Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-10 00:00:00

15 липня 2021 року представник позивача АТ «А-Банк» Шкапенко О.В. звернувся до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська з позовом Акціонерного товариства «Акцент-Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилався на те, що 18 грудня 2014 року [PERSON] приєдналась до Умов та Правил надання банківських послуг в A-Банку з метою укладання кредитного договору №б/н та отримання кредитної картки. На підставі вказаної Анкети-Заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку відповідачу надано кредит у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 38,4 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. AT "А-БАНК" свої зобов`язання за Договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав Відповідачу кредит (встановив кредитний ліміт) у розмірі, відповідно до умов Договору. Відповідач у порушення умов кредитного договору а також ст. ст. 509, 526, 1054 ЦК України зобов`язання за вказаним договором не виконала, у зв`язку з чим, станом на 28.07.2021 року за останньою утворилась заборгованість у розмірі 22188,60 гривень, яка складається з наступного: 14219,08 гривень - заборгованість за кредитом; 7969,52 гривень - заборгованість по відсоткам за користування кредитом. Враховуючи наведене, просить суд, стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором № б/н від 18.12.2014 року, станом на 28.07.2021 року у розмірі 22188,60 гривень, а також судові витрати по справі у розмірі 2270,00 грн. Ухвалою судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська Мачуського О.М. від 13 вересня 2021 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження. 13 грудня 2021 року на адресу суду від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого остання зазначила, що визнає позовні вимоги в частині наявності заборгованості за кредитом в розмірі 14219,08 гривень та вважає, що вимоги про стягнення відсотків не підлягають задоволенню, з огляду на наступне. Так, відповідача вказує, що вона дійсно 18.12.2014 року, шляхом підписання Анкети-Заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у А-БАНКУ, приєдналась до Умов та правил надання банківських послуг в ПАТ «Акцент-Банк», з метою укладання кредитного договору № Б/Н та отримання кредитної картки. На підставі зазначеного, позивачем було надано їй кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на кредитну картку. В якості доказу позивач до позовної заяви долучив Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг у ПАТ «Акцент-Банк», однак позивачем не надано підтверджень того, що відповідач розуміла, ознайомлювалась і погодилась з саме з цим Витягом, підписуючи Анкету-Заяву, а також те, що дані документики взагалі містили умови щодо сплати процентів за користування кредитними коштами. Дані Умови та Правила не містять підпису відповідача, що є складової частиною укладення між сторонами кредитного договору. Крім того, роздруківка з сайту позивача, не може бути належним доказом, оскільки повністю залежить від волевиявлення позивача. За таких обставин, відповідач просила відмовити у задоволенні позовних вимог в частині стягнення відсотків за користування кредитом. 05 січня 2022 року до суду від представника позивача АТ «А-Банк» Мальованого В.В. надійшли заперечення , в яких останній зазначив, що відповідач в Анкеті-заяві підтвердила під розпис факт ознайомлення з Умовами та Правилами надання банківських послуг та зобов`язалась в подальшому регулярно знайомитись зі змінами до них, викладеними на сайті банку. Крім того, відповідно до розрахунку заборгованості, відповідач користувалась кредитом, а отже ознайомилась і погодилась з Правилами та Умовами надання банківських послуг. Таким чином, позичальник повинна сплатити процентну ставку, зазначену у договорі Оферти, а тому представник позивача просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Представник позивача у судове засідання не з`явився. В в матеріалах справи наявна заява про розгляд справи без участі представника позивача. Відповідач у судове засідання не з`явилась, в матеріалах справи наявна заява представника відповідача - адвоката Ружи І.В. про розгляд справи без його участі, в якій останній також зазначив, що просить відмовити у задоволенні позовних вимог в частині стягнення з [PERSON] заборгованості по відсоткам за користування кредитом у розмірі 7696,52 грн. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, вивчивши матеріали справи, приходить до наступного. Судом встановлено, що 18 грудня 2014 року [PERSON] звернулась до ПАТ КБ «Акцент-Банк», правонаступником якого є АТ «А-Банк» та підписала Анкету-Заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку. На підставі даної Анкети-Заяви [PERSON] надано кредит у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжну картку, що не оспорювалось відповідачем в ході розгляду справи. У заяві зазначено, що відповідач згодна з тим, що Анкета-Заява про приєднання до Умов та Правил надання Банківських послуг в А-Банку разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складають між нею та банком договір про надання банківських послуг, а також, що вона ознайомилась з договором про надання банківських послуг та згодна з його умовами та згодна отримати екземпляр договору, шляхом роздрукування с сайту https://a-bank.com.ua До кредитного договору банком долучено витяг з Витяг з Умов та Правил надання Банківських послуг у ПАТ «Акцент-Банку» та Тарифами користування кредитною карткою «Універсальна», які розміщені на сайті https://a-bank.com.ua/terms Згідно з долученим позивачем до позовної заявни розрахунком, заборгованість [PERSON] за вказаним договором станом на 28.07.2021 року становить 22188,6 гривень, та складається з наступного: 14219,08 гривень - заборгованість за кредитом; 7969,52 гривень - заборгованість по відсоткам за користування кредитом. Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст.ст. 626,628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом ст. 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією зі сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розробляє підприємець (в цьому випадку - АТ «Універсал Банк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст.ст. 633,634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Згідно із ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. В анкеті-заяві позичальника від 18.12.2014 року процентна ставка за кредитом не зазначена. Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відсотків за користування кредитом, а також їх визначеного розміру. Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав у борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема суми заборгованості по відсоткам за користування кредитом. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, посилався на Витяг з Умов та Правил надання Банківських послуг у ПАТ «Акцент-Банку» та Тарифів користування кредитною карткою «Універсальна», які розміщені на сайті https://a-bank.com.ua/terms. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей витяг з Умов та Правил надання банківських послуг у ПАТ Акцент-Банк» розуміла відповідач, ознайомилась і погодилась з ними, підписуючи анкету-заяву, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати відсотків, та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірі і порядку нарахування. Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в Умови та Правила споживчого кредитування. Суд вважає, що у такому випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (https://www.monobank.ua/terms.) неодноразово змінювалися самим АТ «А-Банк» у період з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг з Умов і Правил надання банківських послуг у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, наданий банком витяг з Умов та Правил надання банківських послуг не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджує вказаних обставин. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України. Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України від 12 травня 1991 року №1023-ХІІ «Про захист прав споживачів» (надалі - Закон № 1023-XII, в редакції від 02.12.2012, що була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) Згідно з пунктом 22 частини першої статті 1 Закону № 1023-XII споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Конституційний Суд України у справі №1-12/2013, за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року №543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11.07.2013 року, зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. З урахуванням позиції Великої Палати Верховного Суду, яка висвітлена у постанові від 03.07.2019 у справі №342/180/17 та стосується необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, пересічний споживач банківських послуг, з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. За таких обставин, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами. При цьому, вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання, з підстав та у розмірах встановлених актами законодавства, зокрема статтями 625, 1048 ЦК України позивач не пред`явив. Відтак, враховуючи викладене, підстави для задоволення позову в частині стягнення з відповідача на користь банку заборгованості за по відсоткам за користуванням кредиту в розмірі 7969,52 гривень відсутні, а тому в цій частині позовних вимог слід відмовити. Однак враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ "А-Банк" не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 14219,08 грн. заборгованості за наданим кредитом (тіло кредиту). Такі висновки, відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 року у справі № 342/180/17, провадження № 14-131цс19. З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги Акціонерного товариства «Акцент-Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості підлягають частковому задоволенню, а з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованості за наданим кредитом (тіло кредиту) у розмірі 14219,08 гривень. Відповідно до положень ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення судовий збір у розмірі 2270 гривень, який був сплачений позивачем при зверненні до суду з даним позовом.

Outcome: partial