Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-11 00:00:00

І. Виклад позиції позивача. 16 листопада 2021 року представник позивача звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості, в якому просив стягнути з відповідача заборгованість у сумі 27\~668, 27 грн. та витрати по оплаті судового збору. В обґрунтування позовних вимог вказує, що відповідно до укладеного 15.01.2020 року між сторонами кредитного договору №1001524181301 відповідач отримала грошові кошти (кредит) у розмірі 20\~000, 00 грн. зі сплатою процентів та комісій. У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за договором, станом на 10.10.2021 р. утворилась заборгованість у сумі 27\~668, 27 грн., що складається із: - заборгованості за кредитом 15\~803, 73 грн.; - заборгованості за процентами 0, 94 грн.; - заборгованості за комісією 11\~863, 60 грн.; - штрафні санкції 0, 00 грн. Станом на дату звернення позивача до суду заборгованість за кредитом не погашено. У зв`язку з вищенаведеним позивач змушений звернутись до суду з даним позовом. ІІ. Виклад позиції відповідача. 10.01.2022 року представник відповідача подала відзив на позовну заяву. Підтвердила факт наявності між сторонами договірних відносин за договором споживчого кредитування. Посилаючись на правову позицію ВП ВС у постанові від 03.07.2019 року у справі №342/180/17, вказала що роздруківка публічної пропозиції АТ «ПУМБ» на підтвердження укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб із сайту позивача, яка не підписана відповідачем не є належним доказом заборгованості у заявленому розмірі позивачем. Додатково вказала, що нарахування банком комісії суперечить ЗУ «Про захист прав споживачів» тому підстави для її стягнення відсутні. Крім того, з урахуванням сплаченої відповідачем комісії за попередній період у розмірі 7\~182, 00 грн. просила зарахувати вказану суму в рахунок погашення заборгованості, та остаточно відмовити позивачу у стягненні суми заборгованості у розмірі 19\~142, 34 грн., що складається з заборгованості за тілом кредиту 7\~278, 74 грн., заборгованості за комісією 11\~172, 00 грн. ІІІ. Процесуальні дії суду у справі. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 24.11.2021 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням викликом сторін. Судове засідання призначено на 21.12.2021 року. За клопотанням представника відповідача розгляд справи відкладено на 12.01.2022 року. Представник позивача в судове засідання не з`явився, 23.12.2021 року подав клопотання про розгляд справи за його відсутності, проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідач у судове засідання не з`явилася, 12.01.2022 року адвокат Кулік В.М. діючи в її інтересах на підставі ордеру подала заву про розгляд справи у її відсутності. Проти задоволення позову заперечила з підстав викладених у відзиві. З урахуванням приписів статті 223 ЦПК України, враховуючи предмет і підстави позову та встановлений ст. 78 ЦПК України імператив згідно якого обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування, беручи до уваги згоду представника позивача про розгляд справи у його відсутності, викладу відповідачем своєї позиції у відзиві на позовну заяву та згоду на розгляд справи без участі сторони відповідача, суд постановив розглянути справу за відсутності учасників справи, крім того, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. У відповідності до ч. 8 ст. 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Розглянувши подані письмові пояснення учасниками справи, з`ясувавши фактичні обставини, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що надані сторонами докази та повідомлені ними обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, є достатніми для прийняття рішення у справі в порядку спрощеного позовного провадження, як це передбачено ст. 279 ЦПК України. Інші процесуальні дії (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо) не застосовувались. ІV. Фактичні обставини справи, встановлені судом та зміст правовідносин. 15 січня 2020 року між Акціонерним товариством «ПУМБ» та [PERSON] укладено кредитний договір №1001524181301 шляхом підписання заяви на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, згідно умов якого позичальник отримав споживчий кредит у розмірі 20\~000, 00 грн. терміном на 24 міс. зі сплатою 0, 01 процентів річних. Умовами пункту 4 кредитного договору також встановлено розмір комісії за обслуговування кредитної заборгованості 3, 99%. Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором №1001524181301 від 15.01.2020 року, станом на 10.10.2021 року [PERSON] має заборгованість у розмірі 27 668, 27 грн., що складається із: - простроченої заборгованості за кредитом 11\~936, 24 грн; - простроченої заборгованості за процентами 0, 92 грн; - простроченої заборгованості за комісією 11 172, 00 грн.; - строкової заборгованості за кредитом 3\~867, 49 грн; - строкової заборгованості за процентами 0, 02 грн; - строкової заборгованості за комісією 691, 60 грн. З лютого по липень 2020 року відповідачем сплачено комісію на загальну суму 7\~182, 00 грн. Факт сплати кредитних зобов`язань та їх прострочення додатково підтверджено випискою за кредитним рахунком [PERSON] . Письмова вимога позивача від 19.02.2021 року за вих. №702 про погашення заборгованості залишилася без реагування. V. Оцінка Суду. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися в суд за захистом свого цивільного права у випадку його порушення з вимогою про примусове виконання зобов`язання в натурі. Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При вирішенні цивільного спору суд керується Конституцією України, законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує інші правові акти, враховує завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами, особливості предмета спору та ціну позову, складність справи, її значення для сторін та час, необхідний для розгляду справи, покладення доведення обставин, які мають значення для справи, саме сторонами, права яких є рівними, як і покладення саме на кожну сторону ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій та з урахуванням меж заявлених вимог та заперечень та обсягу поданих доказів. Відповідно до ст. 633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Положенням ч. 1 ст. 634 ЦК України встановлено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У відповідності з ч. 2. ст. 639 ЦК України - якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Згідно ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Частиною 2. ст. 638 ЦК України передбачено, що договір укладається шляхом пропозиції (оферти) однієї сторони укласти договір і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною, тому акцептуючи пропозицію Банку Відповідач підписом у Заяві про приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу (платіжної картки) підтвердив, що між ним та Банком досягнуто згоди щодо всіх істотних умов Договору, які передбачені чинним законодавством України для такого роду договорів, в тому числі договору банківського рахунку та кредитного договору. Отже, між сторонами виникли зобов`язальні правовідносини, в тому числі і ті, що витікають з кредитного договору. Відповідно до статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно із статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору, а в статті 530 ЦК України вказується, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до змісту договору, який складається з заяви №1001524181301 від 15.01.2020 року відповідач була ознайомлена і погодилася з його умовами, а також з відповідальністю, яка наступає в разі невиконання узгоджених умов кредитного договору. Стаття 525 ЦК України забороняє односторонню відмову від зобов`язання або односторонню зміну його умов. В порушення вимог цивільного законодавства, відповідач в односторонньому порядку відмовився від виконання договірних зобов`язань, в установлені строки заборговані суми не повернув. Відповідно до ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. За вказаних обставин банк набув право вимоги дострокового повернення кредиту у судовому порядку. Наявними в матеріалах справи доказами підтверджено, що відповідач прострочив виконання взятих на себе зобов`язань за договором зі сплати щомісячного мінімального платежу, у зв`язку із чим виникли прострочена заборгованість за кредитом. Таким чином, позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту є такими, що ґрунтуються на вимогах закону, з огляду на що підлягають задоволенню шляхом стягнення з відповідача на користь позивача за тілом кредиту у розмірі 15\~803,73 грн. Вирішуючи питання, щодо позовних вимог в частині стягнення заборгованості за комісією судом встановлено. КЦС у складі ВС у постанові від 20 лютого 2019 року у цивільній справі №666/4957/15-ц вказав, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту, і це є підставою для визнання таких положень недійсними. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні Закону України «Про захист прав споживачів», є нікчемною. Як вбачається з матеріалів справи, Умовами пункту 4 кредитного договору встановлено розмір комісії за обслуговування кредитної заборгованості 3,99 %, що не відповідає приписам закону та вимогам чинного на час укладення договору законодавства. Виходячи з наведеного, беручи до уваги, що здійснення платежів за обслуговування кредитної заборгованості не є послугою в розумінні положень Закону України «Про захист прав споживачів», суд дійшов висновку, що умови укладеного сторонами 15.01.2020 року кредитного договору щодо сплати Позичальником щомісячно на користь Банку комісії є несправедливими та суперечать вимогам закону, з огляду на що Суд вважає, що правові підстави для стягнення з відповідача на користь позивача простроченої та строкової заборгованості за комісією у розмірі 11 863, 60 грн. відсутні. За викладених обставин, позовні вимоги в цій частині позову задоволенню не підлягають. Враховуючи, що в ході розгляду справи суд прийшов до висновку про несправедливі умови укладеного між сторонами договору в частині обов`язку щодо стягнення комісії за обслуговування кредитної заборгованості, суд

Outcome: partial