Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-19 00:00:00

В травні 2021 року [PERSON] звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з вищевказаним позовом до [PERSON] , в якому просить суд: 1) визнати за [PERSON] право власності на автомобіль марки ЗАЗ-Daewoo-Sens, 2007 року випуску, державний номер [NUMBER] ; 2) Стягнути з [PERSON] в рахунок грошової компенсації вартості 1\\2 частки у праві спільної часткової власності на автомобіль марки ЗАЗ-Daewoo-Sens, 2007 року випуску, державний номер [NUMBER] , суму грошових коштів у розмірі 40 750, 00 грн.; 3) Стягнути з [PERSON] судовий збір в сумі 908, 00 грн. В обґрунтування позовних вимог вказано, що рішенням Білоцерківського міськрайонного суду від 18 лютого 2016 року (справа № 357/17096/15-ц) за позивачем визнано 1\\2 частину автомобіля ЗАЗ-Daewoo-Sens, 2007 року випуску, державний номер [NUMBER] . Позивач погоджується на отримання грошової компенсації частки позивача у спільному майні подружжя так як зазначений автомобіль перебуває в користуванні відповідача. Тому з відповідача на користь позивача слід стягнути 1\\2 частину вартості автомобіля в розмірі 40 750, 00 грн., виходячи з його вартості, яка становить 81 500, 00 грн., залишивши вказаний автомобіль у власності відповідача. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судових справ між суддями, вказана справа 11 травня 2021 року розподілена судді Бебешко М.М. Ухвалою суду від 09 червня 2021 року відкрито провадження у вказаній справі та призначено судове засіданні на 16 серпня 2021 року на 09.00 год. У зв`язку з неявкою учасників справи в судове засідання, призначене на 16 серпня 2021 року, розгляд справи відкладено на 27 вересня 2021 року на 14.30 год. 20 вересня 2021 року на адресу суду надійшов відзив від відповідача, в якому остання просить відмовити позивачу в задоволенні позову. В обґрунтування відзиву вказано, що згідно висновку авто товарознавчого дослідження № 212 від 29.06.2016, вартість автомобіля ЗАЗ-Daewoo-Sens, державний номер [NUMBER] становить 40 200 грн. До автомобіля ЗАЗ-Daewoo-Sens, 2007 року випуску, державний номер [NUMBER] , вказаного в позовній заяві, відповідач не має жодного відношення. В матеріалах справи відсутні свідоцтво про розірвання шлюбу, рішення суду про поділ майна подружжя, свідоцтво про шлюб. За таких обставин, позовні вимоги задоволенню не підлягають. 27 вересня 2021 року на адресу суду надійшла заява від позивача про долучення до матеріалів справи копії рішення Білоцерківського міськрайонного суду від 18.02.2016 та копію ухвали апеляційного суду від 18.04.2016 09 листопада 2021 року на адресу суду від позивача надійшло клопотання про призначення судової транспортної товарознавчої експертизи. 23 листопада 2021 року на адресу суду від відповідача надійшло клопотання про залучення експертного дослідження. В судовому засіданні позивач змінив свої позовні вимоги та просив суд визнати за відповідачем право власності на спірний автомобіль і стягнути з відповідача на його користь 1\\2 частину ринкової вартості автомобіля, визначеної висновком експерта від 09 листопада 2021 року в розмірі 11 100,00 грн. Відповідач в судовому засіданні в повному обсязі визнала змінені позовні вимоги щодо визнання за нею права власності на спірний автомобіль та стягнення з неї на користь позивача 1\\2 частину ринкової вартості автомобіля, визначеної висновком експерта від 09 листопада 2021 року в розмірі 11 100,00 грн. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Автомобіль ЗАЗ-Daewoo, реєстраційний номер [NUMBER] , 14.07.2007 зареєстровано на [PERSON] . 29 вересня 2016 року судовим експертом Петрушанко Вадимом Федоровичем складено висновок № 212 автотоварознавчого дослідження про визначення ринкової вартості колісного транспортного засобу ЗАЗ-Daewoo, реєстраційний номер [NUMBER] . Відповідно до даного висновку, ринкова вартість автомобіля ЗАЗ-Daewoo, реєстраційний номер [NUMBER] заокруглено складає 40 200, 00 грн. Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 18 лютого 2016 року у справі № 357/17096/15-ц задоволено позов [PERSON] до [PERSON] , яким поділено спільне майно подружжя, набуте в період шлюбу та визнано за [PERSON] право власності на 1\\2 частину будинку [ADDRESS] і на 1\\2 частину автомобіля ЗАЗ-Daewoo Sens, 2007 року випуску, державний номер [NUMBER] , Ухвалою апеляційного суду Київської області від 18 квітня 2016 року рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 18 лютого 2016 року залишено без змін. 09 листопада 2021 року судовим експертом Петрушанко Вадимом Федоровичем складено висновок експертного дослідження № 151 про визначення вартості колісного транспортного засобу ЗАЗ-Daewoo, реєстраційний номер [NUMBER] . Відповідно до даного висновку, ринкова вартість автомобіля ЗАЗ-Daewoo Sens, реєстраційний номер [NUMBER] заокруглено складає 22 200, 00 грн. Згідно з вимогами статті 60 Сімейного кодексу України (надалі СК України)- майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу) Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч. 1 ст. 61 СК України - об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Відповідно до ч.1 ст.69 СК України - дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно з вимогами ч.1 ст. 70 СК України - у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Частинами першою статті 71 СК України передбачено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до статті 355 Цивільного кодексу України (надалі ЦК України) - майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є, згідно зі статтею 356 ЦК України, спільною частковою власністю. Суб`єктами