Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-18 00:00:00

07 грудня 2021 року [PERSON] засобами поштового зв`язку звернувся до суду із заявою, в якій просить встановити факт його постійного проживання у неповнолітньому віці на території України за станом на 24 серпня 1991 року. Обґрунтовано заяву тим, що заявник народився [INFO] в м. Чернігові. З народження проживав спільно зі своїми батьками - [PERSON] та [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . З 01 вересня 1989 року до 02 лютого 1999 року проживав за адресою: [ADDRESS] . У період з 01 вересня 1989 року до 24 грудня 1993 року навчався в Харківській спеціалізованій школі І-ІІІ ступенів № 62 Харківської міської ради Харківської області. З 22 листопада 1993 року до 02 лютого 1996 року навчався в комунальному закладі «Харківська загальноосвітня школа-інтернат І-ІІ ступенів № 14 Харківської міської ради». З 03 лютого 1999 року проживав за адресою: [ADDRESS] , а в період з 14 травня 2004 року до 14 серпня 2014 року відбував покарання в Роменській виправній колонії № 56. На момент проголошення незалежності України заявник проживав на території України. Паспорт громадянина України заявник не отримував. У квітні 2019 року заявник звернувся до Деснянського районного відділу у місті Чернігові Управління Державної міграційної служби України в Чернігівській області із заявою про отримання паспорта громадянина України, проте йому було відмовлено, оскільки не виявилось можливим підтвердити його належність до громадянства України, у зв`язку з чим він звернувся до суду з даною заявою. Заявник у судовому засіданні заяву підтримав та просив суд її задовольнити. Представник заінтересованої особи - Деснянського районного відділу у місті Чернігові Управління Державної міграційної служби України в Чернігівській області у судове засідання не з`явився, подав клопотання про розгляд справи за його відсутності та зазначив, що при вирішенні справи покладається на розсуд суду. Представник заінтересованої особи - Управління Державної міграційної служби України в Чернігівській області у судовому засіданні не заперечував проти задоволення заяви. Заслухавши пояснення заявника, представника заінтересованої особи, допитавши свідка [PERSON] та дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. [PERSON] народився [INFO] в м. Чернігів, його батьками записані [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого повторно 19 серпня 2014 року (а.с. 4). Відповідно до інформації Харківської спеціалізованої школи І-ІІІ ступенів № 62 Харківської міської ради Харківської області від 14 квітня 2021 року № 189, [PERSON] дійсно навчався в середній загальноосвітній школі № 62 Київського району м. Харкова, назва якої була змінена на «Харківська спеціалізована школа І-ІІІ ступенів № 62 Харківської міської ради Харківської області» у лютому 2005 року, з 01 вересня 1989 року до 24 грудня 1993 року (1-6 клас). Вибув зі школи (наказ від 24 грудня 1993 року № 120) до школи-інтернату № 14 м. Харкова, про що зроблено запис в «Алфавітній книзі запису учнів за 1978/1979-1992/1993 навчальні роки» на сторінці 184, запис № 580 (а.с. 7, 8-9). Згідно з копією довідки Комунального закладу «Харківська загальноосвітня школа-інтернат І-ІІ ступенів № 14 Харківської міської ради» від 12 квітня 2021 року № 42, [PERSON] , [INFO] , навчався в цьому закладі з 22 листопада 1993 року до 02 лютого 1996 року (з 6 по 7 клас) (а.с. 10). Допитана у судовому засіданні в якості свідка [PERSON] суду, зокрема, показала, що заявник є її сином, станом на 24 серпня 1991 року він разом з нею проживав у м. Харкові, паспорт громадянина України не отримував. Зявник у 2019 році звертався до Деснянського районного відділу у місті Чернігові Управління Державної міграційної служби України в Чернігівській області з метою оформлення паспорта громадянина України вперше, однак йому було відмовлено відповідно до підпункту 1 пункту 100 постанови Кабінету Міністрів України від 25 березня 2015 року № 302 «Про затвердження зразка бланка технічного опису та Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України» (а.с. 5, 6). Відповідно до статті 1 Закону України «Про громадянство України» громадянин України - особа, яка набула громадянство України в порядку, передбаченому законами України та міжнародними договорами України. Згідно зі статтею 3 Закону України «Про громадянство України» громадянами України є: 1) усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України; 2) особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» (13 листопада 1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав; 3) особи, які прибули в Україну на постійне проживання після 13 листопада 1991 року і яким у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року органами внутрішніх справ України внесено напис «громадянин України», та діти таких осіб, які прибули разом із батьками в Україну і на момент прибуття в Україну не досягли повноліття, якщо зазначені особи подали заяви про оформлення належності до громадянства України; 4) особи, які набули громадянство України відповідно до законів України та міжнародних договорів України. Особи, зазначені у пункті 1 частини першої цієї статті, є громадянами України з 24 серпня 1991 року, зазначені у пункті 2, - з 13 листопада 1991 року, а у пункті 3, - з моменту внесення відмітки про громадянство України. Відповідно до пункту 7 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27 березня 2001 року № 215, встановлення належності до громадянства України стосується: а) громадян колишнього СРСР, які не одержали паспорт громадянина України або паспорт громадянина України для виїзду за кордон та не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року або проживання в Україні за станом на 13 листопада 1991 року, в тому числі: осіб, які за станом на 13 листопада 1991 року проходили строкову військову службу на території України і після її проходження залишилися проживати на території України; осіб, які за станом на 24 серпня 1991 року або за станом на 13 листопада 1991 року відбували покарання в місцях позбавлення волі на території України та перебували у громадянстві колишнього СРСР і до набрання вироком суду законної сили постійно проживали відповідно на території УРСР або проживали на території України; б) осіб, які за станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року не досягли повноліття і батьки яких належать до категорій, зазначених у підпункті «а» цього пункту; в) осіб, які за станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року не досягли повноліття та виховувалися в державних дитячих закладах України. Оформлення належності до громадянства України стосується осіб, які прибули в Україну на постійне проживання після 13 листопада 1991 року і яким у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року органами внутрішніх справ України внесено напис «громадянин України», та дітей таких осіб, які прибули разом із батьками в Україну і на момент прибуття в Україну не досягли повноліття. Перевірка належності до громадянства України стосується осіб, які перебувають за кордоном і в яких відсутні документи, що підтверджують громадянство України, або якщо виникла необхідність перевірки факту перебування таких осіб у громадянстві України. Згідно з пунктом 10 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27 березня 2001 року № 215, для встановлення відповідно до пунктів 1 та 2 частини першої статті 3 Закону належності до громадянства України особа, яка за станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року не досягла повноліття та проживала в Україні разом із батьками (одним із них) або іншим її законним представником, подає: а) заяву про встановлення належності до громадянства України; б) копію свідоцтва про народження; в) один із таких документів: - довідку, що підтверджує факт постійного проживання особи в неповнолітньому віці на території України за станом на 24 серпня 1991 року або факт її проживання в неповнолітньому віці в Україні за станом на 13 листопада 1991 року; довідку, що підтверджує факт постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року батьків (одного з них) особи або іншого її законного представника, з якими особа в неповнолітньому віці постійно проживала, або факт їх проживання в Україні за станом на 13 листопада 1991 року; документ, що підтверджує факт перебування особи в неповнолітньому віці на вихованні у державному дитячому закладі України за станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року; копії паспортів батьків (одного з них) особи або іншого її законного представника - громадян колишнього СРСР з відміткою про прописку, що підтверджує факт їх постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року або факт їх проживання в Україні за станом на 13 листопада 1991 року. У разі відсутності у батьків (одного з них) особи або іншого її законного представника паспорта громадянина колишнього СРСР подається довідка територіального підрозділу Державної міграційної служби України про те, що за станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року ця особа перебувала в громадянстві колишнього СРСР і відповідно постійно проживала, проживала на території України (за наявності документів, що підтверджують зазначений факт); судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи в неповнолітньому віці на території України за станом на 24 серпня 1991 року або факту її проживання в неповнолітньому віці в Україні за станом на 13 листопада 1991 року; судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року батьків (одного з них) особи або іншого законного представника, з яким особа в неповнолітньому віці постійно проживала на території України, або факту їх проживання в Україні за станом на 13 листопада 1991 року. Якщо документи про встановлення належності до громадянства України подає особа, яка за станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року була неповнолітньою та проживала в Україні не з батьками (одним із них), а з іншим законним представником, подається також копія документа про встановлення опіки чи піклування. Відповідно до частини першої статті 293 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно із пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до частини першої статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. Згідно із частиною другою статті 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. У пункті 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31 березня 1995 року роз`яснено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Отже, законодавством передбачено встановлення юридичних фактів щодо виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, до яких відносяться й факти, що породжують право особи на підтвердження належності до громадянства України, зокрема, постійного проживання на території України. Враховуючи, що матеріалами справи та показами свідка підтверджується те, що заявник у неповнолітньому віці станом на 24 серпня 1991 року постійно проживав на території України, а також те, що встановлення даного факту має для заявника юридичне значення та породжує юридичні наслідки, а тому суд знаходить підстави для задоволення заяви.

Outcome: approved