Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-17 00:00:00

І. Позиція сторін у справі. Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, у якому просив стягнути з відповідача на свою користь 1 787 доларів США (47 374, 43 грн). В обґрунтування позову вказано, що [PERSON] є клієнтом ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК». На його ім`я відкрито картковий рахунок [NUMBER] , оформлений як «Золота картка моряка». Навесні 2014 року його рахунок та кошти, які знаходились на ньому у розмірі 17 870, 47 доларів США, були заблоковані ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК». 28 лютого 2017 року він звертався до головного офісу ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» за адресою м. Дніпро вул. Набережна Перемоги, буд. 50, з вимогою видати належні йому грошові кошти, попередньо погодивши дату та відділення в якому він зміг би їх отримати, однак, отримав відмову, оскільки рахунок був відкритий на тимчасово окупованій території. Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 26 лютого 2018 року по справі № 755/5139/17-ц, що набрало законної сили, позовні вимоги [PERSON] задоволено, стягнуто з ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» на користь [PERSON] грошові кошти у сумі 17 870, 47 доларів США. У березні 2020 року позивач кошти отримав в рамках виконавчого провадження № 60781141. У зв`язку з простроченням виконання зобов`язання, відповідач повинен сплатити позивачу пеню у розмірі, який не перевищує 10 % від суми переказу на підставі п. 32.2 ст. 32 Закону України «Про платіжні системи та перекази в Україні». На підставі викладеного, позивач просив про задоволення позову. Відповідач, не погоджуючись з позовними вимогами, подав відзив до суду, в якому стверджує, що клієнтом була подана заява на переказ коштів, яку банк своєчасно не виконав. При цьому позивач посилається на норми пункту 32.1 статті 32 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні». Таким чином, у зв`язку з несвоєчасним виконанням зобов`язань за договором банківського рахунку, банк зобов`язаний сплатити позивачу пеню у розмірі 0,1 % від суми простроченого платежу за кожний день такого прострочення, але не більше 10 % від суми переказу відповідно до Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні». Однак із наведеного позивачем розрахунку та змісту позову не зрозуміло, за який період прострочення банку нараховується пеня, а лише вирахування 10 % від загальної суми розміщених в банку грошових коштів позивача, оскільки пеня нараховується за кожний день прострочення і застосування граничного розміру пені в 10 % може відбуватись лише у випадку перевищення такого граничного розміру. Таким чином, відсутність у позовній заяві періоду нарахування пені унеможливлює відповідача перевірити правильність її нарахування відповідно до Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні». Відповідач просив суд застосувати строк позовної давності відповідно до ст. 256 Цивільного кодексу України до заявленої вимоги щодо стягнення пені та застосувати частину 3 ст. 551 Цивільного кодексу України до спірних правовідносин. 08 вересня 2020 року від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якій позивач подав відкоригований розрахунок штрафних санкцій. Так, строк прострочення виконання рішення суду становить 1 267 днів, у зв`язку з чим розмір штрафних санкцій розраховується за формулою: 17 870, 47 доларів США х 0, 1 % х 1 267 днів (за період з 03 березня 2017 року до 20 лютого 2020 року) = 22 603, 88 доларів США. Ураховуючи те, що сума пені за 1 267 днів прострочення складає 64 906,55 доларів США перевищує граничний розмір пені в 10 % від суми прострочення, тому сума пені, яка підлягає стягненню з банку становить 1 787, 04 доларів США (17 870, 47 доларів США / 100 х 10 %). Отже, пеня має стягуватися у національній валюті України, тому стягненню підлягає 47 374, 43 грн (1 787, 04 доларів США х 26, 51 грн (курс гривні до долара США станом на 20 травня 2020 року за курсом НБУ). ІІ. Процесуальні дії і рішення суду. 26 травня 2020 року до Печерського районного суду м. Києва надійшла вказана позовна заява, для розгляду якої визначено суддю у відповідності до пункту 15 Розділу XIII Перехідні положення та ст. 33 Цивільного процесуального кодексу України від 18 березня 2004 року № 1618-IV (у редакції Закону № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року), та передано, згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями, для вирішення питання про відкриття провадження у справі. 26 травня 2020 року ухвалою судді відкрито провадження та призначено справу до розгляду у спрощеному провадженні без виклику сторін у судове засідання. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. ІІІ. Фактичні обставини справи. Між позивачем та відповідачем був укладений договір банківського вкладу (картковий рахунок [NUMBER] , оформлений як «Золота картка моряка»). 