Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-13 00:00:00

У грудні 2014 року [PERSON] , [PERSON] звернулися до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , третя особа - приватний нотаріус Херсонського міського нотаріального округу Довгань О.І. про визнання фактично укладеного договору купівлі-продажу недійсним, застосування реституції, повернення безпідставно набутого майна, визнання правочинів недійсними. Позовні вимоги обґрунтовували тим, що [PERSON] на підставі рішення Суворовського районного суду м. Херсона від 02.06.2011року набув право власності на квартиру [ADDRESS] . 18.07.2011року [PERSON] за договором купівлі-продажу продав зазначену квартиру [PERSON] . Рішенням Апеляційного Херсонської області від 20.10.2011року за апеляційною скаргою [PERSON] скасовано рішення Суворовського районного суду м. Херсона від 02.06.2011року. 12.09.2012року ухвалою Суворовського районного суду м. Херсона задоволена заява [PERSON] про зняття арешту із спірної квартири. При розгляді даної справи [PERSON] позов визнав, достовірно знаючи, що квартира йому та [PERSON] не належить, з огляду на рішення Апеляційного суду Херсонської області від 20.10.2011року. [PERSON] також знала, що квартира їй не належить, однак видала довіреність на ім`я [PERSON] та [PERSON] , за якою [PERSON] 17.10.2012року, діючи від імені [PERSON] продала спірну квартиру за договором дарування [PERSON] за 50 000,00дол.США. В подальшому договір дарування рішенням суду був визнаний удаваним та визнаний як договір купівлі-продажу. 18.09.2014року рішенням Суворовського районного суду м. Херсона, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Херсонської області від 17.12.2014року задоволено позов [PERSON] та витребувано від [PERSON] на користь [PERSON] квартиру [ADDRESS] . Отже, [PERSON] під час продажу спірної квартири були очевидно відомі обставини накладення арешту на квартиру та існування спірних правовідносин щодо права власності на неї, тому намагання [PERSON] та її представника [PERSON] за їх рахунок зберегти свої капіталовкладення свідчить про шахрайські дії. Оскільки, [PERSON] захистив своє право на квартиру, вважають, що і вони придбавши квартиру за спільні кошти подружжя, мають повне права на реституцію, тобто повернення грошей, сплачених [PERSON] за придбання квартири. Окрім того, [PERSON] отримавши, подану ними у грудні 2014року позовну заяву уклала 13.02.2015року з [PERSON] нотаріально посвідчений договір позики б/н та договір іпотеки №410. Вважають, що єдиною причиною оформлення зазначених правочинів є намагання [PERSON] уникнути цивільної відповідальності за поданим ними позовом про застосування реституції, а тому дані правочини, як фіктивні підлягає визнанню недійсним. З огляду на викладене, норми ст.ст. 216, 533,655, 1212 ЦК України позивачі просили: визнати недійсним фактично укладений 17.10.2012року між [PERSON] та [PERSON] договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] .; стягнути в порядку реституції з [PERSON] [INFO] РНОКПП [NUMBER] на користь [PERSON] 1 220 000,00грн., що еквівалентно 50 000дол.США; зобов`язати [PERSON] та [PERSON] повернути безпідставно набуте майно у вигляді грошових коштів шляхом стягнення солідарно з відповідачів 1 220 000,00грн., що еквівалентно 50 000,00дол.США; визнати недійсними та такими, що є фіктивними, договір позики б/н, виданий 13.02.2015року та договір іпотеки №410, виданий 13.02.2015року, укладені між [PERSON] та [PERSON] , які посвідчені приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Довгань Оксаною Іванівною, а також стягнути з відповідачів судові витрати. Ухвалою судді Суворовського районного суду м. Херсона Головка О.В. від 23.01.2015року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи у судовому засіданні. Указом Президента України №100/2016року суддя Суворовського районного суду м. Херсона Головко О.В. був переведений до Херсонського міського суду Херсонської області, а справа передана на повторний автоматизований перерозподіл. Ухвалою судді Херсонського міського суду Херсонської області Ус О.В. від 23.06.2016року прийнято до провадження дану цивільну справу. 16.02.2017року у зв`язку із закінчення терміну дії повноважень судді Ус О.В. цивільна справа передана на повторний автоматизований перерозподіл. Ухвалою судді Херсонського міського суду Херсонської області від 20.02.2017року Прохоренко В.В. прийнято до провадження дану цивільну справу. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 17.04. 2019року зупинено провадження у справі до набрання чинності судового рішення ухваленого у справі № 766/170132/18 за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання недійсним договору дарування. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 10.03.2021року провадження у даній справі поновлено. У письмових запереченнях проти позову [PERSON] зазначила, що з огляду на ті підставі, що викладені позивачами в позовній заяві, правочини укладені між нею та [PERSON] не можуть бути визнані судом недійсними. У письмових запереченнях проти позову [PERSON] позов не визнала, зазначила, що заявлені до неї, як представника, яка діяла на підставі довіреності і виключно в інтересах довірителя [PERSON] вимоги про стягнення грошових коштів на підставі такої довіреності не мають жодного правового підґрунтя, адже приймаючи участь в укладені угоди купівлі-продажу нерухомого майна діяла виключно в інтересах свого довірителя - [PERSON] в межах наданих їй повноважень. У письмових запереченнях проти позову [PERSON] зазначала, що позивачі не зазначили жодної із правової підстав для визнання правочину недійсним та застосування наслідків недійсності правочину. Договори позики та іпотеки, укладені між нею та [PERSON] є реальними та направлені на створення правових наслідків, що саме передбачені договорами такого роду. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, надав повноваження представнику. В судовому засіданні позивач [PERSON] та представники позивачів позовні вимоги підтримали, просили суд їх задовольнити з підстав, зазначених в позовній заяві. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з`явились, надали повноваження представнику. Представник відповідачів в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, просила суд відмовити в їх задоволенні. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, просила відмовити в задоволені позову. В судове засідання третя особа - приватний нотаріус Довгань О.І. не з`явилася, надала письмові заперечення проти позову та заяву про розгляд справи в її відсутність. Заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи суд, установив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. З урахуванням цих норм, правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні Судом установлено та підтверджено матеріалами справи, що рішенням Суворовського районного суду м. Херсона від 02.06.2011року ухваленим у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності, визнано за [PERSON] право власності на квартиру [ADDRESS] (а.с.15т.1). За нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу від 18.07.2011року [PERSON] передав у власність покупця квартиру, а покупець [PERSON] прийняла у власність трикімнатну квартиру [ADDRESS] , і сплатила обумовлену грошову суму 94 156,00грн., зареєстровано у реєстрі за №1620(а.с.15т.1). Рішенням Суворовського районного суду м. Херсона від 31.08.2011року у справі №2-3433/11 задоволено позов [PERSON] , зобов`язано Сектор ГІРФО Суворовського РВ ХМУ УМВС України в Херсонській області зняти [PERSON] з реєстраційного обліку квартири [ADDRESS] (а.с.16т.1). Рішенням колегії суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Херсонської області від 20.10.2011року за апеляційною скаргою [PERSON] на рішення Суворовського районного суду м. Херсона від 02 червня 2011року по справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності, апеляційна скарга [PERSON] задоволена. Рішення Суворовського районного суду м. Херсона від 02 червня 2011року скасовано, ухвалено нове рішення, яким відмовлено [PERSON] у задоволенні позову про визнання права власності на квартиру [ADDRESS] (а.с.22-21т.1). Ухвалою Суворовського районного суду м. Херсона від 12.09.2012року №2120/10335/12 задоволена заява [PERSON] , виключено з опису та звільнено з-під арешту квартира [ADDRESS] (а.с.20т.1). Відповідно до нотаріально посвідченого договору дарування від 17.10.2012року [PERSON] , від імені якої діяла [PERSON] , подарувала, а [PERSON] прийняла в дар квартиру [ADDRESS] (а.с.21). Рішенням Суворовського районного суду м. Херсона від 13.09.2013року у справі №668/8049/13-ц, визнано удаваним договір дарування квартири [ADDRESS] від 17.10.2012року, укладений між [PERSON] та [PERSON] . Визнано, що між [PERSON] та [PERSON] 17.10.2012року укладено договір купівлі-продажу, квартири [ADDRESS] (а.с.27т.1). За нотаріально посвідченим договором дарування від 15.11.2012року [PERSON] подарувала, а [PERSON] прийняв в дар квартиру [ADDRESS] (а.с.97-98т.2). Рішенням Суворовського районного суду м. Херсона від 18.09.2014року (справа №2120/14245/12), залишеним без змін Ухвалою колегії суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Херсонської області від 17.12.2014року задоволено позов [PERSON] . Витребувано квартиру [ADDRESS] з чужого незаконного володіння [PERSON] на користь [PERSON] (а.с.29-33, 82-83т.1). Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 27.01.2021року (справа № 766/17013/18) визнано недійсним договір дарування, трикімнатної квартир [ADDRESS] , укладений між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Шевченко Н.В. зареєстрований в реєстрі за №4557 (а.с.109-113 т.2). Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до частини третьої статті 215 ЦК України одна із сторін договору або інша заінтересована особа вправі заперечити його дійсність, якщо недійсність правочину прямо не встановлена. Аналіз змісту частини третьої статті 215 ЦК України свідчить про те, що договір може бути визнаний недійсним за позовом однієї із сторін, за обов`язкової умови встановлення судом факту порушення цим договором прав та охоронюваних законом інтересів позивача. Враховуючи, що встановленими судом обставинами справи підтверджено, що [PERSON] реалізуючи за договором купівлі-продажу 17.10.2012року квартиру [ADDRESS] , [PERSON] за 50 000,00дол.США достовірно знала, що спірна квартира їй не належить, а отже діяла недобросовісно, в порушення прав та інтересів добросовісного набувача квартири [PERSON] , оскільки в подальшому спірна квартира була витребувала власником у свою власність. За таких обставин, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для визнання договору купівлі-продажу укладеного 17.10.2012року між [PERSON] та [PERSON] недійсним та стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] 50 000,00дол.США, саме таку суму коштів у іноземній валюті отримала [PERSON] за договором купівлі-продажу від 17.10.2012року. При цьому, такими, що не підлягають задоволенню є позовні вимоги про зобов`язання [PERSON] повернути безпідставно набуте майно у вигляді грошових коштів шляхом стягнення солідарно з [PERSON] 1 220 000,00грн., що еквівалентно 50 000,00дол.США, оскільки грошові кошти отримані не безпідставно, а за угодою купівлі-продажу. Окрім того, [PERSON] представник продавця [PERSON] , приймаючи участь в укладені угоди купівлі-продажу нерухомого майна від 17.10.2012року діяла виключно в інтересах довірителя [PERSON] , в межах наданих їй повноважень. Суд вважає, що позовні вимоги про визнання недійсними та такими, що є фіктивними, нотаріально посвідчених договору позики б/н від 13.02.2015року та договору іпотеки №410 від 13.02.2015року, укладених між [PERSON] та [PERSON] підлягають задоволенню з огляду на такі підстави. Матеріалами справи підтверджено, що 13.02.2015року між [PERSON] - позикодавцем та [PERSON] - позичальником укладено нотаріально посвідчений договір позики, за умовами якого позикодавець передає у власність позичальника грошові кошти в сумі 1000 000,00(один мільйон)гривень, а позичальник зобов`язується повернути позику не пізніше 13.02.2025року(а.с.124т.1). В забезпечення виконання зобов`язання за договором позики 13.02.2015рорку між [PERSON] - іпотекодавцем та [PERSON] - іпотекодержателем укладено нотаріально посвідчений договір іпотеки, за умовами якого іпотекодавець передає в іпотеку іпотекодержателю належне йому на праві власності нерухоме майно, а саме: житловий будинок літ. «А», загальною площею 207,4кв.м, житловою площею 63,9кв.м., що розташований за адресою: [ADDRESS] без назви та земельну ділянку площею 0,0630га.(кадастровий номер 6510165800:02:006:0003, на якій розташований будинок. Вартість предмета іпотеки визначена сторонами в сумі 749 610,00грн.(а.с.146-148т.1). Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. За змістом ч.5 ст. 203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно зі ст. 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним. Для визнання правочину фіктивним суди повинні встановити наявність умислу в усіх сторін правочину. При цьому необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків. У фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву, тобто обидві сторони, вчиняючи фіктивний правочин, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, тобто мають інші цілі, ніж передбачені правочином. Такий правочин завжди укладається умисно. Отже, основними ознаками фіктивного правочину є: введення в оману (до, або в момент укладення угоди) іншого учасника або третьої особи щодо фактичних обставин правочину або дійсних намірів учасників; свідомий намір невиконання зобов`язань договору; приховування справжніх намірів учасників правочину. Укладення договору, який за своїм змістом суперечить вимогам закону, оскільки не спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків, є порушенням ч.1 та ч.5 ст. 203 ЦК України, що за правилами ст. 215ЦК України, є підставою для визнання його недійсним відповідно до ст. 234 ЦК України. Під час розгляду даної справи суд враховує, правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 03 липня 2019року у справі № 369/11268/16-ц(провадження №14-260цс19) про те, що позивач вправі звернутися до суду із позовом про визнання договору недійсним, як такого, що направлений на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (п.6 ст.3ЦК України) недопустимості зловживання правом (ч.3 ст.13 ЦК України), та послатися на спеціальну норму, що передбачає підставу визнання правочину недійсним, якою може бути як підстава, передбачена ст.234 ЦК України, так і інша, наприклад, підстава передбачена ст.228 ЦК України. Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (п. 6 ст.3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто, відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Згідно із ч.2 та ч.3 ст.13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. Цивільно-правовий договір (в тому числі й договір іпотеки ) не може використовуватися учасниками цивільних відносин для уникнення сплати боргу або виконання судового рішення. Боржник (іпотекодавець), який відчужує майно на підставі договору іпотеки на користь позикодавця після пред`явлення до нього позову про повернення грошових коштів в сумі 50 000,00дол.США за недійсним правочином, діє очевидно недобросовісно та зловживає правами стосовно позивача, оскільки уклала договір іпотеки, який порушує майнові інтереси стягувача і направлений на недопущення звернення стягнення на майно боржника. Тому правопорядок не може залишати поза реакцією такі дії, які хоч і не порушують конкретних імперативних норм, але є очевидно недобросовісними та зводяться до зловживання правом. Як наслідок, не виключається визнання договору недійсним, направленого на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (п.6 ст. 3 ЦК України) та недопустимості зловживання правом (ч.3 ст.13 ЦК України). Вирішуючи питання про наявність підстав для визнання недійсним правочину внаслідок укладення договору, зміст якого суперечить ЦК України, суд враховує що: 1) відповідач передав майно в іпотеку після пред`явлення до нього позову про визнання недійсним договору купівлі-продажу та стягнення 50000,00дол.США сплачених на виконання недійсного правочину; 2) ціна предмета іпотеки (житловий будинок площею 207,4кв.м., земельна ділянка площею 0,0630га оцінений сторонами договору іпотеки в 749 610,00грн.); 3) після відчуження спірного майна у відповідача відсутнє інше майно, за рахунок якого вона може відповідати за своїм зобов`язанням перед стягувачем. З урахуванням наведеного та встановивши за обставинами справи, що [PERSON] передавши належний їй на праві власності житловий будинок [ADDRESS] без назви та земельну ділянку площею 0,0630га в іпотеку [PERSON] була обізнана про наявність до неї вимоги позивача про повернення сплачених за недійсним правочином грошових коштів в сумі 50 000,00дол.США, а тому могла передбачити негативні наслідки для себе у випадку виконання рішення суду. Отже, сукупність наведених обставин доводить той факт, що відповідач [PERSON] діяла недобросовісно, зловживаючи своїми цивільними правами на шкоду правам інших осіб, оскільки передача належного їй майна відбулася з метою уникнення звернення стягнення на її майно як боржника. Відтак, відповідно до правових висновків, викладених Верховним Судом у постановах від 17.07.2019року у справі № 299/396/17, від 24 07.2019року у справі № 405/1820/17, які суд у відповідності до положень ч.4 ст.263 ЦПК України враховує при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, будь-який правочин, вчинений боржником у період настання у нього зобов`язання із погашення заборгованості перед кредитором, внаслідок якого боржник перестає бути платоспроможним, має ставитися під сумнів у частині його добросовісності та набуває ознак фраудаторного правочину. При цьому та обставина, що правочин із третьою особою, за яким боржник відчужив майно, реально виконаний, не виключає тієї обставини, що він направлений на уникнення звернення стягнення на майно боржника та, відповідно, може бути визнаний недійсним на підставі загальних засад цивільного законодавства. Окрім того, при укладенні оспорюваних правочинів воля сторін не відповідала зовнішньому її прояву та вони не передбачали реального настання правових наслідків, обумовлених вказаними правочинами, їх дії вчинені на перехід права власності на нерухоме майно з метою приховання майна від виконання в майбутньому рішення суду про стягнення грошових коштів, що підтверджується поведінкою відповідачів при розгляді даної справи, а тому суд дійшов висновку про визнання оспорюваних правочинів недійсними на підставі ст. 234 ЦК України. Доводи відповідачів [PERSON] та [PERSON] про те, що позивачі, які вимагають визнання правочину недійсним, повинні довести, що учасники правочину не мали наміру створити правові наслідки на момент вчинення правочину, тобто тягар доказування фіктивності правочину покладається на позивачів, суд вважає неприйнятними, оскільки матеріалами справи підтверджено, що боржник [PERSON] вчинила оспорюваний договір, який порушує майнові інтереси стягувача і направлений на недопущення звернення стягнення на майно боржника, а отже «вжила право на зло». За таких обставин, саме боржник зобов`язаний піклуватися про те, щоб його юридично значимі вчинки були економічно обґрунтованими, а також доводити добросовісність своєї поведінки. Відповідно до п.1 ч.2 ст. 141 ЦПК України з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] підлягають стягненню понесені нею та документально підтверджені витрати по сплаті судового збору в сумі 487,20 грн. На підставі викладеного, ст.ст. 3,13, 15-16,202-203, 215, 234 ЦК України,

Outcome: partial