Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-17 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом, в якому просив визнати такими, що не відповідають дійсності, принижують його честь, гідність та ділову репутацію відомості, що викладені товариством з обмеженою відповідальністю «Центральноураїнське бюро новин», які розміщені на офіційному сайті Інформаційної агенції «Центральноукраїнське бюро новин» (код ЄДРПОУ 41956339) [INFO] о 10 год. 42 хв. [INFO] із назвою «[INFO]», а саме: «Згідно з законодавством, у разі придбання майна вартістю понад 105 тисяч гривень нардеп був зобов`язаний у десятиденний строк подати до НАЗК повідомлення про зміни у майновому стані. [PERSON] цю вимогу проігнорував. У разі відсутності у нардепа поважних причин або наявності відповідних пояснень цей факт може свідчити про несвоєчасну подачу повідомлення про суттєві зміни у майновому стані після, тобто порушення вимоги статті 52 Закону України «Про запобігання корупції». Відповідальність за правопорушення передбачена частиною першою статті 172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення». Зобов`язати товариство з обмеженою відповідальністю «Центральноукраїнське бюро новин» (код ЄДРПОУ 41956339) (Інформаційна агенція «Центральноукраїнське бюро новин») видалити статтю на офіційному сайті Інформаційної агенції «Центральноукраїнське бюро новин» [INFO] опубліковану о 10 год. 42 хв. [INFO] із назвою «[INFO]» та стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Центральноукраїнське бюро новин» на його користь витрати у справі у виді сплаченого судового збору, витрат на правову допомогу. Позов обґрунтовує тим, що він обраний народним депутатом України по загальнодержавному виборчому округу від Політичної партії «Слуга Народу» та склав присягу 29.08.2019 року, є членом депутатської фракції політичної партії «Слуга Народу». Відповідно до положень Закону України «Про запобігання корупції», роз`яснень Національного агентства з питань запобігання корупції ним подано 31.03.2021 року щорічну декларацію осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2020 рік. 06.04.2021 року він подав виправлену щорічну декларацію осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2020 рік, декларація за 2020 рік містить всю необхідну інформацію, що вимагають положення ст. 46 Закону України «Про запобігання корупції». Відповідачем на офіційному сайті інформаційної агенції [INFO] о 10 год. 42 хв. [INFO] розміщено новину - стаття, публікація із назвою: «[INFO]» та зображено [PERSON] . Вказана стаття містить більше 2 000 переглядів. В абзаці 1, 3 публікації вказано «За даними поданої декларації, 18 листопада 2020 року народний депутат від «Слуги народу» [PERSON] став власником Ford Fusion SE 2018року випуску вартістю 197 534 грн. Згідно з законодавством, у разі придбання майна вартістю понад 105 тисяч гривень нардеп був зобов`язаний у десятиденний строк подати до НАЗК повідомлення про суттєві зміни у майновому стані. [PERSON] цю вимогу проігнорував.» В абзаці 4 публікації вказано: «У разі відсутності у нардепа поважних причин або наявності відповідних пояснень цей факт може свідчити про несвоєчасну подачу повідомлення про суттєві зміни у майновому стані після, тобто порушення вимоги статті 52 Закону України «Про запобігання корупції». Відповідальність за правопорушення передбачена частиною першою статті 172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення». Позивач зазначає, що у назві та абзацах 3, 4 публікація-стаття ТОВ «Центральноукраїнське бюро новин», розміщена на офіційному сайті інформаційної агенції [INFO] о 10 год. 42 хв. [INFO] із назвою: «[INFO]», містить недостовірні відомості та такі, що принижують його честь, гідність та ділову репутацію. Вказує, що він дійсно придбав автомобіль Ford Fusion SE 18.11.2020 року вартістю 197 534 грн. та відобразив його у щорічній декларації за 2020 рік відповідно до вимог чинного законодавства. З 27.10.2020 року по 15.12.2020 року законодавцем не було визначено, що будь-які особи, при якихось умовах, зобов`язані подавати повідомлення про зміни у майновому стані, не було законодавчо визначено, що він зобов`язаний був при отриманні доходу, що перевищує 50 прожиткових мінімумів доходів громадян подавати повідомлення. Опублікування вказаної статті в засобах масової інформації спричинило йому постійні розлади психіко-емоційного стану та погіршення стану здоров`я, також погіршились ділові стосунки у роботі, зокрема, у зв`язку з публічністю до нього звертались виборці із наданням пояснень, змінилось відношення, а тому посилаючись на вказані обставини, норми чинного законодавства, практику Європейського суду з прав людини та Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, просив задовольнити позов. Ухвалою суду від 21.07.2021 року позов прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Відповідачем відзив на позов не подавався. Ухвалою суду від 15.11.2021 року підготовче провадження у справі закрите, справа призначена до розгляду по суті. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав, посилаючись на викладені в позові обставини та норми процесуального законодавства, пояснив, що негативних наслідків для його довірителя не настало, а тому він не звертається з вимогою про стягнення моральної шкоди. Недостовірною є інформація, викладена у абзацах 3, 4 статті, а саме, що згідно з законодавством, у разі придбання майна вартістю понад 105 тисяч гривень нардеп був зобов`язаний у десятиденний строк подати до НАЗК повідомлення про зміни у майновому стані. [PERSON] цю вимогу проігнорував, та у разі відсутності у нардепа поважних причин або наявності відповідних пояснень цей факт може свідчити про несвоєчасну подачу повідомлення про суттєві зміни у майновому стані після, тобто порушення вимоги статті 52 Закону України «Про запобігання корупції». Відповідальність за правопорушення передбачена частиною першою статті 172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Просив позов задовольнити. Представник відповідача позов не визнав, пояснив, що опублікований матеріал не містить категоричних висновків та суджень, безпідставне чи умисне ігнорування позивачем вимог закону, не надаються будь-які оцінки, викладені факти, не оспорюються позивачем, можуть свідчити про порушення закону, стаття носить оціночні судження, представником позивача не доведено настання будь-яких негативних наслідків для позивача після опублікування даної статті, просив відмовити в задоволенні позову та в стягненні судових витрат, які необґрунтовано є завищеними. Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Статтею 28 Конституції України визначено право кожної особи на повагу до його гідності. Відповідно до ч. 4 ст. 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. В той же час статтею 34 Конституції України, кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. З огляду на те, що Верховною Радою України прийнято Закон України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції, така конвенція є частиною внутрішнього законодавства України. Відповідно до статті 10 Конвенції кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я чи моралі, для захисту репутації чи прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або для підтримання авторитету і безсторонності суду. Судом встановлено, що товариством з обмеженою відповідальністю «Центральноураїнське бюро новин» на офіційному сайті інформаційної агенції [INFO] о 10 год. 42 хв. [INFO] розміщено статтю-публікацію із назвою: «[INFO]» та зображено фото позивача [PERSON] . В абзаці 1, 3 публікації вказано «За даними поданої декларації, 18 листопада 2020 року народний депутат від «Слуги народу» [PERSON] став власником Ford Fusion SE 2018року випуску вартістю 197 534 грн. Згідно з законодавством, у разі придбання майна вартістю понад 105 тисяч гривень нардеп був зобов`язаний у десятиденний строк подати до НАЗК повідомлення про суттєві зміни у майновому стані. [PERSON] цю вимогу проігнорував.» В абзаці 4 публікації вказано: «У разі відсутності у нардепа поважних причин або наявності відповідних пояснень цей факт може свідчити про несвоєчасну подачу повідомлення про суттєві зміни у майновому стані після, тобто порушення вимоги статті 52 Закону України «Про запобігання корупції». Відповідальність за правопорушення передбачена частиною першою статті 172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення». Пункт 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», визначає, що чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об`єктів судового захисту. Зокрема, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків. Такі поняття є суто індивідуальні для кожної людини. Судом встановлено та не оспорюється сторонами по справі, що позивач є народним депутатом України по загальнодержавному виборчому округу від Політичної партії «Слуга Народу» та склав присягу 29.08.2019 року, є членом депутатської фракції політичної партії «Слуга Народу», а отже є публічною особою та відіграє певну роль у суспільно-політичному житті країни, у зв`язку з чим підлягає ретельному громадському контролю і потенційно може зазнавати гострої та сильної громадської критики (ображаючими, шокуючими чи викликаючи стурбованість висловами), в т.