28 лютого 2017 року позивач звернувся до головного офісу ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» за адресою м. Дніпро вул. Набережна Перемоги, буд. 50, з вимогою видати належні йому грошові кошти, попередньо погодивши дату та відділення в якому він зміг би їх отримати, однак, отримав відмову, оскільки рахунок був відкритий на тимчасово окупованій території. У зв`язку з тим, що відповідач не виконав обов`язку по поверненню коштів, позивач звернувся з позовом до Дніпровського районного суду м. Києва. Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 26 лютого 2018 року по справі № 755/5139/17-ц, що набрало законної сили, позовні вимоги [PERSON] задоволено, стягнуто з ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» на користь [PERSON] грошові кошти у сумі 17 870, 47 доларів США (постанова Верховного суду № 755/5139/17-ц, провадження № 61-42913св18 від 31 жовтня 2019 року). У березні 2020 року позивач кошти отримав в рамках виконавчого провадження № 60781141, що не заперечується відповідачем. ІV. Позиція суду та оцінка аргументів учасників розгляду. За змістом частини 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутністю таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до частин першої, другої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші обмеження його права щодо розпорядження грошовими коштами, не передбачені законом, договором між банком і клієнтом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку. Згідно до частини 1 ст. 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на рахунку, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов`язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму та фінансуванням розповсюдження зброї масового знищення, передбачених законом. Банк не має права встановлювати заборону на встановлення обтяження, але може встановлювати розумну винагороду. Відповідно до ч. 3 ст. 510 ЦК України якщо кожна із сторін у зобов`язанні має одночасно і права, і обов`язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов`язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї. Відповідно до положень Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 12 листопада 2003 року №492 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17 грудня 2003 року за №1172/8493, банки відкривають своїм клієнтам за договором банківського рахунку поточні рахунки, за договором банківського вкладу - вкладні (депозитні) рахунки. Поточний рахунок - рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання грошей і здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів відповідно до умов договору та вимог законодавства України. Відповідно до пункту 32.2. ст. 32 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», у разі порушення банком, що обслуговує платника, встановлених цим Законом строків виконання доручення клієнта на переказ, цей банк зобов`язаний сплатити платнику пеню у розмірі 0,1 % суми простроченого платежу за кожний день прострочення, що не може перевищувати 10 % суми переказу, якщо інший розмір пені не обумовлений договором між ними. У разі порушення банком, що обслуговує отримувача, строків завершення переказу цей банк зобов`язаний сплатити отримувачу пеню у розмірі 0,1 % суми простроченого платежу за кожний день прострочення, що не може перевищувати 10 % суми переказу, якщо інший розмір пені не обумовлений договором між ними. В цьому випадку платник не несе відповідальності за прострочення перед отримувачем. Отже, судом встановлено порушення прав позивача щодо розпорядження грошовими коштами і до відповідача мають бути застосовані санкції, передбачені пунктом 32.2. ст. 32 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» шляхом стягнення пені в розмірі 0,1 % суми простроченого платежу за кожний день прострочення, але не більше 10 % суми переказу за період з 03 березня 2017 року до 20 лютого 2020 року, що складає 1 267 днів. Пеня має обчислюватися та стягуватися за судовим рішенням лише в національній валюті України - гривні. Строк прострочення виконання рішення суду становить 1 267 днів, у зв`язку з чим розмір штрафних санкцій розраховується за формулою: 17 870, 47 доларів США х 0, 1 % х 1 267 днів (за період з 03 березня 2017 року до 20 лютого 2020 року) = 22 603, 88 доларів США. Ураховуючи те, що сума пені за 1 267 днів прострочення складає 64 906, 55 доларів США перевищує граничний розмір пені в 10 % від суми прострочення, тому сума пені, яка підлягає стягненню з банку становить 1 787, 04 доларів США (17 870, 47 доларів США / 100 х 10 %). Посилання відповідача на застосування строку позовної давності в один рік відповідно до статті 258 Цивільного кодексу України та посилання на частину третю статті 551 Цивільного кодексу України щодо пом`якшення розміру неустойки у випадку її надмірності порівняно з наслідками порушення зобов`язання, є необґрунтованими, оскільки до спірних правовідносин судом враховуються законодавчі обмеження у розмірі 10 % суми переказу відповідно до положень ст. 32 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» та зменшено розмір пені. На підставі встановлених судом обставин, що мають юридичне значення у справі,

Outcome: approved