права спільної часткової власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади. Згідно зі статтею 357 ЦК України - частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. Якщо розмір часток у праві спільної часткової власності не встановлений за домовленістю співвласників або законом, він визначається з урахуванням вкладу кожного з співвласників у придбання (виготовлення, спорудження) майна. Співвласник має право на відповідне збільшення своєї частки у праві спільної часткової власності, якщо поліпшення спільного майна, які не можна відокремити, зроблені ним своїм коштом за згодою всіх співвласників, з додержанням встановленого порядку використання спільного майна. Співвласник житлового будинку, іншої будівлі, споруди може зробити у встановленому законом порядку за свій рахунок добудову (прибудову) без згоди інших співвласників, якщо це не порушує їхніх прав. Така добудова (прибудова) є власністю співвласника, який її зробив, і не змінює розміру часток співвласників у праві спільної часткової власності. Поліпшення спільного майна, які можна відокремити, є власністю того з співвласників, який їх зробив, якщо інше не встановлено домовленістю співвласників. Відповідно до статті 358 ЦК України - право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Якщо договір між співвласниками про порядок володіння та користування спільним майном відповідно до їхніх часток у праві спільної часткової власності посвідчений нотаріально, він є обов`язковим і для особи, яка придбає згодом частку в праві спільної часткової власності на це майно. Статтею 361 ЦК України передбачено, що співвласник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності. Статтею 364 ЦК України визначено, що співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. Договір про виділ у натурі частки з нерухомого спільного майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до статті 367 ЦК України - майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. 2. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Договір про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спір між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК(2947-14), ч.3 ст.368 ЦК) (45-15), відповідно до частин 2,3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Згідно з п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» від 22 грудня 1995 року № 20, вирішуючи питання про грошові стягнення у справах за позовами про захист права приватної власності на майно, суди мають виходити з того, що вартість спірного майна визначається за погодженням сторін, а за його відсутності - за дійсною вартістю майна на час розгляду спору. Позивачеві достатньо підтвердити, що спірний об`єкт набутий під час шлюбу. І тоді вже тягар доказування покладається на відповідача, який повинен доводити, що цей об`єкт не є спільною сумісною власністю подружжя. Приклад застосування такого підходу викладено в Постановах Верховного Суду від 7 квітня 2020 року у справі № 199/3645/17, від 27 червня 2018 року у справі № 757/45050/15 та від 12 червня 2019 року у справі № 595/324/17. Відповідно до висновків постанови Верховного Суду від 03.04.2020 року у справі № 286/1537/16-ц, набуття майна за час перебування у шлюбі створює презумпцію виникнення права спільної сумісної власності. Це означає, що ні дружина, ні чоловік не зобов`язані доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте у шлюбі, оскільки воно вважається таким, що належить подружжю. Якщо майно придбано під час шлюбу, то реєстрація прав на нього (транспортний засіб, житловий будинок чи іншу нерухомість) лише на ім`я одного із подружжя не спростовує презумпцію права спільної сумісної власності подружжя. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається в обґрунтування своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а обов`язок надання доказів покладається на сторони та інших осіб, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Оцінка надається як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі. Приймаючи до уваги те, що позивачем надано суду докази належності йому на праві власності 1\\2 частини спірного автомобіля, а відповідачем надано суду висновок експертного дослідження про визначення ринкової вартості вказаного автомобіля на момент розгляду справи в суді, суд вважає, що позовні вимоги позивача, змінені в судовому засіданні в частині визнання за відповідачем права власності на спірний автомобіль і стягнення з відповідача на його користь 1\\2 частини ринкової вартості автомобіля в сумі 11 100,00 грн. підлягають до задоволення. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України - судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною шостою статті 141 ЦПК України передбачено, що у випадку, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Згідно з вимогами частини першої статті 142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а в разі якщо домовленості про укладення мирової угоди, відмову позивача від позову або визнання позову відповідачем досягнуто сторонами за результатами проведення медіації - 60 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. У зв`язку зі звільненням позивача від сплати судового збору та визнанням відповідачем позову в судовому засіданні в повному обсязі, суд вважає за доцільне стягнути із відповідача на користь держави 50 відсотків від розмірі судового збору, що підлягає сплаті за подання позову (908,00 грн.). За таких обствин, із відповідача на користь держави підлягають стягненню судові витрати за сплату судового збору в розмірі 454,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved