Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-18 00:00:00

ТОВ «Прості займи» звернулось до суду з позовом в якому просить стягнути з [PERSON] 47387 грн. 00 коп. заборгованості за договором про надання фінансових послуг № 180625-183520 від 25 червня 2018 року. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 25 червня 2018 року між ТОВ «Прості займи» та [PERSON] було укладено договір про надання фінансових послуг №180625-183520 на суму 2000 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 40%, строком на 16 календарних днів шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок відповідача. Кредитний договір було укладено в Інформаційно-телекомунікаційній системі товариства в електронній формі, яка відповідно до норм чинного законодавства прирівнюється до письмової форми. ТОВ «Прості займи» є фінансовою установою та здійснює діяльність щодо надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту. Товариство свої зобов`язання з приводу надання грошових коштів виконало повністю, кошти за кредитним договором в сумі 2000 грн. було перераховано на банківську картку позичальника платіжною системою товариства з обмеженою відповідальністю фінансова компанія «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» (WayForPay), яка є учасником внутрішньодержавної платіжної системи «FLASHPAY». Згідно з кредитним договором, відповідач взяв на себе зобов`язання повернути кредит у розмірі 2000 грн. та сплатити проценти у розмірі 640,00 грн. у строк 16 днів до 10.07.2018, а також у разі виникнення заборгованості, сплатити неустойку у вигляді пені згідно кредитного договору. Оскільки відповідач 13.07.2018 частково внесла кошти на рахунок товариства в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, то це свідчить, що відповідач визнала борг і підтвердила свій обов`язок повернути кредит у розмірі 2000 грн. та сплатити проценти у розмірі 640 грн. Однак відповідач свої обов`язки за кредитним договором не виконала, а саме станом на 10.07.2018 не повернула кредитні кошти та не сплатила відсотки, внаслідок чого, станом на 25.05.2021 заборгованість відповідача за кредитним договором становить: сума кредиту 2000 грн., проценти за користування кредитом 42062 грн. 66 коп., пеня 707 грн. 34 коп., індекс інфляції за весь період прострочення 627 грн. 34 коп. та три проценти річних від простроченої суми - 1989 грн. 66 коп., що разом становить 47387 грн. 00 коп. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Вказав, що для ідентифікації особи позичальника (верифікації) було використано одноразовий ідентифікатор, належність анкетних даних позичальника перевірялося лише підтвердженням смс повідомлення з номера телефону, який зазначений позичальником у відповідній формі веб-сайту позивача. Повідомив, що цифровий електронний підпис під час укладання договору не використовувався, оскільки кредит отримувався іще у 2018 році. Зазначив також, що можливість використання чужих анкетних даних для отримання кредиту не виключається, зокрема як і використання для його отримання платіжної картки, яка фактично не належить особі, що замовляє кредит, ідентифікації особи власника платіжної карти при перерахуванні кредитних коштів через платіжну систему не відбувається. Вказав також, що доказів реєстрації позивача фінансовою установою та наявність відповідної ліцензії до позову не додано, однак вважає, що суд не позбавлений можливості перевірити цю інформацію, яка знаходиться у відкритому доступі в мережі інтернет. Відповідач в судове засідання, призначене на 19 січня 2022 року, не з`явилася. Однак, в судовому засіданні 22 вересня 2021 року позовні вимоги не визнала та пояснила, що жодних договорів з ТОВ «Прості займи» не укладала та коштів від цього товариства не отримувала, зокрема на картковий рахунок. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, врахувавши позицію відповідача, висловлену у судовому засіданні 22 вересня 2021 року, дослідивши матеріали справи приходить до наступного. Поданий позов обґрунтований тим, що між сторонами був укладений договір про надання фінансових послуг №180625-183520 на суму 2000 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 40%, строком на 16 календарних днів шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок відповідача. Заява - Анкета для отримання кредиту додається до кредитного договору. Кредитний договір було укладено в Інформаційно - телекомунікаційній системі товариства в електронній формі про що позивачем надано інформацію щодо порядку (процедури), хронологія дій щодо укладання електронного договору, вчинених товариством та заявником в інформаційно-телекомунікаційній системі та поза нею з зазначенням часу та дати таких дій. На підтвердження вказаних обставин ТОВ «ПРОСТІ ЗАЙМИ» надало кредитний договір, Додаток 1. Заяву - анкету для отримання кредиту № 180625-183520 від 25.06.2018, в якій крім особистих даних відповідача, вказаний номер телефону [NUMBER] , а також номер карткового рахунку, на який було перераховано кредитні кошти № [NUMBER] . Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором №180625-183520 від 25.06.2018 відповідачу нараховано заборгованість, яка становить: сума кредиту 2000 грн., проценти за користування кредитом 42062 грн. 66 коп., пеня 707 грн. 34 коп., індекс інфляції за весь період прострочення 627 грн. 34 коп. та три проценти річних від простроченої суми - 1989 грн. 66 коп., що разом становить 47387 грн. 00 коп. Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Частиною 1 ст.13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України). Згідно зі ст.638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до вимог ст.639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами. Якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Аналізуючи викладене, слід дійти висновку, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст. 205, 207 ЦК України). Особливості укладення кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст.12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 9 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 7 жовтня 2020 року у справі №127/33824/19. Згідно ст.3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Частиною п`ятою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі. Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його потрібно електронним підписом. Відповідно до ч.1 ст.12 Закону України «Про електронну комерцію» моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 12 січня 2021 року в справі № 524/5556/19. Однак, як вбачається з заяви-анкети для отримання кредиту від 25 червня 2018 року електронний цифровий підпис відповідача у ньому відсутній. Вказану обставину підтвердив також в судовому засіданні представник позивача, який пояснив, що електронний цифровий підпис під час укладання договору з відповідачем не використовувався. Як вбачається з матеріалів справи позивачем надано довідку ТОВ ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» щодо підтвердження переказу грошових коштів від 25.05.2021 вих. № 462, надане ТОВ «Прості займи», в якій підтверджено, що на підставі укладеного між ними договору про організацію переказів грошових коштів ТОВ ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» було здійснено наступний переказ грошових коштів: деталі транзакції: номер картки [NUMBER] , власник картки (емітент) банк CОMMERCIAL BANK PRIVATBANK, час запиту 25.06.2018 18:44:46, сума 2000, валюта UAH. За клопотанням позивача, ухвалою Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 22 вересня 2021 року та повторно 18 жовтня 2021 року було витребувано у АТ КБ «Приват банк» інформацію (прізвище, ім`я, по батькові) про особу, на ім`я якої було виготовлено та видано картку категорії [NUMBER] , а також інформацію про те, чи надходив на цю карту 25.06.2018 року о 18:44:56 переказ у розмірі 2000 грн. З отриманої судом відповіді від АТ КБ «Приватбанк» від 19.10.2021 вбачається, що надати запитувану в ухвалі суду інформацію банк не має можливості, оскільки за наданими відомостями не вдалося ідентифікувати вказану у запиті особу. Представник позивача під час розгляду справи не наполягав на повторному витребуванні у АТ КБ «Приватбанк» інформації про особу, на ім`я якої було виготовлено та видано картку категорії [NUMBER] , а також інформацію про те, чи надходив на цю карту 25.06.2018 року о 18:44:56 переказ у розмірі 2000 грн., оскільки вказав, що потреба у такому відсутня. У поданій позовній заяві позивач стверджує, що відповідач визнала борг і підтвердила свій обов`язок повернути кредит у розмірі 2000 грн. та сплатити проценти у розмірі 640 грн., оскільки 13.07.2018 частково внесла кошти на рахунок товариства в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором. На підтвердження визнання факту отримання відповідачем кредитних коштів, позивач надав довідку ТОВ ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» про те, що на підставі укладеного між товариствами договору про організацію переказів грошових коштів ТОВ ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» було отримано на користь ТОВ «Прості займи» переказ грошових коштів: деталі транзакції: номер картки [NUMBER] , власник картки (емітент) банк CОMMERCIAL BANK PRIVATBANK, час оплати 13.07.2018 12:28:00, сума 870, валюта UAH. Однак суд не приймає до уваги вказану обставину, як визнання відповідачем факту отримання кредиту, оскільки стороною позивача не надано підтвердження отримання саме відповідачем суми кредиту на картку, власником (емітентом) якої є CОMMERCIAL BANK PRIVATBANK та беззаперечні докази користування саме [PERSON] даним картковим рахунком. Суд зауважує, що наданий позивачем розрахунок заборгованості по кредиту не є достатнім доказом на підтвердження укладення між сторонами кредитного договору та розміру заборгованості відповідача за цим договором. Частиною 1 статті 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч.2 ст.77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення, або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно з ч.2 ст.80 ЦПК України питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Зважаючи на встановлені судом під час розгляду справи обставини, суд приходить до висновку, що представником позивача не надано доказів на підтвердження обґрунтування заявлених позовних вимог, факту укладення з відповідачем кредитного договору та отримання саме відповідачем кредитних коштів, відтак вважає, що у позові необхідно відмовити.

Outcome: dismissed