Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-11 00:00:00

[PERSON] \~\~ звернувся\~ до суду з позовом до комунального підприємства «Носівка-Комунальник» Носівської міської ради, третя особа [PERSON] \~ та просив стягнути з відповідача на його користь спричинені внаслідок дорожньо-транспортної пригоди збитки в розмірі 27148 грн. 80 коп.\~ та моральну шкоду у розмірі 5000 грн. 00 коп. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що 12 лютого 2021 року близько 9 год.\~ по вул. Суворова в м. Носівка Чернігівської області\~ [PERSON] , будучи при виконанні трудових обов`язків, керував трактором «Беларус-320.4», реєстраційний номер [NUMBER] , який належить КП «Носівка-Комунальник», та в порушення п. 2.3 «б» та 13.1 ПДР України не урахував дорожню обстановку, не дотримався безпечного інтервалу, внаслідок чого здійснив зіткнення відвалом трактора з правим боком автомобіля\~ «Hyndai Tucson»\~\~ [NUMBER] , який належить позивачеві, що був припаркований на краю проїздної частини. Під час зіткнення автомобілю було заподіяні механічні ушкодження, зокрема, було\~ наскрізь розірвано задні праві двері. Згідно з рахунком-фактурою № CN0004749 від 18 лютого 2021 року та актом виконаних робіт, виконаних ТОВ «Богдан-Авто Чернігів», де автомобіль позивача перебуває на гарантійному обслуговуванні, вартість відновлювального ремонту автомобіля склала 27148 грн. 82 коп. із ПДВ. Постановою Носівського районного суду\~ Чернігівської області\~ від 30 березня 2021\~ року [PERSON] було притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ст. 122-4\~ КУПАП, ст. 124 КУпАП, та призначено стягнення у вигляді штрафу. Також позивач зазначив, що ДТП йому було завдало душевні страждання, пов`язані з протиправною поведінкою відповідача, унаслідок чого він нервував, був позбавлений можливості користуватись упродовж п`яти днів практично новим автомобілем, а найголовніше від несправедливості та непорядності дій керівницва відповідача, які після ДТП обіцяли\~ добровільно відшкодувати\~ збитки, а потім у цьому відмовили. Зазначає, що\~ поведінка відповідача нанесла йому\~ непоправну душевну травму, внесла сумнів і віру у порядність дій оточуючих. Також відповідач відверто вдався до\~ приниження\~ гідності\~ та репутації позивача при тому, що він є публічною особою. Посилаючись на викладене, просив стягнути з відповідача на його користь моральну шкорду у розмірі 5000 грн. 00 коп.\~ Ухвалою судді Носівського районного суду Чернігівської області\~ від 14 червня 2021 року відкрито позовне провадження в цивільній справі. Одночасно постановлено розгляд даної справи проводити за правилами\~ загального позовного провадження. У судовому засіданні 11 січня 2022 року позивач [PERSON] \~ позовні вимоги підтримав та пояснив, що 12 лютого 2021 року залишив автомобіль\~ по вул. Суворова в м. Носівка обабіч дороги та пішов у справах, при цьому він не перешкоджав вільному рухові вулицею іншому транспорту. Коли повернувся, то побачив автомобіль, який пошкоджений трактором, та що поруч з ним перебуває\~ водій трактора [PERSON] і керівництво\~ КП «Носівка-Комунальник», яке запевнило позивача у відшкодуванні\~ йому витрат на ремонт автомобіля, однак у подальшому відмовилося відшкодовувати такі збитки в добровільному порядку. Оскільки автомобіль був новим, придбаним в офіційного дилера, позивач звернувся до ТОВ «Богдан-Авто Чернігів», де автомобіль позивача перебуває на гарантійному обслуговуванні, для проведення відновлювального ремонту, вартість якого склала\~ 27148 грн. 82 коп. із ПДВ. Указану суму позивач сплатив. Відповідно до законодавства на трактор, як спецтехніку, поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності не оформляється. Третя особа [PERSON] у судовому засіданні 11 січня 2022 року пояснив, що 12 лютого 2021 року він, будучи\~ водієм-трактористом КП «Носівка-Комунальник», керуючи закріпленим за ним трактором «Беларус-320.4» з номером [NUMBER] , який належить даному підприємству, виконував трудові\~ обов`язки по розчищенню від снігу м. Носівка. Рухаючись по вул. Суворова в м. Носівка по слизькій дорозі, він увімкнув\~ передній привід трактора, який був обладнаний відвалом, унаслідок чого трактор раптово кинуло на легковий автомобіль\~ «Hyndai Tucson», який був припаркований обабіч дороги та вільному руху\~ транспорту не перешкоджав.\~ При цьому автомобіль отримав наскрізне ушкодження задніх правих дверей. Про те, чи був трактор застрахований, він не обізнаний. Про ДТП він невідкладно повідомив керівництво підприємства, яке намагалось на місці без виклику поліції уладнати ситуацію з власником автомобіля, яким виявився позивач [PERSON] .\~ У судове засідання 11 січня 2022 року представник відповідача КП «Носівка-Комунальник» Носівської міської ради не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, відзиву на позовну заяву не подав, будь-яких заяв або клопотань на адресу суду від нього не надходило. Отже, відповідач у справі на власний розсуд розпорядились своїми правами щодо предмета спору, а тому несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням ним відповідних процесуальних дій (ч. 4 ст. 12 ЦПК України). Суд, заслухавши пояснення позивача [PERSON] , третьої особи [PERSON] , об`єктивно та всебічно дослідивши матеріали даної справи, робить висновок про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з таких підстав. Так, відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно зі ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч. 1 ст. 12 ЦПК України). Судом встановлено, що 12 лютого 2021 року близько 9 години в м. Носівка Чернігівської області по вул. Суворова [PERSON] , який працював водієм-трактористом КП «Носівка-Комунальник» Носівської міської ради, будучи при виконанні трудових обов`язків, керував трактором «Беларус-320.4», державний реєстраційний номер [NUMBER] , в порушення пунктів 2.3 «б» та 13.1 ПДР України не урахував дорожню обстановку, не дотримався безпечного інтервалу, внаслідок чого здійснив зіткнення відвалом трактора з правим боком автомобіля «HYUNDAI Tucson», державний реєстраційний номер [NUMBER] , який\~ був припаркований на краю проїзної частини. Автомобіль отримав механічні ушкодження. Постановою Носівського районного суду Чернігівської області від 30 березня 2021 року [PERSON] було\~ визнано\~ винним у вчиненні правопорушень, передбачених ст. ст. 124, 122-4 КУпАП, і призначено стягнення у виді штрафу у розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 340 грн. (а. с. 9). Як слідує зі змісту вказаної вище постанови суду, яка набрала законної сили 13 квітня 2021 року, [PERSON] свою вину визнав повністю, пояснив, що обставини, викладені у протоколах про адміністративні правопорушення, відповідають дійсності. 12 лютого 2021 року він керував трактором «Беларус-320.4», державний реєстраційний номер [NUMBER] , виконував трудові обов`язки по розчистці снігу та рухався в м. Носівка Чернігівської області по вул. Суворова. Дорога була слизькою. Він ( [PERSON] ) увімкнув передній привід, і трактор кинуло на автомобіль «Hyndai Tucson», державний реєстраційний номер [NUMBER] , який був припаркований на краю проїзної частини. Після ДТП він залишив місце пригоди. Відповідно до частини 6 статті 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. З огляду на зазначене, обставини щодо правових наслідків дій [PERSON] , стосовно якого було винесено постанову у справі про адміністративне правопорушення, у питанні, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою, є встановленими та такими, що не підлягають доказуванню у межах\~ даної\~ справи. Позивач [PERSON] є власником легкового автомобіля\~ (загальний універсал В) марки «Hyndai» модель «Tucson»\~ з реєстраційним номером\~ [NUMBER] , рік випуску 2019,\~\~ що підтверджується копією\~ свідоцтва про реєстрацію [NUMBER] (а. с. 27, 28). Відповідно до рахунку-фактури № CN0004749 від 18 лютого 2021 року та акта виконаних робіт від 19 лютого 2021 року, виданих товариством з обмеженою відповідальністю ТОВ «Богдан-Авто Чернігів»\~ (код згідно з ЄДРПОУ 37804733)\~ власнику автомобіля [PERSON] , вартість робіт та\~ запчастин (матеріалів) на автомобіль модель «Tucson» FL, 2,0, держ. ном. [NUMBER] , рік випуску 2019,\~ пробіг 24859, становить без ПДВ 22624,00 грн, ПДВ 4524,80 грн., а всього з ПДВ 27148,80 грн. (а. с. 11, 12). Позивачем сплачено на користь ТОВ «Богдан-Авто Чернігів» 2223,60 грн., 4985,04 грн., 4985,04 грн., 4985,04 грн., 4985,04 грн., 4985,04 грн., а загалом 27148,80 грн., що підтверджується наявними у матеріалах справи копіями платіжних доручень\~ від 19 лютого 2021 року (а. с. 16-21), а також випискою про рух коштів по рахунку товариства\~ в установі банку від 19 лютого 2021 року (а. с. 22-24). Позивач [PERSON] звертався\~ до КП «Носівка-Комунальник» з листом-вимогою від 16 квітня 2021 року про відшкодування йому понесених\~ матеріальних збитків у сумі 27148,80 грн. та моральної шкоди, оціненої ним у 5000 грн. (а. с. 25). Листом у відповідь від\~ 26 квітня 2021 року (вих. № 79) КП «Носівка-Комунальник» рпокомендувало позивачеві\~ звернутися до [PERSON] для відшкодування завданих ним збитків, посилаючиь на те, що після ДТП [PERSON] \~ дійшов згоди з [PERSON] щодо суми, яку має сплатити останній\~ на відшкодування вартості ремонту. При цьому стверджувалось, що позивач [PERSON] \~ не\~ повідомив нацполіцію про вчинення ДТП\~ та залишив місце пригоди (а. с. 26). Існування вказаних обставин слугувало підставою для звернення\~ [PERSON] з даним позовом до суду. Згідно з вимогами статті 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Відповідно до приписів частини 1 статті 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з ч. 2 ст. 1166 ЦК України особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування лише у разі, якщо вона доведе, що шкоду завдано не з її вини. Отже, частиною 2 статті 1166 Цивільного кодексу України встановлено презумпцію вини завдавача шкоди, що означає, що особа, яка завдала шкоду, буде вважатися винною, якщо вона сама не доведе відсутність своєї вини (у зв`язку із наявністю вини іншої особи або у зв`язку із дією об`єктивних обставин). Будь-яка майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам або майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується особою, яка її завдала, в повному обсязі. Для відшкодування шкоди за правилами статті 1166 Цивільного кодексу України необхідно довести наступні факти: неправомірність поведінки особи, тобто будь-якої поведінки, внаслідок якої завдано шкоду, якщо завдавач шкоди не був уповноважений на такі дії; наявність шкоди: втрату або пошкодження майна потерпілого та (або) позбавлення його особистого нематеріального права (життя, здоров`я тощо); причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою є обов`язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди; вина завдавача шкоди, за винятком випадків, коли в силу прямої вказівки закону обов`язок відшкодування завданої шкоди покладається на відповідальну особу незалежно від вини. Наявність всіх вищезазначених умов є підставою для відшкодування завданої шкоди. Відповідно до частини другої статті 1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Тобто нормами частини другої статті 1187 ЦК України визначено особливого суб`єкта, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, це є його законний володілець. Згідно із частиною першою статті 1172 Цивільного кодексу України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. У\~\~\~ постанові\~\~\~\~ Великої\~\~\~ Палати\~\~\~\~ Верховного\~\~\~ Суду\~\~ від 05 грудня 2018 року у справі № 426/16825/16-ц зроблено висновок про те, що особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) з особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, не є суб`єктом, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. У цьому випадку таким суб`єктом є законний володілець джерела підвищеної небезпеки роботодавець. Отже, шкода, завдана внаслідок ДТП з вини водія, що на відповідній правовій підставі керував автомобілем, який перебуває у володінні роботодавця, відшкодовується саме володільцем цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм. Тлумачення частини 1 статті 1172 Цивільного кодексу України свідчить про те, що відповідальність юридичної або фізичної особи за шкоду, завдану їхнім працівником, наступає лише у випадках, коли заподіювач шкоди не лише перебуває з такою юридичною або фізичною особою в трудових відносинах, а й заподіяв відповідну шкоду саме у зв`язку та під час виконання своїх трудових (службових) обов`язків. Виконанням працівником своїх трудових (службових) обов`язків є виконання ним роботи, зумовленої трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоча і виходить за межі трудового договору чи посадової інструкції, але доручається юридичною або фізичною особою, або спричинена необхідністю, як на території роботодавця, так і за її межами. Це можуть бути дії виробничого, господарського, технічного та іншого характеру, вчинення яких безпосередньо входить до службових обов`язків працівника. Такий правовий висновок висловлений Верховним Судом в постанові від 09 січня 2019 року по справі № 654/4218/15-ц. Судом достовірно встановлено, що на момент вчинення ДТП, тобто 12 лютого 2021 року, [PERSON] керував трактором «Беларус-320.4» та перебував у трудових відносинах з КП «Носівка-Комунальник», що підтверджується поясненнями як самого [PERSON] , наданими у судовому засіданні, так і\~ постановою Носівського районного суду Чернігівської області від 30 березня 2021 року. Згідно зі статтею 13 ЦПК України (диспозитивність цивільного судочинства) суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він нівелюватиме можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і докази не збирає. До такого висновку дійшов Верховний Суд, зокрема,\~ в постанові від 11 липня 2018 року по справі №752/6743/16-ц. Отже, у судовому засіданні знайшов своє підтвердження той факт, що [PERSON] 12 лютого 2021 року близько 9 год. 00 хв. (час, коли сталася дорожньо-транспортна пригода) заподіяв шкоду автомобілю позивача [PERSON] \~ саме у зв`язку та під час виконання своїх трудових (службових) обов`язків. Інших доказів, які б\~ спростовували це твердження, матеріали справи\~ не містять. Відповідно до роз`яснень, що викладені в пункті 4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» № 4 від 01 березня 2013 року, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Отже, ураховуючи встановлені обставини справи, відшкодування матеріальних збитків, завданих позивачу в результаті ДТП, слід покласти саме на відповідача, тобто\~ КП «Носівка-Комунальник». Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, одними з видів\~ діяльності ТОВ «Богдан-Авто Чернігів» (код згідно з ЄДРПОУ 37804733) є технічне обслуговування та ремонт автотранспортних засобів (45.20) та роздрібна торгівля деталями та приладдям для автотранспортних засобів (52.21) (режим доступу https://usr.minjust.gov.ua/content/free-search/person-result). Будь-яких заперечень щодо відшкодування збитків,\~ розмір яких визначено виходячи з рахунку-фактури № CN0004749 від 18 лютого 2021 року та акта виконаних робіт від 19 лютого 2021 року, виданих ТОВ «Богдан-Авто Чернігів», відповідач до суду не надавав, клопотань про призначення судової автотоварознавчої експертизи не заявив, факту того, що водій [PERSON] перебував на час вчинення ДТП у трудових відносинах з КП «Носівка Комунальник» не оспорював. Отже, до стягнення на користь позивача [PERSON] з відповідача КП «Носівка-Комунальник» підлягає сума підтверджених збитків в розмірі реальної вартості втраченого майна, що становить 27148 грн. 80 коп. Крім того, суд додатково зазначає, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»\~ від 1 липня 20014 року № 1961-IV, із змінами). Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 вказаного вище Закону). У той же час, відповідно до висновку Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, викладеному в постанові від 22 серпня 2019 року у\~ справі № 295/5514/17, трактор не відноситься до транспортних засобів у розумінні Закону\~ № 1961-IV, із змінами, а тому не підлягає обов`язковому страхуванню за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Згідно з розпорядженням Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України «Про деякі питання здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», зареєстрованим у МЮ України 16 серпня 2010 року за № 689/17784 трактор не відноситься до типів транспортних засобів, щодо яких встановлений коригуючий коефіцієнт та не підлягає державній реєстрації та обліку у територіальних органах МВС України, а реєструється державними інспекціями сільського господарства в АРК, областях, містах Києві та Севастополі, районах на підставі Порядку відомчої реєстрації та зняття з обліку тракторів, самохідних шасі, самохідних сільськогосподарських, дорожньо-будівельних і меліоративних машин, сільськогосподарської техніки, інших механізмів, затвердженого постановою КМ України № 694 від 08 липня 2009 року.\~ А тому цивільно-правова відповідальність трактора\~ «Беларус-320.4»\~ КП «Носівка-Комунальник», державний реєстраційний номер [NUMBER] , на час вчинення ДТП не була застрахована, оскільки законом не передбачене страхування транспортного засобу, щодо якого не встановлено коригуючий коефіцієнт в залежності від типу транспортного засобу. Відтак, шкода, завдана у процесі експлуатації трактору, має відшкодовуватись винною особою або роботодавцем винної особи на загальних підставах, які встановлюються цивільним законодавством України. З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина 2 статті 1166 ЦК) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина 5 статті 1187 ЦК, пункт 1 частини 2 статті 1167 ЦК). Потерпілий подав докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду. Особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд (частина перша статті 12 ЦК України). Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї (частина друга статті 14 ЦК України). З огляду на вищезазначене, конкретно в даному спорі право потерпілої особи на відшкодування завданих збитків було реалізовано нею на власний розсуд шляхом пред`явлення позову безпосередньо до власника транспортного засобу, що в загальному узгоджується з правовими висновками Верховного Суду, зазначеними вище. Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди в розмірі 5000 грн. 00 коп., суд вважає за необхідне зазначити таке. Відповідно до пункту 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4, із змінами і доповненнями, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Суд вважає, що позивачу дійсно заподіяно моральну (немайнову) шкоду у зв`язку із його участю в ДТП, яка виникла з вини водія транспортного засобу відповідача. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш ніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення. Розмір моральної шкоди, який визначено позивачем в сумі 5000 грн. 00 коп, є надто завищеним та таким,\~ що не відповідає ступеню перенесених страждань. Отже, з огляду на вищенаведене, суд, виходячи із засад розумності і справедливості, робить висновок про стягнення\~ з відповідача на користь позивача моральної шкоди, яку визначає в розмірі 1000 грн. 00 коп. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд враховує характер правопорушення, глибину душевних страждань та переживань, їх тривалість, ступінь вини відповідача, який завдав моральної шкоди. Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до положень частин першої, шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно з ч. 7 ст. 81 ЦПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. У силу ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. У відповідності до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Ураховуючи вищевказане, позов підлягає частковому задоволенню. Виходячи з положень п. 3. ч. 2 ст. 141 ЦПК України, ураховуючи, що позовні вимоги задоволено частково (87,56%), суд уважає за необхідне стягнути із КП «Носівка-Комунальник» на користь позивача в рахунок повернення судових витрат пропорційно до задоволеної частини позовних вимог 795\~ грн. 04 коп., які підтверджені документально (а. с. 6). На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial