Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-11 00:00:00

18.11.2021 р. представник позивача [PERSON] - адвокат Бучакчийський В.С. звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житлом. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що [PERSON] є власником житлового будинку [ADDRESS] . В цьому будинку зареєстрований відповідач, який є колишнім чоловіком позивача, з яким вони перебували у шлюбі з 07.10.1981 р. по 26.11.2004 р. З 2007 р. відповідач в будинку не мешкає, вивіз все своє майно, особисті речі та переїхав жити до іншого населеного пункту. Наявність реєстрації відповідача у будинку позивача порушує право власності позивача, оскільки заважає здійснити відчуження будинку. Тому позивач просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням в будинку [ADDRESS] . В судовому засіданні представник позивача адвокат Бучакчийський В.С. на позові наполягав з підстав, викладених в ньому. Просив його задовольнити. Не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з`явився. Про час, дату та місце слухання справи був повідомлений належним чином. Про причини своєї неявки суд не повідомив. Відзив на позовну заяву не надав. З урахуванням положень ст.ст. 223 ч. 4, 280 ЦПК України, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів та провести заочний розгляд справи. Суд, заслухавши учасників судового процесу, допитавши свідків, вивчивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, доходить до наступного. Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Згідно зі ст.ст. 317, 319 ЦК України власнику належать права володіння, користування, розпорядження своїм майном; власник володіє користується власним майно на власний розсуд. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється, зокрема, на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Таким чином, зняття з реєстраційного обліку є наслідком задоволення вимоги позивача про усунення перешкод в користуванні його власністю. Виходячи з того, що ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Таким чином, вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про позбавлення права користування особи житловим приміщенням. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Судом встановлено, що позивач є власником житлового будинку, який розташований за адресою: [ADDRESS] (що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 162308786 від 04.04.2019 р.). Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу [NUMBER] , яке видане Олексіївською сільською радою Павлоградського району 07.10.1978 р., між позивачем та відповідачем 07.10.1978 р. був укладений шлюб, актовий запис № 16. Згідно зі свідоцтвом про розірвання шлюбу [NUMBER] , яке видане відділом реєстрації актів цивільного стану Приморського районного управління юстиції Запорізької області 26.11.2004 р., шлюб між позивачем та відповідачем 26.11.2004 р. був розірваний, актовий запис № 91. Як вбачається з довідки № 3091 від 12.11.2021 р. про склад родини, виданої відділом «Центр надання адміністративних послуг» Приморської міської ради, за адресою [ADDRESS] зареєстрований в тому числі і відповідач. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що більше 10 років тому відповідач пішов від своєї дружини [PERSON] та почав проживати з матір`ю свідка. З якою прожив приблизно 5 років. Потім відповідач уїхав на заробітки. Іноді приїздив. Останній раз бачила його 8 років тому. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що знає сторін з 1981 р. З відповідачем познайомились на роботі. Після народження сина свідок запросив відповідача бути хрещеним батьком його сину. З позивачем відповідач не проживає вже років 18 - 20. Відповідач пішов з дому. Проживав спочатку з іншою жінкою, а потім уїхав на заробітки. Наявність реєстрації місця проживання відповідача в житловому будинку позивача завдає перешкоди останньому в належному користуванні своїм майном. Враховуючи викладене, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню повністю.

Outcome: approved