Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-09 00:00:00

Позивач Управління праці та соціального захисту населення Бахмутської міської ради звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення надміру виплачених коштів державної допомоги. В обґрунтування позову позивач вказує, що [PERSON] 14 січня 2020 року черговий раз подала до позивача заяву про призначення усіх видів соціальної допомоги, компенсацій та пільг для призначення державної соціальної допомоги особам, як одержувач державної соціальної допомоги на дітей одиноким матерям. Допомога на дітей одиноким матерям призначалася і виплачувалася відповідно до Порядку призначення і виплати державної допомоги сім`ям з дітьми, затвердженого ПКМУ від 27.12.2001 року № 1751, у редакції чинній на момент спірних питань. Згідно з рішенням Управління від 15 січня 2020 року відповідачу було призначено допомогу у період з 01 січня 2020 року до 30 червня 2020 року у розмірі 2218,00 гривень, щомісячно. Умови призначення і виплати одиноким матерям регулюються ЗУ «Про державну допомогу сім`ям з дітьми», Порядком № 1751. Відповідно до п. 34 Постанови № 1751, допомога виплачується протягом шести календарних місяців. Для продовження виплати вищезазначеної допомоги відповідачу необхідно було звернутися до Управління протягом липня 2020 року з заявою та відповідним пакетом документів. Але, відповідно до п. 1 ПКМУ від 08.04.2020 року № 264 «Деякі питання надання державної соціальної допомоги» було встановлено, що строк виплати в тому числі і допомоги на дітей одиноким матерям, яку було призначено раніше, продовжується на період карантину та на один місяць після дати його відміни і державна соціальна допомога виплачується за повний місяць без звернення особи до Управління. Враховуючи норми вищезазначеної постанови, відповідачу було продовжено виплату допомоги одиноким матерям у розмірі 2218,00 гривень, починаючи з 01.07.2020 року до 31.07.2020 року. Відповідно до п. 2 ПКМУ від 22.07.2020 року № 632 «Деякі питання виплати державної соціальної допомоги» було встановлено, що з 01.07.2020 року призначення і виплата в тому числі і допомоги на дітей одиноким матерям особам, у яких закінчився строк таких виплат у березні-червні 2020 року, здійснюється лише після подання нової заяви з необхідними документами та декларації про доходи та майновий стан осіб, які звернулися за призначенням усіх видів соціальної допомоги, а також особам, які звернулися за її призначенням у липні-серпні 2020 року, призначається і виплачується починаючи з липня 2020 року, але з урахуванням змін, які були внесені до порядку призначення та визначення права на отримання допомоги. Так, відповідачем було подано заяву 28.07.2020 року для підтвердження та визначення права на отримання допомоги з 01.07.2020 року, з урахуванням змін. Відповідно до розпорядження від 11 серпня 2020 року, відповідачка не мала права на отримання допомоги, тому що у складі її сімї є працездатні особи, які досягли 18-річного віку станом на початок періоду, за який враховуються доходи, та не працювали, не прожирили військової служби, не провадили підприємницької чи професійної незалежної діяльності, не здобували освіти за денною формою здобуття освіти в закладах загальної середньої, професійної (професійно-технічної), фахової перед вищої, вищої освіти, не зареєстровані в центрі зайнятості як безробітні або як такі, що шукають роботу, сумарно більше ніж три місяці протягом періоду, за який враховуються доходи. Враховуючи п. 2 Постанови 264, Управлінням було здійснено перерахунок розміру допомоги, в результаті якого було виявлено, що відповідачем не підтверджено право на отримання допомоги з 01 липня 2020 року. Сума переплати бюджетних коштів становить 2218,00 гривень. Отже, враховуючи норми чинного законодавства, поверненню підлягають кошти, які були виплачені за липень 2020 року у розмірі 2218,00 гривень. Суми коштів, які підлягають поверненню, повертаються: отримувачем допомоги самостійно; за згодою отримувача допомоги у повному обсязі за рахунок наступних виплат допомоги; за рішенням органу соціального захисту населення за рахунок сум наступних виплат допомоги в розмірі, що не перевищує 20 відсотків щомісячної суми призначеної допомоги. Управлінням 18 вересня 2020 року та 13 травня 2021 року відповідачу було направлено повідомлення за № 07/4696-11, 07/1953-8 про необхідність повернення надмірно виплачених коштів у розмірі 2218,00 гривень відповідно до чинного законодавства. Відповідач не виявила бажання повернути кошти самостійно, відрахування здійснити неможливо, оскільки відповідачу не призначено допомогу. У разі неможливості добровільного повернення виплачених сум допомоги такі кошти стягуються у судовому порядку, тому Управління вимушено звернутися до суду. Враховуючи викладене, з посиланням на ч. 1 ст. 1212 ЦК України, ЗУ від 21.11.1992 року № 2811- ХІІ «Про державну допомогу сім`ям з дітьми», Порядком «Призначення і виплати державної допомоги сім`ям з дітьми», затвердженого ПКМУ від 27.12.2001 року № 1751, позивач просив стягнути з відповідача 2218,00 гривень. Ухвалою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 08 вересня 2021 року відкрито провадження у справі, ухвалено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження та призначено справу до розгляду по суті. Позивач УПСЗН Бахмутської міської ради, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце судового засідання, явку свого представника у судове засідання не забезпечив. Від представника позивача Гринь Д.В. надійшла заява про розгляд справи без участі представника Управління, на позовних вимогах наполягає та просить їх задовольнити у повному обсязі, а також стягнути з відповідача сплачений позивачем судовий збір у розмірі 2270 грн. Відповідачка [PERSON] , яка про дату, час і місце судового засідання була повідомлена належним чином, у судове засідання не з`явилася. Від неї надійшли заяви, в яких вона зазначила, що позовні вимоги не визнає та до суду приходити не буде, оскільки її вини немає. Пояснила, що ці гроші їй надавалися автоматично та вона їх не просила. Останній раз вона отримувала гроші на початку липня 2020 року, а закон про повернення коштів вийшов набагато пізніше - 22 липня 2020 року. Тому вважає, що це є помилкою соціальних працівників, які нарахували гроші. Вона запитала у працівників УПСЗН, чи необхідно повертати гроші, а їй відповіли, що ці гроші повертати не потрібно. Вважає, що позивач звернувся до суду незаконно. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав. Відповідно до статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з вимогами ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судом встановлено, що [PERSON] 14 січня 2020 року звернулася до Управління праці та соціального захисту населення Бахмутської міської ради з заявою про призначення усіх видів соціальної допомоги, компенсацій та пільг для призначення державної соціальної допомоги особам, як одержувач державної соціальної допомоги на дітей одиноким матерям, подала відповідну декларацію про доходи та майновий стан, довідки про доходи (а.с. 7-12). При зверненні до УПСЗН Сацук К.В. надала заяву, відповідно до якої вказала, що вона на обліку у центрі зайнятості не перебуває, приватним підприємцем не є, ніде не працює, доходів не отримує, інших пільг не має (а.с. 9), а також декларацію про доходи та майновий стан осіб, які звернулися за призначенням усіх видів соціальної допомоги (а.с. 10-11). Згідно з довідкою про склад сім`ї, виданою секретарем комітету мікрорайону «Центральний» за № 20 від 17 січня 2020 року, [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . До складу її сім`ї входять: дочка [PERSON] , [INFO] , та мати [PERSON] , [INFO] (а.с. 12). Рішенням УПСЗН Бахмутської міської ради від 15 січня 2020 року [PERSON] було призначено допомогу одиноким матерям з 01 січня 2020 року до 30 червня 2020 року у розмірі 2218,00 гривень (а.с. 13). Розпорядженням начальника Управління праці та соціального захисту населення Бахмутської міської ради від 24 червня 2020 року продовжено строк виплати допомоги одиноким матерям (з урахуванням доходів) [PERSON] з 01 липня 2020 року до 31 липня 2020 року у розмірі 2218,00 грн. (а.с. 13 зворот). Потім [PERSON] 28 липня 2020 року звернулася до Управління праці та соціального захисту населення Бахмутської міської ради з заявою про призначення усіх видів соціальної допомоги, компенсацій та пільг для призначення державної соціальної допомоги особам, як одержувач державної соціальної допомоги на дітей одиноким матерям, подала відповідну декларацію про доходи та майновий стан, довідки про доходи (а.с. 14-18). Розпорядженням Управління праці та соціального захисту населення Бахмутської міської ради від 11 серпня 2020 року відмовлено [PERSON] у призначенні їй допомоги на дітей одиноким матерям з 01 липня 2020 року на підставі п. 35-2 Порядку призначення і виплати державної допомоги сім`ям з дітьми, оскільки у складі сім`ї є працездатні особи, що не працювали, не проходили військової служби, не провадили підприємницької діяльності, не здобували освіти за денною формою здобуття освіти, не застраховані в центрі зайнятості як безробітні або як такі, що шукають роботу, сумарно більше ніж три місяці протягом періоду, за який враховуються доходи (а.с. 20). Листами від 18 вересня 2020 року № 07/4696-11, від 13 травня 2021 року № 07/1953-8 [PERSON] було запропоновано у добровільному порядку повернути надмірно сплачені кошти у розмірі 2218,00 грн. (а.с. 24-27). Відповідно до положень ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі (ч. 5 ст. 81 ЦПК України). Відповідно до ст. 3 Закону України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми», допомога на дітей одиноким матерям є одним із видів державної соціальної допомоги сім`ям з дітьми. Право на допомогу на дітей одиноким матерям визначено положеннями ст. 18-1 цього Закону, згідно з частиною першою якої право на допомогу на дітей одиноким матерям мають одинокі матері (які не перебувають у шлюбі), одинокі усиновлювачі, якщо у свідоцтві про народження дитини або документі про народження дитини, виданому компетентними органами іноземної держави, за умови його легалізації в установленому законодавством порядку (рішенні про усиновлення дитини), відсутній запис про батька (матір) або запис про батька (матір) проведено в установленому порядку органом державної реєстрації актів цивільного стану за вказівкою матері (батька, усиновлювача) дитини. Згідно з положеннями ч. 1 ст. 18-3 цього Закону, допомога на дітей одиноким матерям, одиноким усиновлювачам, матері (батьку) у разі смерті одного з батьків, які мають дітей віком до 18 років (якщо діти навчаються за денною формою навчання у закладах загальної середньої, професійної (професійно-технічної), фахової передвищої та вищої освіти, - до закінчення такими дітьми закладів освіти, але не довше ніж до досягнення ними 23 років), надається у розмірі, що дорівнює різниці між 100 відсотками прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та середньомісячним сукупним доходом сім`ї в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців. Відповідно до ч. 1 ст. 22 Закону, одержувачі державної допомоги зобов`язані повідомляти органи, що призначають і здійснюють виплату державної допомоги, про зміну всіх обставин, що впливають на виплату допомоги. Частиною другою цієї статті передбачено, що суми державної допомоги, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку громадян (у результаті подання документів із свідомо неправдивими відомостями, неподання відомостей про зміни у складі сім`ї, приховування обставин, що впливають на виплату державної допомоги тощо), стягуються згідно з законом. Постановою Кабінету Міністрів України № 264 від 08 квітня 2020 року «Деякі питання надання державної соціальної допомоги» (далі за текстом - Постанова № 264) установлено, що на період карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (далі - карантин) строк виплати державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям, допомоги на дітей одиноким матерям, яку було призначено раніше, продовжується на період карантину та на один місяць після дати його відміни і державна соціальна допомога виплачується за повний місяць без звернення особи до структурних підрозділів з питань соціального захисту населення районних, районних у м. м. Києві та Севастополі державних адміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі їх утворення) рад. Згідно з пунктом 35-2 Порядку обчислення середньомісячного сукупного доходу сім`ї (домогосподарства) для усіх видів державної соціальної допомоги, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 632 від 22 липня 2020 року «Деякі питання виплати державної соціальної допомоги», допомога на дітей одиноким матерям не призначається, якщо у складі сім`ї є працездатні особи, які досягли 18-річного віку станом на початок періоду, за який враховуються доходи, та не працювали, не проходили військової служби, не провадили підприємницької чи професійної незалежної діяльності, не здобували освіти за денною або дуальною формою здобуття освіти в закладах загальної середньої, професійної (професійно-технічної), фахової передвищої, вищої освіти, не зареєстровані в центрі зайнятості як безробітні або як такі, що шукають роботу, сумарно більше ніж три місяці протягом періоду, за який враховуються доходи (крім випадків, передбачених в абзацах десятому - чотирнадцятому цього пункту). Пунктом 49 постанови Кабінету Міністрів України № 1751 від 27 грудня 2001 року «Про затвердження Порядку призначення і виплати державної допомоги сім`ям з дітьми» визначено, що особи, яким виплачується державна допомога сім`ям з дітьми, зобов`язані повідомляти органам соціального захисту населення про зміну всіх обставин, які впливають на виплату такої допомоги (зміни у складі сім`ї, перевищення середньомісячного сукупного доходу сім`ї тощо). Якщо отримувачам державної допомоги сім`ям з дітьми, якими подано документи із свідомо неправдивими відомостями, не подано відомостей про зміни у складі сім`ї, приховуються обставини, які впливають на призначення і виплату допомоги, було надміру виплачено суми допомоги, органи соціального захисту населення: визначають обсяг коштів, які підлягають поверненню, з місяця призначення державної допомоги сім`ям з дітьми та встановлюють строки їх повернення залежно від матеріального стану сім`ї; повідомляють отримувачу державної допомоги сім`ям з дітьми про обсяг коштів, які підлягають поверненню, та строки їх повернення. Відповідно до ч. 1 ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Відповідно до ч. 1 ст. 1215 ЦК України, не підлягає поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача; інше майно, якщо це встановлено законом. Отже, законодавцем передбачені два винятки із цього правила: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки зі сторони особи, яка проводила таку виплату; по-друге, у разі недобросовісності зі сторони набувача виплати. Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 02 липня 2014 року у справі №6-91цс14 та у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2019 року у справі №545/163/17 (провадження №61-33727сво18). При цьому, правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються і, відповідно, тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум. Наведене узгоджується із висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 753/15556/15-ц (провадження № 14-445цс18), постанові Верховного Суду від 06 березня 2019 року у справі № 607/4570/17-ц (провадження № 61-29030св18). Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, ризик будь-якої помилки, зробленої органами державної влади, повинна нести держава, а помилки не повинні виправлятися за рахунок зацікавленої особи. У справі «Рисовський проти України» від 20 жовтня 2011 року Європейський суд з прав людини підкреслив особливу важливість принципу «належного урядування», який передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовнішний спосіб (рішення у справах «Беєлер проти Італії» від 05 січня 2000 року, «Онер`їлдіз проти Туреччини» від 18 червня 2002 року, «Megadat.com S.r.l. проти Молдови» від 08 квітня 2008 року, «Москаль проти Польщі» від 15 вересня 2009 року). Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (рішення у справах «Лелас проти Хорватії» від 20 травня 2010 року і «Тошкуце та інші проти Румунії» від 25 листопада 2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (рішення у справах «Онер`їлдіз проти Туреччини» від 18 червня 2002 року та «Беєлер проти Італії» від 05 січня 2000 року). Суд вказав, що державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків. Разом з тим, з доказів, наданих стороною позивача, не вбачається, що поведінка відповідача як набувача щомісячної допомоги не була добросовісною, а позивачем було прийнято рішення про надання такої допомоги за недостовірних даних, наданих відповідачем, чи приховання відомостей відповідачем, що вплинуло або могло вплинути на встановлення права на державну соціальну допомогу та на визначення її розміру. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Отже, враховуючи соціальний статус відповідачки, необхідність дотримання справедливого балансу між інтересами держави та втручанням у права відповідачки, суд вважає, що примусове повернення наданої державою соціальної допомоги може призвести до покладення на [PERSON] надмірного тягаря. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України», § 58, рішення від 10 лютого 2010 року).

Outcome: dismissed