Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-09 00:00:00

[PERSON] звернулась до Мар?їнського районного суду Донецької області з позовною заявою про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності. В обґрунтування зазначених позовних вимог позивач зазначає, що 30 жовтня 2018 року з [PERSON] було досягнуто угоди на продаж Ѕ частки житлового будинку [ADDRESS] , ј частка (квартира № 3 ) належить їй на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом виданим приватним нотаріусом Новомосковського нотаріального округу Дніпропетровської області Дейнего С.І. 04.04.2008 року за реєстровим №401, а ј частка (квартира №4 ) була їй подарована [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується технічним паспортом на ј частку житлового будинку, Рішенням Мар`їського районного суду Донецької області №2-о-175-10 від 09.09.2010 року та довіреностями [PERSON] та [PERSON] за якими [PERSON] та [PERSON] уповноважують сина відповідачки [PERSON] , який помер [INFO] подарувати [PERSON] ј частку (квартира №4 ), також відповідачка повідомила, що фактично володіла ј часткою житлового будинку (квартира №4 ) більше 10 років, про що свідчить наявність у неї на руках правовстановлюючих документів, технічного паспорту та ключів від ј частки житлового будинку, які вона передала позивачу в знак досягнення усіх суттєвих домовленостей та укладення між ними договору купівлі-продажу Ѕ частки житлового будинку [ADDRESS] . Позивач в свою чергу сплатила 15 000 гривень, що підтверджується розпискою [PERSON] , після чого відповідач зобов`язалась підготувати відповідні оригінали документів, які є необхідними для подальшого нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу майна. Однак після спливу терміну підготовки технічної документації необхідної для звернення до нотаріуса по питанню оформлення договору купівлі-продажу, відповідач не підготувала документацію необхідну для оформлення в нотаріуса договору купівлі-продажу. До теперішнього часу позивач не має можливості оформити з відповідачем договір купівлі - продажу, хоча гроші за продаж Ѕ частки житлового будинку відповідачем отримані в повному обсязі. Позивач неодноразово прохала відповідача укласти договір купівлі-продажу у нотаріуса, а відповідачка відповіла, що в зв`язку з тим, що повірений по довіреностях [PERSON] помер, через це вона не зареєструвала права власності на ј частку житлового будинку (квартира №4 ), за архівними даними РКП Мар`їнське БТІ право власності на ј частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами залишилося зареєстровано за [PERSON] та [PERSON] які подарували відповідачці ј частку житлового будинку. Позивач у судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце судового засідання повідомлена належним чином. Відповідач у судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце судового засідання повідомлена належним чином. Суд, дослідивши та оцінивши в сукупності докази по справі, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню із таких підстав. Копією розписки підтверджується, що [PERSON] отримала гроші за продаж Ѕ частки житлового будинку [ADDRESS] . Документально визначений склад Ѕ частки житлового будинку з двох ј часток, а саме в правовстановлюючих документах вказано ј частка житлового будинку квартира №3 та ј частка житлового будинку квартира №4 , що вказує на відповідність об`єкта нерухомості вимогам ч. 3 ст. 358 Цивільного кодексу України. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Та згідно з ч. 1 ст. 38 ЦК України - ізольоване помешкання в житловому будинку, призначене та придатне для постійного у ньому проживання, є квартирою. Відповідно до технічного паспорту на Ѕ частину будинку садибного типу з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] в якому наведена технічна характеристика саме Ѕ частини будинку, як окремого об`єкта нерухомого майна та вказано, що будівля зведена у 1967 році, і являється ізольованим помешканням в житловому будинку, призначеним та придатним для постійного у ньому проживанням. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини; створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; інші юридичні факти. Відповідно до ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Частиною 1 ст. 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу, одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язовується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Усі істотні умови договору були використані обома сторонами, що підтверджується фактичними обставинами справи. Приписами ч. 1 ст. 657 ЦК України визначено, що договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Відповідно до ч.3 ст. 334 ЦК України, право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Згідно протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ч.2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Відповідно до ч.1 ст. 334 ЦК України, право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Таким чином, суд, дослідивши надані письмові докази в сукупності, дійшов висновку, що між сторонами виникли договірні відносини з приводу купівлі-продажу Ѕ частки житлового будинку садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, водночас у зв`язку з тим, що укладення договору купівлі-продажу проведено з порушенням обов`язкової нотаріальної форми позивач не має можливості розпоряджатися в повному обсязі своїм власним майном. Судом встановлено, що всі зобов`язання за договором купівлі-продажу нерухомого майна його сторонами виконані у повному обсязі, покупцю було передано нерухомість, а продавцю передані грошові кошти, що підтверджується наявними у справі письмовими доказами, в свою чергу відповідач ухиляється від подальшого нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу. На підставі викладеного і

Outcome: approved