Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-12 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] , треті особи без самостійних вимог: Радомишльська міська рада Житомирської області, управління ДСНС у Житомирській області Радомишльський районний сектор про усунення перешкод у користуванні спільною власністю. Ухвалою судді від 25.03.2021 відкрито провадження у справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження із викликом (повідомленням) сторін. Ухвалою суду від 26.08.2021 року, за клопотанням позивача до участі у справі залучено третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: [PERSON] та [PERSON] , які є сусідами позивача та відповідача. В обґрунтування позову позивач вказав, що він з 2016 року є власником квартири [ADDRESS] . Будинок є багатоквартирним (4 квартири) і прилегла до будинку земельна ділянка є у загальному користуванні всіх власників. В 2018 році відповідач збудувала у дворі загального користування гараж, який за твердженнями позивача не дає можливості викачки вигрібної ями, під`їзду спецтехніки та порушує протипожежні відстані. Вважає, що такими діями відповідач порушує його право на вільне користування приватною власністю і вимагає демонтажу гаража. Відповідач [PERSON] подала до суду відзив на позовну заяву в якому зазначила, що вона є власником квартири [ADDRESS] . Разом із квартирою у її власності перебував сарай та невеликий гараж. В 2015 році вона разом із чоловіком придбали автомобіль. За усною згодою усіх сусідів в 2018 році на місці свого сараю та гаражу вони побудували новий гараж трохи більшого розміру. Гараж нікому із жильців не перешкоджає та не заважає, а позов заявлений позивачем внаслідок тривалого конфлікту між ними. Третя особа [PERSON] , який постійно проживає в квартирі [ADDRESS] , до суду не з`явився, надав письмові пояснення, в яких зазначив, що відповідач [PERSON] та її чоловік побудували замість двох сараїв один гараж. Дозвіл на перебудову надали усі сусіди в усній формі. Будь-яких претензій до відповідача [PERSON] не має. Треті особи:Радомишльська міська рада Житомирської області, управління ДСНС у Житомирській області Радомишльський районний сектор, [PERSON] , яка є власницею квартири [ADDRESS] , своїм правом на подання пояснень не скористались, в судове засідання не з`явились будучи належним чином повідомлені про дату час та місце розгляду справи. Від Радомишльської міської ради надійшов лист про розгляд справи за їх відсутності на підставі наявних у справі доказів. В судове засідання позивач з`явився, позовні вимоги підтримав з підстав зазначених у позовній заяві, надав суду пояснення. В судовому засіданні відповідач проти задоволення позову заперечила з підстав зазначених в поданому запереченні, надала суду пояснення. Дослідивши письмові матеріали справи, заслухавши пояснення сторін та покази свідків суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстава. Встановлено, що позивач є власником нерухомого майна (квартири) за адресою [ADDRESS] , що підтверджується Договором купівлі-продажу від 06 жовтня 2016 року та Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 11.10.2016 року. Згідно Технічного паспорту на житловий будинок індивідуального житлового фонду за адресою [ADDRESS] (інвентарний номер 2413), станом на 1991 рік, будинок складається із 4 квартир. На прилеглій до будинку земельній ділянці розташовано 4 сараї, гараж і туалет. Позивач і відповідач в судовому засіданні не заперечували, що позначені в технічному паспорті сарай Ж-1 та гараж З-1 перебували у користуванні відповідача [PERSON] . Свідки [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні підтвердили наявність перебудованого гаражу із дерев`яних конструкцій на місці старих сараю та гаражу. Підтвердили усну згоду всіх мешканців будинку на його побудову. Згідно Акту обстеження прибудинкової території та споруд розташованих на земельній ділянці по [ADDRESS] від 30.01.2020 року (а.с.57), комісією створеною розпорядженням міського голови, під час обстеження встановлено, що користуватися двором загального користування можливо, [PERSON] має вільний доступ до своєї частини житлового будинку та прохід до своєї господарської споруди. З наданої Радомишльським районним сектором У ДСНС України у Житомирській області відповіді № 911 від 15.07.2019 року, на звернення [PERSON] слідує, що органи державного контролю у сфері пожежної та техногенної безпеки не здійснюють нагляд за станом пожежної та техногенної безпеки в індивідуальних житлових будівлях і спорудах, індивідуальних гаражах. В той же час зазначають, що за вищевказаною адресою побудовано господарську споруду та гараж поблизу житлового будинку з недотриманням протипожежних відстаней. Відомостей на скільки недотримана протипожежна відстань, відповідь сектору ДСНС не містить. Позивач в судовому засіданні не заперечив, що встановлений гараж не є капітальною спорудою, оскільки збудований без облаштування фундаменту із дерев`яних конструкцій. Також в судовому засіданні позивач та відповідач підтвердили, що земельна ділянка на якій розташований двір загального користування будинку [ADDRESS] перебуває у комунальній власності, оскільки мешканцями будинку не приватизована. Нотаріально посвідченого договору про порядок користування даною земельною ділянкою також не укладалось. Положеннями ст. 391 ЦК України регламентовано, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Позов про знесення самочинно збудованого нерухомого майна може бути пред`явлено власником чи користувачем земельної ділянки або іншою особою, права якої порушено, зокрема, власником (користувачем) суміжної земельної ділянки з підстав, передбачених статтями 391, 396 ЦК України, статтею 103 ЗК України. У п. 5 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України № 6 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» роз`яснено, що відповідно до вимог статті 376 ЦК України право на звернення до суду з позовом про знесення або перебудову самочинно збудованого об`єкта нерухомості мають як органи державної влади, так і органи місцевого самоврядування. У випадках порушення прав інших осіб право на звернення до суду належить і таким особам за умови, що вони доведуть наявність порушеного права (стаття 391 ЦК), а також власнику (користувачу) земельної ділянки, якщо він заперечує проти визнання за особою, яка здійснила самочинне будівництво на його земельній ділянці, права власності на самочинно збудоване нерухоме майно (частина четверта статті 376 та стаття 391 ЦК). Таким чином, за позовом громадянина рішення про знесення самочинного будівництва може бути ухвалено на підставі ст. 391 ЦК України в разі доведеності ним відповідно до вимог ст. 12 ЦПК України факту створення йому перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном при неможливості усунення цих перешкод в інший спосіб. Збудований об`єкт нерухомості може бути знесений особою, яка здійснила самочинне будівництво, або за її рахунок лише на підставі судового рішення у випадках, передбачених частинами четвертою та сьомою статті 376 ЦК України: а) якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, що здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці; б) якщо така забудова порушує права інших осіб; в) якщо проведення перебудови об`єкта є неможливим; г) особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, відмовляється від проведення перебудови відповідно до прийнятого судом рішення. Відповідно до п. 22 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» від 30 березня 2012 року знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності. Вимоги відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування про зобов`язання особи, яка, маючи дозвіл на будівництво нерухомого майна, допустила при цьому істотне відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, чи істотне порушення будівельних норм і правил, провести відповідну перебудову можуть бути заявлені як у разі, коли ці відхилення були допущені при будівництві нерухомості, так і внаслідок перебудови під час її експлуатації (частина сьома статті 376 ЦК). Під істотним порушенням будівельних норм і правил слід розуміти, зокрема, недодержання архітектурних, санітарних, екологічних, протипожежних та інших вимог і правил, а також зміну окремих конструктивних елементів житлового будинку, будівлі, споруди, що впливає на їх міцність і безпечність. Згідно з п. 23 зазначеної Постанови, у необхідних випадках для з`ясування питань, що виникають при розгляді таких справ і потребують спеціальних знань, суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може призначити відповідну експертизу згідно з вимогами ЦПК України. Відсутність відповідної експертизи у разі необхідності її проведення може бути підставою для відмови в позові, при цьому факт відхилення від проекту та порушення будівельних норм і правил має довести особа, яка пред`явила позов про знесення самочинного будівництва (частина сьома статті 376 ЦК, частина перша статті 60 ЦПК). В п. 25 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України № 6 від 30 березня 2012 рокутакож роз`яснено, що відхилення від проекту забудови об`єкта нерухомості або від вимог будівельних норм і правил, які не є істотними, не порушують прав інших осіб та інтересів суспільства, не суперечать санітарно-технічним вимогам і правилам експлуатації, не впливають на міцність і безпечність цього об`єкта (зокрема, відхилення у житловому будинку від внутрішнього планування зі збереженням чи незначним відхиленням від установленого проектом розміру житлової площі, незначна зміна його зовнішніх габаритів, місця розташування тощо), не можуть бути підставою для задоволення вимог про перебудову чи про знесення об`єкта нерухомості. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Верховний Суд вже неодноразово розглядав аналогічні справи: № 820/3183/16, № 813/6426/14, № 813/6284/14, № 814/2645/15, № 813/6423/14 та Верховний Суд в складі Судової палати Касаційного адміністративного суду № 822/2149/18. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 жовтня 2021 року у справі № 592/4105/16-ц вказано, що: «знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише тоді, коли неможливо здійснити перебудову нерухомості відповідно до проекту або відповідно до норм і правил, визначених державними правилами та санітарними нормами, або якщо особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від такої перебудови. Отже, позивач у цій справі зобов`язаний був довести не лише факт самочинного будівництва, а й порушення його прав як власника сусідньої земельної ділянки та будинку, а також обґрунтованості захисту його прав лише у такий спосіб як знесення». Таким чином, у постановах за наслідками розгляду зазначених справ Верховний Суд сформулював такі висновки: - відповідно до вимог частини 7 статті 376 Цивільного кодексу України для задоволення позову у цій категорії справ необхідно наявність таких фактів як неможливість перебудови об`єкту або відмова особи, яка здійснила самочинне будівництво від такої перебудови; - у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил знесенню самочинного будівництва передує прийняття судом рішення про зобов`язання особи, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову; - знесення самочинного будівництва є крайньою мірою, яка передбачена законом, і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності. З Акту обстеження прибудинкової території та споруд розташованих на земельній ділянці по [ADDRESS] від 30.01.2020 року (а.с.57) вбачається, що комісією створеною розпорядженням міського голови під час обстеження встановлено, що користуватися двором загального користування можливо, [PERSON] має вільний доступ до своєї частини житлового будинку та прохід до своєї господарської споруди. Будинок [ADDRESS] , в якому проживають позивач та відповідач є чьотирьохквартирним і мешканці квартир [ADDRESS] та [ADDRESS] , які були залучені до участі у справі в якості третіх осіб без самостійних вимог на стороні позивача заяв з приводу того, що самовільно збудований відповідачем [PERSON] гараж створює для них перешкоди та заважає користуватись спільною земельною ділянкою, до суду не подали. Гараж побудований на місці раніше існувавших гаража та сараю. Порядок користування земельною ділянкою із визначенням належності конкретних часток власникам квартир мешканцями будинку [ADDRESS] не визначався. Порушення прав особисто позивача, як власника чи користувача конкретно визначеної земельної ділянки судом не встановлено. Судового рішення чи припису органу контролю про зобов`язання особи, яка здійснила будівництво, провести відповідну перебудову, яке б передувало вимогам про знесення самочинного будівництва, і невиконання цього рішення свідчило би про відмову відповідача провести таку перебудову, до суду не надано. У даній справі вимог про зобов`язання відповідача, яка здійснила будівництво, провести відповідну перебудову, позивачем не заявлялося, заяв про призначення експертизи щодо можливості та способів перебудови самочинного будівництва в судовому засіданні не заявлялося. Європейській суд з прав людини по справі «Іванова и Черкезов проти Болгарии» (IvanovaandCherkezov v. Bulgaria, скарга N 46577/15) від 21 квітня 2016 року, підтвердив, що знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності. Матеріали справи не містять достовірних та достатніх доказів того, що використані усі передбачені законодавством України заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності за здійснення самочинного будівництва та що неможлива перебудова об`єкта нерухомості чи особа відмовляється від здійснення перебудови, а так само позивачем не доведено порушення його прав чи обмеження у користуванні спільною земельною ділянкою. Крім того, у справі відсутні докази того, що відстань між будівлями дійсно унеможливлює проїзд спецтехніки та викачку вигрібної ями чи наявність інших перешкод у користуванні спільним двором. Знесення будівлі в даному випадку є непропорційним втручанням у здійснення права власності відповідача. Таким чином, суд приходить до висновку, що позивачем [PERSON] не доведено, що відповідач [PERSON] істотно порушила його права, та внаслідок цих дій усунення перешкод можливе лише шляхом знесення спірного об`єкту нерухомості, не взявши до уваги, що знесення є крайньою мірою щодо усунення перешкод. Таким чином, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні власністю та знесення самовільно побудованого гаражу задоволенню не підлягають. Суд, відповідно до ст. 141 ЦПК України, не стягує з відповідача на користь позивача понесені ним витрати на сплату судового збору, оскільки позивачу повністю відмовлено в задоволенні позову.

Outcome: dismissed