Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-11 00:00:00

30.09.2021 р. [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі ј частки з усіх видів її заробітку (доходу), але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи стягнення з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. Справу передано судді-доповідачу 30.09.2021 р. Ухвалою Щорського районного суду Чернігівської області від 05.10.2021 р. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження. Судове засідання призначено на 02.11.2021 р. 18.10.2021 р. від відповідача надійшло клопотання про зупинення провадження у справі №749/782/21 за позовом [PERSON] до [PERSON] до набрання законної сили судовим рішенням у справі №749/750/21 за позовом [PERSON] до [PERSON] про визначення місця проживання дитини, зареєстроване за вх № 3154. 02.11.2021 р. від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, зареєстроване за вх. № 3377. Ухвалою Щорського районного суду Чернігівської області від 02.11.2021 р., постановленою без виходу до нарадчої кімнати, розгляд справи було відкладено на 22.11.2021 р. 22.11.2021 р. від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, зареєстроване за вх. № 3694. Ухвалою Щорського районного суду Чернігівської області від 22.11.2021 р., постановленою без виходу до нарадчої кімнати, розгляд справи було відкладено на 09.12.2021 р. Ухвалою Щорського районного суду Чернігівської області від 09.12.2021 р. у задоволенні заяви [PERSON] про зупинення провадження у справі відмовлено. Ухвалою Щорського районного суду Чернігівської області від 09.12.2021 р., постановленою без виходу до нарадчої кімнати, оголошено перерву у судовому засіданні до 12.01.2022 р. У судових засіданнях позивач позовні вимоги підтримав з підстав, зазначених у позові. Зауважив, що відповідач дійсно купує дитині речі, однак, на його погляд, вона також повинна цікавитись щодо інших потреб дитини. Сплата аліментів, на думку позивача, має дисциплінувати відповідача у питанні виявлення цікавості до потреб дитини. Відповідач у судових засіданнях зазначила, що завжди утримувала свою дитину, їздила на заробітки за кордон, аби мати змогу її забезпечити, проте чеки не зберігала. На сьогоднішній день вона купує дитині речі, ліки, щодо продуктів харчування позивач до неї не звертався, тому вона думала, що дитина у цьому потреби не мала. Зазвичай, вона забезпечує дитину усім необхідним. Зауважила, що забезпечувати дитину буде і в подальшому, однак аліментів позивачу сплачувати не буде, оскільки не знає, на які потреби він має намір їх спрямовувати, так як дитина повністю всім забезпечена. Суд, дослідивши письмові докази у справі, приходить до наступного. Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі, який було розірвано в судовому порядку рішенням Щорського районного суду Чернігівської області від 17.08.2021 р. (справа № 749/559/21) та є батьками [PERSON] , [INFO] .На підставі розпорядження Сновської міської ради від 18.08.2021 р. № 165 «Про визначення місця проживання малолітньої дитини», місце проживання дитини визначено разом із батьком [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Відповідач за вказаною адресою фактично не проживає. Вказані обставини повністю визнаються позивачем та відповідачем, а тому доказуванню не підлягають. Згідно матеріалів справи [PERSON] працює на посаді старшої медичної сестри Сновської початкової школи з 15.09.2021 р. та її дохід за вересень - листопад 2021 року склав 14100, 64 грн. Матеріалами справи підтверджується та не заперечувалось позивачем, що відповідач купує доньці одяг, взуття, ліки (хоча, за доводами позивача, не усі придбані за чеками ліки придбавалися для доньки) та інші речі. Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає про таке. Відповідно до статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У відповідності до ч. ч. 1-3 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Зі змісту ч. 1 ст. 182 СК України вбачається, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до п. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини, яка набула чинності для України 27 вересня 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Згідно зі ст. 18 цієї Конвенції держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Судом встановлено і підтверджено в судових засіданнях позивачем та відповідачем, що дитина повністю забезпечена усім необхідним. Як батько, так і мати, повністю сприяють гармонійному розвитку дитини, обопільно оплачують її додаткові заняття та купують матеріали для розвитку творчої особистості. Суттєву частину коштів відповідач також витрачає на придбання для доньки одягу, всіляко піклується про неї. В той же час, Верховний Суд у постанові від 27 травня 2020 року у справі № 712/4702/19 зазначив, що надання малолітній дитині матеріальної допомоги у добровільному порядку не звільняє її від обов`язку утримувати дитину. З огляду на те, що дитина проживає з позивачем, а між ним та відповідачем не досягнуто домовленості про обов`язки по утриманню дитини, враховуючи позицію суду касаційної інстанції, позов підлягає задоволенню. Виходячи з положень ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір.

Outcome: approved