Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-19 00:00:00

[PERSON] (надалі по тексту також - позивач) звернулася до суду з позовом до [PERSON] (надалі по тексту також - відповідач), в якому вказує, що 25.03.2015 між позивачкою та відповідачем укладено шлюб, зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Житомирського міського управління юстиції у Житомирській області, актовий запис №451. Від такого шлюбу народились троє дітей: повнолітня [PERSON] , [INFO] , та двоє неповнолітніх: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Діти проживають з позивачкою та знаходяться повністю на її вихованні та утриманні. На протязі останнього часу між позивачкою та відповідачем неодноразово виникали сварки з побутових причин, та різних поглядів на питання сімейного життя. Внаслідок цього сімейне життя поступово погіршилося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. Вони не підтримують подружніх стосунків, не ведуть спільного господарства. Намірів поновлювати сімейні стосунки позивачка не має. На глибоке переконання позивачки, подальшого сенсу у збереженні шлюбу немає, оскільки як у неї, так і у відповідача на ґрунті сімейно-побутових проблем, та діаметрально протилежних поглядів на сімейне життя сформувались стійкі неприязні стосунки, внаслідок яких почуття любові та поваги остаточно втрачено. Ці обставини позивачка вважає достатніми підставами для розлучення. Подальше спільне життя і збереження шлюбу буде суперечити її інтересам та не відповідає уявленням позивачки про стосунки в сім`ї. На примирення вона не згодна, а тому просить розірвати її шлюб із відповідачем. Наразі питань про визначення місця проживання дітей та поділу спільного майна подружжя для вирішення їх судом позивачкою не заявлено. В той же час, відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання неповнолітніх дітей, останні перебувають на повному утриманні позивачки, між ними не досягнуто домовленості про спосіб виконання відповідачем цього обов`язку, а відтак позивачка одночасно заявляє вимогу про стягнення аліментів, мотивуючи тим, що відповідач є здоровим, працездатним, отримує високий дохід, оскільки працює фізичною особою-підприємцем, а тому вона вважає, що на утримання двох неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , слід стягувати аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі по 3 000 (три тисячі) гривень, але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку з подальшою індексацією відповідно до закону, щомісячно, починаючи з дня звернення до суду і до досягнення старшою дитиною повноліття, а далі - в розмірі 3 000 (три тисячі) гривень, але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку з подальшою індексацією відповідно до закону, щомісячно. В судовому засіданні позивачка свої позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Відповідач визнав позов частково та не заперечував проти розірвання шлюбу. Щодо позовних вимог про стягнення аліментів вказав, що на даний час його матеріальний стан дає змогу сплачувати по 2500 гривень на користь [PERSON] на кожного із дітей. Вислухавши пояснення сторін, розглянувши та дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що 25 березня 2015 року відділом реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Житомирського міського управління юстиції у Житомирській області зареєстровано шлюб між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , актовий запис № 451. [INFO] народилася [PERSON] , актовий запис №1, свідоцтво серії [NUMBER] . Її батьками записані: [PERSON] та [PERSON] . [INFO] народився [PERSON] , актовий запис №2306, свідоцтво серії [NUMBER] . Його батьками записані: [PERSON] та [PERSON] . [INFO] народився [PERSON] , актовий запис №1555, свідоцтво серії [NUMBER] . Його батьками записані: [PERSON] та [PERSON] . У відповідності до ст. 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається, а відтак, кожен з подружжя має право на припинення шлюбних відносин згідно зі ст. 56 Сімейного кодексу України. За змістом ст. 112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного із них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно із положеннями п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Позивач скористалася даним правом та звернулася до суду з цим позовом, наполягаючи на розірванні шлюбу, оскільки фактично сімейні стосунки припинені. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має наміру зберегти шлюб з відповідачем. Таким чином, сім`я фактично розпалася і збережена бути не може, стосунки, які існують між сторонами, виключають можливість збереження сім`ї, подальше перебування в шлюбі буде суперечити інтересам сторін, а тому шлюб необхідно розірвати. Щодо стягнення аліментів то відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язанні утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3 ст. 181 СК України). Згідно ч. 1 ст. 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ч. 2 ст. 182 СК України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Разом з тим, суд зазначає, що позивачем не надано належних доказів на підтвердження наведених в позовній заяві розмірів грошових коштів, які необхідні на утримання неповнолітніх дітей, а тому, враховуючи фактичні обставини справи, рівність прав та обов`язків батьків щодо виховання та утримання дітей, виходячи з закріплених ч. 9 ст. 7 СК України принципів справедливості, добросовісності та розумності, відповідності моральним засадам суспільства, враховуючи те, що відповідач позов визнав частково, добровільно надає допомогу на утримання дітей позивачу, його матеріальний стан та можливість сплачувати аліменти, позивач в судовому засіданні вказувала на можливість задоволення позовних вмиог в частині стягнення аліментів в розмірі 2500 на кожну дитину, суд вважає, що справедливим наразі буде стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітніх синів [PERSON] та [PERSON] в розмірі 2500 на кожну дитину щомісяця. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Саме тому, у відповідності до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, з відповідача підлягають стягненню в дохід держави судові витрати по сплаті судового збору.

Outcome: partial