Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-09 00:00:00

У листопаді 2021 року [PERSON] звернувся до суду із позовом про стягнення із [PERSON] заборгованості за борговою розпискою в розмірі 25000 грн. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 24.11.2020 року між ним та відповідачкою укладено усний договір позики, за яким він надав у власність відповідачці грошову суму у розмірі 25000 грн., строком до 24.12.2020 року. Проте, відповідачка у встановлені терміни борг не повернула. У зв`язку з викладеним позивач просить суд задовольнити позовні вимоги та стягнути з [PERSON] суму боргу в розмірі 25000 грн., а також судові витрати по справі. Позивач [PERSON] та його представник Гайдаров С.В., який діє на підставі ордеру серії ДН №149180 від 17.12.2021 року, у судове засідання не з`явилися, надали суду заяви про розгляд справи у їх відсутність, якими позовні вимоги підтримали у повному обсязі, проти винесення судом заочного рішення не заперечували. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не з`явилася з невідомих підстав, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, про причину неявки суд не повідомила, відзив на позов не надіслала. Ухвалою суду від 10.01.2022 року ухвалено провести заочний розгляд справи вказаної справи, оскільки відповідачка, будучи неодноразово належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи, до судового засідання не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила, відзив не подала, в той же час позивач не заперечував проти заочного вирішення справи. Фіксування судового процесу технічними засобами не проводилось у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України у зв`язку з розглядом справи за відсутності осіб, які беруть участь у справі. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до частини 1 статті 16 Цивільного кодексу України (далі за текстом - ЦК України), кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Зокрема, частиною 1 статті 11 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно із частиною 1 статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно із статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (стаття 80 ЦПК України). Судом встановлено, що 24.11.2010 року відповідачка [PERSON] взяла в борг у [PERSON] грошові кошти в розмірі 25000 гривень та зобов`язалася повернути кошти до 24.12.2020 року. Передача коштів та вказане зобов`язання було зафіксоване власноруч написаної розпискою, оригінал якої знаходиться в матеріалах справи. Водночас згідно із статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Таким чином, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми. На підставі зазначеного, суд приходить до висновку, що позикодавцем за розпискою є її володілець - [PERSON] , який безпосередньо зазначений в тексті розписки та має право вимагати виконання її умов на свою користь. За своїм змістом текст розписки має всі суттєві умови, які притаманні договорам позики, зокрема, визначені сторони: позичальник та позикодавець, сума позики та строк її повернення. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина перша стаття 1049 ЦК України). Згідно умов розписки від 24.11.2020 року відповідачка взяла на себе обов`язок повернути всю суму позики у строк до 24.12.2020 року. Зазначені у розписці грошові кошти в установлений строк [PERSON] не повернула, жодних періодичних платежів здійснено не було. Відповідачка не надала суду належні та допустимі докази, які свідчили би про належне та своєчасне виконання нею грошових зобов`язань за договором позики і повернення суми отриманих коштів та сплату періодичних платежів в рахунок боргу. Згідно із ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно п.1 ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до статті 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно до ст.610 та ст.611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема - сплата неустойки у виді штрафу або пені. Відповідно до п.5 ч.2 статті 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути примусове виконання обов`язку в натурі. Таким чином, суд дійшов висновку, що відповідачка [PERSON] взяті на себе договірні обов`язки належним чином не виконала, внаслідок чого утворилася відповідна заборгованість в розмірі 25000 гривень, яка має бути стягнута в судовому порядку. Відповідно до статті 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі вказаних положень, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судові витрати у вигляді судового збору.

Outcome: approved