Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-17 00:00:00

13 березня 2020 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулось до Слов`янського міськрайонного суду Донецької області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позову зазначено, що 31 серпня 2011 року відповідачка [PERSON] звернулася до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, та підписала заяву б/н про надання банківських послуг, згідно із яким отримала від позивача кредит в розмірі 3600 грн. 00 коп. у виді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, та зобов`язалася повернути кредит і сплатити відсотки за користування кредитними коштами. Відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг" та "Тарифами Банку", які викладені на банківському сайті, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом відповідачки у заяві. Сторонами було визначено, що засобами доступу до картрахунку є кредитна картка та фінансовий телефон клієнта. Порядок внесення змін до умов договору передбачений п. 1.1.3.2.3. При цьому у кредитора виникає обов`язок інформування позичальника щодо внесення змін шляхом надання виписки по картковому рахунку на умовах, зазначених в п. 1.1.3.1.9 Договору. У позичальника виникає обов`язок отримання виписки про стан та здійснення операцій по картковим рахункам(п. 1.1.2.3). На підставі п. 1.1.5.2 договору, неотримання або несвоєчасне отримання клієнтом виписок про стан рахунків не звільняє клієнта від виконання його зобов`язань за даним договором. Згідно п.п. 1.1.6.1, 1.1.6.2 договору зміни в Умови та правила надання банківських послуг вносяться банком щомісячно в односторонньому порядку, а випадку, коли в односторонньому порядку внесення змін неможливо, банк повідомляє клієнтів про внесені зміни шляхом використання різних каналів зв`язку, серед яких: офіційний сайт банку, SMS-повідомлення клієнтам про зміни даних правил, клієнтські виписки, інші канали інформування. Уразі незгоди зі змінами Умови та правила надання банківських послуг або тарифів банку клієнт має право надати банку заяву про розірвання договору виконавши умови п. 2.1.1.5.4 договору. Відповідно до п. 2.1.1.3.3 договору відповідач доручив банку списувати з карткового рахунку суми грошових коштів у розмірі здійснених ним операцій, а також вартість послуг, визначену тарифами банку при настанні термінів платежу, а при виникненні боргових зобов`язань згідно із п. 2.1.1.12.9 договору, списувати з будь-якого рахунку відкритого в банку грошові кошти для здійснення платежу з метою повного або часткового погашення боргових зобов`язань, у тому числі мінімального обов`язкового платежу. За користування кредитом клієнт сплачує банку проценти в розмірі, зазначеному в тарифах, що діють на дату нарахування та викладені на банківському сайті, з розрахунку 360 календарних днів на рік, що підтверджується п. 2.1.1.12.6 договору. Згідно із п. 2.1.1.12.6.1., при непогашенні суми простроченого кредиту на суму від 100 грн., клієнт сплачує банку пеню відповідно до встановлених тарифів, що діють на дату нарахування та викладені на банківському сайті. Пеня нараховується в день нарахування відсотків за кредитом. Відповідно до п. 2.1.1.7.6 договору, при порушенні позичальником строків платежів по якомусь з грошових зобов`язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов`язаний сплатити Банку штраф в розмірі 500.00 грн. + 5% від суми позову. Відповідно до п. п. 2.1.1.4.2, 2.1.1.12.11. договору, банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобов`язань в разі невиконання боржником своїх боргових та інших обов`язків за цим договором. Відповідачка не\~надала своєчасно\~банку грошові\~кошти для\~погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором. У зв`язку із порушенням умов кредитного договору, станом на 31 січня 2020 року відповідачка має прострочену заборгованість в розмірі 403713 грн. 14 коп., яка складається із: заборгованості за кредитом в сумі 3595 грн. 97 коп.; заборгованості за відсотками за користування кредитом в сумі 395052 грн. 85 коп.; заборгованості за комісією в сумі 00 грн. 00 коп.; заборгованості за пенею в сумі 5064 грн. 32 коп.. При цьому позивач, користуючись своїм процесуальним правом, просить стягнути з відповідачки заборгованість за кредитом у розмірі 3595 грн. 97 коп., а також заборгованість по відсоткам за користування кредитом за період з 31 серпня 2011 року по 30 жовтня 2018 року у розмірі 133460 грн. 88 коп.. 15 березня 2021 року АТ КБ «ПриватБанк» подало до суду заяву про зменшення позовних вимог, де просить стягнути з відповідачки на користь позивача в розмірі 15069 грн. 72 коп., яка складається із: заборгованості за кредитом в сумі 3595 грн. 97 коп.; заборгованості за відсотками за користування кредитом в сумі 8492 грн. 09 коп.; заборгованості за пенею в сумі 2981 грн. 66 коп.. Представник позивача у судове засідання не з`явився, в позовній заяві розгляд справи просив проводити у його відсутності, проти ухвалення заочного рішення у справі не заперечував. Відповідно до ч. 7 ст. 128 ЦПК України, у разі ненадання особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Під час розгляду справи, судом приймалися усі передбачені діючим законодавством заходи щодо належного повідомлення відповідачки про місце, день та час розгляду справи. Судом були спрямовані судові повістки за адресою місця проживання [PERSON] зареєстрованого у встановленому законом порядку, що підтверджено відповіддю на запит суду, направлений у порядку ст. 187 ЦПК України. Однак,\~ [PERSON] , будучи повідомленою у встановленому законом порядку (належним чином), про час і місце судового розгляду справи, не використала наданого законом права на безпосередню участь у судовому засіданні, та не з`явилася у судове засідання без повідомлення причин, не подала відзив, заяв про відкладення судового засідання, чи розгляд справи у її відсутності від неї до суду не надходило. Відповідно до ч. 3 ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. З огляду на викладене, враховуючи, що відповідачка, будучи повідомленою належним чином про дату, час і місце розгляду справи не з`явилася без повідомлення причин неявки, не подала відзив, а позивач не заперечує проти вирішення справи на підставі наявних у ній даних чи доказів із постановленням заочного рішення, суд приходить до переконання, що у суду відсутні підстави для відкладення розгляду справи, та про можливість вирішення справи на підставі наявних у ній даних та доказів з постановленням заочного рішення. В ході розгляду справи судом були розв`язані заяви та клопотання сторін та прийняті процесуальні рішення. Ухвалою суду від 25 березня 2020 року у справі відкрито спрощене провадження. Ухвалою суду від 06 травня 2020 року витребувано з акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» оригінал кредитного договору б/н (анкети-заяви) укладеного 31 серпня 2011 року між [PERSON] та ПАТ КБ «ПриватБанк», детальну виписку по картковому рахунку відкритому на ім`я [PERSON] на підставі кредитного договору б/н укладеного 31 серпня 2011 року, документи які підтверджують те коли відповідачем була отримана платіжна картка (первинна та у разі перевипуску), та які підтверджують отримання платіжної картки безпосередньо [PERSON] , а також документів щодо строку дії цієї платіжної картки. Ухвалою від 18 січня 2022 року вирішено розглядати справу у заочному порядку. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» підлягають частковому задоволенню з огляду на такі встановлені у судовому засіданні обставини та відповідні ним докази. 31 серпня 2011 року відповідачка [PERSON] звернулася до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, та підписала заяву б/н про надання банківських послуг, згідно із яким отримала від позивача кредит в розмірі 3600 грн. 00 коп. у виді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, та зобов`язалася повернути кредит і сплатити відсотки за користування кредитними коштами. Відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг" та "Тарифами Банку", які викладені на банківському сайті, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом відповідачки у заяві. Суду не представлено відомостей про те, що відповідачкою була підписана довідка про умови кредитування. Відповідно до представленого банком розрахунку заборгованості, у зв`язку із порушенням умов кредитного договору, станом на 31 січня 2020 року відповідачка має прострочену заборгованість в розмірі 403713 грн. 14 коп., яка складається із: заборгованості за кредитом в сумі 3595 грн. 97 коп.; заборгованості за відсотками за користування кредитом в сумі 395052 грн. 85 коп.; заборгованості за комісією в сумі 00 грн. 00 коп.; заборгованості за пенею в сумі 5064 грн. 32 коп.. При цьому позивач просить стягнути з відповідачки на користь позивача заборгованість за кредитом в розмірі 15069 грн. 72 коп., яка складається із: заборгованості за кредитом в сумі 3595 грн. 97 коп.; заборгованості за відсотками за користування кредитом в сумі 8492 грн. 09 коп.; заборгованості за пенею в сумі 2981 грн. 66 коп.. Із представлених на ухвалу суду документів видно, що позивачем відповідачці була надана кредитна картка зі строком дії: 4149487705317574 з 31 серпня 2011 року по 31 січня 2015 року. Згідно із інформацією про зміну кредитного ліміту, 31 серпня 2011 року кредитний ліміт становив 300 грн. 00 коп.; 29 квітня 2013 року кредитний ліміт становить 2000 грн. 00 коп.; 11 квітня 2013 року кредитний ліміт становить 2000 грн. 00 коп.; 09 серпня 2013 року кредитний ліміт становить 3000 грн. 00 коп.; 12 жовтня 2013 року кредитний ліміт становить 3600 грн. 00 коп.. Із змісту виписки по картковому рахунку видно, що відповідачка користувалася кредитною карткою та здійснила останню операцію по використанню кредитних коштів 30 квітня 2014 року. Зі змісту виписки видно, що період із 30 серпня 2011 року по 17 січня 2013 року відповідачка користувалася