Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаною позовною заявою, мотивуючи свої вимоги тим, що між ПрАТ «СГ «ТАС» було укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АК/5947185. Забезпеченим ТЗ за полісом є «Daewoo Lanos», державний реєстраційний номер [NUMBER] . 25 лютого 2018 року у м. Дніпрі по вул. Метробудівська в районі будинку №5 відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «Daewoo Lanos», державний реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , та автомобіля марки «Skoda Fаbia», державний реєстраційний номер [NUMBER] . Постановою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 24 квітня 2018 року [PERSON] визнано винним у вчиненні зазначеної дорожньо-транспортної пригоди, який перебував на момент вчинення ДТП у стані алкогольного сп`яніння. В результаті ДТП було пошкоджено автомобіль марки «Skoda Fаbia», державний реєстраційний номер [NUMBER] , що підтверджується вказаною постановою. Враховуючи наявність полісу, власник пошкодженого автомобіля марки «Skoda Fаbia», державний реєстраційний номер [NUMBER] , звернувся до ПрАТ «СГ «ТАС» з повідомленням про ДТП та виплатою страхового відшкодування. З метою визначення вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля було проведено його огляд, про що складено акт огляду, ремонтну калькуляцію № 02907_01, відповідно до якого вартість ремонту пошкодженого автомобіля складає 58 280,06 грн. Внаслідок цього позивачем, на підставі зібраних документів та заяви потерпілого складено страховий акт № 9438Р/01/2018 на суму 29 000,00 грн., та здійснено виплату, що підтверджується платіжним дорученням № 71336, а тому позивач просить стягнути з відповідача матеріальну шкоду в порядку регресу у розмірі 29 000,00 грн. та судові витрати. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 24 травня 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. У судове засідання представник позивача не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав суду клопотання, у якому просить розглядати справу у його відсутності, не заперечував проти ухвалення судом заочного рішення. Відповідач у судове засідання не з`явився з невідомих суду причин, хоча відповідно до ст. 128 ЦПК України про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, про що свідчать повідомлення про вручення судових документів (а. с. 38), також відповідач про день та час розгляду справи повідомлявся шляхом оприлюднення повідомлення про виклик до суду на офіційному веб-сайті Ленінського районного суду м. Дніпропетровська (а. с. 53), заперечень проти позову суду не представив, а тому суд вважає за можливе розгляд справи проводити за відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів із винесенням заочного рішення. 17 січня 2022 року ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська було вирішено питання про заочний розгляд справи. За таких обставин, враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, враховуючи інтереси позивача, суд вважає за можливе вирішити справу за відсутності сторін на підставі наявних матеріалів справи з можливістю ухвалення заочного рішення, відповідно до ст. 280 ЦПК України. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Вивчивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню з таких підстав. Статтею 263 ЦПК України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Судом встановлено, що 25 лютого 2018 року о 15:00 год. в м. Дніпрі по вул. Метробудівська в районі будинку №5 [PERSON] , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння та керуючи автомобілем марки «Daewoo Lanos», державний реєстраційний номер [NUMBER] , що було встановлено за допомогою приладу Драгер ARHK-0530 в присутності двох свідків та складав 0,85% проміля, не врахував дорожньої обстановки, не вибрав безпечної дистанції руху та допустив зіткнення з автомобілем марки «Skoda Fаbia», державний реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . Внаслідок ДТП транспортним засобам спричинено механічні пошкодження, чим завдано матеріальних збитків. Своїми діями водій [PERSON] порушив п. п. 13.1 та 2.9а ПДР України. Вина відповідача у вчиненні зазначеної дорожньо-транспортної пригоди підтверджується постановою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 24 квітня 2018 року, якою [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.ст. 124, 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення на підставі ст. 36 КУпАП у вигляді штрафу на користь держави в сумі 10 200 гривень з позбавленням права керування транспортним засобом строком на один рік (а. с. 6). Згідно із ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду у кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду в справі про адміністративне правопорушення обов`язкові для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. З метою отримання відшкодування (регламентної виплати) [PERSON] , як власник автомобіля марки «Skoda Fаbia», державний реєстраційний номер [NUMBER] , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу № [NUMBER] (а. с. 8) звернулася до позивача з повідомленням про ДТП від 26 лютого 2018 року (а. с. 7) та із заявою про виплату страхового відшкодування від 30 березня 2018 року (а. с. 14). Пунктом 3 частини 1 статті 988 ЦК України передбачено, що страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. Відповідно до розрахунку страхового відшкодування та на підставі страхового акту № 9438Р/01/2018 від 06 квітня 2018 року сума страхового відшкодування складає 29 000,00 грн. та була виплачена потерпілій [PERSON] , що підтверджено матеріалами справи (а. с. 15-16). Таким чином, загальні фактичні витрати ПрАТ «Страхова група «ТАС» на відшкодування витрат пов`язаних з регламентною виплатою по страховому випадку складають 29 000 грн. Отже, ПрАТ «Страхова група «ТАС» виконало покладений на нього обов`язок по відшкодуванню шкоди, заподіяної з вини власника транспортного засобу. Згідно із ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Частиною 2 ст. 1187 ЦК України визначено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Як було встановлено, постановою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 24 квітня 2018 року винною особою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. ст. 124, 130 КУпАП, що призвело до настання дорожньо-транспортної пригоди, є відповідач по справі [PERSON] . Відтак, в силу вказаних норм закону, на таку особу покладається обов`язок відшкодувати завдану внаслідок ДТП матеріальну шкоду. Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлений обов`язок власників транспортних засобів застрахувати цивільно-правову відповідальність водіїв, які керують застрахованим транспортним засобом. Разом із цим, з матеріалів справи вбачається, що відповідач на момент дорожньо-транспортної пригоди мав чинний договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, а саме: поліс № АК/5947185 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів діючий на 25 лютого 2018 року (а. с. 4). Згідно із пп. 38.1.1. п. 38.1. ст. 38 Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик після після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він керував транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. Судом встановлено, що водій [PERSON] був в стані алкогольного сп`яніння, а тому ПрАТ «Страхова група «ТАС» має право на відшкодування в порядку регресу шкоду у розмирі 29 000,00 грн. Визначаючи розмір шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача, суд дійшов таких висновків. На момент ДТП відповідно до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» відповідальність [PERSON] була застрахована ПрАТ «Страхова група «ТАС», який сплачено власнику постраждалого автомобіля відшкодування в розмірі 29 000,00 грн. В зв`язку з чим суд дійшов висновку, що матеріальна шкода, яка має бути стягнута з відповідача на користь позивача, складає у розмірі 29 000,00 грн. Суд вважає можливим захистити право позивача шляхом стягнення з відповідача на його користь шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог щодо стягнення з відповідача на користь позивача шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, оскільки заявлені позивачем вимоги є обґрунтованими. Відповідно до положень ч. 1 ст. 141 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача документально підтверджені судові витрати по справі у розмірі 2270,00 грн., оскільки позовні вимоги задоволенні повністю.

Outcome: approved