Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-10 00:00:00

І. КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ. [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В позові зазначено, що позивачка є власником квартири [ADDRESS] . За цією адресою зареєстрована відповідачка, яка там не проживає. Позивачка зазначає, що в цій квартирі відповідачка не проживає, її речей та належного їй майна там немає, але в зв`язку з тим, що вона зареєстрована в квартирі позивачки, вона позбавлена права вільно розпоряджатися належною їй на праві власності квартирою. Позивачка просить суд визнати відповідачку такою, що втратила право користування житловим приміщенням в квартирі [ADDRESS] . ІІ. ЗАЯВИ (КЛОПОТАННЯ) УЧАСНИКІВ СПРАВИ. В судове засідання позивачка та її представник не з`явилися, від представника позивачки надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, жодних заперечень проти заочного розгляду справи не зазначено. В судове засідання відповідачка не з`явилася, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялася шляхом направлення судової повістки про виклик за адресою її місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку, про причини неявки суд не повідомила, відзив на позовну заяву не подала, заяви про відкладення розгляду справи та про розгляд справи за її відсутності від неї не надходило, тому суд вважає, що відповідачка була повідомлена належним чином про дату, час і місце судового засідання, визнає її неявку неповажною та вважає можливим ухвалити заочне рішення за відсутності відповідачки на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи та здійснення судом розгляду справи за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. ІІІ. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ ТА ЗМІСТ СПІРНИХ ПРАВОВІДНОСИН. Згідно договору купівлі-продажу квартири від 03 жовтня 2021 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON] , посвідченого приватним нотаріусом Мелітопольського районного нотаріального округу Запорізької області Земенковою Ю.А., продавець [PERSON] передала у власність покупця, а покупець [PERSON] прийняла за певну суму належну продавцю на праві власності квартиру [ADDRESS] . Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, квартира [ADDRESS] зареєстрована за [PERSON] на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу від 23 жовтня 2021 року. Згідно довідки, виданої ТОВ «ПБК «АКВІ-БУД» від 17 листопада 2021 року, позивачка проживає в квартирі [ADDRESS] , а відповідачка за цією адресою не проживає. Згідно довідки, виданої відділом реєстрації місця проживання Департаменту реєстраційних послуг Мелітопольської міської ради Запорізької області від 09 листопада 2021 року, місце проживання відповідачки зареєстровано за адресою: [ADDRESS] . Судом встановлено, що до теперішнього часу відповідачка не знята з реєстрації у квартирі [ADDRESS] . ІV. МОТИВИ СУДУ ТА ЗАСТОСОВАНІ НОРМИ ПРАВА. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Так, нормами ЦК України закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, та мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Разом із цим, право користуватися житловим приміщенням виникає та існує у особи за наявності відповідного права власності на квартиру (будинок) у цієї особи або у членів її сім`ї. Із припиненням права власності особи втрачається й її право користування цим житловим приміщенням. Таким чином, судом було встановлено, що відповідачка не проживає в належній позивачці квартирі, вона є колишньою власницею цієї квартири, її речей та належного їй майна в квартирі немає, вимог щодо подальшого проживання у вказаній квартирі відповідачка не пред`являла. Вказані обставини порушують права позивачки як власниці квартири. На підставі вищевикладеного, аналізуючи зібрані у справі докази, кожний окремо та всі в сукупності, суд приходить до висновку про можливість задоволення позову та визнання відповідачки такою, що втратила право користування житловим приміщенням в квартирі [ADDRESS] .

Outcome: approved