Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-19 00:00:00

03 вересня 2021 року позивач [PERSON] звернувся до Київського районного суду м. Одеси із вищевказаною позовною заявою, в якій просив суд розірвати шлюб між позивачем та відповідачем [PERSON] , який зареєстровано у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Овідіопольського районного управління юстиції Одеської області, актовий запис № 156. Позивач у позовній заяві просить суд шлюб розірвати, посилаючись на те, що сторони спільно проживають до теперішнього часу, однак шлюбні відносини фактично припинилися, а спільне проживання пов`язане з тим, щоб не ламати психіку малолітньої дитини та змушувати її робити вибір між батьками. Спільного господарства подружжя не веде. Підставою для розірвання шлюбу є ті обставини, що у подружжя відсутні спільні інтереси, наявні різні погляди на життя, відсутнє взаємопорозуміння. Втратили почуття поваги та любові один до одного. Позивач вважає, що подальше подружнє життя не можливе і єдиним розумним виходом із ситуації є розірвання шлюбу. Спір з приводу майна, набутого за час перебування у шлюбі, яке належить подружжю на праві спільної сумісної власності, на момент звернення з цим позовом відсутній. Від шлюбу сторони мають спільну дитину [PERSON] , [INFO] . Сторони не мають спору про місце проживання дитини. Місце проживання дитини з матір`ю [PERSON] 27.09.2021 року Київським районним судом м. Одеси було винесено ухвалу, якою вказану цивільну справу у зв`язку із тим, що даний спір не підсудний Київському районному суду м. Одеси, надіслано за підсудністю до Овідіопольського районного суду Одеської області. Ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 30.11.2021 року вказану цивільну справу прийнято до свого провадження, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з призначенням судового засідання на 20.01.2022 року. 20.01.2022 року до суду надійшла заява представника відповідача та відповідача про визнання позову, в якій просять розірвати шлюб з позивачем. В судове засідання 20.01.2022 року учасники процесу не з`явилися, хоча повідомлялися належним чином про дату, час та місце судового засідання, а відповідач в тому числі і на офіційному сайті суду, у зв`язку з чим суд вирішив розглянути справу, зважаючи на заяву про визнання позову. Як встановлено судом, сторони перебувають у шлюбі з 29.09.2012 року, шлюб зареєстровано відділом державної реєстрації актів цивільного стану Овідіопольського районного управління юстиції Одеської області, про що складено відповідний актовий запис № 156 та видано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] . Від шлюбу у сторін народилася донька [PERSON] , [INFO] , про що видано свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 27.02.2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Овідіопольського районного управління юстиції в Одеській області, та складено актовий запис № 124. Дослідивши матеріали справи, а також той факт, що один з подружжя або обоє мають право звернутися із заявою в суд про розірвання шлюбу й це право підлягає судовому захисту, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню, тому що родина фактично розпалася і її відновлення неможливо. Одночасно, суд вважає, що подальше спільне життя чоловіка й жінки та збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, тому що сторони подружні відносини припинили й спільного господарства не ведуть. Шлюб\~- це сімейний добровільний та рівноправний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану та спрямований на створення сім`ї. Добровільність шлюбу\~одна з основних його засад. Загальна декларація прав людини у ч. 2 ст. 16 містить положення, за яким шлюб може укладатися тільки при вільній і повній згоді сторін, що одружуються, а за ст. 23 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, жоден шлюб не може бути укладений без вільної і цілковитої згоди тих, що одружуються. За аналогією можливо зробити висновок, що й подальше існування сім`ї як добровільного союзу, у разі відсутності добровільної згоди чоловіка чи жінки на такий союз, не може мати місце, а також, приймаючи бажання й право одного з них розірвати шлюб, одного з подружжя неможливо насильно, без його волі змусити перебувати у таких відносинах. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії реєстрації шлюбу. Добровільність шлюбу, тобто наявність вільної згоди, - це його довічна риса. Саме добровільністю шлюбу зумовлена можливість його розірвання. За\~ст. 51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Як вбачається з позовної заяви та заяви про визнання позову, зазначеної вільної згоди між сторонами по справі немає. Відповідно до\~ст. 110 СК України\~позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно зі\~ст.\~112\~СК України\~суд\~постановляє рішення\~про розірвання\~шлюбу,\~якщо буде\~встановлено,\~що подальше\~спільне життя\~подружжя і\~збереження шлюбу\~суперечило б\~інтересам одного\~з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. З матеріалів справи вбачається, що шлюб носить формальний характер, подальше сумісне проживання суперечить інтересам сторін, а тому позов про розірвання шлюбу підлягає задоволенню.

Outcome: approved