Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-20 00:00:00

30 березня 2016 року [PERSON] звернувся до Краматорського міського суду Донецької області з позовом до Комунальної медичної установи "Міська лікарня № 2" (далі КМУ "Міська лікарня № 2", [PERSON] про поновлення на роботі, стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу і моральної шкоди. Зазначав, що з 04 серпня 2015 року працював на посаді завідуючого урологічним відділенням КМУ "Міська лікарня № 2". 01 грудня 2015 року за його участю було проведено оперативне втручання пацієнту "Д.А.А.", після якого у пацієнта виникли ускладнення стану здоров`я. Наказом по лікарні від 04.12.2015 року № 300-В було призначено службове розслідування, на час проведення якого його згідно наказу від 04.12.2015 року № 301-В було відсторонено від виконання посадових обов`язків. Службове розслідування щодо лікування "Д.А.А.", з висновками якого він не згоден, було закінчено 23 лютого 2016 року. 25 лютого 2016 року головним лікарем [PERSON] видано наказ № 90-В про притягнення його до дисциплінарної відповідальності, який він вважає незаконним, оскільки в порушення ст.148 КЗпП України\~на час видання наказу 25 лютого 2016 року з моменту виявлення проступку 04 грудня 2015 року, не рахуючи часу його тимчасової непрацездатності з 05 грудня 2015 року по 22 січня 2016 року, пройшло більше одного місяця. Зазначений наказ він оскаржив до суду (справа № 2/234/2303/16). 03 березня 2016 року наказом по лікарні № 98-В за результатами службового розслідування щодо лікування пацієнта "Л.О.П.", з яким він також не згоден, до нього застосовано ще одне дисциплінарне стягнення. 16 лютого 2016 року видано наказ № 87-В щодо проведення службового розслідування щодо лікування пацієнта "Ф.О.В.", оперативне втручання якому проводилось 01 грудня 2015 року. За результатами цього службового розслідування наказом по лікарні від 14.03.2016 року № 104-В його було звільнено за систематичне невиконання посадових обов`язків. Посилаючись на те, що оперативне лікування пацієнта "Ф.О.В." проводилось 01 грудня 2015 року, тобто до застосування до нього дисциплінарного стягнення 03 березня 2016 року, і відповідно при звільненні враховуватися не може, що лікарем - урологом він працює 17 років, має науковий ступінь кандидата медичних наук, що його звільнення є незаконним, оскільки ніяких порушень трудової дисципліни він не допускав, просив: - поновити його на посаді завідуючого урологічним відділенням КМУ "Міська лікарня № 2"; - стягнути з КМУ "Міська лікарня № 2" на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 15 березня 2016 року та на відшкодування моральної шкоди 10 000,00 грн. Рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 19 липня 2016 року у задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовлено, через доведеність факту систематичного невиконання позивачем трудових обов`язків, покладених на нього трудовим договором, що двічі призвело до накладення дисциплінарних стягнень у вигляді догани. Рішенням апеляційного суду Донецької області від 25 серпня 2016 року за апеляційною скаргою [PERSON] рішення Краматорського міського суду Донецької області від 19 липня 2016 року скасовано та частково задоволено позовні вимоги [PERSON] .\~Його поновлено на посаді завідуючого урологічним відділенням КМУ "Міська лікарня № 2" з 15 березня 2016 року. Стягнуто з КМУ "Міська лікарня № 2" на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу у сумі 34 748,00 грн. та на відшкодування моральної шкоди 200 грн. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2017 року за касаційною скаргою КМУ «Міська лікарня №2» рішення апеляційного суду Донецької області від 25 серпня 2016 року скасовано, рішення Краматорського міського суду Донецької області від 19 липня 2016 року залишено без змін. Отже, 01 березня 2017 року рішення Краматорського міського суду Донецької області від 19 липня 2016 року набрало законної сили. 20 липня 2017 року [PERSON] \~звернувся до Краматорського міського суду Донецької області із заявою про перегляд рішення Краматорського міського суду Донецької області від 19 липня 2016 року за нововиявленими обставинами. Посилався на те, що в основу судового рішення, яким його звільнення було визнано законним, покладено наказ\~КМУ\~"Міська лікарня № 2" від 03.03.2016 року № 98-В, яким він повторно притягнутий до дисциплінарної відповідальності у виді догани за результатами службового розслідування за фактом лікування пацієнта [PERSON] , та матеріали службового розслідування за фактом неналежного виконання професійних обов`язків при лікуванні хворого [PERSON] . Так судом зазначено, що допущені ним у вересні - жовтні 2015 року порушення при лікуванні та обстеженні хворого [PERSON] виявлені комісією при службовому розслідуванні 29.02.2016 року, що стало результатом видання наказу від 03.03.2016 року № 98-В про оголошення догани. Порушення y лікуванні хворого [PERSON] , допущені ним у листопаді - грудні 2015 року, були виявлені комісією 29.02.2016 року, в результаті чого на підставі наказу від 14 березня 2016 року № 104-В він був звільнений з роботи на підставі п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України. Такі висновки суду вважає хибними, оскільки вони зроблені без урахування висновку комісійної судово-медичної експертизи № 44, проведеної в період з 07.04.2016 року по 11.07.2016 року експертами Донецького обласного бюро СМЕ, щодо громадянина [PERSON] та висновку комісійної судово-медичної експертизи № 40, проведеної в період з 04.04.2016 року по 08.07.2016 року експертами Донецького обласного бюро СМЕ, щодо громадянина [PERSON] , згідно яких будь-яких порушень при лікуванні хворих [PERSON] та [PERSON] , які б могли свідчити про невірне обрання тактики лікування [PERSON] чи незадовільний результат оперативного лікування [PERSON] , ним допущено не було. Тобто, висновки цих експертиз повністю спростовують обставини, які стали підставою для видання наказу про його звільнення. Вважає, що висновки вказаних експертиз є нововиявленими обставинами, які повністю спростовують факти, покладені в основу судового рішення, вони існували на час розгляду справи, але не були відомі йому та суду, оскільки суд, будучі обізнаним про призначення вказаних експертиз в рамках кримінального провадження, навіть виносив ухвалу про зупинення провадження у цивільній справі до отримання висновку експертиз, але потім не дочекавшись їх, дійшов висновку про можливість ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову. Зазначені обставини вважає для справи істотними. Зазначає, що про існування цих обставин дізнався після отримання 19.06.2017 року копій висновків судово-медичних експертиз, а тому вважає, що строк подання заяви про перегляд у зв`язку із нововиявленими обставинами ним не пропущено. Просив скасувати рішення Краматорського міського суду Донецької області від 19.07.2016 у зв`язку з нововиявленими обставинами та призначити справу до нового розгляду. Ухвалою суду від 21 січня 2022 року закрито провадження у справі в частині стягнення моральної шкоди, у зв`язку з відмовою позивача [PERSON] від цих позовних вимог. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні просили задовольнити заяву, скасувати рішення Краматорського міського суду Донецької області від 19.07.2016 року за нововиявленими обставинами, поновити [PERSON] на посаді завідуючого\~урологічного відділення\~Комунальної медичної\~установи «Міська\~лікарня №2»,\~а також\~стягнути \~з відповідача\~на користь\~позивача середній\~заробіток за\~період з\~15\~березня 2016\~року по\~19\~липня 2016\~року,\~тобто по\~день ухвалення\~судом першої\~інстанції рішення,\~яким позивачу\~відмовлено у\~задоволенні його\~позовних вимог.\~ Представник відповідачів КМУ «Міська лікарня №2» та [PERSON] [PERSON] в судовому засіданні заперечував проти задоволення заяви [PERSON] про перегляд рішення Краматорського міського суду Донецької області від 19.07.2016 року за нововиявленими обставинами, через її необґрунтованість та безпідставність. Вислухавши учасників цивільного процесу, дослідивши матеріали справи, суд дійшов таких висновків. Відповідно до частини 3 ст. 3 ЦПК України (в редакції Закону України від 03.10.2017 року № 2147-VIII, яка діє з 15.12.2017 року) провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Відповідно до ст. 423 ЦПК України (в редакції Закону України від 03.10.2017 року № 2147-VIII, яка діє з 15.12.2017 року і на час розгляду заяви судом) рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими обставинами. Підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами, зокрема, є істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи (п. 1 частина 2). Така ж норма існувала і в ст. 361 ЦПК України (в редакції яка діяла до 15.12.2017 року, тобто на час звернення [PERSON] у червні 2017 року з заявою до суду), зокрема, рішення або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, а також судовий наказ можуть бути переглянуті у зв`язку з нововиявленими обставинами. Підставами для перегляду рішення, ухвали суду чи судового наказу у зв`язку з нововиявленими обставинами є, зокрема, істотні для справи обставини, що не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи (п. 1 частина 2). Європейський суд з прав людини зазначив, що процедура скасування остаточного судового рішення у зв`язку із нововиявленими обставинами передбачає, що існує доказ, який раніше не міг бути доступний, однак він міг би призвести до іншого результату судового розгляду. Ця процедура є характерною для правових систем багатьох держав-учасниць. Зазначена процедура сама по собі не суперечить принципу правової визначеності доти, доки вона використовується задля виправлення помилок, допущених під час здійснення правосуддя (PRAVEDNAYA v. RUSSIA, № 69529/01, § 27, 28, ЄСПЛ, від 18 листопада 2004 року). У пунктах 3, 4, 5 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року № 4 «Про застосування цивільного процесуального законодавства при перегляді судових рішень у зв`язку з нововиявленими обставинами» роз`яснено, що нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин. Нововиявлені обставини мають підтверджуватися фактичними даними (доказами), що в установленому порядку спростовують факти, покладені в основу судового рішення. Суд має право скасувати судове рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини можуть вплинути на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається. Питання про те, які обставини можна вважати істотними, є оціночним, і вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням того, чи ці обставини могли спростувати факти, покладені в основу судового рішення, та вплинути на висновки суду під час його ухвалення таким чином, що якби вказана обставина була відома особам, які беруть участь у справі, то зміст судового рішення був би іншим (пункт 7 Постанови). Відповідно до частини 1 ст. 362 ЦПК України (в редакції, яка діяла до 15.12.2017 року, тобто на час звернення [PERSON] у червні 2017 року з заявою до суду) заяви про перегляд у зв`язку з нововиявленими обставинами можуть бути подані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, протягом одного місяця з дня встановлення обставини, що є підставою для перегляду. При цьому заява про перегляд судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами з підстави, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 361 цього Кодексу, може бути подана не пізніше трьох років з дня набрання судовим рішенням законної сили. У разі якщо така заява подана до суду після закінчення цього строку, суд відмовляє у відкритті провадження за нововиявленими обставинами, незалежно від поважності причини пропуску цього строку. Відповідно до п. 1 частини 2 ст. 362 ЦПК України (в редакції, яка діяла до 15.12.2017 року) строк для подання заяви про перегляд у зв`язку з нововиявленими обставинами обчислюється, зокрема, у випадках, встановлених пунктом 1 частини другої статті 361 цього Кодексу, - з дня встановлення обставин, що мають істотне значення для справи. За результатами перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами суд може: 1) відмовити в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами та залишити відповідне судове рішення в силі; 2) задовольнити заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, скасувати відповідне судове рішення та ухвалити нове рішення чи змінити рішення; 3) скасувати судове рішення і закрити провадження у справі або залишити позов без розгляду (ч.3 ст.429 ЦПК України, в редакції Закону України від 03.10.2017 року № 2147-VIII, яка діє з 15.12.2017 року). У заяві [PERSON] посилається на те, що висновки експертиз йому вдалося отримати лише 19 червня 2017 року на запит адвоката, на підтвердження чого додає до заяви копію запиту адвоката Басан Ю.П. від 02.06.2017 року та відповідь Прокуратури Донецької області на цей запит від 12.06.2017 року № 04/2/5-785-16, до якої додано 4 висновки судово-медичних експертиз. Вказані обставини в судовому засіданні не були спростовані. Заява про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами [PERSON] подана до Краматорського міського суду Донецької області 20 липня 2017 року (а.с. 61 - 64 т. 2), що підтверджується журналом реєстрації вхідної кореспонденції за 20.07.2020 рік (вх.№ 22536). Згідно статті 69 ЦПК України (в редакції, яка діяла до 15 грудня 2017 року) перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якої пов`язано його початок. У зв`язку з наведеним, суд вважає, що [PERSON] звернувся до суду із заявою про перегляд судового рішення в межах строку визначеного законом. Аналіз наданих позивачем [PERSON] доказів, а саме, висновків комісійної судово-медичної експертизи № 40 та № 44, вказує на існування обставин, які є істотними і вирішальними для справи, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі [PERSON] на час розгляду справи, а тому суд приходить до висновку про задоволення заяви про перегляд судового рішення та скасування судового рішення Краматорського міського суду Донецької області від 19.07.2016 за нововиявленими обставинами. При цьому суд вважає, що, скасовуючи рішення, що переглядається, позов [PERSON] до Комунальної медичної установи "Міська лікарня № 2", [PERSON] про поновлення на роботі, стягнення середньої\~заробітної плати\~за час\~вимушеного прогулу потрібно задовольнити, виходячи з таких підстав. Із матеріалів цивільної справи вбачається. Позивач [PERSON] з 4 серпня 2015 року знаходився у трудових відносинах з відповідачем комунальною медичною установою «Міська лікарня №2» м. Краматорськ, де працював завідуючим урологічного відділення. Наказом №104-В від 14 березня 2016 року позивач був звільнений з роботи за пунктом 3 частини 1 статті 40 КЗпП України за систематичне невиконання посадових обов`язків. Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Однією із гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи. Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 40 КЗпП України трудовий договір може бути розірваний за ініціативою адміністрації у випадку систематичного невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувались заходи дисциплінарного чи громадського стягнення. Пунктом 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» №9 від 6 листопада 1992 року передбачено, що у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з`ясувати, у чому конкретно проявилося порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 ч. 1 ст. 40 КЗпП України. Зокрема, у справі про звільнення за пунктом 3 частини 1 статті 40 КЗпП України суд повинен з`ясувати, чи передував безпосередньо звільненню дисциплінарний проступок, за який застосовувалися інші заходи дисциплінарного чи громадського стягнення, та чи можна вважати, у зв`язку з вчиненням його, систематичним невиконанням працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку. При оспорюванні до суду наказу про звільнення за пунктом 3 частини 1 статті 40 КЗпП України суд зобов`язаний перевірити всі накази про накладення дисциплінарного стягнення, незалежно від того, чи оскаржувався кожен наказ окремо в установленому законом порядку. Звільненню позивача з роботи передувало притягнення його до дисциплінарної відповідальності, а саме: 3 березня 2016 року згідно із наказом №98-В позивачу була оголошена догана за невірне обрання тактики лікування та обстеження хворого [PERSON] , помилок, зроблених під час оперативного втручання, що призвели до необхідності проведення повторного оперативного втручання [PERSON] , що значно подовжило строки його лікування. Позивач був ознайомлений із цим наказом, про що свідчить його особистий підпис на копії наказу. Підставою для застосування вказаного дисциплінарного стягнення був Акт службового розслідування від 29 лютого 2016 року, відповідно до якого було встановлено незадовільний результат оперативного лікування хворого [PERSON] лікарем [PERSON] через недостатні практичні навики і відсутність достатньої професійної підготовки по спеціальності «Ендоскопічні методи лікування і діагностики». Крім того, [PERSON] було неправильно обрано тактику лікування цього хворого, були допущені помилки в ході його оперативного лікування, що призвело до погіршення стану здоров`я хворого. Із змісту Акту службового розслідування вбачається, що хворий [PERSON] був прооперований позивачем 30 вересня 2015 року і 8 жовтня 2015 року був виписаний із урологічного відділення у задовільному стані. 2 лютого 2016 року хворий був повторно прооперований іншим лікарем і 15 лютого 2016 року виписаний із лікарні. Комісія по проведенню службового розслідування рекомендувала вирішити питання щодо відповідності займаній посаді завідувача урологічним відділенням [PERSON] і можливості проведення ним оперативної урологічної діяльності в умовах урологічного відділення та вирішити питання про застосування до нього дисциплінарного стягнення. В наказі про звільнення позивача з роботи №104-В від 14 березня 2016 року як підстава звільнення позивача з роботи були зазначені: - Наказ № 98 від 3 березня 2016 року про притягнення його до дисциплінарної ві-дповідальності стосовно лікування хворого [PERSON] ; - Наказ №87-В від 16 лютого 2016 року і вимога Краматорської міської прокуратури № (05-88) 1408 вих. 16 від 15 лютого 2016 року про проведення службового розслідування по факту неналежного виконання професійних обов`язків лікарем [PERSON] при лікуванні [PERSON] ; - Матеріали службового розслідування від 29 лютого 2016 року щодо лікування [PERSON] . Згідно із Актом службового розслідування від 29 лютого 2016 року було встановлено, що 30 листопада 2015 року завідуючим урологічним відділенням [PERSON] хворий [PERSON] був госпіталізований в урологічне відділення і 1 грудня 2015 року позивач провів хворому трансуретральну резекцію простати. 16 грудня 2015 року хворий за екстреними показниками був прооперований лікарем урологом [PERSON] 26 січня 2016 року хворий [PERSON] був знову госпіталізований для проведення другого етапу лікування. 27 лютого 2016 року йому була зроблена операція. 9 лютого 2016 року хворий [PERSON] був виписаний із лікарні. За результатами службового розслідування було встановлено, що незадовільний результат оперативного лікування хворого [PERSON] лікарем [PERSON] пов`язаний з недостатніми практичними навичками і відсутністю достатньої професійної підготовки по спеціальності «Ендоскопічна херургія». [PERSON] була вибрана неправильна тактика лікування хворого [PERSON] , під час оперативного втручання були допущені помилки, які призвели до погіршення стану здоров`я хворого. Комісія рекомендувала вирішити питання щодо відповідності займаній посаді завідуючого урологічним відділенням [PERSON] і можливості проведення ним оперативної урологічної діяльності в умовах урологічного відділення та вирішити питання про застосування до нього дисциплінарного стягнення. Проте, як вбачається з висновку комісійної судово-медичної експертизи № 40 від 08.07.2016 року, проведеної експертами КЗОЗ «Донецьке обласне бюро судово-медичної експертизи» в рамках кримінального провадження №42016051390000025, [PERSON] до надходження в лікувальний заклад був обстежений в достатньому обсязі з урахуванням даних медичної карти амбулаторного хворого. Призначення даного виду оперативного втручання хворому [PERSON] , згідно результатів обстеження, оправдано та показано при вказаних умовах. Таким чином обстеження хворого, встановлення діагнозу та призначення даного виду оперативного втручання проведено правильно. Оперативне втручання [PERSON] проведено по показанням та протікало без ускладнень. Після проведеного оперативного втручання та призначеного лікування [PERSON] був виписаний із лікувального закладу на амбулаторне лікування, оглядався неодноразово урологом, проводились ультразвукове дослідження сечового міхура та передміхурової залози. Будь-яких медичних даних за тяжкі наслідки для здоров`я [PERSON] після вказаного оперативного втручання та проведеного лікування у відділенні, немає. Згідно висновку комісійної судово-медичної експертизи № 44 від 11.07.2016 року, проведеної експертами КЗОЗ «Донецьке обласне бюро судово-медичної експертизи» в рамках кримінального провадження №42016051390000025, обстеження хворого [PERSON] , встановлення основного діагнозу та призначення оперативного втручання [PERSON] проведено правильно. Розбіжності у формулюванні основного діагнозу та його ускладнень, проведення обстеження не в повному обсязі, не мали будь-яких негативних наслідків для хворого та не впливали на хід лікування, яке йому проводилось. Оперативне втручання [PERSON] проведено по показанням та протікало без ускладнень. Отже, висновки вказаних експертиз спростовують обставини, які стали підставою для притягнення позивача [PERSON] до дисциплінарної відповідальності та застосування до нього дисциплінарного стягнення у виді догани, а згодом і для звільнення позивача із займаної ним посади. Встановивши наведені вище обставини, на підставі оцінки сукупності доказів, суд дійшов висновку, що звільнення позивача за пунктом 3 частини першої\~статті 40 КЗпП України\~не можна вважати законним, оскільки відсутні ознаки систематичності порушення ним трудової дисципліни. Відповідно до частини 1 статті 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Таким чином, позивач підлягає поновленню на посаді завідуючого урологічного відділення комунальної медичної установи «Міська лікарня №2» з 15 березня 2016 року. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу (частина 2 статті 235 КЗпП України). Час вимушеного прогулу складає 86 днів виходячи із п`ятиденної робочої неділі позивача (з 15 березня 2015 року по 19 липня 2016 року). Відповідно до пункту 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою КМУ №100 від 8 лютого 1995 року, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Позивач був звільнений з посади з 14 березня 2016 року. Для обчислення середньої заробітної плати позивача необхідно виходити з виплат за січень і лютий 2016 року. У січні 2016 року заробітна плата позивача складала 6 627 гривень 14 копійок (22 робочих днів), за лютий 2016 року 7 023 гривні 89 копійок ( 22 робочих днів). Згідно з пунктом 8 вказаного Порядку, середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин). Середньоденна заробітна плата позивача складає 310 гривень 25 копійок (6\~627,14 + 7 023.89 =13 651: 44=310,25). Середня заробітна плата позивача за час вимушеного прогулу за період з 15 березня 2016 року по 19 липня 2016 року складає 26\~681,50 грн (310,25 х 86 днів = 26\~681,50). Відповідно до ч.7\~ст. 235 КЗпП\~України рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню. Згідно з п.2,4 ч.1\~ст. 430 ЦПК України\~суд допускає негайне виконання рішень у справах про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, а також присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. Відповідно до\~ст.141\~ЦПК України\~суд вважає\~необхідним стягнути\~з Комунальної медичної установи «Міська лікарня №2» на користь держави судовий збір у розмірі 1\~102,40 грн = 551,20 грн (майнові вимоги) + 551,20 (немайнові вимоги).

Outcome: approved