Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-19 00:00:00

У червні 2021 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Одеської товарної біржі, про визнання дійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 02 квітня 1999 року між ним та членом Одеської товарної біржі [PERSON] , яка діяла в інтересах [PERSON] , укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна № 23849, за умовами якого [PERSON] продала, а позивач придбав квартиру [ADDRESS] , загальною площею 36,8 кв. м., яка належала [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом. Указаний договір був укладений у письмовій формі на підставі ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» та подальшому нотаріальному посвідченню не підлягав, договір був зареєстрований в БТІ та РОН м. Одеси на ім`я позивача. Зазначив, що у квітні 2021 року він вирішив зареєструвати квартиру у Реєстрі речових прав на нерухоме майно, оскільки інших документів крім біржового договору він не має та не може у повній мірі реалізувати правомочності власника, у зв`язку з чим звернувся до нотаріуса, надавши наявні у нього документи, однак приватним нотаріусом Бежаном А. В. листом від 03.06.2020 позивачу повідомлено, що договір купівлі-продажу нерухомого майна № 23849 - квартири [ADDRESS] , загальною площею 36,8 кв. м. не відповідає вимогам законодавства, чинного на час його укладення, оскільки були порушені ст. ст. 45, 47 ЦК УРСР (1963 року), ст. ст. 1, 8, 15, 16 Закону «Про товарну біржу», адже учасниками біржі є тільки її члени, а представництво за довіреністю не допускається, з огляду на що йому слід звернутися до суду з метою визнання вищевказаного правочину дійсним. У судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник адвокат Мельниченко В. В. позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили позов задовольнити з підстав, наведених у позовній заяві. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Відзив на позовну заяву не подали. Представник третьої\~особи,\~яка не\~заявляє самостійних\~вимог щодо\~предмета спору\~ Одеської\~товарної біржіу судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що 02 квітня 1999 року між [PERSON] , яка діяла від імені [PERSON] на підставі довіреності № 844726 серії ААР, посвідченої 05.03.1999 Першою Одеською державною нотаріальною конторою за реєстровим № 5-453, та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] . Указана квартира належала [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом № 844724 серії ААР, посвідченого Першою Одеською державною нотаріальною конторою 05.03.1999 за реєстровим номером 5-451, зареєстрованого в МБТІ та РОН м. Одеси № 296, на стор. 144 в реєстр. кн. 317 пр. Договір був зареєстрований на Одеській товарній біржі в «Журналі реєстрації біржових правочинів з нерухомістю» під реєстраційним номером 23849 від 02.04.1999, а також право власності [PERSON] на квартиру зареєстровано в КП «ОМБТІ та РОН», про що у реєстраційній книзі 317 пр на сторінці 144 зроблено запис від 02.04.1999 № 296. Звертаючись до суду з даним позовом позивач посилався на те, на час укладення договору Закон України «Про товарну біржу» не передбачав обов`язкового нотаріального посвідчення, а тому і не був посвідчений. Договір купівлі-продажу укладено 02 квітня 1999 року, отже, правовідносини між сторонами регулюються нормами чинного на час укладення договору ЦК УРСР (у редакції 1963 року). Відповідно до статті 15 Закону України «Про товарну біржу» не підлягали нотаріальному посвідченню угоди, які зареєстровані на біржі, якщо вони являють собою купівлю-продаж, поставку та обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі. Згідно зі статтею 224 ЦК України (в редакції 1963 року) за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно та сплатити за нього певну грошову суму. Право власності (право оперативного управління) у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором (стаття 128 ЦК України (у редакції 1963 року). Відповідно до частини першої статті 45, статті 47 ЦК України (у редакції 1963 року) недодержання форми угоди, якої вимагає закон, тягне за собою недійсність угоди лише в разі, якщо такий наслідок прямо зазначено в законі. Нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою статті 48 цього Кодексу. Якщо одна із сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Статтею 227 ЦК України (в редакції 1963 року) передбачено, що договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією із сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Відповідно до частини другої статті 47 ЦК України (чинної на час виникнення спірних правовідносин), якщо одна із сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Тобто, для визнання судом угоди дійсною необхідно не лише повного чи часткового виконання угоди, що потребує нотаріального посвідчення, а також ухилення іншою стороною від нотаріального оформлення угоди. Згідно з роз`ясненнями Міністерства юстиції України № 17-12/44 від 10 квітня 1998 року «Щодо діяльності товарних бірж» передбачено особливі умови щодо договорів купівлі-продажу будинку (його частини) якщо хоча б однією із сторін є громадянин, вважається, що такі договори, укладені та зареєстровані біржами з дотриманням закону, підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню, недотримання цієї вимоги згідно статті 47 ЦК Української РСР тягне недійсність договору. Пленум Верховного Суду України в пункті 13 Постанови від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз`яснив, що при розгляді справ про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, суди повинні з`ясувати, чи підлягає правочин обов`язковому нотаріальному посвідченню, чому він не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи немає інших підстав нікчемності правочину. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 лютого 2019 року у справі № 389/122/16-ц (провадження № 61-12634св18) зазначено, що «для визнання судом угоди дійсною повинен мати місце не лише факт повного чи часткового виконання угоди, що потребує нотаріального посвідчення, а також факт ухилення іншою стороною від нотаріального оформлення угоди». Як на підставу для задоволення позовних вимог позивач не вказував, що продавець квартири ухилялася від нотаріального посвідчення договору, належних та допустимих доказів ухилення продавця від нотаріального посвідчення договору суду не надано. Під час розгляду справи судом не встановлено, що відповідачі ухилялися від нотаріального посвідчення угоди, також матеріали справи не містять відомостей про те, чи взагалі одна зі сторін зверталися до нотаріуса для вчинення нотаріальної дії щодо посвідчення указаного договору. Такий висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 28 серпня 2019 року справі № 392/833/16-ц, від 14 серпня 2019 року у справі № 475/965/16-ц. Отже, оскільки судом не встановлено та не підтверджено належними та допустимими доказами, що відповідачі ухилялися від нотаріального посвідчення угоди, тому суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для визнання такого договору дійсним в судовому порядку. З урахуванням викладеного, позов [PERSON] задоволенню не підлягає. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати, понесені [PERSON] слід залишити за ним.

Outcome: dismissed