Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-11 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач) звернулась до суду з позовом, в якому просить визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Куба Юлією Володимирівною 12.11.2019 року, зареєстрований в реєстрі за № 2439, про стягнення з позивача на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Платінум Фінанс» (далі - відповідач) заборгованості в загальному розмірі 19189,68 грн. (далі - Виконавчий напис). В обґрунтування позову зазначила, що Виконавчий напис вчинений з грубим порушенням встановленої процедури, відповідний кредитний договір не міг бути підставою для стягнення заборгованості в безспірному порядку, з моменту виникнення права вимоги минуло більше 3 років, нотаріусом не звернуто увагу на необґрунтованість розрахунку заборгованості. Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 06.04.2020 року відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 01.07.2020 року задоволено клопотання позивача, витребувано у Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Куба Ю.В. належним чином завірену копію Виконавчого напису та копії документів, на підставі яких він був вчинений. Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 01.02.2021 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті. Представник позивача - адвокат Бородіна Є.А., в судовому засіданні 12.01.2022 року позовні вимоги та доводи, викладені в позові, підтримала в повному обсязі, не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, відзиву на позов, а також заяви про розгляд справи за його відсутності, суду не надав. Третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Куба Ю.В. надала суду заяву, в якій просила розглядати справу за її відсутності та зазначила, що покладається на розсуд суду. Третя особа приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Пімахова Д.В. в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце судового розгляду повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомила, заяви про розгляд справи за її відсутності, суду не надала. Оскільки представник позивача не заперечувала проти такого вирішення справи, суд проводить заочний розгляд справи та вирішує її на підставі наявних у ній доказів. Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку щодо наявності підстав для задоволення позову з огляду на таке. Згідно Виконавчого напису, вчиненого 12.11.2019 року приватним нотаріусом Київського нотаріального округу Кубою Ю.В., зареєстрованого в реєстрі за № 2439, з позивача, яка є боржником за кредитним договором № 500045308 від 28.11.2007 року, укладеним з ПАТ «Альфа Банк», право вимоги за яким набув відповідач, стягнуто на користь відповідача заборгованість в загальному розмірі 19189,68 грн. за період з 30.05.2009 року по 21.10.2019 року. З матеріалів нотаріальної справи щодо вчинення Виконавчого напису судом встановлено, що кредитний договір, укладений 28.11.2007 року між позивачем та ЗАТ «Альфа-банк», не містить даних щодо його нотаріального посвідчення, містить виключно підпис позивача та оформлений у вигляді пропозиції позивача надати їй кредит. У постанові Верховного Суду від 15.04.2020 у справі № 158/2157/17 висловлено наступні висновки щодо застосування норм права. Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з частиною першою статті 39 Закону України «Про нотаріат» (далі - Закон), порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом та іншими актами законодавства України. Відповідно до статті 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону визначено умови вчинення виконавчих написів, відповідно до якої нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Підпунктом 3.2 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів (далі - Перелік), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Відповідно до пункту 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів «Нотаріально посвідчені договори, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно», для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 листопада 2016 року скасовано. Визнано незаконною та нечинною Постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», у тому числі в частині доповнення переліку після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». Постанова набрала законної сили з моменту проголошення. Верховний Суд у своїй постанові від 12 березня 2020 року у справі № 757/24703/18-ц (провадження № 61-12629св19) дійшов висновку, що оскільки серед документів, наданих банком нотаріусу для вчинення виконавчого напису, відсутній оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), за яким стягнення заборгованості може провадитися у безспірному порядку, а надана нотаріусу анкета-заява позичальника не посвідчена нотаріально, отже не могла бути тим договором, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Оскаржений виконавчий напис вчинений нотаріусом 12.11.2019 року, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14. Укладений між банком та позивачем кредитний договір, який був наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, не був посвідчений нотаріально, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Аналогічні висновки щодо застосування норм права викладені в постанові Верховного Суду від 12.03.2020 у справі № 757/24703/18-ц. Суд під час розгляду даної цивільної справи не вбачає підстав для відступлення від вказаних вище висновків щодо застосування норм права Верховного Суду. Кредитний договір, укладений між позивачем та ЗАТ «Альфа-Банк», правонаступником якого є відповідач, не був посвідчений нотаріально. Враховуючи наведене та вказані вище висновки щодо застосування норм права Верховного Суду, суд приходить до висновку щодо наявності підстав для визнання Виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Оцінюючи інші доводи та аргументи позивача, викладені в позовній заяві та висловлені в ході судового засідання, а також інші надані позивачем докази, суд керується практикою Європейського суду з прав людини, викладеною зокрема в рішенні від 18.07.2006 року у справі «Проніна проти України», відповідно до якої хоча п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (див. "Руїз Торія проти Іспанії" (Ruiz Toriya v. Spaine), рішення від 09.12.94 р., Серія A, N 303-A, параграф 29). Враховуючи підстави, з яких суд задовольняє позовні вимоги, суд не вбачає необхідності надавати оцінку по суті іншим доводам і аргументам позивача, а також іншим наданим позивачем доказам. У відповідності до ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача сплачений останнім судовий збір в розмірі 840,80 грн.

Outcome: approved