Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-17 00:00:00

У червні 2021 року позивач звернувся до суду з указаним позовом, в обґрунтування якого зазначив, що з 08.11.2014 року по даний час він перебуває у шлюбі із [PERSON] . За час подружнього життя 13.03.2019 року ними за спільні кошти було придбано автомобіль марки «TOYOTA», модель «CELICA», 1999 року випуску та зареєстровано на його дружину [PERSON] , що знаходився в їхньому користуванні та обслуговувався ними за спільні кошти. Восени 2020 року він із [PERSON] деякий час вони не проживали разом та мали намір розлучитися, через що з метою уникнення поділу спільного майна подружжя при розлученні [PERSON] вирішила перереєструвати спільний автомобіль на свою матір [PERSON] . З цією метою 12.11.2020 року [PERSON] уклала договір комісії № 9691 з фізичною особою - підприємцем [PERSON] , який нібито здійснює підприємницьку діяльність у місті Вінниці, а фактично знаходиться за адресою розташування територіального сервісного центру 1841 у с. Довжик Житомирського району. В цей же день між ФОП [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу транспортного засобу № 7594/20/9691, згідно якого вартість автомобіля складає за домовленістю 25000 грн., що є значно нижчою ринкової вартості. Укладені договори є недійсними, оскільки під час продажу автомобіля [PERSON] було достовірно відомо про те, що її дочка [PERSON] перебувала в шлюбі з позивачем, але продаж автомобіля відбувся без його згоди як співвласника майна. Тому позивач просить визнати недійсним договір комісії № 9691 від 12.11.2020 року, укладений між [PERSON] та фізичною особою - підприємцем [PERSON] , а також визнати недійсним договір купівлі-продажу транспортного засобу № 7594/20/9691 від 12.11.2020 року, укладений між фізичною особою - підприємцем [PERSON] та [PERSON] , на підставі якого 12.11.2020 року здійснено реєстрацію автомобіля марки «TOYOTA», модель «CELICA», 1999 року випуску, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , червоного кольору. Позивач та відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце його проведення були повідомлені належним чином, подали до суду письмові заяви, у яких просять проводити судове засідання в їхній відсутності. У поданій до суду заяві позивач вказав про підтримання позовних вимог, а відповідач у заяві зазначила, що позовні вимоги визнає. Відповідачі ФОП [PERSON] та [PERSON] у судове засідання також не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, причин неявки до суду не повідомили, відзив на позовну заяву до суду не направили. Оскільки в матеріалах справи зібрано достатньо доказів про взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе розглянути справу в їхній відсутності на підставі наявних у суду матеріалів. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 08.11.2014 року позивач та відповідач [PERSON] перебувають у шлюбі, зареєстрованому ВДРАЦС РС Житомирського МУЮ у Житомрській області за актовим записом № 2442 відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 08.11.2014 року. 13.03.2019 року за відповідачем [PERSON] зареєстровано автомобіль марки «TOYOTA», модель «CELICA», 1999 року випуску, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , червоного кольору, що вбачається зі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] . 12.11.2020 року між [PERSON] (комітентом) та ФОП [PERSON] (комісіонером) укладено договір комісії № 9691, відповідно до якого останній зобов`язався за її дорученням за комісійну плату вчинити за її рахунок від свого імені один або декілька правочинів щодо продажу вказаного вище транспортного засобу за ціною 25000,00 грн. Того ж дня між ФОП [PERSON] та [PERSON] , яка є матір`ю відповідача [PERSON] , що слідує зі свідоцтва про народження [PERSON] ІІІ-ТП від 26.10.1990 року, укладено договір купівлі-продажу транспортного засобу № 7594/20/9691, на підставі якого [PERSON] набула у власність цей автомобіль за зазначеною ціною та на її ім`я видано свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] від 12.11.2020 року. Згідно ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Юридичне оформлення права власності на майно на одного із подружжя не змінює статусу цього майна як набутого у шлюбі. Згідно ч. 1 ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Отже, оскільки автомобіль марки «TOYOTA», модель «CELICA», 1999 року випуску, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] набутий подружжям Вислоцькими в шлюбі, тому він є об`єктом права їхньої спільної сумісної власності. Відповідно до ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно ч. ч. 1, 2, 3 ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, частина третя статті 368 ЦК України), відповідно до частин другої, третьої статті 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Законодавством не встановлено недійсності правочину при відчуженні спільного сумісного майна подружжя без письмової згоди одного з подружжя, а тому при розгляді спорів про розподіл цінного спірного майна та визнання недійсними правочинів з відчуження такого без письмової згоди одного з подружжя, за умови наявності іншої згоди, суди мають виходити з права одного з подружжя на відповідну компенсацію вартості відчуженого не в інтересах сім`ї майна. Укладення одним із подружжя договору щодо розпорядження спільним майном без згоди другого з подружжя може бути підставою для визнання такого договору недійсним лише в тому разі, якщо суд установить, що той з подружжя, хто уклав договір щодо спільного майна, та третя особа - контрагент за таким договором діяли недобросовісно, зокрема, що третя особа знала чи за обставинами справи не могла не знати про те, що майно належить подружжю на праві спільної сумісної власності і що той з подружжя, хто укладає договір, не отримав згоди на це другого з подружжя. Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом України у справі № 6-17цс17 від 22 лютого 2017 року та Верховним Судом у справі № 304/1423/15-ц від 08 травня 2018 року. Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. З наведеного можна зробити висновок про те, що автомобіль марки «TOYOTA», модель «CELICA», 1999 року випуску, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , який є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя Вислоцьких, було відчужено відповідачем [PERSON] відповідачу [PERSON] на власний розсуд та без згоди позивача на укладення оспорюваних правочинів, а також, на переконання суду, як [PERSON] , так і [PERSON] , при укладенні договорів діяли недобросовісно, враховуючи, що зокрема, [PERSON] , будучи матір`ю [PERSON] , не могла не знати про те, що автомобіль придбано подружжям Вислоцьких у шлюбі та належить їм на праві спільної сумісної власності та що її дочка не отримала згоди свого чоловіка на відчуження майна. За таких обставин та, приймаючи до уваги визнання відповідачем [PERSON] позову, яке не суперечить закону і не порушує прав, свобод та інтересів інших осіб, суд вважає, що договори були укладені з порушенням закону, у зв`язку з чим підлягають визнанню їх недісними.

Outcome: approved