Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-10 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] звернулись до суду з позовом в якому просять стягнути на користь кожного з них з ТДВ «Міжнародна страхова компанія» по 16692,00 грн. в якості страхового відшкодування. В обґрунтування позову позивачі зазначили, що 26.12.2019 року близько 17-40 год. за адресою: Київська область, Броварський район, с. Княжич, відбулась дорожньо-транспортна пригода, в якій водій [PERSON] керуючи автомобілем «Mersedes-Benz Actors 183IL» номерний знак [NUMBER] допустив зіткнення із автомобілем «Fiat Albera» державний номер [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] , внаслідок чого вказаний автомобіль відкинуло та він допустив зіткнення із автомобілем марки «Man 12.224» державний номер [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] . Внаслідок ДТП пасажир автомобіля «Fiat Albera» [PERSON] від отриманих тілесних травм загинула на місці події. [PERSON] є чоловіком загиблої, а [PERSON] є її сином. Станом на дату ДТП відповідальність водія [PERSON] була застрахована полісом № АО 3643424. 27.12.2019 року за фактом ДТП було внесено відомості про таку подію до ЄРДР за № 12019110000001025 з кваліфікацією ст. 286 КК України. Станом на 04.10.2021 матеріали кримінального провадження за обвинуваченням [PERSON] за ч.2 ст. 286 КК України розглядаються Броварським міськрайонним судом Київської області. Ними було подано заяви до ТДВ «Міжнародна страхова компанія» про виплату страхового відшкодування за спричинену моральну шкоду у розмірі 16692,00 грн. на кожного, однак відповідачем було надано відповідь, що розгляд заяв зупинено до набрання законної сили рішення у кримінальній справі. Вважають такі дії відповідача непромірними в зв`язку з чим звернулись до суду з відповідним позовом. Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 18.10.2021 року провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження. Представник позивачі надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, не заперечувала проти ухвалення заочного рішення. Представник відповідача ТДВ «Міжнародна страхова компанія» в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку, причин неявку суду не повідомив. Відзив на позов не надав. У відповідності до приписів ст. 280 ЦПК України суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, прийшов до наступного. З тексту обвинувального акту у кримінальному провадженні відносно [PERSON] відомості про яке внесені до ЄРДР за № 12019110000001025 від 27.12.2019 вбачається, що 26.12.2019 року близько 17-40 год. за адресою: Київська область, Броварський район, с. Княжич, відбулась дорожньо-транспортна пригода, в якій водій [PERSON] керуючи автомобілем «Mersedes-Benz Actors 183IL» номерний знак [NUMBER] допустив зіткнення із автомобілем «Fiat Albera» державний номер [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] , внаслідок чого вказаний автомобіль відкинуло та він допустив зіткнення із автомобілем марки «Man 12.224» державний номер [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] . Внаслідок ДТП пасажир автомобіля «Fiat Albera» [PERSON] від отриманих тілесних травм загинула на місці події. Грубе порушення [PERSON] вимог п. 2.3б, 13.1 ПДР України, перебувають у прямому причинному зв`язку з виникненням ДТП та настанням наслідків у вигляді спричинення смерті потерпілої [PERSON] . На момент ДТП цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована у ТДВ «Міжнародна страхова компанія», що підтверджується полісом № АО3643424. Позивач [PERSON] був чоловіком загиблої [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] . Позивач [PERSON] був сином загиблої [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] . 27.11.2021 року представник позивачів у встановленому законом порядку звернувся до ТДВ «Міжнародна страхова компанія» з заявами про виплату страхового відшкодування. 01.04.2020 року листом № 1096/1 та листом № 1096 [PERSON] та [PERSON] були надані відповіді ТДВ «Міжнародна страхова компанія», що відповідно до п. 36.2 ст. 36 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», якщо ДТП пригода розглядається в цивільній, господарській або кримінальній справі, виплата страхового відшкодування припиняться до дати, коли страховику стало відомо про набрання рішенням у такій справі законної сили. Роз`яснено, що провадження за заявами призупинено до отримання вищевказаної інформації. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Згідно із ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі (п. 3 ч.2 ст. 11 ЦК України). У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, підставою виникнення цивільних прав та обов`язків може бути настання або ненастання певної події (ч.6 ст. 11 ЦК України). Як визначено в ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Так, законом, що регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України, є Закон України № 1961-15 «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Згідно з п. 1.7 ст. 1 Закону, забезпечений транспортний засіб - транспортний засіб, зазначений у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована. Відповідно до п. 1.6 ст. 1 Закону, власники транспортних засобів - юридичні та фізичні особи, які відповідно до законів України є власниками або законними володільцями (користувачами) наземних транспортних засобів на підставі права власності, права господарського відання, оперативного управління, на основі договору оренди або правомірно експлуатують транспортний засіб на інших законних підставах. В силу п. 1.4 ст. 1 Закону, особи, відповідальність яких застрахована, - страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом. Володіння забезпеченим транспортним засобом вважається правомірним, якщо інше не встановлено законом або рішенням суду. Згідно з ст. 6 Закону № 1961-15 страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. За змістом статті 22.1. Закону № 1961-15 у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Згідно з статтею 23.1. цього Закону шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є, зокрема, шкода, пов`язана із смертю потерпілого. Відповідно до статті 27 Закону № 1961-15 страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди. Відповідно до ч. 1, 2, 5 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. За змістом наведених норм права власник (володілець) джерела підвищеної небезпеки відповідає за завдану шкоду незалежно від його вини, і може бути звільнений від такої відповідальності лише у випадку спричинення шкоди внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого на спричинення шкоди самому собі. Матеріали справи не містять жодних доказів про наявність у діях потерпілої [PERSON] (яка загинула) того чи іншого. Страховик (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами (27.3.). Наведені відповідачем у відповіді на заяви позивачів про виплату страхового відшкодування, підстави, що страхове відшкодування виплачене на даний час бути не може, так як кримінальне провадження відносно [PERSON] за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України досі перебуває на розгляді у суді, до уваги судом не беруться, враховуючи наступне: Кримінальне провадження проводиться з метою встановлення вини водія у вчиненому правопорушенні. При цьому встановлено факт завдання шкоди позивачам. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її заподіювача, коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Враховуючи вищенаведене, вина водія у вчиненому кримінальному правопорушенні не має правового значення для вирішення справи щодо виплати страхового відшкодування. Верховний Суд України 03.12.2014 року, при розгляді цивільної справи №6-183цс14 зробив правовий висновок, відповідно до якого законом не покладається на позивача обов`язок доказування вини відповідача в заподіянні шкоди, він лише повинен довести факт заподіяння такої шкоди відповідачем та її розмір. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що відмова ТДВ «Міжнародна страхова компанія» у виплаті страхового відшкодування через відсутність вироку суду або постанови про закриття кримінального провадження є необґрунтованою та такою, що порушує право позивачів на отримання страхового відшкодування. Метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону № 1961-IV). Згідно ст. 6 Закону страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. За змістом Закону (статті 9, 22-31, 35, 36) настання страхового випадку (скоєння дорожньо-транспортної пригоди) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою. Враховуючи вищенаведене, сторонами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння дорожньо-транспортної пригоди за участю забезпеченого транспортного засобу. Згідно з ч. 3 ст. 27 Закону страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку (50076,00 грн.), і виплачується рівними частинами. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» мінімальна заробітна плата з 1 січня 2019 року становила 4173,00 гривень. Загальний розмір відшкодування моральної шкоди становить 50076,00 грн (12x4173,00 = 50076,00). Отже частка, яка припадає на кожну особу, що має право на отримання страхового відшкодування дорівнює 16692,00 грн., оскільки загибла мала чоловіка [PERSON] , сина [PERSON] та доньку [PERSON] . Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що у зв`язку із смертю [PERSON] ТДВ «Міжнародна страхова компанія» зобов`язана відшкодувати на користь чоловіка та сина загиблої по 16692,00 грн. моральної шкоди кожному. Згідно з п. 35.1. ст. 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику заяву про страхове відшкодування. Відповідно до п. 35.2. ст. 35 Закону до заяви додаються: а) паспорт громадянина, а в разі його відсутності інший документ, яким відповідно до законодавства України може посвідчуватися особа заявника, якщо заявником є фізична особа; б) документ, що посвідчує право заявника на отримання страхового відшкодування (довіреність, договір оренди, свідоцтво про право на спадщину), у разі якщо заявник не є потерпілим або його законним представником; в) довідка про присвоєння одержувачу коштів ідентифікаційного номера платника податку (за умови його присвоєння), якщо заявником є фізична особа; г) документ, що підтверджує право власності на пошкоджене майно на день скоєння дорожньо-транспортної пригоди, - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди, заподіяної майну; ґ) свідоцтво про смерть потерпілого - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого; д) документи, що підтверджують витрати на поховання потерпілого, - у разі вимоги заявника про відшкодування витрат на поховання потерпілого; е) документи, що підтверджують перебування на утриманні потерпілого, його доходи за попередній (до настання дорожньо-транспортної пригоди) календарний рік, розміри пенсій, надані утриманцям внаслідок втрати годувальника, - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди у зв`язку із смертю годувальника; є) відомості про банківські реквізити заявника (за наявності). Положення статті 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не містять вимог щодо подання разом із заявою про виплату страхового відшкодування доказів на підтвердження вини страхувальника у вчиненні ДТП. Судом встановлено, що позивачі через свого представника звернулись до ТДВ «Міжнародна страхова компанія» із заявами про виплату страхового відшкодування на підставі діючого полісу №АО3643424 та надали відповідні документи передбачені ст. 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Позивачами доведено факт заподіяння їм шкоди та її розмір, тому у ТДВ «Міжнародна страхова компанія» не було підстав для відмови у виплаті страхового відшкодування. Страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором (пункт 3 частини першої статті 988 ЦК України). Таким чином, враховуючи вищевикладене, заявлені позовні вимоги підлягають до задоволення в повному обсязі. На підставі ст. 141 ЦПК України із відповідача на користь держави підлягають стягненню витрати зі сплати судового, збору, оскільки позивачу відповідно до п. 2 ч.1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» буди звільнені дів сплати судового збору.

Outcome: approved