Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-03 00:00:00

11.08.2020 року представник АТ «ТАСКОМБАНК» звернувся до суду з позовом до [PERSON] , в якому просив суд стягнути з [PERSON] кредитну заборгованість за заявою-договором № 113/3734821-СК від 11.07.2017 року, станом на 20.01.2020 в загальному розмірі 54132,02 грн., з яких заборгованість за тілом кредиту 28724,12 грн., заборгованість за відсотками - 25407,90 грн., а також штраф 1100 грн. Крім цього, позивач просив вирішити питання про розподіл судових витрат. В обґрунтування пред`явлених вимог позивач вказав, що між АТ «ТАСКОМБАНК» та [PERSON] 11.07.2017 укладено заяву-договір № 113/3734821-СК від 11.07.2017 року на відкриття поточного рахунку з використанням електронних платіжних засобів та оформлення платіжної картки зі встановленням на ній кредитного ліміту на споживчі потреби, максимальна сума якого становить 100 000 грн, зі строком користування 365 днів з автоматичною пролонгацією, відсотковою ставкою 48% з 12.07.17 по 30.11.17, 39,6% з 01.12.17 по 31.01.19, 43,2% з 01.02.19 по 27.12.19, штраф за прострочення обов`язкового мінімального платежу 100,00 грн за кожен факт прострочення платежу. Позичальник своїм підписом у заяві-договорі підтвердив свою згоду на те, що ознайомлений та погоджується з усіма умовами обслуговування та користування рахунком, визначеними у заяві-договорі та договорі на відкриття поточного рахунку з використанням електронних платіжних засобів та оформлення платіжної картки на умовах договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб. Позивач свої обов`язки за кредитним договором виконав у повному обсязі, натомість [PERSON] припинив виконувати умови кредитного договору - сплачувати заборгованість по кредиту та відсоткам, внаслідок чого, станом на 20.01.2020 року у нього виникла заборгованість у загальному розмірі 55232,02 грн. Відповідач повідомлялася про наявну заборгованість та про необхідність її погашення у стислі терміни, однак [PERSON] продовжує ухилятися від виконання своїх зобов`язань, чим порушує законні права та інтереси кредитора. Заочним рішенням П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 03.11.2020 позовні вимоги АТ «ТАСКОМБАНК» до [PERSON] задоволено, однак ухвалою П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 10.11.2021 вказане заочне рішення суду скасовано, з призначенням справи до розгляду в порядку загального позовного провадження. 07.12.2021 на адресу суду надійшло клопотання про залучення до участі у справі правонаступника позивача, в якому ТОВ «Вердикт Капітал», посилаючись на укладення між ним та АТ «ТАСКОМБАНК» договору факторингу № б/н від 08.02.2021, за яким відступлено право вимоги, в тому числі за договором кредиту № 113/3734821-СК від 11.07.2017 року з [PERSON] , посилаючись на ст. 55 ЦПК України, просило залучити до участі у даній справі правонаступника прав та обов`язків АТ «ТАСКОМБАНК» - ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ». Ухвалою суду від 08.12.2021 року замінено первісного позивача - АТ «ТАСКОМБАНК» на ТОВ «Вердикт капітал», підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду по суті на 04.01.2022 року. Представник позивача правом на участь в судовому засіданні не скористався, про розгляд справи повідомлявся належним чином, в своїй заяві про залучення до участі у справі в якості позивача, просив проводити розгляд справи за відсутності представника. Відповідач [PERSON] про час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку, однак до суду не з`явився. Його інтереси в ході судового засідання представляв адвокат Івлєв М.М., який просив суд відмовити в позові в повному обсязі з підстав наведених ним у заявах по суті справи. Крім того представник відповідача зазначив, що позивачем не надано належних доказів на підтвердження розміру заборгованості, заперечив право банку нараховувати суми відсотків, комісії та штрафу, оскільки підписана [PERSON] заява не містить погодження між сторонами умов щодо вказаних нарахувань, а інші надані банком документи, не містять підпису позичальника, а тому не можуть бути визнані складовою кредитного договору. При цьому, факт отримання [PERSON] кредитних коштів, не заперечує. Також вказав на те, що [PERSON] на даний час сплатив більшу частину заборгованості, однак доказів зазначеного, представник відповідача суду не надав. У зв`язку з чим, судом здійснено розгляд справи на підставі наявних доказів. Вислухавши пояснення представника відповідача, дослідивши докази по справі, надавши їм оцінку в сукупності, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 11.07.2017 [PERSON] підписав заяву-договір № 113/3734821-СК на відкриття поточного рахунку з використанням електронних платіжних засобів та оформлення платіжної картки (з встановленням кредитного ліміту), кредитна картка «Велика п`ятірка». Ця заява-договір підтверджує відкриття поточного рахунку (т.1 а.