Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-18 00:00:00

представник позивача адвокат Войтов О.А. звернувся до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача матеріальну шкоду у сумі 358 046 гривень. В обґрунтування позову зазначив, що згідно Наказу від 30.05.2019 № 1295-к, відповідач з 31.05.20219 був прийнятий на посаду касира пункту надання фінансових послуг Філії № 6 ТОВ «ПОСТ ФІНАНС» та з 07.10.2019 на підставі Наказу № 2433-к від 01.10.2019 його було переведено на посаду начальника ПНФП, того ж дня був укладений договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність. 07.10.2019 відповідач був ознайомлений з Посадовою інструкцією начальника ПНФП Філії ТОВ «ПОСТ ФІНАНС». Таким чином з 07.10.2019 відповідач виконував функції старшого касира в пункті надання фінансових послуг № 08155. 11.08.2021 в ПНФП № 08155 було проведено інвентаризацію наявних коштів, безпосереднє обслуговування яких згідно посадових обов`язків здійснював начальник ПНФП [PERSON] . За результатами інвентаризації був складений акт від 11.08.2021, в якому зафіксована нестача коштів в розмірі 730 269 гривень. Зазначений акт підписаний начальником ПНФП [PERSON] з надання письмових пояснень про визнання своєї вини в заподіяні матеріальної шкоди. Згідно Наказу № 3014-к від 30.08.2021 [PERSON] було звільнено з посади начальника ПНФП філії № 08155 30.08.2021. Відповідач частково відшкодував завдану шкоду у сумі 372 223 гривні, а тому станом на час звернення з вказаним позовом не відшкодованою залишилася шкода на суму 358 046 гривень. Відповідач відзив на позов не надав. Ухвалою від 07.10.2021 відкрите провадження по справі, розгляд справи призначений у спрощеному позовному провадженні з повідомленням (викликом) сторін. Представник позивача Войтов О.В. в судове засідання не з`явився. Надав заяву про розгляд справи за його відсутності. Позов та обставини, якими він обґрунтований підтримав. Проти ухвалення заочного рішення у справі не заперечував. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився. Був повідомлений шляхом належним чином про дату, час і місце розгляду справи. Причини неявки суду не повідомив. Заяву про розгляд справи за його відсутності не надав. Суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки відповідач, належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання без повідомлення причин, відзив на позов не подав, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи, що передбачено частиною першою статті 280 ЦПК України. Оскільки особи, які беруть участь у справі в судове засідання не з`явились, відповідно до вимог частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до статті 130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством. За наявності зазначених підстав і умов матеріальна відповідальність може бути покладена незалежно від притягнення працівника до дисциплінарної, адміністративної чи кримінальної відповідальності. На працівників не може бути покладена відповідальність за шкоду, яка відноситься до категорії нормального виробничо-господарського ризику, а також за шкоду, заподіяну працівником, що перебував у стані крайньої необхідності. Відповідальність за не одержаний підприємством, установою, організацією прибуток може бути покладена лише на працівників, що є посадовими особами. Працівник, який заподіяв шкоду, може добровільно покрити її повністю або частково. За згодою власника або уповноваженого ним органу працівник може передати для покриття заподіяної шкоди рівноцінне майно або поправити пошкоджене. Під прямою дійсною шкодою, зокрема, слід розуміти втрату, погіршення або зниження цінності майна, необхідність для підприємства, установи, організації провести затрати на відновлення, придбання майна чи інших цінностей або провести зайві, тобто викликані внаслідок порушення працівником трудових обов`язків, грошові виплати. З урахуванням викладеного до категорії прямої дійсної шкоди належить нестягнена з боржника дебіторська заборгованість, коли можливість її стягнення втрачена у зв`язку із закінченням строку позовної давності чи з інших причин. Статтею 132 КЗпП України передбачено, що за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов`язків, працівники, крім працівників, що є посадовими особами, з вини яких заподіяно шкоду, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку. Матеріальна