Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-09 00:00:00

Позивач 31 березня 2021 року звернулась до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з вищезазначеним позовом, у якому просила стягнути з відповідача на її користь матеріальну шкоду в розмірі 2500,00 грн. та моральну шкоду в розмірі 10000,00 грн. Позов мотивований тим, що 22 грудня 2020 року приблизно о 14:00 годині на території КЗО «СЗШ № 91» ДМР, що розташована по вул. Данила Галицького, буд. 52 доньці позивача [PERSON] учнем 7-А класу [PERSON] було спричинено фізичний біль саморобним пристроєм шокером, що в свою чергу завдало істотної шкоди її здоров`ю. Внаслідок нанесених доньці позивача тілесних ушкоджень, позивач звернулась до КНП «МДКЛ № 6» ДМР з метою обстеження та виявлення травм нанесених шокером. Відповідно до виписки із медичної картки у доньки позивача діагностовано порушення серцевого ритму, шлункову екстрасистолію. Спричинені тілесні ушкодження потребували відновлення стану здоров`я. Під час лікування доньки позивачем було витрачено 2500,00 грн. на придбання ліків та лікарських засобів, а також проходження клінічного обстеження. Також доньці позивача завдано і моральну шкоду, оскільки вона зазнала психічних страждань, внаслідок чого було порушено нормальний спосіб її життя, оскільки вона певний час побоювалась виходити на вулицю, гратись та спілкуватись з однолітками. Завдану моральну шкоду позивач оцінює в 10000,00 грн. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 13 травня 2021 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 10 січня 2022 року закрито підготовче судове засідання та призначено розгляд справи по суті. [PERSON] , яка діє в інтересах малолітньої доньки [PERSON] , у заяві від 10 січня 2022 року просила справу про відшкодування матеріальної та моральної шкоди розглядати без її участі, позов підтримує у повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи. [PERSON] , який діє в інтересах малолітнього сина [PERSON] , у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Про причини неявки суд не повідомив. Письмових заяв та/або відзиву не надходило. На підставі ч. 4 ст. 223, ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд вважає можливим провести заочний розгляд справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. На підставі ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що [PERSON] є матір`ю малолітньої [PERSON] , [INFO] (а.с. 21). 22.12.2020 року приблизно о 14:00 годині на території КЗО «СЗШ № 91» ДМР, що розташована по вул. Данила Галицького, буд. 52 [PERSON] , [INFO] , учень 7-А класу, спричинив фізичний біль саморобним пристроєм шокером неповнолітній [PERSON] , [INFO] . З неповнолітнім [PERSON] було проведено профілактичну бесіду про недопущення з його боку подібних фактів. Відносно батька [PERSON] складено адміністративний протокол № 532146 від 26.01.2021 року за ст. 184 ч. 1 КУпАП (а.с. 4). З приводу нанесених [PERSON] тілесних ушкоджень, [PERSON] звернулась до КНП «МДКЛ № 6» ДМР з метою обстеження та виявлення травм нанесених шокером. Відповідно до виписки із медичної картки у [PERSON] діагностовано порушення серцевого ритму, шлункову екстрасистолію (а.с. 5-12). Батьки (усиновлювачі) є законними представниками своїх малолітніх та неповнолітніх дітей (ч. 1 ст. 242 ЦК України). Згідно ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках, встановлених законом. На підставі ч. 1 ст. 1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. З матеріалів справи вбачається, що на лікування позивачем витрачені кошти на загальну суму 2090,40 грн., що підтверджується відповідними квитанціями (а.с. 3). Інші витрати на придбання ліків та обстеження не підтверджені належними та допустимими доказами, тому суд доходить висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача матеріальної шкоди в розмірі 2090,40 грн. Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 23 ЦК України, моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. В силу абзацу 2 ч. 3 ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Частиною 1 статті 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Згідно роз`яснень п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України, з подальшими змінами «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 року, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема враховується характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, конкретних обставин по справі, характер моральних страждань і наслідків, що наступили. З огляду на зазначене та обставини справи, суд вважає, що в даному конкретному випадку факт заподіяння [PERSON] моральної шкоди [PERSON] є безсумнівним, її наслідки у вигляді душевних страждань [PERSON] залежать від особливостей її емоційно-розумового сприйняття внаслідок дій [PERSON] та перенесених нею у зв`язку з цим страждань. Так, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Враховуючи наведене, розмір відшкодування суд визначає виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, беручи до уваги глибину і тривалість моральних страждань позивача, характеру психологічної травми, яку він отримав у зв`язку із спричиненими тілесними ушкодженнями. Однак, суд критично відноситься до суми моральної шкоди, яку просить стягнути позивач в розмірі 10000,00 грн. Враховуючи наведені позивачем обставини, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, з урахуванням характеру правопорушення, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення на користь позивача моральної шкоди слід задовольнити частково, стягнувши з відповідача на користь позивача моральну шкоду в розмірі 3000,00 грн. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд приймає до уваги, що позов підлягає частковому задоволенню, тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно до задоволеної частини вимог в розмірі 369,77 грн. (5090,40 грн. х 908,00 грн. / 12500,00 грн. = 369,77 грн.). Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення. На підставі викладеного та

Outcome: partial