Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-09 00:00:00

29 листопада 2021 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (далі - АТ КБ «ПРИВАТБАНК») звернулося до суду з позовом, у якому зазначало, що 23 лютого 2007 року між ним та [PERSON] укладено кредитний договір № SAMDN40000011775086. Згідно договору АТ КБ «ПриватБанк» зобов`язався надати відповідачу кредит у розмірі 99436,10 грн. на термін до 22.02.2014, а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. Відповідно до договору, погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, відповідач повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно кредитного договору. Позивач зобов`язання за даним договором виконав у повному обсязі, а саме: надав відповідачу кредит у розмірі, передбаченому умовами кредитного договору, однак, відповідач неналежно виконував умови кредитного договору, у зв`язку з чим станом на 25.10.2021 утворилася заборгованість в сумі 42856,40 грн. В забезпечення виконання зобов`язання за договором № SAMDN40000011775086 між АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] була надана застава у виді транспортного засобу - Шевролет Авео седан, 2006, реєстраційний номер [NUMBER] , заставної вартості 67300 грн. Рішенням Балаклійського районного суду Харківської області від 02.11.2016 з відповідача стягнута заборгованість в розмірі 362744,98 грн., яка виникла станом на 19.07.2016, однак, вказане судове рішення, яке станом на час пред`явлення позову не виконане, не свідчить про припинення договірних правовідносин сторін. У зв`язку з порушенням зобов`язань за кредитним договором станом на 25.10.2021 утворилась заборгованість у розмірі - 42856,40 грн., яка складається з: 33603,51 грн. - індексу інфляції за прострочення виконання зобов`язання, 9252,89 грн. - 3 % річних від простроченої суми. Посилаючись на викладене, АТ КБ «ПРИВАТБАНК» просить суд стягнути з [PERSON] зазначену суму заборгованості за кредитним договором № SAMDN40000011775086 від 23.02.2007. Разом з позовною заявою представником позивача було подано клопотання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, оскільки ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а відтак справа є малозначною. Ухвалою від 07.12.2021 прийнято до розгляду позовну заяву, відкрито провадження у справі та призначено проведення судового засідання в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. У судове засідання представник позивача не з`явився, про час та місце його проведення був повідомлений належним чином. Разом з позовною заявою подав клопотання, згідно якого позовні вимоги підтримав, просив розглядати справу без його участі, не заперечував проти заочного розгляду справи та ухвалення судом заочного рішення. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час і місце його проведення повідомлявся належним чином за останнім відомим зареєстрованим місцем проживання, а також шляхом розміщення оголошення на сайті «Судова влада», причини неявки суду не повідомив, відзиву не подав, заяв або клопотань від нього не надходило. За загальним правилом частини першої статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. При цьому відповідно до частини четвертої названої статті Кодексу у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). З огляду на це та враховуючи одночасне існування умов, перелічених у частині першій статті 280 ЦПК України, визнавши достатніми наявні в справі матеріали для встановлення прав і взаємовідносин сторін, суд за згодою представника позивача, вважає за можливе розглянути справу за відсутності належно повідомлених про судове засідання відповідачів з дотриманням встановлених законом вимог і постановити заочне рішення. Відповідно до ч. 1 ст. 12, ч. 1 ст. 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. При цьому, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно до ч. 2 ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив, що 23.02.2007 між АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] укладено договір № SAMDN40000011775086 про відкриття картрахунку та обслуговування платіжної карти «Авторастрочка» разом з додатковою угодою № 2 до Договору № SAMDN40000011775086 про відкриття картрахунку та обслуговування платіжної карти «Авторастрочка» від 23.02.2007. Згідно договору «ПриватБанк» зобов`язався надати [PERSON] кредитний ліміт у розмірі 73391 грн. у вигляді невідновлювальної кредитної лінії, на термін до 22.02.2014, а [PERSON] зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором (а.с. 12-21). АТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав кредит у розмірі 99436,10 грн. Рішенням Балаклійського районного суду Харківської області від 02.11.2016 стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» суму заборгованості за кредитним договором № SAMDN40000011775086 від 23.02.2007 у розмірі 362744,98 грн. (а.с. 6, 7). Згідно до частини першої статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування індексу інфляції і 3 % річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації від боржника. При обчисленні індексу інфляції та 3 % річних за основу має братися прострочена сума, визначена в договорі чи судовому рішенні. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) зробила висновок, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Так, Велика Палата Верховного Суду 10.04.2018 року у справі №910/10156/17 вказала на існування двох різних значень терміну «користування чужими грошовими коштами». Перше - це отримання боржником можливості правомірно платити кредитору борг протягом визначеного часу. Друге значення - прострочка грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, однак неправомірно не платить їх. Велика Палата ВС зробила висновок, що наслідком неправомірного користування чужими коштами, тобто прострочки виконання грошового зобов`язання (як договірного, так і недоговірного), є нарахування індексу інфляції та процентів річних у відповідності до ч. 2 статті 625 ЦК України. Правомірне ж користування чужими грошовими коштами може передбачати виплату процентів, розмір яких визначено законом або договором за правилами ч. 1 статті 1048 ЦК України. Враховуючи викладене, визначальним у застосуванні наведених вище норм є визначення моменту, з якого особа користується чужими грошовими коштами неправомірно, тобто настає прострочення виконання зобов`язання. До цього моменту можливо нарахування процентів, як плати, згідно до частини першої статті 1048 ЦК України, після цього моменту нараховуються індекс інфляції та проценти річні у відповідності до частини другої статті 625 ЦК України. Дослідивши матеріали справи, враховуючи, що відповідач належним чином не виконував взяті на себе зобов`язання, суд робить висновок про наявність правових підстав для задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за період з 30.07.2016 по 25.10.2021 у сумі 42856,40 грн. Як убачається з матеріалів справи, позивачем за подання до суду позовної заяви сплачено 2270,00 грн судового збору (а.с. 1). У зв`язку із задоволенням позову суд відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України присуджує з відповідача на користь позивача вказані судові витрати. Враховуючи наведене вище,

Outcome: approved