с.9). Відповідно до п. 2 вказаної заяви [PERSON] просив відкрити йому поточний рахунок, операції за яким можуть здійснюватися з використанням електронних платіжних засобів та оформленням платіжної картки. В заяві викладено, що він погодився з тим, що розмір, строк дії, процента ставка та розмір ліміту, розмір мінімального платежу та інші умови щодо банківської кредитної кратки та кредиту, встановлюються відповідно до умов договору та залежать від типу обраного ним пакету послуг та кредитного продукту. Заявою визначено строк дії кредитного ліміту за заявою договором - 365 днів з моменту повідомлення Банком про факт встановлення кредитного ліміту, при цьому, після закінчення зазначеного періоду строк дії кредитного ліміту лонгується автоматично, окрім випадків: якщо банк прийняв рішення не продовжувати строк дії кредитного ліміту, або направлення клієнтом до Банку письмової вимоги про відмову від користування лімітом Кредитної лінії та / або закриття поточного рахунку. Заява-договір набрала чинності з моменту її підписання сторонами та мала діяти до повного виконання клієнтом і банком своїх зобов`язань за ним (т.1 а.с. 9). У додатку № 1 до заяви-договору 113/3734821-СК від 11.07.2017 визначено, що кредитна лінія надана на споживчі цілі, строк дії ліміту кредитної лінії 365 днів з автоматичною пролонгацією на той самий строк. Перевагами вказаного кредиту визначено можливість багаторазового використання коштів в межах ліміту кредитної лінії, здійснення банком договірного списання коштів з рахунків позичальника з метою погашення заборгованості за кредитною лінією. Відповідно до вказаного додатку, кредит мав повертатися шляхом щомісячної сплати суми обов`язкового мінімального платежу (ОМП), розмір, порядок сплати та складові якого мали визначатися в Тарифах, сплата заборгованості мала відбуватися шляхом договірного списання з поточного рахунку (т.1 а.с. 10-11). Вказана заява з додатком № 1 є єдиними документами, які містять підпис [PERSON] , що ним не заперечувалося. При цьому, графік платежів наявний в додатку № 1 до заяви, згідно даних примітки до вказаного графіку, є лише приблизним розрахунком з відповідних заданих умов з датою користування кредитного ліміту 01.09.2016, суми ліміту 10000 грн та строку повернення 12 місяців. Тобто вказаний графік не стосується умов кредитування [PERSON] , а є лише орієнтовним графіком погашення заборгованості. Інші документи, надані позивачем на обґрунтування своїх вимог та відповідних умов кредитування [PERSON] , як то витяг з публічної пропозиції АТ «ТАСКОМБАНК» та пакет послуг «Кредитка», Тарифи та умови обслуговування, не містять підпису позичальника [PERSON] . Згідно з наданим позивачем розрахунком заборгованості, [PERSON] за заявою-договором №113/3734821-СК від 11.07.2017 станом на 20.01.2020 заборгував 55232,02 грн, яка складається з заборгованості: за тілом кредита 28724,12 грн, за відсотками 25407,90 грн., та штрафу 1100,00 грн (т.1 а.с. 22). Повідомлення-вимогу з розрахунком суми заборгованості та вимогою про дострокове повернення кредиту протягом 20 календарних днів з дня одержання повідомлення, відповідачу [PERSON] направлено 20.01.2020 (т.1 а.с. 23-27), однак борг останнім не погашено. 08.02.2021 між АТ «ТАСКОМБАНК» та ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» укладено договір факторингу № б/н від 08.02.2021, за яким АТ «ТАСКОМБАНК» передало ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» права вимоги за кредитними договорами, перелік позичальників за якими, підстави виникнення прав вимоги до Позичальників, сума боргу за якими визначена в додатку № 1 (т.2 а.с. 9-13). Згідно реєстру прав вимоги до вказаного договору від 08.02.2021, відступленим є й право вимоги до [PERSON] за кредитним договором №113/3734821-СК від 11.07.2017 (т.2 а.с.13-14). За придбання прав вимоги за вказаним договором факторингу сплачено обумовлену договором суму, що свідчить про перехід до ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» прав вимоги до [PERSON] за кредитним договором від 11.07.2017 (т.2 а.с.16). Відповідно, суд приходить до висновку, що між сторонами виникли кредитні правовідносини. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ «ТАСКОМБАНК»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України, - якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. У зв`язку з вищевикладеним, при укладенні кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). В даній справі, в заяві-договорі, яка разом з додатком № 1 до неї, є єдиним документом, що містить підпис позичальника, процентна ставка за користування кредитним коштами, не визначена. Не визначені в заяві й умови нарахування та розмір комісії, штрафних санкцій, в тому числі штрафів (а.с.9 т.1). Однак, предметом даного спору є стягнення не лише тіла кредиту, а й відсотків за користування кредитом, комісії та штрафу (а.