відповідальність понад середній місячний заробіток допускається лише у випадках, зазначених у законодавстві. Керівники підприємств, установ, організацій та їх заступники, а також керівники структурних підрозділів на підприємствах, в установах, організаціях та їх заступники несуть обмежену матеріальну відповідальність у розмірі заподіяної з їх вини шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку, якщо шкоду підприємству, установі, організації заподіяно зайвими грошовими виплатами працівникам, неправильною постановкою обліку і зберігання матеріальних, грошових чи культурних цінностей, невжиттям необхідних заходів до запобігання простоям, що передбачено пунктом 2 статті 133 КЗпП України. Згідно з пунктами 1, 6 частини першої статті 134 КЗпП України відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до статті 135-1 цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей; відповідно до законодавства на працівника покладено повну матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов`язків. Відповідно до статті 135-1 КЗпП України письмові договори про повну матеріальну відповідальність може бути укладено підприємством, установою, організацією з працівниками (що досягли вісімнадцятирічного віку), які займають посади або виконують роботи, безпосередньо зв`язані із зберіганням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих їм цінностей. 30 травня 2019 року на підставі Наказу №1295-к [PERSON] був прийнятий на посаду касира пункту надання фінансових послуг філії №6 ТОВ «ПОСТ ФІНАНС» з 31.05.2019. 01 жовтня 2019 року на підставі наказу №2433-к відповідача переведено з посади касира ПНФП філії №6 ТОВ «ПОСТ ФІНАНС», на посаду начальника ПНФП філії № 6 з 07.10.2019 з оплатою праці згідно штатного розпису. 07 жовтня 2019 року [PERSON] під особистий підпис був ознайомлений з Посадовою інструкцією начальника ПНФП філії. 07 жовтня 2019 року з [PERSON] був підписаний Договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність. Перебуваючи на посаді начальника ПНФП, [PERSON] здійснював касові операції, зокрема, з видачі грошових переказів клієнтам в пункті надання фінансових послуг № 6. 21 січня 2021 року ТОВ «ПОСТ ФІНАНС» змінило назву на ТОВ «НоваПей». 04 березня 2021 року за результатами інвентаризації наявних коштів, передачі касових документів, інших цінностей, що зберігається в касі ПНФП № 08155 [PERSON] прийняв зміну старшого касира від [PERSON] , що підтверджується Актом результатів інвентаризації наявних коштів, передачі касових документів, інших цінностей. Згідно витягу з касової книги за 09.08.2021, 10.08.2021 та 11.08.2021, а також видаткового касового ордеру від 11.08.2021 та прибуткового касового ордеру від 11.08.2021 [PERSON] станом на 11 серпня 2021 року був старшим касиром в ПНФП № 08155. 11 серпня 2021 року у ПНФП № 018155 «НоваПей» було проведено інвентаризацію наявних коштів, безпосереднє обслуговування яких згідно з посадовими обов`язками здійснював [PERSON] як старший касир. За результатами вказаної інвентаризації 11.08.2021 було складено Акт, в якому зафіксовано нестача коштів в сумі 730 269 гривень. Згідно особистих письмових пояснень в цьому акті [PERSON] вину в нестачі коштів визнав та зобов`язувався погасити в повному обсязі. Відповідно до Витягу з оборотно-сальдової відомості станом на 01.10.2021 [PERSON] на користь ТОВ «НоваПей» було частково відшкодовано завдану шкоду у сумі 372 223 гривень. Відповідно до Наказу № 3014-к від 30.08.2021 [PERSON] було звільнено з посади начальника ПНФП філії № 6 у зв`язку з втратою довір`я. Судом встановлено, що [PERSON] був матеріально відповідальною особою, з яким позивачем відповідно до статті 135-1 КЗпП України був укладений Договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність, оскільки згідно з Переліком посад і робіт, які заміщаються або виконуються робітниками, з якими підприємством, установою, організацією можуть укладатися письмові договори про повну матеріальну відповідальність за незабезпечення збереження цінностей, які були передані їм для збереження, обробки, продажу (відпуску), перевезення або застосування в процесі виробництва, затверджений постановою Держкомпраці СРСР і Секретаріатом ВПРПС від 28.12.1977 № 9447/24, робота відповідача з грошовими коштами позивача включена до даного Переліку. Відповідно до підпунктів а) та б) статті першої Договору про повну матеріальну відповідальність, укладеного між сторонами, працівник приймає на себе повну матеріальну відповідальність за незабезпечення збереження ввіренних йому матеріальних цінностей; зобов`язаний дбайливо ставитися до переданих йому на збереження матеріальних цінностей підприємства та вживати заходів для попередження збитків, своєчасно повідомляти керівництво підприємства про всі обставини що загрожують забезпеченню збереження ввірених йому матеріальних цінностей. Відповідно до статті 135-3 КЗпП України розмір заподіяної підприємству, установі, організації шкоди, визначається за фактичними втратами, на підставі даних бухгалтерського обліку, виходячи з балансової втрати матеріальних цінностей за вирахуванням зносу, згідно установленим нормам. Відповідно до пункту 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29.12.1992 року № 14 «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками за шкоду, заподіяну внаслідок порушення трудових обов`язків» (далі - Постанова № 14), працівник несе відповідальність перед підприємством (установою, організацією), з яким перебуває в трудових відносинах, за вимогами інших осіб, що ґрунтуються на неналежному виконанні працівником своїх трудових обов`язків. Відповідно до пункту 4 Постанови № 14 за правилами статті 132 КЗпП України за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов`язків», працівники, з вини яких її заподіяно, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку, крім випадків, коли законодавством вона передбачена у більшому, ніж цей заробіток, розмірі. Якщо межі матеріальної відповідальності були визначені в укладеному з працівником контракті, вона покладається на нього відповідно до умов контракту. Відповідно до частин першої та третьої статті 136 КЗпП України покриття шкоди працівниками в розмірі, що не перевищує середнього місячного заробітку, провадиться за розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, керівниками підприємств, установ, організацій та їх заступниками - за розпорядженням вищестоящого в порядку підлеглості органу шляхом відрахування із заробітної плати працівника. У решті випадків покриття шкоди провадиться шляхом подання власником або уповноваженим ним органом позову до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду. Суд встановив, що неправомірними діями відповідача, з яким укладений договір про повну матеріальну відповідальність, заподіяв позивачу матеріальна шкода в сумі 730 269 гривень, з яких відповідач добровільно сплатив на користь позивача 372 223 гривень. Таким чином, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути різницю між заподіяною шкодою та її відшкодованою частиною в сумі 358 046 гривень. Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України у зв`язку із задоволення позову в повному обсязі з відповідача на користь позивача необхідно стягнути витрати по сплаті судового збору в сумі 5 370,69 гривень Щодо питання про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу, суд виходить з наступного. Статтею 137 ЦПК України врегульовано порядок розподілу витрат на професійну правничу допомогу, відповідно до якої витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: (1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; (2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг); (3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; (4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Суд не може з власної ініціативи зменшувати розмір витрат на оплату правничої допомоги, який підлягає відшкодуванню. Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у додатковій постанові від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц. 06.01.2022 представником позивача адвокатом Войтовим О.А. подані докази, що підтверджують розмір судових витрат в сумі 12 000 гривень, а саме: Ордер на надання правничої допомоги ТОВ «НоваПей» від 30.09.2021, Договір про надання правової допомоги від 01.07.2021, Протокол узгодження вартості послуг від 30.09.2021, Акт приймання-передачі наданих адвокатом послуг від 31.12.2021. Відповідачем клопотання про зменшення судових витрат через їх не співмірніТаким чином, відповідно до частини другої статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути витрати на професійну правничу допомогу в сумі 12 000 гривень.

Outcome: approved