при цьому моральної шкоди встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня коли звільнений працівник дізнався або повинен дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався». Остаточний розрахунок підприємства з позивачем [PERSON] до подачі позову до суду та ухвалення рішення у справі не був проведений, що підтверджується листом ДП «Передпускова дирекція шахти №10 «Нововолинська» від 07.05.2021 р. №1.1/307 та не спростовано відповідачем. Враховуючи вищевикладені роз`яснення Верховного суду, суд приходить до висновку, що строк позовної давності в спірних правовідносин не сплив, а всі тлумачення викладені у відзиві, є надуманими та не заслуговують на увагу. Щодо сум середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, суд зазначає наступне. Одним з принципів цивільного права є компенсація майнових втрат особи, що заподіяні правопорушенням, вчиненим іншою особою. Цій меті, насамперед, слугує стягнення збитків. Розмір збитків у момент правопорушення, зазвичай, ще не є відомим, а дійсний розмір збитків у більшості випадків довести або складно, або неможливо взагалі. З метою захисту інтересів постраждалої сторони законодавець може встановлювати правила, спрямовані на те, щоб така сторона не була позбавлена компенсації своїх майнових втрат. Такі правила мають на меті компенсацію постраждалій стороні за рахунок правопорушника у певному заздалегідь визначеному розмірі (встановленому законом або договором) майнових втрат у спрощеному, порівняно зі стягненням збитків, порядку. Така спрощеність полягає в тому, що кредитор (постраждала сторона) не повинен доводити розмір його втрат, на відміну від доведення розміру збитків. Звертаючись з вимогою про стягнення відшкодування, визначеного виходячи із середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, позивач не повинен доводити розмір майнових втрат, яких він зазнав. Тому оцінка таких втрат працівника, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, не має на меті встановлення точного їх розміру. Суд має орієнтовно оцінити розмір майнових втрат, яких, як можна було б розумно передбачити, міг зазнати позивач. З огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України. Встановлений статтею 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв встановлення справедливого та розумного балансу між інтересами звільненого працівника та його колишнього роботодавця. Висновок щодо можливості зменшення розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні викладено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15 (провадження № 14-623цс18), яка відступила від висновку Верховного Суду України, сформульованого у постанові від 27 квітня 2016 року у справі за провадженням № 6-113цс16. У цій постанові Велика Палата Верховного Суду вказала, що зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, необхідно враховувати: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором; період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника; інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні. Така правова позиція застосована також Верховним Судом і у справі №165/622/20 (постанова від 20 травня 2021 року). При вирішенні питання про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку необхідно врахувати, що позивач [PERSON] звернувся до суду з вимогою про виплату середнього заробітку через сім місяців після звільнення, при цьому, середній заробіток, за підрахунком позивача, становить 71 046,08 грн. і значно перевищує розмір належної позивачу та не виплаченої вихідної допомоги, а тому, на думку суду, не відповідає вимогам справедливості та пропорційності. З метою дотримання критеріїв справедливого та розумного балансу між інтересами звільненого працівника та його колишнього роботодавця, який допустив порушення трудового законодавства та законодавства про оплату праці при виплаті належних звільненому працівникові сум, суд дійшов висновку, що конкретні обставини справи дають підстави для зменшення розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні [PERSON] до 16 000 грн., оскільки саме за таких умов будуть враховані та дотримані інтереси обох сторін: працівника, яка звільнилася за власним бажанням, оскільки власник не виконував законодавство про працю та роботодавця, який є господарюючим суб`єктом, що перебуває у стані припинення і заборгував позивачу вихідну допомогу при звільненні, однак виплатив кошти за відпрацьованим робочим часом. Відповідно до ст.141 ЦПК України, пропорційно до задоволених вимог, суд стягує з відповідача ДП «Передпускова дирекція шахти №10 «Нововолинська» в користь позивача [PERSON] 1400 грн. понесених витрат на правничу допомогу адвоката та 363,20 грн. судового збору, що підтверджується документально (а.с. 4, 14-19), а всього 1763,20 грн.

Outcome: approved