Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-17 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що вони з відповідачем перебувають у зареєстрованому шлюбі з 25.09.1996 року, мають спільного неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] . З часом спільне з відповідачем життя розлагодилось, сторони не підтримують шлюбних відносин, не ведуть спільного господарства, фактично родина розпалась, а шлюб носить лише формальний характер, а відтак позивачка змушена звертатись до суду з вказаним позовом. Ухвалою судді Деснянського районного суду м. Києва від 09.09.2021 було відкрито провадження у справі та призначено до розгляду у судовому засіданні. Позивачка подала заяву про здійснення розгляду справи у її відсутності та ухвалення судового рішення про задоволення позову. Відповідач у судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлений судом належним чином, про що свідчить відмітка на рекомендованому повідомленні про вручення поштової кореспонденції суду. Відзиву на позовну заяву не надходило. Відповідно до положень ч.1 ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи те, що у справі достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважав за можливе розглянути справу без участі позивача та відповідача на підставі доказів, які містяться в матеріалах справи та, враховуючи положення ст.ст. 280-281 ЦПК України постановити заочне рішення у справі. Дослідивши зібрані в справі письмові докази, суд приходить до висновку про задоволення вимог позивачки з огляду на наступне. Судом встановлено, що між сторонами 25.09.1996 року було укладено шлюб, який зареєстрований Відділом державної реєстрації актів громадянського стану Ватутінського району м. Києва (а/з № 1113). Сторони мають спільного неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а/з № 1450) Відповідно до ст.ст. 21, 24 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб грунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частиною 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Як свідчать пояснення позивачки, викладені в позовній заяві, сторони не підтримують сімейних стосунків та не ведуть спільного господарства, внаслідок чого подальше спільне життя та збереження шлюбу є неможливим. Згідно ч.2 ст.112 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що сім`я фактично розпалась та зберегти її неможливо, оскільки збереження сім`ї призведе до порушення інтересів позивачки, тому є всі наявні підстави для задоволення позову щодо розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 2 ст. 114 Сімейного Кодексу України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. На підставі викладеного та

Outcome: approved