Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-19 00:00:00

У червні 2019 р. [PERSON] (далі також - [PERSON] , позивач) звернувся до суду з позовною заявою, у якій просив: визнати недійсними договори купівлі-продажу частини домоволодіння та земельної ділянки, укладені 26.12.2016 між [PERSON] (далі також - [PERSON] ) та [PERSON] (далі також - [PERSON] , відповідач 1), що були посвідчені приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Герасименко Наталією Миколаївною(далі також - приватний нотаріус Герасименко Н. М., третя особа) за реєстровими номерами 4885 і 4887, відповідно; скасувати внесені на підставі вищевказаних правочинів записи про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку тачастину домоволодіння за [PERSON] ; визнати недійсним договір дарування частини домоволодіння, що був посвідчений приватним нотаріусом Герасименко Н. М. за реєстровим номером 4530. Позов обґрунтований такими обставинами. [INFO] померла мати позивача [PERSON] . Позивач та його брат [PERSON] (далі також - [PERSON] , третя особа) як спадкоємці за законом першої черги набули право на спадкування усього належного їх матері майна, а саме: домоволодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS] , та розташованої за цією ж адресою земельної ділянки, кадастровий номер 8000000000:90:009:0100 (далі також - спадкове майно, спірне майно). Проте у 2019 р. позивач дізнався, що домововодіння та земельна ділянка були відчужені після смерті матері від її імені на користь дочки його брата (його племінниці) [PERSON] . Свої вимоги позивач мотивував тим, що при укладенні оспорюваних договорів не було дотримано вимог статті 203 ЦК України щодо цивільної дієздатності та вільного волевиявлення сторони правочину, оскільки від імені продавця діяв представник на підставі довіреності, яка втратила свою чинність у зв`язку зі смертю довірителя. Рух справи, заяви (клопотання) учасників справи та процесуальні дії суду. До пред`явлення позову ухвалою судді від 31.05.2019 були вжиті заході забезпечення позову - заборонено відчуження майна, яке належить [PERSON] , а саме: домоволодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS] , та земельної ділянки з кадастровим номером 8000000000:90:009:0100 (т. 1 а.с. 53-54). Ухвалою судді від 20.06.2019 позовну заяву залишено без руху з підстав подання її без додержання вимог, викладених у статтях 175, 177 ЦПК України (т. 1 а.с. 30). 05.11.2019 на виконання вимог вищевказаної ухвали від позивача надійшла заява про усунення недоліків, засвідчені копії письмових доказів та квитанція про сплату судового збору (т. 1 а.с. 34-60). Ухвалою судді від 06.11.2019 відкрито провадження у справі, витребувано від приватного нотаріуса Герасименко Н. М.копії оспорюваних договорів і документів, які подавались для їх посвідчення, та справу призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження в підготовче засідання 23.04.2020 (т. 1 а.с. 33-65). 20.02.2020 від приватного нотаріуса Герасименко Н. М. надійшли копії витребуваних судом документів (т. 1 а.с. 77-187). 27.02.2020 від відповідача [PERSON] надійшла апеляційна скарга на ухвалу про відкриття провадження у справі, у зв`язку з чим матеріли справи було передано до Київського апеляційного суду (т. 1 а.с. 70-71, 72). Ухвалою Київського апеляційного суду від 06.04.2020 апеляційну скаргу повернуто скаржнику (т. 1 а.с. 74). 26.05.2020 справа повернулась до Дарницького районного суду м. Києва та була призначена в підготовче засідання 16.09.2020 (т. 1 а.с. 76, 194). 21.07.2020 від приватного нотаріуса Герасименко Н. М.надійшла заява про розгляд справи без її участі (т. 1 а.с. 205-206). 14.09.2020 від відповідача [PERSON] та третіх осіб [PERSON] і [PERSON] надійшли заяви про розгляд справи без їх участі (т. 1 а.с. 209-214). Ухвалою суду від 16.09.2020 закрите підготовче провадження у справі, та справу призначено до розгляду по суті в судове засідання 25.01.2021 (т. 1 а.с. 216). [INFO] позивач [PERSON] помер (т. 1 а.с. 228). 16.01.2021 від відповідача [PERSON] надійшла заява про закриття провадження у справі та скасування заходів забезпечення позову (т. 1 а.с. 227). 21.01.2021 від сина позивача [PERSON] (далі - [PERSON] ) надійшла заява про залучення його до участі у справі як правонаступника позивача (т. 1 а.с. 233-243). 21.01.2021 від [PERSON] надійшло клопотання, у якому він просив повернутися на стадію підготовчого провадження (т. 1 а.с. 244). Ухвалою від 25.01.2020 суд зупинив провадження у справі до залучення правонаступника померлого позивача (т. 1 а.с. 250-251). 05.03.2021 від відповідача [PERSON] надійшла заява про припинення повноважень її представника [PERSON] (т. 2 а.с. 14-16). 11.05.2021 від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву (т. 2 а.с. 20-27). 23.06.2021 від [PERSON] надійшло клопотання про поновлення провадження у справі та залучення його до участі у справі як правонаступника позивача (т. 2 а.с. 37-38). Ухвалою від 23.06.2021 суд поновив провадження у справі, залучив до участі у справі правонаступника померлого позивача [PERSON] та призначив справу до розгляду по суті (т. 2 а.с. 49-50). В судовому засіданні 02.11.2021 суд за клопотанням представника позивача [PERSON] повернувся до стадії підготовчого провадження, замінив засідання з розгляду справи по суті підготовчим засіданням, прийняв до розгляду відзив на позовну заяву, встановив строки для подання інших заяв по суті справи, заяви про зміну предмета позову та оголосив перерву в підготовчому засіданні до 02.12.2021 (т. 2 а.с. 63). 23.11.2021 від правонаступника позивача [PERSON] надійшли заява про зміну предмета позову та відповідь на відзив (т. 2 а.с. 70-73, 77-78). В підготовчому засіданні 02.12.2021 суд прийняв до розгляду заяву про зміну предмета позову, закрив підготовче провадження, перейшов до розгляду справи по суті, заслухав вступну промову представника позивача, дослідив письмові докази та оголосив перерву в судовому засіданні до 20.01.2022 (т. 2 а.с. 88). 18.01.2022 від правонаступника позивача [PERSON] надійшла заява про завершення розгляду справи за його відсутності. Вимоги позивача та стислий виклад позицій інших учасників справи. Згідно з остаточними вимогами, викладеними у заяві про зміну предмета позову, правонаступник позивача [PERSON] заявив до [PERSON] та її чоловіка [PERSON] (далі також - [PERSON] , відповідач 2) вимоги про визнання недійсними договорів купівлі-продажу частини домоволодіння та земельної ділянки, укладених 26.12.2016 між [PERSON] в особі представника [PERSON] та [PERSON] , посвідчених приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Герасименко Н. М.за реєстровими номерами 4885, 4887. У відзиві на позовну заяву відповідач [PERSON] заперечувала проти задоволення позову та мотивувала свої заперечення тим, що [PERSON] ніколи не проживав під одним дахом з своєю матір`ю [PERSON] , зловживав спиртними напоями і жодним чином не допомагав їй, у зв`язку з чим наявні визначені законом підстави для усунення його від права на спадкування, і з цього приводу вона звернулась до суду з позовною заявою. Також позивач, як і її батько, не подавав заяву про прийняття спадщини після смерті матері, тобто не скористався своїм правом на спадкування. Вказала також, що форма та зміст довіреності, на підставі якої діяв представник продавця при укладенні оспорюваних договорів купівлі-продажу нерухомого майна, відповідає вимогам закону, довіреність підписана її бабою [PERSON] , дієздатність якої була перевірена нотаріусом, а тому підстави для визнання договорів недійсними відсутні. Відповідач [PERSON] правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався. Треті особи приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Герасименко Г. М. та [PERSON] надіслали заяви про розгляд справи за їх відсутності, пояснення щодо позовної заяви або щодо відзиву ними не надані. Фактичні обставини, встановлені судом, норми права і мотиви їх застосування. [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] (т. 1 а.с. 11). За приписами статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України). Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина друга статті 1220 ЦК України). Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК України). До складу спадщини (спадкової маси), яка відкрилася після смерті [PERSON] , увійшли, зокрема, 33/100 часток домоволодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS] , яке належало померлій на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого державним нотаріусом Шістнадцятої київської державної нотаріальної контори 21.08.2007 за реєстровим № 4-747, та земельна ділянка, на якій розташоване вказане домоволодіння, загальною площею 0,1000 га, кадастровий номер 8000000000:90:009:0100, яка належала померлій на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ № 793988, виданого Київською міською радою 07.05.2010 (т. 1 а.с. 113, 162). Стаття 1217 ЦК України закріплює існування двох видів спадкування: за заповітом або за законом. Заповіту щодо розпорядження майном на випадок своєї смерті [PERSON] не залишила, а тому відповідно до положень частини другої статті 1223, статей 1258, 1261 ЦК України право на спадкування усього належного їй майна одержали спадкоємці за законом першої черги, якими є її сини [PERSON] та [PERSON] . Судом установлено, що [PERSON] та [PERSON] заяви про прийняття спадщини після смерті матері не подавали, проте вказана обставина не має значення для вирішення справи, оскільки вони постійно проживали зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, що підтверджується фактом реєстрації їх місця проживання за однією адресою зі спадкодавцем, і про відмову від спадщини не заявили, а тому у відповідності з положеннями частини третьої статті 1268 ЦК України вони вважаються такими, що прийняли спадщину. 26.12.2016 між продавцем [PERSON] в особі її представника [PERSON] та покупцем [PERSON] укладено договір купівлі-продажу 33/100 часток домоволодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS] (т. 1 а.с. 109-110). Цього ж дня (26.12.2016) між продавцем [PERSON] в особі її представника [PERSON] та покупцем [PERSON] укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки, кадастровий номер 8000000000:90:009:0100, площею 0,1000 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 158-159). Ці договори були нотаріально посвідчені приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Герасименко Н. М. за реєстровими номерами 4885 та 4887, відповідно. На виконання положень Сімейного кодексу України щодо презумпції спільності майна подружжя оспорювані договори укладалися за згодою чоловіка покупця [PERSON] , про що ним надавалась нотаріально посвідчені заяви (пункти 12, 10 договорів, відповідно). При укладенні оспорюваних договорів представник продавця [PERSON] діяла на підставі довіреності від 10.08.2016, згідно з якою [PERSON] уповноважила [PERSON] або [PERSON] або [PERSON] розпоряджатися належним їй житловим будинком та земельною ділянкою, розташованими за адресою: [ADDRESS] , яка була нотаріально посвідчена приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Герасименко Н. М.