Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-13 00:00:00

позивач звернулася до суду з позовом до Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) за участю третіх осіб [PERSON] , [PERSON] , Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про звільнення майна з-під арешту. Свої вимоги мотивувала тим, що з 18 грудня 1991 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] . Постановою державного виконавця Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві від 22 лютого 2016 року накладено арешт на нерухоме майно боржника [PERSON] та оголошено заборону на його відчуження. [PERSON] помер [INFO] та позивач є спадкоємцем після його смерті і має намір прийняти спадщину, яка складається з частини квартири [ADDRESS] . У зв`язку з чим просить зняти арешт із належного [PERSON] нерухомого майна, накладений на підставі постанови державного виконавця Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві № 50242368 від 22 лютого 2016 року. Згідно вимог ч.13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Відповідно до ст. 274 Цивільного процесуального кодексу України в порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи, справи, що виникають з трудових відносин, а також може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті. За змістом ст. 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Судом було вжито всіх заходів для повідомлення відповідача про розгляд даної справи в порядку спрощеного позовного провадження, однак, відповідач не скористався процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву, а також доказів, на підтвердження своїх заперечень, та за відсутності доказів поважності причин неподання учасниками розгляду заяв по суті справи, суд вирішує справу за наявними письмовими матеріалами, що відповідає положенню частини восьмої статті 178 Цивільного процесуального кодексу України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без участі сторін за наявними у справі матеріалами. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні правовідносини. З 18 грудня 1991 року позивач перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] (а.с. 12), який помер [INFO] (а.с. 11). Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 23 червня 2021 року постановою державного виконавця Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві від 22 лютого 2016 року накладено арешт на нерухоме майно боржника [PERSON] та оголошено заборону на його відчуження (а.с. 15-16). Позивач просить зняти арешт із належного [PERSON] нерухомого майна, накладений на підставі постанови державного виконавця Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві № 50242368 від 22 лютого 2016 року. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що є спадкоємцем після смерті [PERSON] та має намір прийняти спадщину, яка складається з частини квартири [ADDRESS] . На підтвердження позовних вимог позивач надала суду свідоцтво про право власності на житло від 15 лютого 2018 року (а.с. 13-14), заяву до Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві про скасування арешту із належного [PERSON] нерухомого майна, накладеного на підставі постанови державного виконавця Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві № 50242368 від 22 лютого 2016 року (а.с. 17), лист Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 17 червня 2021 року про неможливість надання інформації, оскільки позивач не є стороною виконавчого провадження (а.с. 18), рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 26 березня 2015 року про стягнення з [PERSON] на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» заборгованості за кредитним договором у розмірі 14 489,93 грн. (а.с. 22-25). Згідно з п. 4 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. (ч. 1 ст. 2 ЦПК України). Представник відповідача Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) не скористався процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву у встановлений строк, а також доказів, на підтвердження своїх заперечень, та за відсутності доказів поважності причин неподання учасниками розгляду заяв по суті справи, суд вирішує справу за наявними письмовими матеріалами, що відповідає положенню частини восьмої статті 178 Цивільного процесуального кодексу України. Третя особа [PERSON] не скористався процесуальним правом подачі письмових пояснень на позовну заяву. Третя особа [PERSON] померла [INFO] (а.с. 53). Представник третьої особи Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» скористався процесуальним правом подачі письмових пояснень на позовну заяву, відповідно до яких позовні вимоги не визнав повністю, оскільки боржником, а після його смерті і його правонаступники не виконали в повному обсязі рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 26 березня 2015 року про стягнення з [PERSON] на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» заборгованості за кредитним договором у розмірі 14 489,93 грн. Відповідно до ч. 2 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація обтяжень проводиться на підставі: 1) судового рішення щодо набуття, зміни або припинення обтяження речових прав на нерухоме майно, що набрало законної сили; 2) рішення державного виконавця, приватного виконавця щодо обтяження речових прав на нерухоме майно; 3) визначеного законодавством документа, на якому нотаріусом вчинено напис про накладення заборони щодо відчуження нерухомого майна; 4) рішення органу місцевого самоврядування про віднесення об`єктів нерухомого майна до застарілого житлового фонду; 5) договору, укладеного в порядку, визначеному законом, яким встановлюється обтяження речових прав на нерухоме майно, чи його дубліката; 6) закону, яким встановлено заборону користування та/або розпорядження нерухомим майном; 7) інших актів органів державної влади та посадових осіб згідно із законом.. Згідно ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправне позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ч.1 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Відповідно ч.2 ст. 59 зазначеного Закону у разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника. Судом встановлено, що постановою державного виконавця Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві від 22 лютого 2016 року накладено арешт на нерухоме майно боржника [PERSON] та оголошено заборону на його відчуження. Однак позивачем не надано належних та допустимих доказів порушення прав позивача Дніпровським районним відділом державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві під час винесення постанови № 50242368 від 22 лютого 2016 року накладено арешт на нерухоме майно боржника [PERSON] та оголошення заборони на його відчуження. Крім того, будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження виконання зобов`язань за рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 26 березня 2015 року про стягнення з [PERSON] на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» заборгованості за кредитним договором у розмірі 14 489,93 грн. в повному обсязі позивачем, як спадкоємцем боржника, не надано, чим не виконано вимоги ст. 12 ЦПК України, відповідно до якої кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень З урахуванням викладеного суд приходить висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] до Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) за участю третіх осіб [PERSON] , [PERSON] , Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про звільнення майна з-під арешту.

Outcome: dismissed