Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-17 00:00:00

Позивач звернулася до Новопсковського районного суду Луганської області з позовною заявою до відповідача, в якій просить усунути перешкоди у користуванні належного їй на праві власності будинку, а саме визнати [PERSON] , таким, що втратив право користування будинком [ADDRESS] . В обґрунтування позовної заяви позивач зазначає, що їй на праві власності належить будинок, який розташований за адресою: [ADDRESS] . У вищезазначеному домоволодінні зареєстрований відповідач [PERSON] , але з 2019 року фактично не проживає в будинку. Знятися з реєстрації у добровільному порядку відповідач не бажає, чим перешкоджає позивачу у користуванні своїм майном, а саме позивач не має змоги скористатися субсидією за комунальні послуги. Відповідач вибув в інше житлове приміщення, а тому втратив право користування будинком по [ADDRESS] з дня вибуття з цього житла. Ухвалою Новопсковського районного суду Луганської області від 05.08.2021 відкрито загальне позовне провадження у справі, розпочато підготовче провадження, підготовче судове засідання призначено на 01.09.2021, залучено третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Новопсковську селищну раду Луганської області. 01.09.2021 ухвалою суду підготовче судове засідання відкладено до 30.09.2021 у зв`язку з задоволенням клопотання позивача. 30.09.2021 підготовче судове засідання відкладено до 13.10.2021 у зв`язку з відсутністю електроенергії у приміщенні Новопсковського районного суду Луганської області. 13.10.2021 та 03.11.2021 підготовче судове засідання відкладено у зв`язку з задоволенням клопотання представника відповідача. Наступне підготовче судове засідання призначено на 13.12.2021. Ухвалою Новопсковського районного суду Луганської області від 13.12.2021 підготовче судове засідання закрито, справу призначено до судового розгляду по суті на 18.01.2022, задоволено клопотання представника відповідача про виклик свідків. Позивач в судове засідання не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, просила справу розглянути без її участі. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, 30.08.2021 подав відзив на позовну заяву, який ухвалою суду від 01.09.2021 визнаний не поданим у зв`язку з порушенням строку його подання. 04.10.2021 подав пояснення, в яких викладені доводи аналогічні тим, що зазначені у відзиві на позов. Представник відповідача в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, надала заяву, в якій просила справу розглянути без її участі та участі відповідача, клопотання про виклик свідків відкликає, позовні вимоги визнала у повному обсязі. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності учасників справи на підставі наявних у справі доказів та без фіксування судового засідання технічними засобами, що відповідає положенням ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши наявні у справі письмові докази, з`ясувавши фактичні обставини справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню за таких підстав. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , є власником житлового будинку, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право власності серія [NUMBER] від 15.04.2003, посвідченим сільським головою Риб`янцівської сільської ради Новопсковського району Луганської області Гусаровим В.М. та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 573993 від 19.05.2003. Згідно довідки № 133, виданої виконавчим органом № 6 Новопсковської селищної ради 15.06.2021 [PERSON] , 1951 року народження, її син [PERSON] , 1980 року народження, дійсно зареєстрований, але не проживає за адресою: [ADDRESS] , з 2019 року по теперішній час. Згідно з акту підтвердження не проживання, складеним 13.06.2021 старостою Писарівського старостинського округу Чипчайовою Анастасією Олександрівною, в присутності громадян [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , підтверджено факт не проживання в будинку [ADDRESS] ,з 2019 року по 2021 рік [PERSON] . Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 391 ЦК України. Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном У відповідності до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17 липня 1997 року відповідно до Закону від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, № 4, № 7 та № 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. ст.316, 317, 319, 321 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Згідно зі ст. ст. 379, 382 ЦК України об`єктом власності особи може бути, зокрема, житло у вигляді житлового будинку, садиби, квартири. Права власника житлового будинку визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Частиною 4 ст. 9 ЖК України визначено, що ніхто не може бути виселений із займаного приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і порядку, передбачених законом. Відповідно до ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Статтею ст. 72 ЖК України передбачено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Пунктом 10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 квітня 1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу Української РСР» судам роз`яснено, що у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст.71 ЖК УРСР), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. Початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення. При тимчасовій відсутності за особою продовжує зберігатись намір ставитися до жилого приміщення як до свого постійного місця проживання, тому при розгляді позову про визнання особи такою, що втратила право на жилу площу, суд повинен ретельно дослідити обставини, які мають значення для встановлення причин довготривалої відсутності. Підставою для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, може слугувати лише свідома поведінка такої особи, яка свідчить про втрату нею інтересу до такого житлового приміщення. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11 грудня 2003 року №1382-IV зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Встановлені судом обставини свідчать про те, що [PERSON] з 2019 року фактично не проживає за адресою: [ADDRESS] . Суд вважає доведеним, що відповідач [PERSON] понад 6 місяців не проживає за місцем реєстрації, що відповідно до ст. 71 ЖК України є підставою для визнання його таким, що втратив право користування жилим приміщенням. Визнання особи такою, що втратила право користування житлом, тягне за собою зняття цієї особи з реєстрації в даному приміщенні. Враховуючи вищевикладене, повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, їх належність, допустимість, достовірність, та те, що відповідач позов визнав в повному обсязі, суд вважає позовні вимоги про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: [ADDRESS] , підлягають задоволенню в повному обсязі, оскільки вони законні, обґрунтовані, доказово підтверджені матеріалами справи. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] підлягає стягненню судовий збір, сплачений нею при поданні позовної заяви, у розмірі 908, 00 грн.

Outcome: approved