Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-12 00:00:00

20.07.2020 року до Центрального районного суду м. Миколаєва надійшла позовна заява [PERSON] до Миколаївської міської ради, в якій позивач просить суд визнати за ним право власності на 1/4 частку житлового будинку [ADDRESS] в порядку спадкування за законом згідно спадщини, яка відкрилась після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . В обґрунтування вимог посилається на те, що [INFO] помер батько позивача, [PERSON] . Після його смерті відкрилась спадщина, яка складається з ј частини житлового будинку [ADDRESS] . Позивач зазначає, що він є єдиним спадкоємцем першої черги за законом. Інші 3/4 частки вказаного будинку належать позивачу відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за заповітом, що він отримав після смерті своєї матері, [PERSON] . Інші спадкоємці будь-яких черг відсутні. Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва у справі № 3-5362/10 позивачу було надано додатковий строк на прийняття спадщини після смерті його батька та надано двомісячний строк для звернення до нотаріального округу з заявою про прийняття спадщини. Вказане рішення позивач передав секретарю прибувши до Третьої Миколаївської державної нотаріальної контори. Так, після відкриття спадкової справи, нотаріус вказав позивачу на помилку у правовстановлюючому документі на житловий будинок, а саме: замість № [NUMBER] написано № [NUMBER], що стало підставою для звернення до Центрального районного суду м. Миколаєва з відповідною заявою. Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва у справі № 2-3119/11 було встановлено та виправлено помилку в нумерації будинку, а саме будинок [ADDRESS] було встановлено як будинок [ADDRESS] . Нотаріус Третьої Миколаївської державної нотаріальної контори брав участь в розгляді справи в якості заінтересованої особи. В травні 2020 року позивач вирішив оформити спадщину свого батька на своє ім`я, як спадкоємець за законом, оскільки він постійно проживав в цьому будинку, вважав його своєю власністю. Звернувшись до нотаріальної контори йому було повідомлено, що він не передав нотаріусу рішення по справі № 3-5362/10 для залучення до спадкової справи та 03.06.2020 року видано позивачу Постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії. В зв`язку з викладеним, позивач звернувся до Центрального районного суду м. Миколаєва з вимогою про визнання за ним права власності на спірну частку вищезазначеного домоволодіння. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.07.2020 року головуючим суддею по даній справі визначено суддю Чулупа О.С. Ухвалою судді Центрального районного суду м. Миколаєва Чулупа О.С. від 24.07.2020 року вказаний позов залишено без руху. Ухвалою судді Центрального районного суду м. Миколаєва Чулупа О.С. від 02.10.2020 року, після усунення позивачем недоліків позовної заяви, прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у справі за вказаним позовом. На підставі розпорядження керівника апарату Центрального районного суду м. Миколаєва Мізюна Р.І. від 11.02.2021 року проведено повторний автоматизований розподіл судової справи. Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.02.2021 року головуючим суддею по даній справі визначено суддю Саламатіна О.В. Ухвалою судді Центрального районного суду м. Миколаєва Саламатіна О.В. від 19.02.2021 року прийнято дану справу до свого провадження, розгляд справи постановлено провести в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 16.04.2021 року витребувано з Третьої Миколаївської державної нотаріальної контори Миколаївської області належним чином засвідчену копію спадково справи, що була заведена після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Крім того, постановлено закрити підготовче провадження у справі та призначити справу до судового розгляду по суті. 20.09.2021 року позивач надав суду заяву, в якій просив розглянути справу без його участі та задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. 20.09.2021 року до суду надійшла заява від представника відповідача Миколаївської міської ради, в якій він просить справу слухати за його відсутності, а рішення по справі прийняти за наявними матеріалами справи та у відповідності до вимог діючого законодавства. 29.11.2021 року на виконання ухвали суду від 16.04.2021 року до канцелярії від Державного нотаріального архіву Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) надійшли копії матеріалів спадкової справи № 683/1997, заведеної 16.10.1997 року Третьою Миколаївською державною нотаріальною контрою Миколаївської області, після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Суд, дослідивши та перевіривши всі докази в їх сукупності, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Позивач [PERSON] народився [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії № [NUMBER] , виданого повторно 22.02.2013 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Миколаївського районного управління юстиції Миколаївської області. Його батьками є: батько - [PERSON] , мати - [PERSON] . З копії Свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого повторно 10.11.2009 року Міським відділом реєстрації актів цивільного стану миколаївського міського управління юстиції, вбачається, що батько позивача, [PERSON] , помер [INFO] . Згідно копії Рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 13.09.2011 року у справі № 2-3119/11, яке набрало законної сили 26.09.2011 року, вбачається, що після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, в тому числі, у вигляді 1/4 частки житлового будинку з відповідною частиною прилеглих господарських та побутових будівель та споруд, розташований по [ADDRESS] . Поряд з цим, у зв`язку з проведенням перенумерації житлових будинків по [ADDRESS] згідно рішення виконкому Миколаївської міської ради депутатів трудящих від 12.12.1965 року № 1527 «Про впорядкування нумерації будинків на території міста Миколаєва», житловий будинок [ADDRESS] отримав новий номер - [ADDRESS] . Так, вищезазначеним рішення суду № 2-3119/11 встановлено факт, що житловий будинок [ADDRESS] , відносно якого ухвалено рішення народного суду Варварівського району Миколаївської області від 31.07.1962 року, на теперішній час є житловим будинком за адресою: [ADDRESS] , і 1/4 частка якого належить [PERSON] , який помер [INFO] . Поряд з цим, згідно Свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 27.11.2018 року державним нотаріусом Першої Миколаївської державної нотаріальної контори Миколаївської області Міщенко Н.В. та зареєстрованого в реєстрі за № 1-1008, спадкоємцем зазначеного у заповіті майна [PERSON] , яка померла [INFO] , є її син - [PERSON] , [INFO] , у тому числі з урахуванням 1/2 частки у спадщині, від якої відмовився інший спадкоємець за заповітом - [PERSON] . Спадщина, на яку видане це свідоцтво, складається з: 3/4 часток у праві спільної часткової власності на житловий будинок з відповідною часткою господарських та побутових споруд та будівель, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Факт належності позивачу 3/4 часток житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , також підтверджується копією Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, сформованого 27.11.2018 року, індексний номер 147048059. Так, Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 09.11.2010 року у справі № 3-5362/10, яке набрало законної сили 22.11.2010 року, визначено [PERSON] додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті батька, [PERSON] , який помер [INFO] , в два місяці з дня набрання рішенням суду законної сили. З копії матеріалів спадкової справи № 683/1997, що заведена 16.10.1997 року Третьою Миколаївською державною нотаріальною конторою після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , вбачається, що з заявою про прийняття спадщини у вигляді грошових внесків, після смерті останнього звернулась дружина померлого - [PERSON] , яка отримала Свідоцтво про право на спадщину за законом від 16.10.1997 року № 1-2115, на наступне спадкове майно: грошові внески зі всіма процентами, які знаходяться в філії ощадного банку - №63/037 місті Миколаєві, на рахунках: №№ [NUMBER] , [NUMBER], [NUMBER] , [NUMBER], а також компенсаційні сертифікати по цим внескам. Крім того, згідно копії Свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 2012.2013 року державним нотаріусом Третьої Миколаївської державної нотаріальної контори Миколаївської області Любчак Н.М. та зареєстрованого в реєстрі за №5-453, спадкоємцем зазначеного у цьому свідоцтві майна [PERSON] , який помер [INFO] , є його дружина - [PERSON] . Спадщина, на яку видане це свідоцтво, складається з: 1/2 частки квартири [ADDRESS] . Так, згідно постанови державного нотаріуса Третьої Миколаївської державної нотаріальної контори Миколаївської області Желєзнякової О.В. від 03.06.2020 року за вихідним № 415/02-31, нотаріус вивчила документи, що були наданій їй 03.06.2020 року [PERSON] , для видачі на ім`я останнього свідоцтва про право на спадщину на все майно, після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Із наданих документів вбачається неможливість видачі свідоцтва про право на спадщину на все майно, у зв`язку з тим, що спадкоємець [PERSON] до нотаріальної контори на протязі шести місяців з дня смерті [PERSON] , який помер [INFO] , не звертався, данні про його реєстрацію разом з померлим на день смерті відсутні. Таким чином, неможливо встановити факт прийняття спадщини спадкоємцем. Також, згідно матеріалів спадкової справи, інші спадкоємці, які своєчасно звернулись за для оформлення спадщини, вже отримали свідоцтво про право на спадщину. На підставі викладеного позивачу було відмовлено у видачі на його ім`я свідоцтва про право на спадщину на все майно, після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Відповідно до копії Акта про проживання, сусіди позивача по [ADDRESS] підтвердили, що позивач [PERSON] проживав за адресою: [ADDRESS] з дня народження та до отримання квартири в 1984 році, а з 2010 року проживав знову за тією ж адресою, так як доглядав мати, та по теперішній час проживає за вказаною адресою. Крім того, з копії технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок [ADDRESS] , виготовленого 04.10.2018 року, вбачається, що замовником даного паспорта був [PERSON] . Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до положень ст.ст. 55, 124 Конституції України, ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, та ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, Згідно пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року за № 7 передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Як зазначено в постанові Верховного Суду України від 25 травня 2016 року у справі №6-692цс16, при вирішенні спорів про поділ спадщини та визнання права власності на спадкове майно суди встановлюють належне спадкодавцю на час його смерті майно, яке входить до складу спадщини, а також з`ясовують чи не порушуються права та інтереси всіх спадкоємців, які мають право на спадщину. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). У відповідності до вимог ст.ст. 1217, 1223 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або законом. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини, право на спадкування одержують особи, зазначені у статтях 1261-1265 ЦК України. Згідно ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив та батьки спадкодавця. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Статтею 1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Верховний Суд України розглядаючи справи №192/2761/14, та №645/3265/13 звернув увагу на те, що коли особа набуває статусу спадкоємця, то вона замінює спадкодавця у всіх правовідносинах, що існували на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок смерті спадкодавця. Тобто, процедура спадкування свідчить про універсальне правонаступництво. Оскільки, у такому разі відбувається зміна суб`єктного складу у правовідношенні, тобто цивільні правовідносини існують безперервно, не припиняючись, відбувається лише заміна одного із їх учасників. Основною метою універсального правонаступництва є збереження стабільності цивільного обороту за допомогою забезпечення заміни третіми особами особи, яка вибула зі складу учасників цивільного обороту. Законодавством визначено, що у подібних випадках відбувається припинення одних правовідносин і виникнення інших, при цьому правовідносини за змістом і природою продовжують існувати за основними своїми характеристиками. У частині першій статті 15 та частині першій статті 16 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (частина перша та друга статті 5 ЦПК України). Тлумачення вказаних норм свідчить, що цивільні права/інтереси захищаються у спосіб, який передбачений законом або договором, та є ефективним для захисту конкретного порушеного або оспорюваного права/інтересу позивача. Якщо закон або договір не визначають такого ефективного способу захисту, суд відповідно до викладеної в позові вимоги позивача може визначити у рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. При розгляді справи суд має з`ясувати: чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права/інтересу позивача; чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права/інтересу у спірних правовідносинах. Якщо суд зробить висновок, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права/інтересу позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню. Однак, якщо обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором, проте є ефективним та не суперечить закону, а закон або договір у свою чергу не визначають іншого ефективного способу захисту, то порушене право/інтерес позивача підлягає захисту обраним ним способом. У частині першій статті 13 визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до частин першої - четвертої статті 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд справи починається спочатку. При цьому, судом, було встановлено наявність спадкоємців, які прийняли спадщину після смерті [PERSON] , а саме [PERSON] - дружини спадкодавця. Так в матеріалах справи міститься копія свідоцтва про укладення шлюбу між [PERSON] та [PERSON] від 25.01.1978 року за [NUMBER], а також свідоцтво про спадщину за законом від 20.12.2013 року за №5-453 виданого після смерті [PERSON] на ім`я [PERSON] . Суд зазначає, що спадкоємець не вправі прийняти одну частину спадщини, а від іншої відмовитись. Спадкоємець, який прийняв частину спадщини, вважається таким, що прийняв усю спадщину. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 липня 2021 року у справі № 520/6366/13-ц (провадження № 61-12030св20) вказано, що «належними відповідачами у справах про спадкування є спадкоємці, які прийняли спадщину, а за їх відсутності - відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини». Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження. При цьому, суд зазначає, що хоча позивач і вказав, що припускає смерть особи, яка прийняла спадщину післі смерті [PERSON] - [PERSON] , однак доказів на підтвердження вказаних обставин не надав, клопотання про витребування відповідних доказів не заявляв, про залучення в якості співвідповідачів (заміни належним відповідачем) [PERSON] , або її спадкоємців (у разі її смерті) [PERSON] та [PERSON] не заявляв. При цьому, в судовому засіданні, судом було окремо роз`яснено позивачу та його представнику приписи частин 1-3 статті 51 ЦПК України, якими унормовано питання залучення до участі у справі співвідповідача та заміна неналежного відповідача. Позивач та його представник з клопотанням про залучення до участі у справі співвідповідача або заміну первісного відповідача належним відповідачем до суду не зверталися, наполягали на розгляді справи саме з тим суб`єктним складом учасників, який ними визначено при поданні позову до суду. Відповідно до частини 4 статті 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. За таких обставин суд вважає, що відсутні підстави для задоволення позовної вимоги про визнання права власності за позивачем на 1/4 частку житлового будинку [ADDRESS] в порядку спадкування за законом згідно спадщини, яка відкрилась після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , оскільки така вимога пред`явлена до неналежного відповідача - Миколаївської міської ради, за наявності спадкоємця який прийняв спадщину.

Outcome: dismissed