Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-12 00:00:00

[PERSON] звернувся до Суворовського районного суду м. Одеси з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову зазначив, що між ним та відповідачем 12.09.2009 року було зареєстровано шлюб, однак, сімейне життя не склалось, відповідач переїхала на проживання до міста Одеси, та протягом трьох місяців подружжя не підтримує сімейні стосунки, наміру на їх відновлення сторони не мають. На підставі викладеного просить розірвати шлюб укладений між сторонами. Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 28 вересня 2021 року позовну заяву [PERSON] було залишено без руху, з підстав її невідповідності вимогам ст.ст. 95, 177 ЦПК України. Заявою від 11.10.2021 року (вх. № 29368) позивач усунув недоліки визначені ухвалою суду, надав суду оригінал свідоцтва про шлюб. Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 16 листопада 2021 року позовну заяву прийнято до розгляду, розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження. Сторонам направлено копію ухвали суду, відповідачу запропоновано надати відзив на позовну заяву. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, разом з цим, 24.11.2021 року (вх. № 34340) на адресу суду надійшла заява позивача про підтримку позовних вимог, в якій позивач зазначив, що просить суд розгляд справи провести за його відсутності (а.с.25). Відповідач [PERSON] 13.01.2022 року, також звернулась на адресу суду з заявою про визнання позовних вимог, та просила розгляд справи провести за її відсутності (а.с.29). Згідно положень ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників справи. Суд, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані сторонами заяви щодо підтримки та визнання позовних вимог в їх сукупності, вважає позов таким, що підлягає задоволенню з огляду на наступне. Сторони перебувають у шлюбі, який був зареєстрований 12 вересня 2009 року Саксаганським відділом реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис № 430. Після реєстрації шлюбу [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] ». Свідоцтво про шлюб видане 12.09.2009 року, серія [NUMBER] (а.с.12). Від шлюбу сторони дітей не мають. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 СК України. Як передбачено ст. 12 Європейської Конвенції по правам людини, чоловіки та жінки, які досягли шлюбного віку, мають право вступати в шлюб и створювати сім`ю у відповідності з національним законодавством, яке регулює здійснення цього права. Згідно ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права та обов`язки у шлюбі та сім`ї. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За ч. 1 ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. З урахуванням того, що позивач та відповідач звернулись до суду з заявами про підтримку та визнання позовних вимог, судом встановлено, що подружжя не веде спільного господарства, не має спільного бюджету, за таких обставин суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін, а тому шлюб підлягає розірванню. Спорів з приводу розподілу спільного майна подружжя під час розгляду справи заявлено не було. Позивачем не заявлено вимоги про відшкодування судових витрат, у зв`язку з чим у суду відсутні підстави для покладання цих витрат на відповідача.

Outcome: approved