коштами та повністю погасила заборгованість по договору. З 17 січня 2013 року відповідачка продовжувала користуватися коштами по картці позивача і останній раз користувалася коштами 30 квітня 2014 року. Після чого, жодних операцій безпосередньо відповідачка не здійснювала. Із виписки по рахунку за період з 17 січня 2013 року по 30 квітня 2014 року відповідачка отримала кредитні кошти в сумі 6673 грн. 68 коп., їй була нарахована комісія за зняття готівки в сумі 297 грн. 99 коп., нараховані відсотки в сумі 671 грн. 89 коп., проведена оплата коштів на погашення кредиту безпосередньо позивачкою в сумі 3805 грн. 00 коп., автоматичне зарахування коштів на погашення кредиту в сумі 133 грн. 82 коп.. Після чого у виписці по рахунку видно, що здійснювалося нарахування відсотків за користування кредитом до 29 лютого 2020 року та штрафів, а також мається проведення операцій по погашенню кредитних коштів 02 квітня 2018 року в сумі 382 грн. 57 коп., та 02 травня 2018 року 452 грн. 46 коп.. Зважаючи на характер вказаних операцій суд їх розцінює як автоматичне списання коштів в рахунок погашення заборгованості по кредитному договору. Судом досліджені Умови і правила надання банківськх послуг. Відповідно до п. п. 10, 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 1 листопада 1996 року «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», Конституційні положення про законність судочинства та рівність усіх учасників процесу перед законом і судом (ст. 129 Конституції) зобов`язують суд забезпечити всім їм рівні можливості щодо надання та дослідження доказів, заявлення клопотань та здійснення інших процесуальних прав. При вирішенні цивільних справ суд має виходити з поданих сторонами доказів. Суд виходить з вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України, відповідно до яких цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні\~права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України. Відповідачка у судове засідання не з`явилася, не скористалася своїми процесуальними правами сторони в процесі і не надала належних доказів, які спростовують доводи позивача. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно умов договору, ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив зобов`язання, якщо він не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно із ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Проаналізувавши встановлені фактичні обставини у справі, оцінивши представлені в силу статті 81 ЦПК України докази в їх сукупності, суд доходить висновку про те, що боржниця [PERSON] належним чином не виконує зобов`язання, передбачені укладеним в установленому законом порядку кредитним договором. Такі дії позичальника є неправомірними, у зв`язку із чим, позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за тілом кредиту та відсотками за користування кредитом підлягають частковому задоволенню, виходячи з представлених суду доказів. З огляду на черговість оплати коштів по кредитному договору, станом на 30 квітня 2014 року(день останньої операції, здійсненої відповідачкою) відповідачка мала лише заборгованість по тілу кредиту в сумі 3704 грн. 74 коп.= 6673 грн. 68 коп.(сума отриманих кредитних коштів з 17 січня 2013 року по 30 квітня 2014 року) ((3805 грн.00 коп.+133 грн. 82 коп.(сума погашення заборгованості по кредиту))-(671 грн.89 коп.(сума нарахованих відсотків за період з 17 січня 2013 року по 30 квітня 2014 року) +297 грн. 99 коп.(сума комісії за зняття готівки)). Згідно із ч. 1 ст. 1048 ЦК позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів установлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Припис абз. 2 ч. 1 ст.1048 ЦК про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише в межах погодженого сторонами строку кредитування. Враховуючи викладене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із ч. 2 ст.1050 ЦК. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч. 2 ст.625 ЦК, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Такі правові висновки, узгоджуються з позицією Великої палати ВС, висловленою у постанові від 28 березня 2018 року у справі №14-10цс18 (444/9519/12) У ст. 1050 ЦК передбачено: якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 цього кодексу. За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Зважаючи, що строк кредитування закінчився за спливом строком дії картки 31 січня 2015 року, суд вважає, що у цій справі кредитор має право на отримання процентів, нарахування яких обмежено саме цим строком. Щодо гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до ч. 2 ст.625 ЦК, то суд зазначає, що позивачем такої вимоги суду не заявлено, а суд самостійно не може вийти за межі позовних вимог. Щодо розміру стягуваних з відповідачки на користь позивача процентів за користування кредитними коштами, то суд виходить з таких встановлених судом обставин та відповідних розрахунків: Відповідно до виписки з рахунку, у період часу з 30 квітня 2014 року по 31 січня 2015 року відповідачці були нараховані проценти за користування кредитними коштами в сумі 2091 грн. 43 коп., при цьому за вказаний період відбулося автоматичне списання коштів на погашення кредиту на загальну суму в розмірі 330 грн. 78 коп., а також автоматичне списання коштів в рахунок погашення заборгованості по кредиту відбулося 02 квітня 2018 року в сумі 382 грн. 57 коп., та 02 травня 2018 року 452 грн. 46 коп., на загальну суму 835 грн. 03 коп.. Отже з врахуванням черговості погашення заборгованості по кредиту суд вважає, що з відповідачки на користь позивача підлягають стягненню проценти за користування кредитом в розмірі 925 грн. 62 коп.(2091 грн. 43 коп. 330 грн. 78 коп.- 835 грн. 03 коп). Розв`язуючи спір в частині стягнення пені, суд виходить з таких вимог чинного на момент нарахування законодавства. Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, у тому числі і сплата неустойки. Відповідно до ст. 1 ЗУ «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», період проведення антитерористичної операції - час між датою набрання чинності Указом Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року № 405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України. Територія проведення антитерористичної операції - територія України, на якій розташовані населені пункти, визначені у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно Указу Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року № 405/2014. За змістом ст. 2 ЗУ «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов`язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції. Положення частин першої і другої цієї статті не поширюються на нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами та договорами позики: укладеними з громадянами України, місцем проживання яких є територія проведення антитерористичної операції, крім населених пунктів згідно з переліками, передбаченими частиною четвертою\~статті 4 цього Закону, якщо такі договори укладені після 1 травня 2021 року або до яких після 1 травня 2021 року за погодженням сторін вносилися зміни в частині продовження строків виконання зобов`язань та/або зменшення розміру процентів, штрафних санкцій. Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 02 грудня 2015 року № 1275-р,м. Слов`янськ Донецької області визначено як населений пункт, в якому проводилась антитерористична операція. Суд також зазначає, що виходячи з аналізу норм ч. 2 ст. 2 ЗУ «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», за якими банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов`язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції, слід дійти висновку, що у випадку нарахування пені та/або штрафів у період проведення АТО, вони повинні бути скасовані. При цьому, розпорядження КМУ про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнання такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України від 02 грудня 2015 року, лише чітко визначає коло осіб, на яких розповсюджується дія норм ЗУ «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», і у сенсі ч. 2 ст. 2 ЗУ «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», не є початком відліку часу з якого розповсюджується заборона на нарахування пені та штрафів. Як встановлено у судовому засіданні, зареєстрованим місцем проживання відповідачки по справі є м. Слов`янськ Донецької області, тобто населений пункт який згідно із розпорядженням КМУ від 02 грудня 2015 року № 1275-р, віднесений до населених пунктів де проводилася антитерористична операція. З врахуванням встановлених обставин та відповідних їм норм чинного законодавства, за спірними правовідносинами встановлений мораторій на стягнення пені та штрафів. Отже суд відмовляє у задоволенні вимог про стягнення пені. Відповідно до п. 8 статті 6 ЗУ «Про судовий збір», розподіл судового збору між сторонами та перевірка повноти сплати судового збору здійснюються відповідно до процесуального законодавства. Згідно із ч. 1 ст. 141 ЦПК України, яка передбачає розподіл судових витрат між сторонами, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно із роз`ясненнями п. 36 Постанови Пленуму ВССУ України № 10 від 17 жовтня 2014 року, вимога пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позову (частина перша статті 88 ЦПК) застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачено судовий збір (наприклад, його сплачено за мінімальною ставкою, визначеною Законом № 3674-VI). Позивачем при зверненні до суду з даним позовом був сплачений судовий збір в розмірі 2102 грн. 00 коп.(а. с. 5). Так позивач при зверненні до суду просив стягнути з відповідача 15069 грн. 72 коп., з яких судом задоволено вимоги про стягнення коштів на загальну суму 4630 грн. 36 коп., що становить 31 % від вимог позивача. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 651 грн. 62 коп., що становить 31 % від суми 2102 грн. 00 коп.. На підставі наведеного,

Outcome: partial