за реєстровими номером 3005 (т. 1 а.с. 139). У статтях 15, 16 ЦК України закріплене право кожного на захист свого цивільного (особистого немайнового або майнового) права та інтересу у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до положень частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. За приписами частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Стаття 5 ЦПК України визначає, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У частині другій статті 16 ЦК України визначається перелік основних способів захисту цивільних прав та інтересів. Одним з таких способів є визнання правочину недійсним, який застосовується у тих випадках, коли необхідно відновити становище, що існувало до укладення правочину з порушенням умов його дійсності. Відповідно до положень частини першої статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. У частині другій цієї норми здійснено поділ усіх правочинів на односторонні, двосторонні та багатосторонні, які є договорами. Згідно з нормами частини першої статті 626,частини першої статті 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. За нормою частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до положень частин першої-третьої та п`ятої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, що вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Статтею 655 цього Кодексу визначено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну суму. Обов`язковою (істотною) умовою договору купівлі-продажу житлового будинку або іншого нерухомого майна відповідно до статті 657 ЦК України є укладання його в письмовій формі, нотаріальне посвідчення та державна реєстрація. Право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові товару (стаття 658 ЦК України). За обставинами справи установлено, що оспорювані договори купівлі-продажу були укладені вже після смерті продавця [PERSON] , а від її імені діяла представник [PERSON] на підставі нотаріально посвідченої довіреності, у зв`язку з чим є необхідність у з`ясуванні правової природи та змісту відносин представництва. За приписами частини першої статті 237, статті 239 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє, правочин, вчинений представником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє. Наведене означає, що вчинення правочину представником є підставою для виникнення відповідних правовідносин між представлюваним і особою, з якою уклав правочин представник. Згідно з нормою частини третьої статті 237 ЦК України представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства. Відповідно до статті 244 цього Кодексу представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю. Довіреністю є письмовий документ, що видається однією стороною іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі. Відтак довіреність підтверджує укладення договору доручення, який є одностороннім правочином. Загальні правила припинення довіреності визначає частина перша статті 248 ЦК України, згідно з якою представництво за довіреністю припиняється, зокрема, у разі смерті особи, яка видала довіреність. Дане положення ґрунтується на загальному правилі про те, що цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті (частина четверта статті 25 ЦК України). Слід також зазначити, що частиною першою статті 248 ЦК України передбачено випадки збереження повноважень представника за довіреністю у разі смерті особи, яка її видала, до яких законодавець відніс ведення невідкладних справ або дій, невиконання яких може призвести до виникнення збитків. Водночас предмет оспорюваних договорів дає підстави для однозначного висновку про те, що ці договори не можна вважати невідкладними і жодних ризиків настання збитків їх неукладення не несло. Отже ураховуючи, що представництво [PERSON] за довіреністю припинилося в момент її смерті, у [PERSON] не було права на вчинення від імені довірителя правочинів щодо розпорядження майном, а відтак оспорювані договори суперечать нормам частини четвертої статті 25 та частини першої статті 248 ЦК України. В результаті укладених з порушенням закону договорів купівлі-продажу частина домоволодіння та земельна ділянка вибули зі складу спадщини, яка відкрилася після смерті [PERSON] ,а відтак є очевидним факт порушення суб`єктивного матеріального права позивача, на захист якого подано цей позов. Після смерті [PERSON] його син [PERSON] набув право на спадкування усіх належних батьку прав та обов`язків, які не припинилися внаслідок його смерті, в тому числі і право на успадковані після смерті матері відповідні частини домоволодіння та земельної ділянки, у зв`язку з чим правонаступник позивача має обґрунтовану юридичну заінтересованість у визнанні оспорюваних правочинів недійсними. Отже на підставі оцінки наведених сторонами аргументів і наданих ними доказів суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог позову про недійсність оспорюваних договорів, проте визнає їх такими не з підстав відсутності у продавця необхідного обсягу цивільної дієздатності та волі на їх укладення (частини друга, третя статті 203 ЦК України), а як таких, що суперечать вимогам цивільного закону, тобто з підстав недодержання вимог, встановлених частиною першою статті 203 ЦК України. З огляду на результат розгляду справи суд на підставі статті 141 ЦПК України покладає на відповідачів в рівних частках судовий збір, сплачений позивачем за подання заяви про забезпечення позову та за дві вимоги немайнового характеру, що в сумі становить 1921 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved