Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-10 00:00:00

ЛКП «Залізничнетеплоенерго» у вересні 2021 року звернулося в суд з позовом, в якому просить стягнути солідарно із відповідачів [PERSON] ,\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] 15271,33 грн. заборгованості по оплаті за спожиту теплову енергію за період з 01.05.2016 року по 31.03.2019 року. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що ЛКП «Залізничнетеплоенерго» є виробником і виконавцем послуг з надання теплової енергії населенню, в тому числі відповідачам за адресою: [ADDRESS] , якими вони користуються. Будинок за вказаною адресою обладнаний лічильником опалення і щомісячно підприємство отримує показники використання теплової енергії. Площа квартири відповідачів включена до всієї опалювальної площі будинку, на яку подається теплове навантаження. Факт надання теплоносія до будинку підтверджується відповідними актами про використання теплової енергії. Проте відповідачі належним чином не виконували своїх обов`язків щодо оплати послуг з надання теплової енергії, що й спричинило виникнення заборгованості за централізоване опалення за період з 01.05.2016 року по 31.03.2019 року в розмірі 15271,33 грн. Заборгованість за вказаний період відповідачами не погашалась. У зв`язку з цим ЛКП «Залізничнетеплоенерго» зверталося в суд із заявою про видачу судового про стягнення вказаної суми боргу, яку було задоволено. Разом з тим, ухвалою суду від 03.07.2019 року відповідний судовий наказ було скасовано, що дає підстави звернутися з вимогами про стягнення боргу в позовному провадженні. Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 04.10.2021 року відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву. У судове засідання 11.01.2022 року представник позивача не з`явився, хоча про дату, час і місце проведення такого ЛКП «Залізничнетеплоенерго» було повідомлено належним чином, при цьому уповноважений представник позивача подав заяву, в якій просить розглядати справу за його відсутності за наявними у справі доказами, що є його правом, передбаченим ч.3 ст.211 ЦПК України. Відповідачі, які належним чином були повідомлені про час, день та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися, відзиву, заяви про розгляд справи за їх відсутності не подали, про причини своєї неявки суд не повідомили. За таких обставин, відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України, враховуючи відсутність заперечень позивача проти заочного розгляду справи, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши дійсні обставини справи, оглянувши матеріали справи № 462/2675/19, суд дійшов наступних висновків. Відповідно до ч.1 ст.4\~ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з ч. 1, 2 ст.13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу,\~в межах\~заявлених нею\~вимог і\~на підставі\~доказів,\~поданих учасниками\~справи або\~витребуваних судом\~у передбачених\~цим Кодексом\~випадках. Збирання\~доказів у\~цивільних справах\~не є\~обов`язком суду,\~крім випадків,\~встановлених цим\~Кодексом. Статтями 12, 81\~ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Зі змісту ст. 76-80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Докази повинні відповідати ознакам належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність достатності. Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Об`єктом права власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (ст.ст.379, 378 ЦК). Відповідно до ст.355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників) належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Частиною 1 ст.368 ЦК України визначено, що спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Статтею 317 ЦК України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що відповідачі [PERSON] ,\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] є зареєстровані в квартирі [ADDRESS] (а.с. 10). Відповідно до Закону України № 1198 «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення розрахунків за енергоносії» від 10.04.2014 року ст.19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» доповнено частиною 4 та визначено, виконавцем послуг з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води для об`єктів усіх форм власності є суб`єкт господарювання з постачання теплової енергії (теплопостачальна організація). Вказаний закон набрав чинності з дня його опублікування 07.06.2014 року, а тому нарахування оплати за теплову енергію для населення та проведення розрахунків із виконавцем послуг почалось з 01.07.2014 року. Позивач ЛКП «Залізничнетеплоенерго», яке відповідно до Закону України «Про теплопостачання» і Закону України «Про житлово-комунальні послуги», його статуту (а.с.34-45), є виробником і виконавцем послуг з надання теплової енергії населенню, надає такі послуги відповідачам до будинку, в якому вони проживають, на [ADDRESS] . Відповідно до розрахунку заборгованості за послуги теплопостачання у споживача за адресою: [ADDRESS] за період з 01.05.2016 року по 31.03.2019 року утворилась заборгованість у розмірі 15271,33 грн (а.с. 11, 12). 30.05.2019 року Залізничним районним судом м.Львова за заявою ЛКП «Залізничнетеплоенерго» було видано судовий наказ про стягнення з відповідачів заборгованості за оплату теплової енергії у розмірі 15271,33 грн., який ухвалою цього ж суду від 03.07.2019 року був скасований (а.с. 33). У зв`язку з викладеними обставинами ЛКП «Залізничнетеплоенерго» 14.09.2021 року звернулося до суду з позовними вимогами. Відповідно до ч. 1, 3 ст.11\~ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. Статтею 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору чи вимог цього Кодексу, а згідно ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Законом України «Про житлово-комунальні послуги»\~визначено основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки. Відповідно до ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», житлово-комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил. \~\~ Згідно ст.13\~цього Закону до житлово-комунальних послуг відносяться - комунальні послуги, в тому числі централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, цетралізоване опалення, та послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. Відповідно до ч.1\~ст19 цього Закону \~відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово- комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Пунктом 1 ч.1\~ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»\~визначено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої\~статті 20 цього Закону\~обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Статтею 19 Закону України «Про теплопостачання»\~встановлено обов`язок споживача оплатити надані послуги. Згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Обов`язок оплачувати житлово-комунальні послуги виникає у споживача з моменту користування цими послугами. При цьому, відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Так, відповідно до ч.2\~ст.205 ЦК України\~правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю для настання відповідних правових наслідків. Згідно зі\~ст.204 ЦК України\~правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або він не визнаний судом недійсним. З матеріалів справи вбачається, що поведінка сторін свідчить про фактичне укладення ними договору про постачання теплової енергії для потреби опалення до квартири відповідачів, оскільки послуги позивачем надаються, а відповідачі ними користуються та жодних претензій з цього питання до позивача не заявляють. Відповідно до ст. 1 Закону «Про теплопостачання» місцева (розподільча) теплова мережа сукупність енергетичних установок, обладнання і трубопроводів, яка забезпечує транспортування теплоносія від джерела теплової енергії, центрального теплового пункту або магістральної теплової мережі до теплового вводу споживача. Згідно з пунктом 22 Типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення точками розподілу у багатоквартирному будинку, в яких здійснюється передача послуги централізованого опалення від виконавця споживачеві є відгалуження від стояків у межах квартири. Підведення централізованого опалення до стояка в межах квартири свідчить про виконання послуг позивачем. Таким чином, ЛКП «Залізничнетеплоенерго» виконало свої зобов`язання щодо надання послуг централізованого опалення. У разі наміру споживача припинити надання послуг з централізованого теплопостачання, останній не позбавлений можливості у передбачений законом спосіб провести відключення квартири від мереж теплопостачання. Водночас, факт надання теплоносія до будинку підтверджується актами (а.с.13-32). Площа квартири відповідачів включена до всієї опалювальної площі будинку, на яку подається теплове навантаження. Таким чином, між позивачем та відповідачами фактично склалися правовідносини з надання комунальних послуг і оплати за них. Доказів того, що позивач неналежним чином чи не в повному обсязі надає відповідачам послуги з центрального опалення відповідачами суду не надано, з матеріалів справи вбачається, що вони від таких послуг не відмовлялися та використовували для власних потреб, тим самим визнавали наявність правовідносин з ЛКП «Залізничнетеплоенерго». Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що, оскільки послуги з теплопостачання надавались, відповідачі ними фактично користувалися, то вони підлягають оплаті. Як встановлено під час розгляду справи та підтверджується розрахунком заборгованості (а.с.11, 12), відповідачі не в повному обсязі оплачували ЛКП «Залізничнетеплоерего» за центральне опалення та гарячу воду з 01.05.2016 року по 31.03.2019 року, внаслідок чого в них утворилась заборгованість перед позивачем за цей період в розмірі 15271,33 грн., розмір якої відповідачами не спростовано, вагомих, достовірних та достатніх доводів, які б ставили під сумнів правильність нарахування суду не надано. Відповідно до\~ст.541 ЦК України\~солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання. У разі солідарного обов`язку боржників кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників, так і від будь-кого з них окремо (ч.1\~ст. 543 ЦК України). Виходячи з наведеного та враховуючи, що порушені права позивача в результаті неотримання оплати за надані послуги підлягають судовому захисту, з\~відповідачів\~ [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] в солідарному порядку підлягає стягненню на користь позивача заборгованість за\~теплову енергію, яка утворилась з\~01.05.2016 року по 31.03.2019 року. Проте, позовна вимога про солідарне стягнення з відповідача [PERSON] , [INFO] , заборгованості за\~теплову енергію, яка утворилась з\~01.05.2016 року по 31.03.2019 року, не підлягає до задоволення, оскільки на час виникнення спірних правовідносин [PERSON] був неповнолітнім, тому не може нести відповідальності за даними зобов`язаннями, а встановити розмір заборгованості, яку відповідач [PERSON] повинен солідарно нести разом з іншими відповідачами з дня його повноліття (з 15.03.2019 р. по 31.03.2019 р.) суд не вбачає за можливе, так як позивачем не надано суду розрахунку заборгованості саме за цей період часу, яка би була відмежована від суми заборгованості за весь інший період, а доказування відповідно до ч.6 ст.81 ЦПК України не може грунтуватися на припущеннях. Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України з відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] підлягає стягненню на користь позивача по 567, 50 (2270:4) грн. судового збору, сплаченого позивачем при подачі позову.

Outcome: partial