Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-20 00:00:00

Позивач [PERSON] у листопаді 2020 року звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення пені за прострочення сплати по аліментам. У позові зазначила, що з відповідачем [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 14 червня 1999 року. Від шлюбу сторони мають повнолітню доньку [PERSON] , [INFO] . За виконавчим листом, виданим 04.06.1999 відповідно до рішення Пирятинського районного суду Полтавської області у справі № 2-289/1999 у виконавчому провадженні № 55369872 на користь позивача на утримання доньки [PERSON] до її повноліття з відповідача [PERSON] було стягнуто аліменти, заборгованість за аліментними зобов`язаннями станом на 31.12.2018, як і на даний час, становить 22727,62 грн. Оскільки відповідач на час повноліття доньки мав невиконані перед позивачем аліментні зобов`язання та у добровільному порядку не надавав допомогу на утримання доньки після того, як донька закінчила школу та продовжила навчання в Ніжинському державному університеті ім. Миколи Гоголя, позивач змушена була у судовому порядку вирішити питання про покладення на нього обов`язку щодо участі в утриманні доньки до її 23-річного віку. Відповідно до виконавчого листа, виданого 03.04.2018 на підставі рішення Пирятинського районного суду Полтавської області у справі № 544/104/18 у виконавчому провадженні № 56100631 на користь позивача на утримання повнолітньої доньки [PERSON] , що продовжує навчання, до досягнення останньою 23-річного віку з відповідача [PERSON] стягуються аліменти в розмірі 900,00 гривень, щомісячно починаючи з 29.01.2018, при цьому загальний розмір заборгованості за аліментними зобов`язаннями станом на 31.10.2021 становить 48863,01 грн. Відповідно до розрахунку заборгованості з аліментів, проведеного старшим державним виконавцем Пирятинського відділу ДВС у Лубенському районі Полтавської області від 31.12.2019 року станом на 31 грудня 2019 року за [PERSON] рахується заборгованість у розмірі 58212,63 грн. (35485,01 грн. за в/л 544/104/18 та 22727,62 грн. - за в/л 2-289/1999). Відповідно до розрахунку заборгованості з аліментів, проведеного старшим державним виконавцем Пирятинського районного відділу ДВС Північно-Східного МУ МЮ (м. Суми) станом на 01 січня 2021 року за [PERSON] рахується заборгованість у розмірі 39863,01 грн. Відповідно до розрахунку заборгованості з аліментів, проведеного старшим державним виконавцем Пирятинського районного відділу ДВС Північно-Східного МУ МЮ (м. Суми) станом на 31 жовтня 2021 року за [PERSON] рахується заборгованість у розмірі 48863,01 грн. Отже, відповідач повинен був би сплатити за період з 31.12.2018 року по 01.11.2021 року включно неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів на утримання дитини у сумі 135879,40 грн., проте, законом обмежено розмір суми стягнення: не більше 100 відсотків заборгованості. У зв`язку з цим неустойка (пеня), що підлягає стягненню з відповідача становить 48 863,01 грн. Позивач просить стягнути з [PERSON] на користь її користь неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів на утримання дитини за період з 31.12.2018 по 01.11.2021 року у сумі 48 863 грн. 01 коп та понесені нею витрати з надання правничої допомоги. В судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги свого довірителя підтримала у повному обсязі, просила їх задовольнити, посилаючись на підстави та обставини, викладені в позовній заяві та надані письмові докази. Відповідач у судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, вказа про те, що у 2018 році у нього створилася заборгованість у зв`язку з лікуванням спинних гриж, про що надав довідки та консультативні висновки лікарів. На лікування були витрачені значні кошти. Крім того, на той час він не працював, займався сільським господарством і лише у грудні 2021 року працевлаштувався на посаду тваринника в Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю «Хоробор Агро» с. Лазірки Оржицького району. Також, має на утиманні ще одну доньку 2011 року народження та двох синів, які навчаються у вищому учбовому закладі. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши всі зібрані по справі докази у їх сукупності, приходить до наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до вимог ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексу. Відповідно до вимог ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано 14 червня 1999 року. Від шлюбу мають повнолітню доньку [PERSON] , [INFO] . Згідно рішення Пирятинського районного суду № 2-289/1999 від 14 червня 1999 року з відповідача на користь позивача було стягнути аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] [INFO] у розмірі ј частини всіх видів заробітку, але не менше Ѕ частини неоподаткованого мінімуму доходів громадян, щомісячно, починаючи з 26.05.1999 до досягнення донькою повноліття. На підставі даного рішення Пирятинським районним судом було видано виконавчий лист № 2-289/1999 (а.с. 6). Постановою старшого державного виконавця Пирятинського районного відділу державної виконавчої служби 18.12.2017 було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 55369872 про примусове виконання виконавчого листа 2-289/1999 (а.с. 8). Рішенням Пирятинського районного суду № 544/104/18 від 18.02.2018з [PERSON] на користь [PERSON] , було стягнуто аліменти на утримання повнолітньої доньки [PERSON] , народження [INFO] , що продовжує навчання, в розмірі 900 гривень, щомісячно починаючи з 29.01.2018 і до досягнення останньою 23 - річного віку за умови продовження навчання. Рішення набрало законної сили 31.03.2021. При ухваленні рішення, судом був врахований майновий стан [PERSON] , наявність на утриманні доньки 2011 року народження та синів студентів. 03 квітня 2018 року позивачу було видано виконавчий лист за даним рішенням суду (а.с. 7). У зв`язку з тим, що боржник самостійно не виконує виконавчий документ, заборгованість не сплачує, постановою державного виконавця Пирятинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області від 03.04.2018 винесено постанову про відкриття виконавчого № 56100631 на підставі виконавчого листа № 544/104/18 виданого 03.04.2021 (а.с. 9). Постановами державного виконавця Пирятинського районного відділу державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) від 05.02.2020 та 06.11.2020 у виконавчому провадженні № 56100631 було накладено арешт на грошові кошти боржника [PERSON] (а.с. 11, 12). Постановами державного виконавця Пирятинського районного відділу державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Суми) від 30.11.2020 у ПВ № 56100631 було оголошення розшуку майна боржника та накладено арешт на майно, що належить боржнику (а.с. 13-14). У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем своїх обов`язків, покладених на нього рішеннями суду, утворилась заборгованість по аліментам, відповідно до розрахунку заборгованості з аліментів, проведеного старшим державним виконавцем Пирятинського відділу ДВС у Лубенському районі Полтавської області від 31.12.2019 станом на 31 грудня 2019 року за [PERSON] рахується заборгованість у розмірі58212,63 грн. (35485,01 грн. за в/л 544/104/18 та 22727,62 грн. - за в/л 2-289/1999) (а.с. 21). Відповідно до розрахунку заборгованості з аліментів, проведеного старшим державним виконавцем Пирятинського районного відділу ДВС Північно-Східного МУ МЮ (м. Суми) станом на 01 січня 2020 року за [PERSON] рахується заборгованість у розмірі 39863,01 грн. (а.с. 22). Відповідно до розрахунку заборгованості з аліментів, проведеного старшим державним виконавцем Пирятинського районного відділу ДВС Північно-Східного МУ МЮ (м. Суми) станом на 31 жовтня 2021 року за [PERSON] рахується заборгованість у розмірі 48863,01 грн. (а.с. 23). Позивач ставить питання про нарахування і стягнення пені за прострочення слати аліментів за період 31.12.2018 по 01.11.2021 включно в розмірі 48 863,01 гривень, оскільки відповідач повинен був би сплатити за період з 31.12.2018 по 01.11.2021 року включно неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів на утримання дитини у сумі 135879,40 грн., проте, законом обмежено розмір суми стягнення: не більше 100 відсотків заборгованості. Суд зазначає, що відповідно до Закону України «Про охорону дитинства» охорону дитинства в Україні визначено, як стратегічний загальнонаціональний пріоритет. Основні засади державної політики у цій сфері ґрунтуються на забезпеченні найкращих інтересів дитини, та з метою забезпечення прав дитини на такі умови життя, які будуть достатніми для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, соціального та духовного розвитку дитини. Відповідно до частини другої статті 141 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Статтею 180 СК України встановлено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а згідно ч. 1 ст. 199 СК України - якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Тобто, обсяг відповідальності батьків не залежить від проживання їх разом чи окремо від дитини, і цей факт не звільняє від обов`язку забезпечувати такі умови життя дитини, які є достатніми для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, соціального та духовного розвитку. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (частина третя статті 182 СК України у редакції, чинній на час ухвалення рішення про стягнення аліментів). У будь-якому випадку, чи то у разі стягнення аліментів у частці від доходу, чи у твердій грошовій, цей платіж є періодичним і повинен сплачуватися платником аліментів кожного місяця. Тобто, у разі несплати аліментів у поточному місяці, з 01 числа наступного місяця виникає заборгованість, яка тягне відповідальність у вигляді неустойки. За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти. Відповідно до ч. 3 ст. 195 СК України розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом. Згідно з ч. 1 ст. 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі 1 % від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення, від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі 1 % від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується розмір несплачених аліментів за кожен місяць та кількість днів прострочення за кожним платежем окремо. Аліменти нараховуються щомісячно, тому строк виконання цього обов`язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною. Законодавець установив розмір пені - 1% за кожен день прострочення та період, за який нараховується пеня - за кожен день, починаючи з наступного, у який мала бути здійснена сплата аліментів за відповідний місяць, але таке зобов`язання не було виконане, і до дня, у який проведена сплата заборгованості чи до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені. Таке правило застосовується у разі прострочення виконання зобов`язання зі сплати аліментів за місяць, у який вони мали бути сплачені. Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 відсоток. Загальна сума пені за несплату або несвоєчасну сплату аліментів має розраховуватися за формулою: p=(A1 х 1% х Q1)+(A2 х 1% х Q2) +…(An х 1% х Qn), де: p - загальна сума пені за несплату або прострочення сплати аліментів, обраховується позивачем на момент подачі позову; A1 - нарахована сума аліментів за перший місяць; Q1 - кількість днів прострочення сплати суми аліментів за перший місяць; A2 - нарахована сума аліментів за другий місяць; Q2- кількість днів прострочення сплати аліментів за другий місяць; An- нарахована сума аліментів за останній місяць перед подачею позову; Qn- кількість днів прострочення сплати аліментів за останній місяць. Тобто формула така: заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 %. За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем. Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем. У разі виплати аліментів частинами, необхідно зазначити, що якщо такі часткові платежі вчинені протягом місяця, у якому повинні сплачуватися аліменти, і їх загальна сума становить місячний платіж, визначений у рішенні суду про стягнення аліментів, вважається, що той з батьків, який повинен сплачувати аліменти, виконав ці зобов`язання. У разі, якщо місячний платіж сплачено не у повному розмірі, то пеня буде нараховуватися з першого дня місяця, наступного за місяцем сплати чергового платежу, на різницю між розміром, який мав бути сплачений на утримання дитини, та розміром фактично сплачених аліментів з урахуванням строку прострочення та ставки пені - 1 %. Строк прострочення вираховується з урахуванням раніше зазначеного правила і починає перебіг з першого дня місяця, наступного за місяцем внесення періодичного платежу, до дня, який передує дню сплати заборгованості. У разі, якщо заборгованість зі сплати аліментів погашено частково в іншому місяці, то визначення пені на заборгованість зі сплати аліментів розраховується з урахуванням розміру несплаченої частки аліментів за певний місяць з дня сплати частки місячного платежу і до дня, який передує дню погашення заборгованості за відповідним місячним платежем, помножену на 1 %. Суд зазначає, що пеня на заборгованість зі сплати аліментів нараховується на весь розмір несплачених у відповідному місяці аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.04.2019 року по справі № 333/6020/16. Представником позивача [PERSON] адвокатом Коваль Л.М. надано до суду розрахунок пені за прострочення сплати аліментів за період з січня 2019 року по 17 листопада 2021 року на загальну суму 135879 грн. 40 коп. (а.с. 24-29). Проте, відповідно до вказаної вище формули розрахунок представником проведено невірно. Крім того, для розрахунку пені за прострочення сплати аліментів, суд не може взяти до уваги борг станом на 31.12.2018 у розмірі 29985 грн. 68 коп., оскільки як позивачем так і ВДВС не надано помісчний розрахунок заборгованості, що позбавляє суд можливості перевірити правильність нарахування представником та здійснити належний обрахунок судом. Відповідно до ст. 196 СК України відповідач [PERSON] повинен був би сплатити за період: з 01.01.2019 по 31.12.2019 (без врахування березня місяця, оскільки сплачено 5300,67 грн.) = (900 х 1% х 31 дн.) + (900 х 1% х 28 дн.)………… = 3006 грн.; з 01.01.2020 по 31.12.2020 (без врахування червня місяця, оскільки сплачено 6422 грн.) = (900 х 1% х 31 дн.) + (900 х 1% х 29 дн.)………… = 3024 грн.; з 01.01.2021 по 31.10.2021 = (900 х 1% х 31 дн.) + (900 х 1% х 28 дн.)………… = 2736 грн.; а всього на загальну суму у період з 01.01.2019 по 31.10.2021 - 8766 грн. У зв`язку з цим неустойка (пеня), що підлягає стягненню з відповідача становить 8766 грн. Судом встановлено, що [PERSON] є працевлаштованим, має у власності земельну ділянку (пай) розміром 3,5999, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Смотриківської сільської ради Пирятинського району Полтавської області. Суд не бере до уваги надані докази щодо утримання неповнолітньої доньки, оскільки даний факт було вразовано під час ухвалення рішення про стягнення аліментів на утримання повнолітньої доньки [PERSON] до досягнення 23 річного віку. Перевіривши наданий позивачем розрахунок розміру пені, судом встановлено, що розрахунок пені за прострочення сплати аліментів, не відповідає приписам Сімейного Кодексу України та правовій позиції Великої Палати Верховного Суду від 03.04.2019 року по справі № 333/6020/16, у зв`язку з чим, судом здійснено його перерахунок. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача 48 863,01 грн. пені за прострочення сплати відповідачем аліментів за період з 31.12.2018 по 01.11.2021 включно, підлягає до часткового задоволеня. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати. Згідно із частиною 1 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «По судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів. Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Таким чином, з відповідача [PERSON] підлягає до стягнення на користь держави судовий збір, станом на час ухвалення рішення, у розмірі 992 грн. 40 коп. Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно із ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Встановлено, що [PERSON] 09.11.2021 уклала з адвокатом Коваль Л.М. договір-доручення про надання професійної правничої допомоги (а.с. 30). Згідно пункту 2.1.1. вказаного договору адвокат зобов`язується надати правову допомогу, в тому числі, за окремими дорученнями клієнта. Відповідно п. 4 даного договору на визначення розміру гонорару адвоката впливають строки та результати вирішення спірних правовідносин, ступінь важкості справи, обсяг правових послуг, необхідних для досягнення бажаного результату та належного виконання окремих доручень клієнта. Обсяг правової допомоги враховується при визначенні обґрунтованого розміру адвокату. За умовами Договору клієнт зобов`язаний оплачувати послуги Адвоката за надану клієнту правничу допомогу, розмір якої визначено та узгоджено стронами у розмірі 1000 грн . за годину робочого часу (а.с. 30). Позивачем за надані послуги адвоката сплачено винагороду в розмірі 5500 грн (зустріч з клієнтом для з`ясування обставин справи та консультування щодо захисту його порушеного права - 0,5 год, що складає 500 грн.; правовий аналіз наданих клієнтом документів - 0,5 год складає 500 грн.; аналіз актуальної судової практики з питань застосування законодавства у спірних правовідносинах (постановах від 25.04.2018 року у справі № 572/1762/15-ц.(провадження № 14-37цс18) та від 03.04.2019 у справі № 333/6020/16-ц (провадження № 14-616цс18) - 0,5 год складає 500 грн.; складання позовної заяви - 1,5 год складає 1500 грн.; виконання розрахунків з неустойки - 0,5 год, складає 500 грн.; направлення (подання) позовної заяви з додатками до суду - 1 год, складає 1000 грн.; участь у розгляді справи 1 год, складає 1000 грн.), що підтверджується попереднім розрахунком витрат на правничу допомогу від 09.11.2021 та квитанцією до прибуткового касового ордера 61/21 (а.с. 32), ориганли також надані. Враховуючи викладене, суд не бере до уваги клопотання сторони відповідача про зменшення суми витрат на правничу допомогу, оскільки заявлена сума гонорару є співмірною із складністю справи та виконаних адвокатом робіт, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг) та обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, зокрема також затраченого часу у судовому засіданні. Відповідно до приписів ст. 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статях 84, 88, 89 ЦПК. Витрати на правову допомогу, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Також, відповідно до абз. 5 п. 3.1 та п. 3.2 Рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року (Справа N 1-23/2009) конституційне право кожного на правову допомогу за своєю суттю є гарантією реалізації, захисту та охорони інших прав і свобод людини і громадянина, і в цьому полягає його соціальна значимість. Серед функцій такого права у суспільстві слід окремо виділити превентивну, яка не тільки сприяє правомірному здійсненню особою своїх прав і свобод, а й, насамперед, спрямована на попередження можливих порушень чи незаконних обмежень прав і свобод людини і громадянина з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб. Правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. У відповідності до статті 26 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Визначення договору про надання правової допомоги міститься в статті першій Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», згідно з якою договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. За приписами частини 3 статті 27 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Договір про надання правової допомоги за своєю правовою природою є договором про надання послуг, який в свою чергу, врегульовано Главою 63 Цивільного кодексу України. Зокрема, стаття 903 Цивільного кодексуУкраїни передбачає, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Стаття 632 Цивільного кодексуУкраїни регулює поняття ціни договору; за приписами вказаної статті ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін, зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом, а якщо ціна у договорі не встановлена і не може бути визначена виходячи з його умов, вона визначається виходячи із звичайних цін, що склалися на аналогічні товари, роботи або послуги на момент укладення договору. Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатурута адвокатськудіяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, враховуючи, що позов задоволено частково (на 18%) то із відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] підлягають стягненню у відшкодування понесених нею витрат на правничу допомогу кошти у розмірі 990 грн.

Outcome: partial