Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-16 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на її користь на утримання малолітньої дитини: сина [PERSON] , [INFO] аліменти в розмірі 1/ 3 частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи з дня подачі позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що від шлюбу сторони мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , який проживає разом з позивачем та перебуває на її утриманні. Позивач є інвалідом 3 групи довічно, на даний час перебуває на обліку в Управлінні соціального захисту населення та отримує допомогу на дитину розмір якої становить 860,00 грн. щомісячно. Батько дитини проживає окремо, є працездатним, зареєстрований як фізична-особа підприємець, але участі у вихованні дитини не приймає, матеріальної допомоги в добровільному порядку не надає від моменту розірвання шлюбу - з 21 вересня 2021 року. Відповідач тяжкими хворобами не страждає, інвалідності немає, на його утриманні непрацездатних осіб немає. Зазначені обставини свідчать про можливість відповідача надавати грошову допомогу на утримання дитини. Ухвалою суду від 30.11.2021 відкрито провадження у справі та вирішено розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін на 20.12.2021. Відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву з дня вручення копії ухвали суду. 20.12.2021 розгляд справи відкладено на 17.01.2022, у зв`язку з неявкою відповідача. Позивач в судове засідання не з`явилася, направила до суду заяву, в якій просила слухати справу без її участі, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Проти заочного розгляду справи не заперечує (а.с.24). Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується поштовим повідомленням, яке знаходиться в матеріалах справи. Про причини неявки суд не повідомив та не скористався своїм правом подати відзив на позовну заяву, тому в силу вимог ч. 8 ст. 178 ЦПК України суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений, не подав відзив і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи, що відповідач в судове засідання не з`явився, а позивач не заперечує проти ухвалення заочного рішення у справі, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини та оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, встановив таке. Рішенням Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 21.09.2021 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (справа № 373/1333/21). Копія свідоцтва про народження серії [NUMBER] свідчить про те, що [INFO] в них народився син - [PERSON] , де в графі батьки міститься запис: батько дитини - [PERSON] , мати - [PERSON] (а.с.9). Дитина проживає разом із матір`ю - позивачем по справі, та знаходиться на її повному утриманні, що вбачається з акту обстеження умов проживання, складеного депутатом Дівичківської сільської ради Кукса В.Г., який засвідчений свідками - [PERSON] та [PERSON] та довідки Стовп`язького старостинського округу Дівичківської сільської ради № 1-613 від 10.11.2021 (а.с.13-14). Згідно копії довідки до акта огляду МСЕК серії АВ № 0524299 позивачу [PERSON] , [INFO] , з 18 січня 2016 року, встановлена третя група інвалідності з дитинства довічно (а.с.8). Позивач перебуває на обліку в Переяслав-Хмельницькому відділенні Управління соціального захисту населення Бориспільської РДА та отримує допомогу на дитину розмір якої становить 860,00 грн. щомісячно, що підтверджується довідкою Переяслав-Хмельницького відділення УСЗН Бориспільської РДА № 111 від 10.11.2021 (а.с.15). Відповідач зареєстрований як фізична-особа підприємець, вид діяльності: роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами (основний); інші види роздрібної торгівлі в неспеціалізованих магазинах; діяльність ресторанів, надання послуг мобільного харчування; обслуговування напоями, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних-осіб підприємців та громадських формувань (а.с.16). Подані позивачем докази визнаються судом достовірними, належними та допустимими, які в своїй сукупності є достатніми для встановлення обставин, що мають значення для справи. Зважаючи на те, що правовідносини, що виникли між сторонами по справі, регулюються нормами глави 15 Розділу ІІІ Сімейного кодексу України, суд дійшов висновку про необхідність їх застосування. Згідно статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Стаття 141 Сімейного кодексу України передбачає, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з положеннями частини 3 статті 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частиною 2 статті 182 Сімейного кодексу України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно з частини 1 статті 183 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Разом із тим, статтею 183 Сімейного кодексу України визначено, що той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Отже, на законодавчому рівні державою встановлено, що при визначенні способу стягнення аліментів у частці від доходу стягнення аліментів має бути не нижче ніж у розмірі однієї четвертої на одну дитину, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку. При визначенні розміру аліментів суд враховує обставини, передбачені статтею 182 Сімейного кодексу України, а саме: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Суд вважає, що розмір аліментів, які просить стягувати позивачка є завищеним, оскільки суду не надано належних та допустимих доказів на підтвердження спроможності відповідача сплачувати аліменти в розмірі 1/ 3 частки від всіх його доходів. Також, суд виходить з того, що позивачкою не надано доказів наявності у малолітнього сина особливостей розвитку чи хронічних захворювань, що можуть вплинути на визначення аліментів в розмірі 1/ 3 частки заробітку (доходу) відповідача. Посилання позивача на те, що їй з 23 лютого 2016 року встановлена третя група інвалідності довічно, на даний час вона не працевлаштована, а перебуває на обліку в Управлінні соціального захисту населення та отримує допомогу на дитину, розмір якої становить 860,00 грн. щомісячно, а також отримує пенсію по інвалідності та втраті годувальника, в зв`язку з цим потребує матеріальної підтримки, щоб повністю забезпечити життя та виховання сина, суд враховує при визначені розміру аліментів, проте дані обставини не є підставою для стягнення з відповідача аліментів у більшому розмірі, ніж передбачено законом. Відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Проаналізувавши доводи позову та додані до нього докази з урахуванням положень статті 182 СК України, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено підстав, які дають суду право відхилитися від встановленої Законом практики щодо визначення розміру аліментів на одну дитину у розмірі 1/ 4 частини заробітку платника аліментів. Факт працездатності відповідача та наявність у нього доходів сам по собі не може бути підставою для утримання з нього 1/ 3 частини його заробітку для належного забезпечення сина. Суд також враховує, що ч. 2 ст. 182 СК України закріплений мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину, який не може бути меншим 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, у зв`язку з чим права малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , порушені не будуть. Таким чином, враховуючи сімейне та матеріальне становище сторін, а також приписи частини 2 статті 182 Сімейного кодексу України, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову та визначає аліменти на утримання дитини в розмірі 1/ 4 частки заробітку (доходу) відповідача щомісячно до його повноліття, оскільки такий розмір аліментів є об`єктивним з огляду на вимоги чинного законодавства та обов`язку обох батьків утримувати дитину. Інших даних про матеріальний стан одержувача аліментів, а також стан здоров`я дитини й інших обставин, що враховуються при визначенні судом розміру аліментів, суду не надано. Разом з цим, суд вважає за необхідне роз`яснити, що у випадку суттєвих змін щодо матеріального стану платника аліментів, позивач не позбавлена можливості звернутися до суду з позовом про зміну розміру аліментів за ч. 1 ст. 192 СК України, або звернутися до суду з позовом про стягнення додаткових витрат на дитину, що викликані особливими обставинами (хвороба дитини тощо) згідно зі ст. 185 СК України. Положеннями ст. 191 СК України визначено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до статті 430 ЦПК України рішення в частині стягнення аліментів в межах платежу за один місяць підлягає негайному виконанню. В силу частини 6 статті 141 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь держави.

Outcome: partial