с.19-22 т.1). Обґрунтовуючи вимоги про стягнення тіла кредиту, відсотків, комісії та штрафу, банк посилався в тому числі на витяг з публічної пропозиції АТ «ТАСКОМБАНК» на укладення договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб та пакет послуг «Кредитка» з відповідними тарифами, які вважав невід`ємними частинами спірного договору. Однак, з урахуванням заперечень відповідача щодо вказаного факту, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цю Публічну пропозицію та Тарифи розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-договір від 11.07.2017, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, комісії та штрафів, зокрема у заявленому позивачем розмірі. Роздруківка цих документів із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити зміни в умови та правила споживчого кредитування, що не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу [PERSON] умови кредитування, відсутність у заяві-договорі домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, комісій та штрафів, надані банком Публічні пропозиції та тарифи не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Доказування не може не може ґрунтуватися на припущеннях. Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Вказаний договір укладався з [PERSON] як споживачем, що слідує з додатку до заяви -договору. [PERSON] , як пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не взмозі був ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви - договору, оскільки сама заява не містить вище вказаних умов договору, розрахунок вказаний в додатку № 1 до заяви є лише орієнтовним розрахунком заборгованості за іншими, абсолютно відмінними умовами кредитування. Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з [PERSON] банк дотримався вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Отже, надані позивачем Пропозиція з тарифами, з огляду на їх мінливий характер, заперечення їх відповідачем та відсутності підпису останнього на них, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в заяві-договорі позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Аналогічна правова позиція викладена в постанові ВП ВС у справі № 342/180/17 від 03.07.2019. Відповідно, суд приходить до висновку про неможливість застосування до відповідача умов кредитування визначених в пропозиції та тарифах, а тому вважає за необхідне відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог в частині стягнення з [PERSON] сум нарахованих відсотків за кредитом - 25407,90 грн. та штрафу - 1100 грн., оскільки позивачем не доведено факт їх погодження з позивальником в момент укладення договору кредитування. Вимог про стягнення відсотків за користування кредитом в розмірі визначеному законом, перед судом не заявлено. Вищевказана заява-договір передбачає порядок повернення заборгованості за кредитною лінією шляхом щомісячної сплати обов`язкових мінімальних платежів, розмір та порядок сплати яких мав бути визначений у тарифах (а.с. 9 т.1), але таких тарифів, які б могли вважатися підписаними сторонами частинами договору суду не надано, тому суд приходить до висновку, що між сторонами не погоджено розмір та порядок, строки погашення щомісячних платежів. Не містить вказана заява-договір й кінцевого строку погашення кредиту. Зазначений в заяві-договорі строк дії кредитного ліміту - 365 днів, є строком на який сторони погодили встановлення кредитного ліміту, з можливістю його пролонгації. При цьому, строк дії кредитного ліміту за своєю суттю, не є поняттям тотожним строку виконання зобов`язання позичальником. Заява - договір не містить умов щодо строку (терміну) в який [PERSON] мав б повернути отриманий кредит. Відповідно до ч.2 ст. 530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Повідомлення-вимога про дострокове повернення заборгованості на ім`я [PERSON] направлена АТ «ТАСКОМБАНК» 20.01.2020 (т.1 а.с. 23), а з позовом банк звернувся до суду 11.08.2020, що свідчить про звернення до суду з вказаним позовом в межах строку позовної давності. Оскільки відповідач не заперечує факт отримання кредитних коштів від АТ «ТАСКОМБАНК» правонаступником якого є ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ», факт отримання таких коштів підтверджується даними заяви на безготівкове перерахування коштів (т.1 а.с.9) та випискою по рахунку [PERSON] , з якої слідує, що відповідачем отримано кредитні кошти, суд вважає за необхідне частково задовольнити позовні вимоги позивача в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту на суму 28724,12 грн. В іншій частині, позовні вимоги задоволенню не підлягають. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають до стягнення судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд враховує роз`яснення, які містяться у п.36 Постанови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17.10.2014 №10 про те, що вимога пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позову застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачено судовий збір (наприклад, його сплачено за мінімальною ставкою, визначеною Законом №3674-VI). У зв`язку з викладеним, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним і документально підтверджені витрати по сплаті судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 1093 грн. 04 коп. Відповідачем при розгляді даної справи понесені витрати на сплату судового збору за подання заяви про перегляд заочного рішення суду в сумі 454 грн. (а.с. 166 т.1). Оскільки позовні вимоги позивача задоволено частково, суд вважає за необхідне стягнути з позивача на користь відповідача понесені останнім витрати пропорційно до розміру позовних вимог, в задоволенні яких позивачу було відмовлено, тобто в сумі 222,53 грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial