Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-16 00:00:00

АТ «Кредобанк» (далі - позивач) звернулося до Чорнобаївського районного суду Черкаської області з позовом до [PERSON] (далі - відповідач 1), [PERSON] (далі - відповідач 2) про солідарне стягнення заборгованості. В обгрунтування позовних вимог зазначалося, що 12 лютого 2020 року між АТ «Кредобанк» та [PERSON] було укладено Кредитний договір № CL-262069 (надалі - Договір). Відповідно до п. 1 Договору позивач зобов`язався надати у власність відповідачу грошові кошти на умовах поворотності, строковості, платності та цільового характеру використання, а позичальник зобов`язується використати кредит на цілі, вказані в цьому Договорі, повернути кредит, сплатити проценти та інші платежі в строк та на умовах, визначених Договором. Відповідно до Кредитного договору [PERSON] отримала кошти на наступні цілі: на поточні потреби в сумі 26780,00 грн., на погашення (рефінасування) кредитної заборгованості перед АТ «ПУМБ» в сумі 3600,00 грн., на погашення (рефінасування) кредитної заборгованості перед АТ «Форвард Банк» в сумі 4620,00 грн. Відповідно до п. 4.1. Кредитного договору за користування кредитом Позичальник сплачує Банку відсотки, за процентною ставкою 65 % річних. Згідно з п. 4.2. Кредитного договору проценти за користування кредитом нараховуються щомісячно на суму заборгованості по кредиту за методом «факт/360», за ставкою визначеною п. 4.1. Кредитного договору, з дня видачі кредиту до дня повернення кредиту в повному обсязі, якщо інше не випливає з умов цього Кредитного договору. Відповідно до п.п. 6.1., 6.2 Кредитного договору Позичальник зобов`язаний повернути Банку кредит у повному обсязі в порядку та у строки, передбачені цим Договором та додатками до нього. Позичальник здійснює погашення заборгованості за Договором відповідно до Графіку платежів. Вказує, що на підставі п. 6.9. Кредитного договору Банк, у випадках передбачених п. 3.3. Кредитного договору вправі вимагати дострокового повернення кредиту, процентів, комісій та інших належних до сплати платежів за Кредитним договором, про що письмово повідомляє Позичальника. Банк свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, проте [PERSON] в порушення умов договору свої зобов`язання не виконала, в зв`язку з чим станом на 28 вересня 2021 року заборгованість [PERSON] перед АТ «Кредобанк» становить 45018,45 гривень. Оскільки в Анкеті-заяві № CL-262069 зазначено інформацію про факт спільного проживання однією сім`єю [PERSON] з [PERSON] , посилаючись на практику Верховного Суду у справі № 205/5882/18 від 07 жовтня 2020 року, позивач вважає, що обов`язки за вищевказаним кредитним договором виникли в обох з подружжя. 08 липня 2021 року на адресу відповідача 1, а 27 липня 2021 року на адресу відповідача 2, позивачем направлено досудову вимогу про дострокове стягнення заборгованості, однак, протягом строків, встановлених у досудовій вимозі, відповідачем 1 не було погашено заборгованість за кредитним договором. Враховуючи вищевикладене, позивач просить стягнути солідарно з відповідачів [PERSON] та [PERSON] суму заборгованості за Кредитним договором № CL-262069 від 12 лютого 2020 року у розмірі 45018,45 грн., суму сплаченого судового збору у розмірі 2270,00 грн. та суму витрат на професійну правову допомогу у розмірі 4501,85 грн. Ухвалою Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 09 грудня 2021 року відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Представник позивача у судове засідання не з`явився, у позовній заяві просв розгляд справи проводити за його відсутності, не заперечував проти винесення заочного рішення. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, відзиву на позовну заяву не подали, жодних заяв чи клопотань на адресу суду не направили, причини неявки суду невідомі. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Виходячи з викладеного, суд ухвалив проводити заочний розгляд справи. Виходячи з приписів ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Судом встановлені наступні обставини справи та визначені відповідно до них правовідносини. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено у судовому засіданні, 12 лютого 2020 року між АТ «Кредобанк» та [PERSON] укладено Кредитний договір № CL-262069 (а.с. 13 - 15), про що нею підписано Анкету-заяву № CL-262069 (а.с. 16). Шляхом підписання цієї Анкети-заяви відповідач, як позичальник, підтвердила, що з умовами надання кредиту, викладеними у Пам`ятці клієнту ознайомлена, примірник Пам`ятки нею отримано. Відповідно до п. 2.4. кредитного договору, банк видає позичальнику кредит у сумі 26780,00 грн., на погашення (рефінасування) кредитної заборгованості перед АТ «ПУМБ» в сумі 3600,00 грн., на погашення (рефінасування) кредитної заборгованості перед АТ «Форвард Банк» в сумі 4620,00 грн. на строк 60 місяців терміном до 11 лютого 2025 року. Відповідачем [PERSON] від банку отримано грошові кошти, обумовлені у кредитному договорі, в повному обсязі шляхом перерахування на рахунок позичальника, що підтверджується Меморіальним ордером № 8359624 від 12 лютого 2020 року на суму 3600,00 грн., Меморіальним ордером № 8359645 від 12 лютого 2020 року на суму 4620,00 грн. та Меморіальним ордером № 8359671 від 12 лютого 2020 року на суму 26780,00 грн. (а.с. 7 - 9). Відповідно до пункту 4.2. Договору передбачено, що проценти за користування кредитом нараховуються щомісячно на суму заборгованості по кредиту за методом «факт/360», за ставкою визначеною п. 4.1. Договору, з дня видачі кредиту до дня повернення кредиту в повному обсязі. У відповідності до п. 6.1 та п. 6.2 Договору, позичальник зобов`язаний повернути банку кредит у повному обсязі в порядку і строки, передбачені кредитним договором. Погашення заборгованості здійснюється згідно Графіку платежів (Додаток №1 до Договору). Відповідно до п. 6.9 Кредитного договору, Банк у випадках передбачених п. 3.3 Кредитного договору вправі вимагати дострокового повернення кредиту, процентів, комісій та інших належних до сплати платежів за Кредитним договором, про що письмово повідомляє позичальника. У зв`язку з цим позивачем 08 липня 2021 року на адресу [PERSON] , а 27 липня 2021 року на адресу [PERSON] , направлено досудову вимогу про дострокове стягнення заборгованості, однак, протягом строків, встановлених у досудовій вимозі, [PERSON] не було погашено заборгованість за кредитним договором. Відповідно до п. 7.1 Кредитного договору, за несвоєчасне виконання (прострочення) грошових зобов`язань за цим кредитним договором, позичальник відшкодовує банку заподіяні збитки в повному обсязі та сплачує пеню в розмірі подвійної ставки НБУ, яка діяла в період прострочення, розрахованої від суми кожного несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання позичальника, за кожен день прострочення від дати виникнення прострочення до дати, що передує даті погашення заборгованості позичальника. В будь-якому разі, розмір пені, нарахованої позичальнику на підставі п. 7.1 Кредитного договору, не може перевищувати 15% від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання. Відповідно до розрахунку заборгованості за договором кредиту № CL-262069 від 12 лютого 2020 року, наданого позивачем до позовної заяви, станом на 28 вересня 2021 року загальна заборгованість [PERSON] перед АТ «Кредобанк» за кредитом становить 45018,45 грн., яка складається із: 35000,00 сума заборгованості за тілом кредиту; 10018,45 грн. сума заборгованості за відсотками (а.с. 6). Даний розрахунок заборгованості відповідачем не спростовано. Відповідно до положень ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами) (ч. 1 та абз. 1 ч. 2 ст. 207 ЦК України). За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. У підтвердження своїх позовних вимог позивачем до позовної заяви приєднано Анкету-заяву № CL-262069, Кредитний договір № CL-262069, які мають підписи представника позивача та відповідача [PERSON] . Частинами першою, другою статті 633 ЦК України визначено, що публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Тому з огляду на зміст статей 633,634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Отже, оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), що визначено ст. 610 ЦК України. Відповідно до положень ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом. У ч.ч. 1, 3 ст. 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Відповідно до положень ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обгрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (статті 79 ЦПК України). Статтею 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилався позивач, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про наявність заборгованості [PERSON] перед АТ «Кредобанк» у розмірі 45018,45 грн., отже позовні вимоги в цій частині підлягають до задоволення. Щодо заявлених позовних вимог АТ «Кредобанк» до відповідача [PERSON] , про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором № CL-262069 від 12 лютого 2020 року, суд приходить до переконання, що у їх задоволенні необхідно відмовити, зважаючи на наступне. Як вказує представник позивача в обґрунтуванні позовних вимог, 10 лютого 2020 року між АТ «Кредобанк» та [PERSON] , було підписано Анкету-заяву № СL-262069 фізичної особи на отримання готівкового кредиту, в якій зазначено інформацію про фактичні сімейні відносини та про факт спільного проживання однією сім`єю [PERSON] із [PERSON] , а також на те що кошти, отримані за договором кредиту використовувались в інтересах сім`ї. У зв`язку з цим, вбачають можливість застосувати до даного спору солідарним відповідачем іншого з подружжя: чоловіка [PERSON] . Проте, суду не надано жодних доказів у підтвердження того, що [PERSON] являється належним співвідповідачем у даному спорі, останній договору поруки не підписував, доказів того, що договір був укладений в інтересах сім`ї матеріали справи не містять, цілі на які було отримано кредитні кошти (на поточні потреби, на погашення (рефінасування) кредитної заборгованості перед АТ «ПУМБ», АТ «Форвард Банк») не можуть слугувати підтвердженням того, що такі кошти були спрямовані саме на потреби сім`ї. У зв`язку з цим підстави для задоволення позову АТ «Кредобанк» у частині позовних вимог про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором з відповідача [PERSON] відсутні. Таким чином в задоволенні позовних вимог АТ «Кредобанк» до [PERSON] слід відмовити. Щодо позовних вимог в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 4501,85 грн., суд зауважує наступне. Відповідно до положень ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з ч. 2 та ч. 4 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При цьому, в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року по справі № 826/1216/16 визначено, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відповідно до вимог ст.ст.12,81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У матеріалах справи наявні копія Договору про надання правової допомоги, укладений 11 лютого 2019 року між АТ «Кредобанк» і Адвокатським об`єднанням «БІЗНЕС І ПРАВО», копія Свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серія ЧН №000531 від 30 листопада 2018 року та Довіреність № 11821 від 30 грудня 2020 року. Проте, будь-яких інших доказів на підтвердження існування та розміру понесення витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, до позовної заяви додано не було. Попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, наданий позивачем, не є належним доказом фактичного понесення стороною таких витрат. А тому суд вважає необхідним відмовити у задоволенні цієї частини позовних вимог за необґрунтованістю. Проте, при звернені до суду із вказаним цивільним позовом АТ «Кредобанк» було сплачено 2270,00 грн. судового збору, які, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України підлягають до стягненню з відповідача [PERSON] на користь позивача. На підставі викладеного вище,

Outcome: partial