Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-05 00:00:00

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 12 жовтня 2021 року за позовом [PERSON] від імені якого діє [PERSON] до відповідача Комунального некомерційного підприємства «Мукачівська центральна районна лікарня» про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення з роботи, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогул, позовні вимоги [PERSON] від імені якого діє представник - адвокат Бігунець Роман Романович - задоволено. 29 грудня 2021року, на адресу суду надійшла ухвала Закарпатського апеляційного суду від 28.12.2021 року про ухвалення додаткового рішення по вказаній цивільній справі, щодо визначення суми виплат за вимушений прогул, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. Розгляд справи здійснюється судом без виклику сторін або інших учасників справи (ч.4 ст.270 ЦПК України), без фіксування судового засідання технічними засобами. Дослідивши зібрані по справі докази, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до висновку, про ухвалення додаткового рішення, з наступних підстав та мотивів. Відповідно до ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо зокрема, судом не вирішено питання про судові витрати. Як вбачається з рішення Рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 12 жовтня 2021 року, судом вирішено: 1. Визнати незаконним та скасувати наказ виконуючого обов`язки директора Комунального некомерційного підприємства «Мукачівська центральна районна лікарня» від 29.07.2021 року №982-02 «Про звільнення з роботи у зв`язку з скороченням штатних одиниць». 2.Поновити [PERSON] на посаді лікаря-нейрохірурга травматологічного відділення Комунального некомерційного підприємства «Мукачівська ЦРЛ» з 01.08.2021 року. 3.Стягнути з Комунального некомерційного підприємства «Мукачівська ЦРЛ» на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 02.08.2021 року по дату ухвалення судового рішення включно. 4.Стягнути з Комунального некомерційного підприємства «Мукачівська ЦРЛ» на користь [PERSON] судові витрати у розмірі 9 908 (дев`ять тисяч дев`ятсот вісім) гривень, що складаються з витрат на надання професійної правничої допомоги - 9 000 (дев`ять тисяч) гривень та судового збору у розмірі 908 (дев`ятсот вісім) гривень. Допустити негайне виконання рішення в частині поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за один місяць. Згідно роз`яснень, наданих у п. 20 постанови Пленуму ВСУ N 14 від 18.12.2009 року "Про судове рішення у цивільній справі", додаткове рішення може бути ухвалено лише у випадках і за умов, передбачених ст. 220 ЦПК України (в ред. 2004 року); воно не може змінити суті основного рішення або містити в собі висновки про права та обов`язки осіб, які не брали участі у справі, чи вирішувати вимоги, не досліджені в судовому засіданні. При порушенні питання про ухвалення додаткового рішення з інших підстав суд ухвалою відмовляє в задоволенні заяви. Додаткове рішення або ухвалу про відмову в прийнятті додаткового рішення може бути оскаржено (ч. 5 ст. 270 ЦПК України). Приймаючи до уваги, що під час ухвалення судового рішення судом розглянуті всі вимоги позивача, зазначені в позовній заяві, дана оцінка всім доводам та доказам, які надали сторони, відповідність цих вимог до норм закону та встановлених обставин у справі і на підставі цього ухвалено рішення про задоволення позовних вимог [PERSON] . Зазначена в ухвалі Закарпатського апеляційного суду від 28 грудня 2021 року вимога про ухвалення додаткового рішення щодо визначення (розрахунку) суми виплат за вимушений прогул, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, є такою, що виходить за межі позовних вимог, оскільки, під час розгляду справи по суті, позивач та представник позивача не звернувся до суду з вимогою про розрахунок судом суми належних позивачу виплат, однак рішення апеляційної інстанції - є обов`язковим для виконання судом першої інстанції. Верховний Суд України в п. 6 постанови Пленуму від 24 грудня 1999 року № 3 «Про практику застосування судами про оплату праці», роз`яснив, що задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів. Таким чином суд приходить до висновку про необхідність ухвалення додаткового рішення у цій справі. Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст. 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 (далі Порядок). З урахуванням цих норм, зокрема абзацу 3 п. 2 Порядку, середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана виплата, тобто, що передують дню звільнення працівника з роботи. Відповідно до п. 5 розділу ІV Порядку основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з п. 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством календарних днів за цей період. Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику, здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абзац 2 п. 8 Порядку). Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абзац 3 п. 8 Порядку). При цьому, пунктом 4 Порядку передбачено, що при обчисленні середньої заробітної плати за останні два місяці, також не враховуються виплати за час, протягом якого зберігається середній заробіток працівника (за час виконання державних і громадських обов`язків, щорічної і додаткової відпусток, відрядження, вимушеного прогулу тощо) та допомога у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю. Таким чином, враховуючи, що звільнення [PERSON] відбулося 01.08.2021 року, тому середня заробітна плата позивача повинна обчислюватися з виплат, отриманих ним за попередні два місяці роботи, а саме за червень 2021 року та липень 2021 року. Дані наявної у матеріалах справи довідки свідчать про те, що заробітна плата позивача за червень 2021 року склала 13750,26 грн., а за липень 2021 року - 7834,09 грн. З урахуванням положень п. 4 Порядку середньоденна заробітна плата [PERSON] за робочі дні червня 2021 та липня 2021 року склала 513,91 грн. (13750,26 (заробітна плата за червень 2021 року) + 7834,09 (заробітна плата за липень 2021 року): (13750,26 + 7834,09) / 42 (20 (кількість робочих днів у червні) + 22 (кількість робочих днів у липні). З матеріалів справи судом встановлено, що позивач був звільнений з 01.08.2021, отже, фактична кількість робочих днів за час безпідставного звільнення позивача з роботи на момент ухвалення судового рішення 12.10.2021 року склала 51 робочих дні. Таким чином, середній заробіток за час вимушеного прогулу склав 26209,41 грн. (513,91х51), який підлягає до стягнення з відповідача.

Outcome: approved