ч. і шляхом публічного громадського обговорення незалежно від того чи це обговорення відбувалось під час політичних дебатів у засобах масової інформації, чи під час громадського зібрання (мітингу), чи то в кулуарах чи на сторінках Інтернет видань тощо. Відповідно до роз`яснень, зазначених у п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27 лютого 2009 року № 1 при поширенні недостовірної інформації стосовно приватного життя публічних осіб вирішення справ про захист їх гідності, честі чи ділової репутації має свої особливості, суди повинні враховувати положення Декларації про свободу політичних дебатів у ЗМІ, схваленої 12 лютого 2004 року на 872-му засіданні Комітету Міністрів Ради Європи, а також рекомендації, що містяться у Резолюції 1165 (1998) Парламентської асамблеї Ради Європи про право на недоторканність приватного життя. Зокрема, у названій Резолюції зазначається, що публічними фігурами є особи, які обіймають державні посади і (або) користуються державними ресурсами, а також усі ті, хто відіграє певну роль у суспільному житті (у галузі політики, економіки, мистецтва, соціальній сфері, спорті чи в будь-якій іншій галузі). Статтями 3, 4, 6 Декларації про свободу політичних дебатів у ЗМІ визначено, що оскільки політичні діячі та посадові особи, які обіймають публічні посади та здійснюють публічну владу на місцевому, регіональному чи міжнародному рівнях, вирішили апелювати до довіри громадськості та погодилися «виставити» себе на публічне політичне обговорювання, то вони підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики у ЗМІ з приводу того, як вони виконували чи виконують свої функції, при цьому зазначені діячі та особи не повинні мати більшого захисту своєї репутації та інших прав порівняно з іншими особами. Європейський Суд з прав людини у своїй практиці також дотримується думки, що людина, стаючи публічним політиком, свідомо обмежує своє право на повагу до особистого, сімейного життя і повинна бути терпимою навіть до жорсткої критики. Посадові чи публічні особи мають право на захист свого приватного життя, але межа захисту їх репутації повинна бути такою, щоб забезпечити й вільне обговорення політичних та інших питань, пов`язаних з їх діяльністю. Такі особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення своїх слів та вчинків і мають це усвідомлювати. Першою прецедентною справою з цього питання, стала справа Лінгенса проти Австрії, за якою журналіста було засуджено національним судом Австрії за дифамацію Федерального канцлера. Європейський суд визнав, що втручання у здійснення свободи слова з боку держави щодо захисту репутації інших осіб не було необхідним і спричинило порушення ст. 10 Європейської конвенції Австрійською державою. У подальшому Європейський суд неодноразово підтверджував своє рішення у таких справах, як «Федченко проти Російської Федерації» від 11.02.2010 року, «Українська прес-група» проти України» від 29.03.2005 року. Згідно з ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Факт неподання позивачем відповідного повідомлення про суттєві зміни у майновому стані, відповідно до вимог ст. 52 Закону України «Про запобігання корупції», яка діє і на даний час, представником позивача не заперечується. В статті не йде мова про протиправне, безпідставне чи умисне ігнорування закону, стаття містить твердження про факт, без надання йому оцінок та висловлено припущення, що за певних умов не може свідчити про порушення закону, що на думку суду є оціночним твердженням. Крім того, такий спосіб захисту, як зобов`язання видалення статті, що обраний позивачем, не передбачений ст. 16 ЦК України і суперечить закону і статті 24 Закону України «Про інформацію», так як позивач просить суд зобов`язати незалежний засіб масової інформації знищити інформацію, накласти заборону на розповсюдження інформації. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, про необґрунтованість заявлених вимог і відмову в задоволенні позову. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційної розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі відмови в позову - на позивача, а тому суд відносить судові витрати по даній справі за рахунок позивача.

Outcome: dismissed