Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-18 00:00:00

Позивач [PERSON] в своїх інтересах та інтересах малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , звернулася до суду із зазначеним позовом, в якому просить стягнути з відповідача по 300 000 грн на кожного з них моральної шкоди, завданої смертю її чоловіка [PERSON] . Позов аргументує тим, що [INFO] на 185 кілометрі пікету № 1 (на переїзді в місті Ніжині) потяг № 322 сполученням "Чернігів-Ніжин" смертельно травмував її чоловіка [PERSON] . За вказаним фактом 26 квітня 2017 року внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12017270180000575 та розпочато досудове розслідування. Постановою слідчого СВ Ніжинського ВП ГУНП України в Чернігівській області від 29 травня 2017 року кримінальне провадження закрито. В ході досудового розслідування встановлено, що отримані [PERSON] від наїзду потяга тілесні ушкодження знаходяться в прямому причинно-наслідковому зв`язку з його смертю. Власником потяга є АТ «Українська залізниця». За доводами [PERSON] смертю чоловіка було повністю зруйновано важливий життєвий зв`язок, вона позбавлена чоловічої підтримки та допомоги, сама виховує двох дітей. Попередній життєвий устрій ніколи не буде відновлений. Зазначає, що загиблий учасник АТО, який повернувся зі служби в 2017 році, тому його смерть стала різкою психотравматичною подією. Через смертельне ДТП діти назавжди втратили можливість отримувати підтримку та любов батька, передчасна втрата якого є значним ударом для їх психіки, жодна людина не зможе замінити їм рідного батька. Ухвалою від 29 червня 2021 року цивільну справу призначено до підготовчого засідання за вказаним вище позовом. АТ «Українська залізниця» 11 серпня 2021 року подано до суду відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити в задоволенні позову з урахуванням того, що згідно акту службового розслідування нещасний випадок невиробничого характеру стався внаслідок порушення самим потерпілим «Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України», затверджених наказом Міністерства транспорту України від 19.02.1998 №54 та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 24.03.1998 за №193/2663, а саме п. 2.1, 2.3, 2.5, 2.6 Правил, дотримання яких не вимагає від пішоходів особливих зусиль, певних навичок чи здібностей. За доводами АТ «Українська залізниця» очевидним є те, що потерпілий свідомо порушив ці правила, отже наявний умисел в діях потерпілого. Ухвалою від 02 вересня 2021 року задоволено заяву представника відповідача АТ«Українська залізниця» про витребування доказів - матеріалів кримінального провадженя №12017270180000575. Ухвалою від 11 жовтня 2021 року за результатами підготовчого провадження справу призначено до судового розгляду по суті. В судовому засіданні представник позивача - адвокат Таргоній В.М. позов підтримав за вищевикладених у ньому обставин та просив його задовольнити. Представник відповідача акціонерного товариства «Українська залізниця» - Домбровський С.І. в судовому засіданні просив відмовити у задоволені позову з підстав, викладених у відзиві. Заслухавши сторони та дослідивши матеріали справи та з`ясувавши всі фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду і вирішення спору по суті, суд встановив такі обставини та дійшов наступного висновку. Встановлено, що [PERSON] , який помер [INFO] , є чоловіком позивача та батьком малолітніх: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] (а.с.11, 13, 17-18). Відповідно до лікарського свідоцтва про смерть № 101 від 27 квітня 2017 року смерть [PERSON] настала на зупинці "Мигалівська" внаслідок множинних травм органів грудної порожнини; особа травмована при зіткненні з локомотивом (а.с. 12). За фактом дорожньо-транспортної пригоди проведено досудове розслідування у кримінальному провадженні №12017270180000575, з матеріалів якого вбачається, що 26.04.2017 близько 01:50 год на 185 кілометрі пікету № 1 неподалік зупинки «Мигалівська» в м. Ніжині потяг сполученням «Чернігів-Ніжин» смертельно травмував [PERSON] . Відповідно до наявного в матеріалах кримінального провадженя висновку судово-медичної експертизи №105 від 26 квітня 2017 року причиною смерті [PERSON] є травматичний гемопневмоторакс та травматичний шок, які розвинулися в результаті відкритої травми грудної клітки з переломами ребер, п`ятого грудного хребця та множинних переломів оститстих відростків, забою і розриву правої легені та гемотораксу, розриву вушка передсердя серця і гемаопорекарду, наявністю забійної рани грудної клітки, яка проникає в плевральну порожнину, недокрів`я внутрішніх органів, наявністю крововиливів в мозковий шар наднирників і слизові оболонки; ушкодження спричинені прижиттєво дією тупих предметів за механізмом удару і струсу могли виникнути від удару виступаючими частинами рухаючогося локомотиву; при судово-токсикологому дослідженні крові трупа виявлено етанол в концентрації 2,9 г/л, що по відношенню до живої людини відповідає тяжкому ступіню алкогольного сп`яніння. Виявлені на трупі ушкодження спричиненні прижиттєво, могли виникнути від удару виступаючими частинами рухаючогося локомотиву в момент, коли постраждалий, ймовірніше за все, знаходився в сидячому положенні, про що свідчить наявність забійної рани спини, яка проникає в плевральну порожнину, характерної для дії тупого предмету з обмеженою поверхнею, також відсутність ушкоджень в області нижніх кінцівок і голови. Постановою слідчого СВ Ніжинського ВП ГУНП України в Чернігівській області Чабали М.В. від 29 травня 2017 року кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №12017270180000575 від 26.04.2017, закрито в зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення за ст. 276 КК України. Приймаючи вказане рішення орган досудового розслідування дійшов висновку, що до смерті [PERSON] ніхто не причетний (а.с.8). Згідно з Актом №6 службового розслідування обставин нещасного випадку невиробничого характеру на РФ «Південно-Західна залізниця" виробничий підрозділ "Ніжинська дистанція колії», складеного 10 травня 2017 року, нещасний випадок стався внаслідок порушення самим потерпілим Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України, зат. наказом Міністерства транспорту України від 19.02.1998 №54, а саме п.2.1, 2.2, 2.3, 2.5, 2.6; вини працівників залізничного транспорту в цьому випадку не вбачається. Локомотив був осигналений. У вказаному Акті наведені пояснення машиніста [PERSON] та помічника машиніста [PERSON] , які є аналогічні їх поясненням у матеріалах кримінального провадження, за якими слідуючи на електровозі ВЛ80 №1455 на перегоні Липів-Ріг - Ніжин на 185 кілометрі пікету № 1 поблизу зупиночної платформи "Мигалівка" помітили людину, яка знаходилася дуже близько до залізничної колії. Машиніст подав оповіщувальний звуковий сигнал великої гучності, але людина не прореагувала, тому застосовано було екстренне гальмування, але через недостатню відстань для зупиник потяга попередити наїзд на людину не вдалося. (а.с.47-48). Згідно з довідкою АТ «Українська залізниця» № Ц/4-80/2361-20 від 31 липня 2020 року електровоз ВЛ80т № 1455 перебуває на балансі виробничого підрозділу локомотивне депо Дарниця регіональної філії «Південно-Західна залізниця» АТ «Укрзалізниця» (а.с. 10). Статтею 15 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені частиною 2 статті 16 ЦК України. Зокрема, таким способом може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню у повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Згідно із ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, зокрема, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Відповідно до ч. 1, 2, 5 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Таким чином, діяльність, пов`язана з використанням електропоїздів, є джерелом підвищеної небезпеки, а оскільки володільцем електропоїзду є АТ «Укрзалізниця», то воно зобов`язане відшкодовувати завдану транспортними засобами, якими воно володіє, шкоду. Відповідно до ч.2 ст.1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. З огляду на презумпцію вини особи, яка завдала шкоду, відповідно до частини другої статті 1166 ЦК України, відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК України, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК України). Головною особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду, як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки. Разом із цим відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого. Під умислом потерпілого слід розуміти, зокрема, таку його протиправну поведінку, коли потерпілий не лише передбачає, але і бажає або свідомо допускає настання шкідливого результату. Вказаний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2019 року у справі №461/8496/15-ц, який в силу положень ч.4 ст.263 ЦПК України повинен враховуватися судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин. Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди. Такі правові висновки зроблені Верховним Судом у постановах від 5 червня 2019 року у справі № 466/4412/15-ц (провадження № 61-37654св18), від 15 серпня 2019 року у справі №756/16649/13-ц (провадження № 61-26702св18), від 2 жовтня 2019 року у справі №447/2438/16-ц (провадження № 61-26195св18), від 11 грудня 2019 року у справі №601/1304/15-ц (провадження № 61-33216св18). За матеріалами справи не встановлено, за яких обставин потерпілий опинився на залізничній колії, як не встановлено і факту свідомого бажання потерпілого настання наслідків у виді своєї смерті. Оскільки АТ «Українська залізниця» не наведено достатньо переконливих даних, які б свідчили, що [PERSON] передбачав, бажав чи свідомо допускав настання ДТП зі смертельним наслідком, наявності ознак умислу в діях [PERSON] не вбачається. Відповідач акцентує увагу на тому, що [PERSON] перебував в стані тяжкого ступеня алкогольного сп"яніння біля залізничої колії, ймовірніше за все у сидячому положенні, на звуковий сигнал, що за гучністю наближений до больового порогу слуху людини, електропоїзда, який у нічний час був належно освітлений, не відрегував. Сукупність цих обставин ДТП за твердженням представника позивача свідчить про умисел [PERSON] на настання ДТП. Однак, з такими аргументами суд не погоджується, оскільки зазначені твердження є припущеннями, адже достатньою сукупністю вагомих і переконливих доказів не доводяться. Щодо обставин події наїзду матеріали кримінального провадження містять протокол огляду місця події, протокол допиту дружини загиблого, пояснення машиніста [PERSON] та помічника машиніста [PERSON] , Акт службового розслідуванян № 6, розшифрування швидкостемірної стрічки потяга, висновок судово-медичної експертизи. Однак, ні вказані документи, ні матеріали цивільної справи не містять відомостей про суїцидальні настрої [PERSON] . Висновок про умисел [PERSON] на настання ДТП може грунтуватися лише на основі достовірних і беззаперечних доказів, які це підтверджують. За встановлених обставин слідує, що [PERSON] перебував близько до залізничних колій в стані алкогольного сп"яніння тяжкого ступеня. Відсутність реагування [PERSON] за вказаних обставин для уникнення зіткнення з джерелом небезпеки не виключається саме з причин перебування у стані алкогольного сп"яніння тяжкого ступеня. При цьому, суду не подано доказів про те, яким чином [PERSON] опинився на залізничних коліях і за яких обставин опинився в стані сп"яніння. Отже, не встановлено, що ДТП зі смертельним наслідком сталася внаслідок умислу [PERSON] . Тому суд приходить до висновку, що настання смерті відбулось внаслідок необережності потерпілого [PERSON] , а не у зв`язку із бажанням вчинити самогубство, і відповідач повинен нести відповідальність за моральну шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки дружині та дітям загиблого, незалежно від наявності його вини. За змістом ч.1-3 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 3 постанови Пленуму ВСУ "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31 березня 1995 року № 4, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості (п. 9 постанови). Отже, рівень моральних страждань визначається не видом правопорушення і не складністю цього правопорушення, а моральними стражданнями потерпілого внаслідок заподіяння йому шкоди та значенням наслідків цього правопорушення для його особистості, що і зумовлює розмір суми компенсації моральної шкоди. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди одразу визначається потерпілим у позовній заяві, хоча остаточне рішення про розмір компенсації моральної шкоди приймається судом. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення. У результаті наїзду потяга на [PERSON] , що мало наслідком спричинення його смерті, позивачу та дітям спричинена моральна шкода, пов`язана із загибеллю рідної для них людини, що потягло за собою тяжкі вимушені зміни у їх житті, відчуття самотності, тривожності. Суд приймає до уваги, що позивачка [PERSON] втратила чоловіка, з яким постійно спілкувалась, проживала, виховувала дітей, отримувала підтримку і допомогу, її уклад життя зазнав суттєвих змін, що пов"язано з необіхдністю самостійно без підтримки чоловіка утримувати домашнє господарство і дітей. Окрім того, вона зазнала страждань від смерті [PERSON] саме як втрати чоловіка, тобто людини, до якого мала почуття, з якою були тісні стосунки. Це непоправна втрата і страждання, у зв`язку з його загибеллю є триваючими і не припинятимуться протягом усього життя. Тому суд, з урахуванням принципу розумності і співмірності, дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивачки [PERSON] 200 000 гривень у відшкодування моральної шкоди, завданої загибеллю її чоловіка [PERSON] . Діти загиблого [PERSON] - [PERSON] та [PERSON] внаслідок ДТП назавжди втартили можливість отимувати батьківську турботу і підтримку, інша людина не може замінити рідного батька, який займався вихованням дітей. Сам факт того, що вони стали напівсиротами спричиняє їм страждання і негативно впливає на психологічний стан. Упродовж всього свого свідомого життя, яке тільки розпочинається, вони відчуватимуть відсутність у їхньому житті батька. На підставі викладеного та з урахуванням глибини душевних страждань [PERSON] та [PERSON] , понесених ними, вимог розумності та справедливості, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на їх користь по 250 000 грн кожному на відшкодування спричиненої моральної шкоди, що є підставою для часткового задоволення позову. Позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди є майновими вимогами, оскільки у позові шкода визначена у грошовому вимірі. Ваховуючи, що позивачі при подачі позову звільнені від сплати судового збору, відповідно до положень ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір в пропорційному розмірі до задоволених позовних вимог.

Outcome: partial