Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-16 00:00:00

23 березня 2021року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Піщанської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області, третя особа - приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Панченко Олена Валентинівна про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом. Ухвалою суду від 26 березня 2020 року позовну заяву залишено без руху, позивачу надано строк для усунення недоліків позовної заяви. 02 квітня 2021 року [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою в новій редакції, згідно якої усунув недоліки первісної заяви. В обґрунтування позовних вимог, [PERSON] посилався на те, що [INFO] померла його мати [PERSON] , [INFO] . Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, зокрема на земельну ділянку з кадастровим номером 1223285500:01:073:0052, що розташована на території Піщанської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області, яка належала їй на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії ЯЖ № 391328, виданого 02 вересня 2008 року на підставі рішення органу виконавчої влади № 1406-5-08 від 27 серпня 2008 року, зареєстрованого 02 вересня 2008 року в Новомосковському районному відділі Дніпропетровської регіональної філії ДП «Центр ДЗК». За життя [PERSON] заповіту не залишила. Позивач посилався на те, у визначений законом строк він звернувся до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Панченко О.В. з заявою про прийняття спадщини за законом після смерті матері [PERSON] , а в подальшому, після спливу шестимісячного строку - з заявою про отримання свідоцтва про право на спадщину за законом, проте постановою нотаріуса від 29 січня 2020 року йому було відмовлено у вчиненні нотаріальних дій з тих підстав, що спадкоємцем не представлений документ, що посвідчує право власності спадкодавця на спадкову земельну ділянку, рекомендовано було звернутись до суду з відповідним позовом. У зв`язку з наведеним, [PERSON] просив суд: -визнати за ним право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 1223285500:01:073:0052, що розташована на території Піщанської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області, в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON] , померлої [INFO] . Ухвалою суду від 06 квітня 2021 року відкрите провадження у справі. Ухвалою суду від 03 червня 2021 року зобов`язано приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Панченко О.В. надати на адресу суду належним чином завірену копію спадкової справи після смерті [PERSON] , померлої [INFO] . Ухвалою суду від 17 січня 2022 року залучено до участі у справі в якості правонаступника третьої особи - приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Панченко Олену Валентинівну. Ухвалою суду від 17 січня 2022 року підготовче провадження у справі закрите, справу призначено до судового розгляду по суті. Позивач [PERSON] та його представник в судове засідання не з`явилися, згідно заяви представника позивача, останній просив розглядати справу без його участі, вимоги підтримує в повному обсязі, просив задовольнити позов. Представник відповідача Піщанської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області в судове засідання не з`явився, згідно заяви просив розглядати справу без його участі, не заперечував проти задоволення вимог. Третя особа - приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Панченко О.В. в судове не з`явилася, згідно заяви просила розглядати справу без її участі. У зв`язку з неявкою всіх учасників справи в судове засідання, відповідно до ч.2\~ст. 247 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши надані сторонами письмові докази, суд приходить до наступного. Відповідно до\~ст. 12 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно зі\~ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що [INFO] у віці 88 років померла [PERSON] , [INFO] , про що 14 травня 2019 року складено відповідний актовий запис № 864, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 14 травня 2019 року. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на належне їй спадкове майно, зокрема на земельну ділянку площею 0,100 га., кадастровий номер 1223285500:01:073:0052, цільове призначення для індивідуального дачного будівництва, що розташована на території Піщанської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області, Державний акт на право приватної власності на землю серії ЯЖ № 391328, виданий 02 вересня 2008 року на підставі рішення органу виконавчої влади № 1406-5-08 від 27 серпня 2008 року, зареєстрованого 02 вересня 2008 року в Новомосковському районному відділі Дніпропетровської регіональної філії ДП «Центр ДЗК», що підтверджується Витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку. За життя [PERSON] заповіту не залишила. Встановлено, що [PERSON] , [INFO] на день смерті ( [INFO] ) була зареєстрована та проживала одна за адресою: [ADDRESS] . Спадкова справа № 8-2019 після смерті [PERSON] , померлої [INFO] заведена 11 липня 2019 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Панченко Оленою Валентинівною, номер у спадковому реєстрі:64446171, що підтверджується Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 56825975 від 11 липня 2019 року, Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 59193508 від 29 січня 2020 року. З матеріалів спадкової справи вбачається, що позивач [PERSON] у визначений законом строк звернувся з заявою про прийняття спадщини за законом після смерті матері [PERSON] , померлої [INFO] . Окрім нього з заяво про прийняття спадщини після смерті [PERSON] також звернувся син [PERSON] , [INFO] , який відмовився від прийняття спадщини на користь свого брата, сина померлого, тобто позивача [PERSON] . У відповідності до рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 04 грудня 2019 року встановлений факт родинних відносин, а саме, що [PERSON] , [INFO] є сином [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] , рішення суду набрало законної сили 13 січня 2020 року. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Встановлено, що позивач [PERSON] отримав свідоцтво про право на спадщину за законом серії НОК № 514325, виданого 29 січня 2020 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Панченко О.В., зареєстрованого в реєстрі за № 68 на квартиру [ADDRESS] , що підтверджується Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 59195702 від 29 січня 2020 року. Проте, постановою нотаріуса від 29 січня 2020 року позивачу [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері [PERSON] , померлої [INFO] на земельну ділянку площею 0,1000 га, цільове призначення якої для індивідуального дачного будівництва, кадастровий номер 1223285500:01:073:0052, що розташована на території Піщанської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області позивач [PERSON] з тих підстав, що ним не представлено правовстановлюючого документу на спадкову ділянку. Так, згідно відповіді Відділу у Новомосковському районі Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області від 30 січня 2020 року за вих. № Я-5/0-0.23-16/140-20 вбачається, що Державний акт на земельну ділянку з кадастровим номером 1223285500:01:073:0052 у відділі відсутній. В той же час, як зазначалося вище, згідно Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-1212484752020 від 17 січня 2020 року спірна земельна ділянка площею 0,1000 га, кадастровий номер 1223285500:01:073:0052, цільове призначення якої для індивідуального дачного будівництва, що розташована на території Піщанської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області, зареєстрована за спадкодавцем [PERSON] 02 вересня 2008 року в Новомосковському районному відділі Дніпропетровської регіональної філії ДП «Центр ДЗК» на підставі технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок від 28 серпня 2008 року, здійсненого приватним підприємцем ПВФ «Землемір» [PERSON] . Документ, що посвідчує право власності за [PERSON] - Державний акт на право приватної власності на землю серії ЯЖ № 391328, виданий 02 вересня 2008 року на підставі рішення органу виконавчої влади № 1406-5-08 від 27 серпня 2008 року. Вирішуючи спір по суті заявлених вимог, суд застосовує наступні норми права. Згідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, не заборонених законом. Зі змісту ч.2\~ст.16 ЦК України\~способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Відповідно до\~ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ст.\~1216,\~1222,\~1223 ЦК України\~спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неоохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у\~статтях 1261-1265 цього Кодексу. На підставі ст. 1216 ЦК України,спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. На підставі ст. 1258 ЦК України,1. Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. 2. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Статтею 1261 ЦК України визначено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно до вимог ст. 1268 ЦК України, 1. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. 2. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. 3. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. 5. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Вимогами статті 1269 ЦК України визначено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. 2. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. На підставі статті 1270 ЦК України, 1. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно із ст. 1275 ЦК України, якщо від прийняття спадщини відмовився один із спадкоємців за заповітом, частка у спадщині, яку він мав право прийняти, переходить до інших спадкоємців за заповітом і розподіляється між ними порівну. Якщо від прийняття спадщини відмовився один із спадкоємців за законом з тієї черги, яка має право на спадкування, частка у спадщині, яку він мав право прийняти, переходить до інших спадкоємців за законом тієї ж черги і розподіляється між ними порівну. Положення цієї статті не застосовуються, якщо спадкоємець відмовився від прийняття спадщини на користь іншого спадкоємця, а також коли заповідач підпризначив іншого спадкоємця. Якщо на спадкоємця за заповітом, який відмовився від прийняття спадщини, було покладено заповідальний відказ, обов`язок за заповідальним відказом переходить до інших спадкоємців за заповітом, які прийняли спадщину, і розподіляється між ними порівну. Відмова спадкоємця за заповітом від прийняття спадщини не позбавляє його права на спадкування за законом. Статтею 1297 ЦК України\~передбачено, що спадкоємець який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. У відповідності до\~ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, не заборонених законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до\~ст. 321 ЦК України\~право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи бути обмежений у його здійсненні. Відповідно до\~ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Стаття 131 ЗК України передбачає, що громадяни та юридичні особи України, а також територіальні громади та держава мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі міни, ренти, дарування, успадкування та інших цивільно-правових угод. На підставі ст. 1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах із збереженням її цільового призначення. Пунктом 10 Постанови Пленуму Верховного суду від 30 травня 2008 року N 7 «Про судову практику у справах про спадкування» з метою забезпечення однакового застосування законодавства про спадкування судам надані такі роз`яснення: Відповідно до\~статті 1225 ЦК\~право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. У порядку спадкування можуть передаватися також право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), право користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій), право користування чужим майном (сервітут). Згідно з пунктом «г» частини першої статті 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Відповідно до п.п.4.15, 4.18 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого\~Наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012 року\~видача свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Пунктом 23\~постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 р. № 7\~визначено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до\~ст. 182 ЦК України\~право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов`язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом. Згідно з абзацом 3 ч.2\~ст.331 ЦК України\~якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до роз`яснень, що містяться в інформаційному листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» спори про визнання права власності на земельну ділянку та права на земельну частку (пай) в порядку спадкування, зокрема у випадках, якщо відсутній отриманий спадкодавцем державний акт про право власності на земельну ділянку, зареєстрований належним чином, якщо спадкодавцем не був отриманий державний акт про право власності на земельну ділянку, або в державному акті є неточності, які підлягають виправленню, розглядаються судами з урахуванням вимог закону та роз`яснень, викладених в пунктах 10, 11 ППВСУ від 30 травня 2008 року № 7, про те, що відповідно до\~статті 1225 ЦК України\~право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. У порядку спадкування можуть передаватися також право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), право користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій), право користування чужим майном (сервітут). Відповідно до\~ст. 125 ЗК України\~ право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають із моменту державної реєстрації цих прав. Право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, а також право власності на земельну ділянку, набуту у власність із земель приватної власності без зміни її меж, цільового призначення, посвідчується: цивільно-правовою угодою щодо відчуження земельної ділянки, укладеною у порядку, встановленому законом, у разі набуття права власності на земельну ділянку за такою угодою; свідоцтвом про право на спадщину (ч. 1 і ч. 2\~ст. 126 ЗК України). Набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю, укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами; одержання у встановленому порядку Державного акта на землю; реєстрація права власності на земельну ділянку. Якщо зазначені вимоги спадкодавцем не дотримано - право власності на конкретну земельну ділянку не виникає та відповідно до\~ст. 1216 ЦК України\~не переходить до спадкоємців у порядку спадкування, за винятком встановлених випадків, на які поширюється дія п. 1\~розділу Х Земельного Кодексу України\~«Перехідні положення». Відповідно до\~Законів України «Про державний земельний кадастр»\~та «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» з 1 січня 2013 року державні акти на право власності на земельну ділянку не видаються. Натомість, згідно із\~статтею 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», правовстановлюючим документом, що посвідчує право власності на земельну ділянку, яка передана фізичним та юридичним особам шляхом безоплатної передачі із земель державної чи комунальної власності за рішеннями органів державної влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, є свідоцтво про право власності на нерухоме майно. Згідно положень\~Постанови Пленуму Верховного суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно роз`яснень, викладених в пункті 3.1. листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розгляду у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини. Зважаючи на відмову нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину, іншого шляху окрім звернення до суду за захистом порушеного права у позивачанемає та відповідно\~ст.16 ЦК України\~він обрав правильний спосіб захисту своїх порушених прав. За наведених вище обставин, враховуючи те, що спадкодавець [PERSON] набула право власності на земельну ділянку площею 0,1000 га, цільове призначення якої для індивідуального дачного будівництва, кадастровий номер 1223285500:01:073:0052, що розташована на території Піщанської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області, позивач є єдиним спадкоємцем за законом після смерті матері, відповідно до ст. 1270 ЦК України прийняв спадщину, але отримати свідоцтво про право на спадщину не зміг через відсутність правовстановлюючого документу на спадкову ділянку, щ в свою чергу не може бути підставою позбавлення позивача як спадкоємця права на спадщину, оскільки право власності спадкодавця підтверджується вищенаведеним, у звязку з чим за позивачем належить визнати право власності на вказану земельну ділянку в порядку спадкування після смерті матері. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1\~ст. 2 ЦПК України). Згідно частин 1-3\~статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до\~ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Аналіз практики Європейського суду з прав людини щодо застосування\~ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~(рішення від 21 січня 1999р. в справі «Гарсія Руїз проти Іспанії», від 22 лютого 2007 р. в справі «Красуля проти Росії», від 5 травня 2011р. в справі «Ільяді проти Росії», від 28 жовтня 2010р. в справі «Трофимчук проти України», від 9 грудня 1994р. в справі «ХіроБалані проти Іспанії», від 01 липня 2003р. в справі «Суомінен проти Фінляндії», від 7 червня 2008р. в справі «Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та MesropMovsesyan проти Вірменії») свідчить, що право на мотивоване (обґрунтоване) судове рішення є частиною загального права людини на справедливий і публічний розгляд справи та поширюється як на цивільний, так і на кримінальний процес. Європейський суд з прав людини оцінює ступінь вмотивованості рішення національного суду, як правило, з точки зору наявності в ньому достатніх аргументів стосовно прийняття чи відмови в прийнятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи. Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року №6-887цс17. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що заявлені вимоги ґрунтуються на вимогах закону, а тому підлягають задоволенню. Згідно до ст. 141 ЦПК України, у зв`язку з відсутністю вини відповідача, судові витрати покласти на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved