Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-18 00:00:00

28 вересня 2021 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди та просив суд стягнути з [PERSON] на його користь матеріальну шкоду в сумі 1607,11 грн. та моральну шкоду в сумі 50 000 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 26 липня 2021 року близько 4.30 годин у парку Богдана Хмельницького, що у Металургійному районі Кривого Рогу біля кафе «Деревяшка» громадянином [PERSON] без жодних на те причин і без попередження, з особливою жорстокістю і з прямим умислом, було нанесену позивачу тілесні ушкодження. Через нанесені ушкодження він втратив свідомість та прийшов до тями тільки у Міській лікарні №2. Того ж дня, він звернувся до відділення поліції №2 Криворізького районного управління поліції ГУНП в Дніпропетровській області та за вказаним фактом було порушено кримінальну справу. Внаслідок нанесених йому тілесних ушкоджень у нього було виявлено синці та садна обличчя з набряками м`яких тканин, крововиливом у слизову оболонку верхньої губи - які виникли від дії тупого твердого предмету, що підтверджується висновком судово-медичної експертизи, який знаходиться в матеріалах кримінальної справи. Позивач у позові зазначив, що спричинені йому тілесні ушкодження потягли за собою необхідність відновлення стану здоров`я, протягом тривалого часу він відчував головний біль. Під час лікування ним було витрачено на придбання ліків та лікарських засобів 1207,11 грн. та ним було витрачено 400 грн. на таксі для обстеження та придбання ліків. Крім того, позивач у позові стверджував, що йому було завдано і моральну шкоду неправомірними діями відповідача [PERSON] , оскільки він зазнав фізичного болю, було завдано тілесних ушкоджень, було порушено нормальний спосіб життя, оскільки він був змушений докласти додаткові зусилля для захисту своїх прав і для лікування у закладі охорони здоров`я. Біль того, на час лікування та обстеження він тимчасово втратив працездатність, зокрема й заробітну плату у розмірі 12 000,00 грн., через відступіть коштів та займаючи їх на лікування він пережив переживання та бентежність, завдану моральну шкоду позивач оцінює в 50 000,00 грн. У зв`язку з чим, посилаючись на вимоги ст. ст. 22, 23, 1166, 1167 ЦК України позивач звернувся до суду з вказаним позовом. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28 вересня 2021 року, вказана справа надійшла до провадження судді Сільченко В.Є. (а.с. 18) Ухвалою суду від 29 вересня 2021 року самовідвід судді Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області Сільченко В.Є. у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задоволено. Підставою заявлення суддею Сільченко В.Є. самовідводу зазначені наступні обставини, що 24.09.2021 року Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області під головуванням судді Сільченко В. Є. ухвалив вирок та визнав [PERSON] , [INFO] , винним у скоєнні кримінального проступку передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України. Потерпілий у вказаній справі - [PERSON] (а.с. 19) Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30 вересня 2021 року цивільна справа була розподілена до розгляду судді Вікторович Н.Ю. (а.с. 21) Ухвалою суду від 01 жовтня 2021 року прийняти до свого провадження цивільну справу за відкрито провадженні по справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. (а.с. 22) В ухвалі про відкриття провадження від 01 жовтня 2021 року відповідачу був наданий строк в 15 днів з дня отримання даної ухвали суду, на подачу відзиву на позовну заяву. Ухвала не отримана відповідачем, що підтверджується поштовим направленням, яке повернулось на адресу суду з відміткою «За закінченням строку зберігання». Відзиву на позовну заяву від [PERSON] до суду не надійшло. Відповідач вважається належним чином повідомлений про розгляд справи відповідно до п. 1 ч. 8 ст. 128 ЦПК України. Суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що застосовуючи положення ч.4 ст. 10 Цивільно-процесуального кодексу України, ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" при розгляді справи, ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами,утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу,та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п.35 рішення від 07.07.1989р. Європейського суду з прав людиниу справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії" (Alimentaria Sanders S.A.v.Spain). Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України - у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. У відповідності до вимог ст.ст.280-281 ЦПК України, з урахуванням особливостей, встановлених для розгляду справ в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, суд вважає за можливе вирішити справу в заочному порядку, з огляду на те, що відповідач повідомлялася про перебування в провадженні суду даної справи. Однак у встановлений судом термін відзив на позовну заяву та/або клопотання про розгляд справи з викликом сторін, - не подала, крім того, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В тому числі, суд враховує вимоги ст. 80 ЦПК України, зокрема достатність доказів для вирішення справи, наданих до суду. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов до наступних висновків. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (частина перша статті 4 ЦПК України). Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 ЦПК України). Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначено частиною другою вказаної статті. Згідно з ч.2 ст.77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ч.2 ст.43 ЦПК України обов`язок надання усіх наявних доказів до початку розгляду справи по суті покладається саме на осіб, які беруть участь у справі. За вимогами ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Одночасно, суд звертає увагу на те, що за положеннями ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. За правилами ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК України), а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст.81 ЦПК України). При цьому, належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню, як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій. Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі. Правила допустимості доказів встановлені з метою об`єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом. Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму та означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами. За ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви в добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. При вирішенні спорів про відшкодування шкоди доказуванню підлягають: факт спричинення шкоди, протиправність дій заподіювача і його вина, причинний зв`язок між протиправною дією і негативними наслідками. Обов`язок доказування розподіляється таким чином: позивач доказує наявність шкоди та її розмір, а відповідач відсутність його вини в заподіянні шкоди. У позовній заяві позивач зазначає, що 26 липня 2021 року близько 4.30 годин у парку Богдана Хмельницького, що у Металургійному районі Кривого Рогу біля кафе «Деревяшка» громадянином [PERSON] без жодних на те причин і без попередження, з особливою жорстокістю і з прямим умислом, було нанесену позивачу тілесні ушкодження. Спричинені йому тілесні ушкодження потягли за собою необхідність відновлення стану здоров`я, протягом тривалого часу він відчував головний біль. Під час лікування ним було витрачено на придбання ліків та лікарських засобів 1207,11 грн. та 400 грн. на таксі для обстеження та придбання ліків. Так, відповідно до долученого до матеріалів справи Талону-повідомленню єдиного обліку №11884 про прийняття і реєстрацію заяви (повідомлення) про кримінальне правопорушення та іншу подію, 26.07.2021 року до чергової частини ВП №2 КРУП з письмовою заявою звернувся гр. [PERSON] , [INFO] , за фактом нанесення йому тілесних ушкоджень в область голови невідомою особою, що мало місце 26.07.2021 року близько 07.30 годин на соц. Місті в паркі Б.Хмельницького біля кафе «Деревяшка». (а.с. 10) Відповідно до направлення №183 на предмет установлення факту ушкодження здоров`я виданого 26 липня 2021 року [PERSON] черговим старшим лейтенантом поліції Чирва Н.С. (а.с. 8) 26 липня 2021 року [PERSON] сплатив на рахунок Комунального закладу Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи» ДОР кошти у розмірі 207,11 грн. з зазначенням назви послуги: за видачу висновків спеціаліста, що підтверджується квитанцією № МР_АВ010692КЕК_20394608 від 26.07.2021 року. (а.с. 8) Відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 1062 проведеної судово-медичним експертом Криворізького міжрайонного відділу КЗ «Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи» ДОР» Бондаренко О.В. за заявою потерпілого [PERSON] від 26.07.2021 року, на основі судово0-медичних обстежень гр. [PERSON] , [INFO] , враховуючи відомі обставини справи, експерт прийшов до висновку: у нього виявлені ушкодження у вигляді: синців та саден обличчя з набряками м`яких тканин, крововиливом у слизову оболонку верхньої губи - які виникли від дії тупого твердого предмету (предметів). Характер виявлених ушкоджень при первинному обстеження, а саме ступінь їх загоєння (скоринка садна на рівні шкіри, синці з чіткими контурами, крововилив темно-червоного кольору), свідчить, що давність їх виникнення може відповідати строку вказаному обстежуваним. За своїм характером виявлені ушкодження відносяться до легких тілесних ушкоджень, як такі, що мають незначні скороминучі наслідки. П.2.3.3. «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом МОЗ України від 17.01.1995 р. №6. (а.с. 11-12, 16) Відповідно до Квитанції №1273 [PERSON] сплатив 27.07.2021 року ФОП [PERSON] за обстеження МРТ головного мозку 800,00 грн.. (а.с. 9) Ухвалою суду від 29 вересня 2021 року самовідвід судді Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області Сільченко В.Є. та в ухвалі вказано, що 24.09.2021 року Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області під головуванням судді Сільченко В. Є. ухвалив вирок та визнав [PERSON] , [INFO] , винним у скоєнні кримінального проступку передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України. Потерпілий у вказаній справі - [PERSON] (а.с. 19) Відповідно до вироку судді Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області Сільченко В.Є. від 24 вересня 2021 року (справа №210/5201/21) вбачається, що органом досудового розслідування встановлено, що 26.07.2021 близько о 04 годині 30 хвилин [PERSON] , [INFO] , перебуваючи на відкритій ділянці місцевості в парку ім. Богдана Хмельницького, розташованого по пр. Металургів в Металургійному районі, м. Кривий Ріг, побачив раніше йому незнайомого чоловіка, а саме [PERSON] , [INFO] , та побачивши, що останній спілкується з його сестрою [PERSON] та дівчиною [PERSON] , висловив свої претензії щодо того, що [PERSON] спілкується з ними в результаті чого виник словесний конфлікт. В результаті словесного конфлікту, [PERSON] о 05 годині 30 хвилин у вищезазначеному місці підійшов до [PERSON] , та реалізуючи злочинний умисел направлений на спричинення тілесних ушкоджень [PERSON] , розуміючи суспільно небезпечний та протиправний характер своїх діянь, діючи умисно, раптово кулаком правої руки наніс декілька ударів в голову [PERSON] , в результаті чого останній впав на землю та [PERSON] , продовжуючи реалізувати єдиний злочинним умисел, продовжував наносити удари кулаком правої руки в голову [PERSON] , після чого працівники патрульної поліції зупинили протиправні дії [PERSON] , з метою забезпечення безпеки [PERSON] та припинення протиправних дій [PERSON] . В результаті умисного нанесення ударів кулаком правої руки в голову [PERSON] . [PERSON] спричинив потерпілому тілесні ушкодження, а саме 4 синця в надбрівній області праворуч, навколо правого ока, на боковій поверхні носа та на крилі носа праворуч з набряком м`яких тканин, 1 садно в області середньої третини правої брови, 1 крововилив на слизовій оболонці верхньої губи по середній лінії та ліворуч, синець голови, перелом кісток носа без зміщення. Згідно висновку судово-медичного експерта №1335 від 13.09.2021 за своїм характером синці на боковій поверхні носа та на крилі носа праворуч, перелом кісток носа відносяться до легких тілесних ушкоджень, які викликали короткочасний розлад здоров`я (більше 6 діб але менше 21 доби) П.2.3.3. «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом МОЗ України від 17.01.1995 р. №6. [PERSON] , [INFO] , визнано винним у скоєнні кримінального проступку передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України і призначити йому покарання у вигляді ста неоподаткованих мінімумів доходів громадян, а саме 1700 (одна тисяча сімсот) гривень. Частиною 6 ст.82 ЦПК України передбачено, що вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Згідно ч. 7 ст. 128 КПК України, особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства. Однак, суд зазначає, що позивачем не долучено до матеріалів справи доказів, які підтверджують, що під час лікування ним було витрачено на придбання ліків та лікарських засобів 1207,11 грн. Судом встановлено, що матеріалами справи підтверджено в ході розгляду справи вина відповідача у наявності матеріальної шкоди, однак, не підтверджено належними доказами понесені позивачем витрати на придбання ліків та лікарських засобів у розмірі 1207,11 грн. Зазначені в позовній заяві витрати на користування послугами таксі для прибуття до місця обстеження та придбання ліків позивачем у розмірі 400,00 грн., матеріалами справи не доведено належними доказами. Окрім того, доказів того, що позивачу були назначені певні обстеження та, що він перебував у тяжкому стані та не міг потрапити до місця обстеження без користування послугами таксі, матеріали справи також не містять. Сплачені позивачем кошти у розмірі 800,00 грн. за проведення обстеження МРТ головного мозку, суд не враховую як понесені позивачем витрати на придбання ліків та лікарських засобів, оскільки матеріалами справи не доведено, що вказане обстеження було призначено лікарем, а не проведено позивачем за власним бажанням. У зв`язку з чим, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача матеріальну шкоду в сумі 1607,11 грн. задоволенню не підлягають. Щодо заявлених позивачем вимог про стягнення з відповідача на його корись моральної шкоди, суд зазначає, що в цій частині позов підлягає частковому задоволенню. Так, частиною 1 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Згідно ч. 4 ст. 23 ЦК України, моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого права і способом захисту цивільних прав може бути відшкодування, в тому числі, моральної (немайнової) шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я (ст.ст. 16, 1168 ЦК України). Відповідно до ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до ст. 1177 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Таким чином, будь-який факт протиправної поведінки щодо особи має наслідком отримання даною особою моральної шкоди, оскільки вона впевнена, що її права є непорушними (ст. 21 Конституції України). Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» N 4 від 31 березня 1995 року, (надалі - Пленум ВСУ), під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Як визначається п. 3 Пленуму ВСУ моральна шкода може полягати, зокрема: моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Так, внаслідок вчиненого відповідачем кримінального правопорушення у позивача тривалий час був порушений звичний для нього устрій життя, позивач пережив негативні емоції та душевні страждання. Згідно роз`яснень, які містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Під час судового розгляду встановлена наявність завданої моральної шкоди позивачу, який полягав у моральних стражданнях, у зв`язку з перенесеним стресом внаслідок вчиненого кримінального правопорушення, порушенням звичного способу життя через участь в досудовому розслідуванні і судовому розгляді вчиненого відносно неї кримінального правопорушення. Що стосується розміру відшкодування моральної шкоди, то суд зазначає наступне. Згідно роз`яснень п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України, з подальшими змінами «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема враховується характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, конкретних обставин по справі, характер моральних страждань і наслідків, що наступили. Разом з тим, моральну шкоду, зважаючи на її сутність, не можна відшкодувати в повному обсязі, оскільки немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю. Зважаючи на це, будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. З огляду на зазначене та обставини справи, суд вважає, що в даному конкретному випадку факт заподіяння відповідачем моральної шкоди позивачу є безсумнівним, його наслідки у вигляді душевних страждань позивача залежать від особливостей його емоційно-розумового сприйняття внаслідок злочинних дій відповідача та перенесених ним у зв`язку з цим страждань. Так, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Враховуючи наведене, розмір відшкодування суд визначає виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, беручи до уваги глибину і тривалість моральних страждань позивачки, характеру психологічної травми, яку вона отримала. Враховуючи, що такий спосіб захисту цивільних прав, як компенсація моральної (немайнової) шкоди, не повинен стати засобом безпідставного збагачення потерпілої особи, розмір присудженої до відшкодування шкоди має бути не більш, аніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен вести до збагачення потерпілого за рахунок винного, суд критично відноситься до суми моральної шкоди, яку просить стягнути позивач, тому вважає можливим стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду в розмірі 4000 гривень. Відповідно до ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову на відповідача. Таким чином, враховуючи, що відповідно до Закону України «Про судовий збір» позивачка звільнена від сплати судового збору при зверненні до суду з заявленими позовними вимогами, тому з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір. На підставі наведеного,

Outcome: partial