Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-18 00:00:00

І. СУТЬ ЗАЯВИ Позивач звернувся до суду з позовом, у якому просить визнати [PERSON] таким, що втратив право на користування квартирою [ADDRESS] . Позов обґрунтовано тим, що позивачу на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] . Відповідач є далеким родичем позивача, проте за вказаною адресою не проживав жодного дня, комунальні платежі не сплачував Добровільно відповідач знятись з реєстрації не бажає, чим створює позивачу перешкоди у здійсненні права власності щодо належного їй майна. ІІ. ПРОЦЕДУРА та ПОЗИЦІЇ СТОРІН 24.11.2021 року ухвалою суду відкрито провадження у справі та призначено до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Заяв по суті справи до суду не надійшло. В судовому засіданні 19.01.2022 адвокат Грішин Є.О. позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Долучив до справи розрахунок витрат на правову допомогу, які понесла [PERSON] . Крім того, заявив клопотання про допит свідків [PERSON] , [PERSON] 19.01.2022 року ухвалою суду, яка постановлена у судовому засіданні без виходу до нарадчої кімнати та зафіксована у протоколі судового засідання, заяву позивача про виклик свідків задоволено. [PERSON] в судовому засідання просила задоволити позовну заяву. Пояснила, що відповідач є її далеким родичем, жодного дня у вказаній квартирі не проживав, його речей в квартирі не має. Вказала, що прописала [PERSON] у власній квартирі, оскільки йому необхідно було оформити паспорт, за умови що він після отримання документів добровільно зніметься з реєстрації. Їй взагалі невідомо, де він перебуває на даний час, оскільки вони не спілкуються та жодних стосунків не підтримують. Відповідач у судове засідання 19.01.2022 р. не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, шляхом направлення поштового повідомлення за зареєстрованим місцем проживання. Згідно з ч. 1 ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки, не подав відзив, представник позивача не заперечує проти заочного вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. З урахуванням наведеного, на підставі положень статей 211, 280 ЦПК України, суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення. ІІІ. ЗАКОНОДАВСТВО, ЩО ПІДЛЯГАЄ ЗАСТОСУВАННЮ Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, № 4, № 7 та № 11 до Конвенції» від 17.07.1997 року, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Частиною 1 статті 316 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Нормами ч. 1 ст. 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно з ч. 1 ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 2 статті 64 ЦК України до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Частиною 1 статті 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. ІV. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ та ДОКАЗИ НА ЇХ ПІДТВЕРДЖЕННЯ ОЦІНКА СУДУ Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , є власником квартири [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 28.02.2000 року, а.с. (а.с. 10, 12). Відповідно до довідки, виданої головою ОСББ «Перемога-19», відповідач [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , проте за вказаною адресою не проживає (а.с. 8). Зі змісту Акту про фактичне місце проживання (не проживання) особи за адресою [ADDRESS] від 18.02.2020 року, вбачається, що громадянин [PERSON] фактично не проживає за адресою [ADDRESS] більше 10 років. Акт складений комісією в складі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а.с. 7). Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що вона є сусідкою позивача, проживає за адресою: [ADDRESS] , з 1995 р., жодного разу не бачила [PERSON] . Крім того, вказала, що неодноразово була в квартирі позивача, проте речей відповідача в ній ніколи не бачила, взагалі з ним не знайома. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що вона є сусідкою позивача та головою ОСББ «Перемоги-19». Зауважила, що з 1985 року зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS] , проте ніколи не бачила [PERSON] , їй невідома дана людина, він ніколи не звертався до неї, як до голови ОСББ «Перемоги-19», з будь-якими заявами щодо отримання документів про реєстрацію тощо, в квартирі позивача вона ніколи відповідача та його речей не бачила. Крім того, зазначила, що разом з [PERSON] ніколи не проживали особи чоловічої статі. Дослідивши позовну заяву, додані до неї письмові докази, заслухавши думку позивача та її представника, покази свідків, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що відповідач, не є членом сім`ї власників квартири відповідно до приписів ч. 2 ст. 64 ЖК України, у спірному житловому приміщенні не проживає протягом тривалого часу, наявність поважних причин, з яких відповідач не проживає у квартирі, та домовленості між сторонами про збереження права користування житлом, судом не встановлено. Позивач є власником житлової квартири, а відтак на підставі ст. 391 ЦК України має право вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року у справі № 6-709цс16. Беручи до уваги встановлені під час розгляду спору фактичні обставини справи, суд вважає, що наявні підстави для задоволення позову та для визнання відповідача таким, що втратив право користування спірним житловим приміщенням, оскільки реєстрація відповідача в квартирі позивача створює їй перешкоди в реалізації права власності на належне їй майно, а тому позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. VI. РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ Відповідно до положень частини 1, пункту 1 частини 3 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з положеннями частин першої-четвертої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Згідно з правилами пункту 2 частини 2 статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Частиною 8 статті 141 ЦПК України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). На підтвердження понесених позивачем витрат з надання правової допомоги представник позивача надав копію ордеру від 22.11.2021 року про надання адвокатом Грішиним Є.О. правової допомоги [PERSON] , копію витягу з договору про надання професійної правничої допомоги від 21.02.2021 року, додаток № 1 до договору від 21.02.2020 р., зі змісту якого вбачається, що вартість послуг складає 8800,00 грн., копію платіжного доручення № 49 від 14.04.2020 року про сплату [PERSON] грошових коштів в сумі 8800,00 грн. (а.с. 14-16, 29,31). Таким чином, на підставі ст.ст. 133, 137, 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача понесені нею витрати на правничу допомогу в сумі 8800,00 грн., розмір яких підтверджений належними доказами. На підставі ст. 141 ЦПК України стягненню з відповідача на користь позивача підлягають понесені судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 908,00 грн.

Outcome: approved