Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-19 00:00:00

09.11.2021 року [PERSON] звернулася до суду з вищевказаною позовною заявою на обґрунтування якої зазначила, що вона разом із третіми особами, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору - [PERSON] та [PERSON] , є співвласниками квартири за адресою: [ADDRESS] . Крім того, вона є власником квартири за адресою: [ADDRESS] . Дані об`єкти нерухомого майна фактично є єдиною квартирою з одним входом. Вказує, що 17.03.2010 року за її згодою у цій квартирі був зареєстрований [PERSON] . Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 05.11.2019 року в цивільній справі № 161/15996/19 [PERSON] було визнано таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] . Однак, вищевказане судове рішення вона не має змоги реалізувати, оскільки відповідача зареєстрований у тому числі й у квартирі № 144-А за тією ж адресою. Так, [PERSON] у належному їй житлі не проживає з 2014 року та жодних правових підстав для збереження за відповідачем права користування квартирою немає. Останній не сплачує комунальні платежі, в утриманні житла участі не приймає, його особистих речей в квартирі не має. При цьому, реєстрація [PERSON] в квартирі впливає на вартість комунальних послуг, які вона оплачую, а також на можливість отримання субсидії, у зв`язку з чим вона змушена нести додаткові витрати. Враховуючи наведене, просить суд визнати [PERSON] таким, що втратив право на користування квартирою [ADDRESS] , а також стягнути з нього судові витрати по справі. До початку судового засідання представником позивачки [PERSON] було подано до суду заяву з проханням розгляд справи проводити за її відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити (а.с. 61). Відповідач в судове засідання не з`явився, 18.01.2022 року від нього до канцелярії суду засобами поштового зв`язку надійшла заява в якій він просить суд розгляд справи просить проводити у його відсутності, позов визнає (а.с. 53). Треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору - [PERSON] та [PERSON] до початку судового засідання також подали заяви, в яких просять суд розгляд справи проводити у їх відсутності, щодо задоволення позову не заперечують (а.с. 52, 60). Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до наступного. Згідно вимог ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що позивач [PERSON] та треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору - [PERSON] та [PERSON] , є співвласниками квартири за адресою: [ADDRESS] (а.с. 10-18, 31-38, 43). Також, [PERSON] згідно Договору купівлі-продажу від 21.09.2002 року, зареєстрованого у Волинському обласному БТІ 23.10.2002 року, реєстраційний № 6899, є власником квартири за адресою: [ADDRESS] (а.с. 19-20). Як вбачається із технічного паспорта (реєстраційний № 6899) від 23.10.2002 року, вищевказані два житлові приміщення фактично складають квартиру [ADDRESS] (а.с. 21-24). Із будинкової книги А № 19659 та довідка Луцької міської ради від 01.11.2021 року вих. № 15809 від 01.11.2021 року слідує, що 17.03.2010 року у квартирі за адресою: [ADDRESS]було зареєстровано місце проживання відповідача [PERSON] (а.с. 25-30, 40). Судом також встановлено, що [PERSON] , не проживає за адресою свого місця реєстрації з 2014 року. Зазначене підтверджується довідкою про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому будинку осіб, що видана ОСББ «Злагода-Довіра» від 27.08.2021 року та повідомленням Луцького районного управління поліції Головного управління Національної поліції у Волинській області № 42330/50/04-21 від 06.10.2021року (а.с. 41-42). Частинами 1, 2 ст. 319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Вищевказана норма чинного законодавства кореспондується з положенням ст. 391 ЦК України, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Зі змісту позову [PERSON] слідує, що [PERSON] 17.03.2010 року був зареєстрований у належній позивачці квартирі саме за її згодою. Частинами 1, 2 ст. 71 ЖК України визначено, що при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Згідно ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. В ході розгляду справи, судом не встановлено жодних обставин того, що між відповідачем і власниками житла існували домовленості про збереження права користування житлом або передбачених законом підстав, що унеможливлюють визнання його таким, що втратив право користування житлом. Жодних доказів того, що [PERSON] приймає участь в утриманні квартири за адресою: [ADDRESS] та що у даному житлі є його речі суду надано не було. Таким чином, суд вважає доведеним, що [PERSON] не проживає за адресою свого місця реєстрації понад 6 років, його реєстрація належному позивачці житловому приміщенні, впливає на вартість комунальних послуг, у зв`язку з чим остання змушена нести додаткові витрати, що істотно впливає та обмежує реалізацію її права власності на житлове приміщення, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] . За таких обставин, суд приходить до висновку, що є всі передбачені законодавством підстави для визнання [PERSON] таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS]. При вирішення даного спору, суд, у відповідності до вимог ст. 206 ЦПК України, також приймає до уваги факт визнання відповідачем позову та вважає що таке не порушує жодних прав та інтересів третіх осіб. Разом з тим, відповідно до ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі заяви особи або її законного представника; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення. Отже, проаналізувавши зібрані та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору - [PERSON] , [PERSON] , про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З вищевикладеної норми закону слідує, що з відповідача на користь позивачів підлягають стягненню судові витрати по справі в розмірі 908 грн. понесені останніми при сплаті судового збору. На підставі ст.ст. 71, 72, 150 ЖК України, ст.ст. 317, 319, 321, 391 ЦК України,

Outcome: approved