Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-09 00:00:00

07.09.2021 року представник позивача АТ «Кредобанк» звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] в якому просить стягнути з останнього заборгованість за кредитним договором № 003N/2019 від 25.04.2019 року в загальному розмірі 625 546 грн 66 коп., сплачений судовий збір у розмірі 9 383 грн 20 коп., 62 554 грн 66 коп витрат на професійну правову допомогу. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 25.04.2019 року між Акціонерним товариством «Кредобанк» та [PERSON] укладено Кредитний договір № 003N/2019, згідно з яким відповідачу надано кредит у сумі 800 000 грн. у строк до 24.04.2024 року на наступні цілі: кредитування фізичних осіб на поточні потреби під заставу житлового будинку, загальною площею 253,40 кв.м і земельної ділянки площею 0,0688 га, кадастровий номер 7310136300:13:002:0157, що знаходиться за адресою [ADDRESS] . Відповідно до п.п.3.2-3.3 Договору, за користування кредитом встановлюється Змінювана процентна ставка на умовах визначених цим розділом. На момент укладення кредитного договору сторонами обумовлено значення процентної ставки в розмірі 19 % , яка діє протягом першого періоду дії ставки. Починаючи з другого та всіх наступних Періодів дії ставки, проценти за користування кредитом сплачуються відповідно до встановленого розміру змінюваної процентної ставки. Разом з тим, для забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором № 003N/2019 від 25.04.2019 року між АТ «Кредобанк» та [PERSON] 26.04.2019 року укладено Договір іпотеки № 003N/2019 S-1. Відповідно до п.1.1. Договору іпотеки, даний договір забезпечує виконання зобов`язання Іпотедокавця та вимог Іпотекодержателя, які виникають з кредитного договору № 003N/2019 від 25.04.2019, а також усіх додаткових договорів до нього, які можуть бути укоадені у майбутньому стосовно повернення отриманої суми кредиту, несплачених процентів, комісій, штрафів, пень та інших видів неустойки у повному обсязі. Предметом іпотеки є нерухоме майно - житловий будинок, загальною площею 253,40 кв.м та земельна ділянки площею 0,0688 га, кадастровий номер 7310136300:13:002:0157, що знаходяться за адресою [ADDRESS] . Позивач вказує, що на виконання умов вищевказаного договору Банк свої зобов`язання по видачі відповідних сум кредиту виконав повністю, однак позичальник своїх зобов`язань за кредитним договором належним чином не виконує. Відповідно до розрахунку заборгованості по Кредитному договору № 003N/2019 від 25.04.2019 року станом на 10.08.2021 року [PERSON] перед АТ «Кредобанк» становить 625 546,66 грн., що складається із заборгованості за тілом кредиту - 570 434,26 грн, штраф за невиконання негрошових зобов`язань за період з 09.2019 року по 01.2021 року - 55 112,40 грн, понесені банком судові витрати 6 777 грн. Разом з тим, позивач вказує, що 23.11.2020 року представник АТ «Кредобанк» звернувся із досудовою вимогою про дострокове стягнення заборгованості через неналежне виконання грошових зобов`язань за Кредитним договором до [PERSON] , яке залишилося поза увагою відповідача. У зв`язку з викладеним позивач вимушений звернутися до суду з даним позовом, в якому просить стягнути з відповідача 625 546,66 грн заборгованості за кредитним договором, 9 383 грн 20 коп. сума сплаченого судового збору, 62 554 грн 66 коп витрати на професійну правничу допомогу. 15.11.2021 року на адресу суду від [PERSON] надійшов відзив на позов, в якому останній зазначив, що відповідно до ч.4 ст.16 ЗУ «Про споживче кредитування» у разі затримання споживачем сплати частини споживчого кредиту та/або процентів щонайменше на один календарний місяць, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - щонайменше на три календарні місяці кредитодавець має право вимагати повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, в повному обсязі, якщо таке право передбачене договором про споживчий кредит. Кредитодавець зобов`язаний у письмовій формі повідомити споживача про таку затримку із зазначенням дій, необхідних для усунення порушення, та строку, протягом якого вони мають бути здійснені. Однак, як слідує із наданих позивачем документів, всупереч вимогам Закону, позичальнику було направлено вимогу про дострокове погашення всієї суми кредиту, а не про затримку платежів за кредитним договором. Зазначено вимога також не містить суми прострочених платежів, яку необхідно було сплатити позичальнику з метою усунення затримки платежів. Невиконання кредитором вимог ст.16 ЗУ «Про споживче кредитування» позбавляє його права достроково вимагати погашення заборгованості за кредитним договором. Крім того посилається на те, що ЗУ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо підтримки платників податків на період здійснення заходів, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19) розділ ІV «Прикінцевих та перехідних положень» ЗУ «Про споживче кредитування» доповнено п.6 такого змісту - «У разі прострочення споживачем у період з 01 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), виконання зобов`язань за договором про споживчий кредит (в тому числі, але не виключно, прострочення споживачем у період з 01 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), виконання зобов`язань зі сплати платежів) споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за таке прострочення. В тому числі, але не виключно, споживач в разі допущення такого прострочення звільняється від обов`язків сплачувати кредитодавцю неустойку (штраф, пеню) та інші платежі, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) споживачем зобов`язань за таким договором. Забороняється збільшення процентної ставки за користування кредитом з причин, інших ніж передбачені частиною четвертою статті 1056-1 Цивільного кодексу України, у разі невиконання зобов`язань за договором про споживчий кредит у період з 01 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), наступного за місяцем, в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19) (в тому числі, але не виключно, прострочення споживачем у період з 01 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), наступного за місяцем, в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), виконання зобов`язань зі сплати платежів). Норми цього пункту поширюються у тому числі на кредити, визначені частиною другою статті 3 цього Закону. Враховуючи запровадження відповідно до Постанови КМУ №211 від 11.03.2020 року на всій території України карантину з 12.03.2020 року, дію якого продовжено згідно постанов КМУ № 392 від 20.05.2020 року, №500 від 17.06.2020 року, № 641 від 22.07.2020 року, № 760 від 26.08.2020 року, № 956 від 13.10.2020 року, № 1236 від 09.12.2020 року, № 104 від 17.02.2021 року застосування будь-яких штрафних санкцій, включаючи сплату штрафу чи пені, а також будь-яких інших платежів є неправомірним. Також посилається на те, що будь-яких належних доказів, які б підтверджували факт понесення витрат на оплату професійної правничої допомоги позивачем не надано. У зв`язку із вище наведеним просив відмовити у задоволенні позову. 02.12.2021 року на адресу суду від представника АТ «Кредобанк» надійшла відповідь на відзив. В судове засідання учасники справи не з`явились, хоча були повідомлені належним чином про дату, час і місце розгляду справи. Представник позивача АТ «Кредобанк» - Павленко С.В. подав до суду заяву, в якій просив проводити розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги задовольнити в повному обсязі та не заперечував проти заочного розгляду справи. Представник відповідача адвокат Рендюк Н.В. подала до суду заяву, в якій просила відмовити в задоволенні позовних вимог. Подала акт виконаних робіт від 10.12.2021 року про розмір понесених [PERSON] витрат на правову допомогу, які підлягають стягненню у разі відмови в задоволенні позовних вимог. Також просила зменшити розмір правової допомоги, яка надавалася АТ «Кредобанк» з підстав, які зазначені у відзиві на позовну заяву. Суд, дослідивши письмові докази, доходить висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Судом встановлено, що 25.04.2019 року між Публічним Акціонерним товариством «Кредобанк» та [PERSON] укладено Кредитний договір № 003N/2019. Згідно з п. 1 Кредитного договору Банк зобов`язується надати у власність Позичальникові грошові кошти у розмірі та на умовах обумовлених цим Договором, а Позичальник зобов`язується повернути кредит і сплатити проценти за користування кредитом, комісії та інші платежі, передбачені цим Договором. Відповідно до п. 2.1 Договору, Банк видає Позичальнику Кредит у розмірі 800 000 грн. до 2404.2024 року на наступні цілі - кредитування фізичних осіб на поточні потреби під заставу житлового будинку, загальною площею 253,40 кв.м і земельної ділянки площею 0,0688 га, кадастровий номер 7310136300:13:002:0157, що знаходиться за адресою [ADDRESS] . Разом з тим, відповідно до п.п.3.2-3.3 Договору, за користування кредитом встановлюється Змінювана процентна ставка на умовах, визначених цим розділом. На момент укладення кредитного договору сторонами обумовлено значення процентної ставки в розмірі 19 % , яка діє протягом першого періоду дії ставки. Починаючи з другого та всіх наступних Періодів дії ставки, проценти за користування кредитом сплачуються відповідно до встановленого розміру змінюваної процентної ставки. Відповідно до п.п. 4.1 Кредитного договору, Позичальник зобов`язаний повернути Банку кредит у повному обсязі в порядку і терміни, передбачені цим Договором та/або додатками до нього. Позичальник здійснює погашення заборгованості за цим Договором відповідно до графіку платежів ( Додаток №2). Останній платіж дорівнює залишку заборгованості за Кредитним договором. Згідно з п. 4.7 Кредитного договору, погашення заборгованості за Кредитним, договором здійснюється у наступній черговості: у першу чергу прострочені платежі по сплаті процентів користування Кредитом, прострочені платежі по поверненню кредиту (основного боргу); у другу чергу: поточні платежі по сплаті нарахованих процентів за користування Кредитом, поточні платежі по поверненню Кредиту (основного боргу); у третю чергу - прострочені платежі по сплаті комісії та інших платежів, які передбачені Кредитним договором; поточні платежі по сплаті комісії та інших платежів, які передбачені Кредитним договором; пеня, штрафи та інші види неустойки; дострокові платежі по поверненню Кредиту (основного боргу) на наступний місяць/місяці. На виконання кредитного договору № 003N/2019 від 25.04.2019 року відповідачу [PERSON] банком надано кредит у сумі 800 000 грн., що підтверджується меморіальним ордером № 24463099 від 02.05.2019 року. Разом з тим, для забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором № 003N/2019 від 25.04.2019 року між АТ «Кредобанк» та [PERSON] 26.04.2019 року укладено Договір іпотеки № 003N/2019 S-1. Відповідно до п.1.1. Договору іпотеки, даний договір забезпечує виконання зобов`язання Іпотедокавця та вимог Іпотекодержателя, які виникають з кредитного договору № 003N/2019 від 25.04.2019, а також усіх додаткових договорів до нього, які можуть бути укладені у майбутньому стосовно повернення отриманої суми кредиту, несплачених процентів, комісій, штрафів, пень та інших видів неустойки у повному обсязі. Відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань за цим договором передбачена розділом 5 Договору. Згідно із розрахунком заборгованості по Кредитному договору № 003N/2019 від 25.04.2019 року станом на 10.08.2021 року заборгованість [PERSON] перед АТ «Кредобанк» становить 625 546,66 грн., що складається із заборгованості за тілом кредиту - 570 434,26 грн, штраф за невиконання не грошових зобов`язань за період з 09.2019 року по 01.2021 року - 55 112,40 грн, понесені банком судові витрати 6 777 грн. При цьому несплата за користування кредитом розпочалася 31.03.2021р. і тривала безперервно до 10.08.2021р., тобто понад три місяці. 23.11.2020 року представник АТ «Кредобанк» звернувся із досудовою вимогою до [PERSON] про дострокове стягнення заборгованості через неналежне виконання грошових зобов`язань за Кредитним договором, яка була отримана [PERSON] 02.12.2020р. та залишилася не виконана. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Разом з тим, відповідально до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 2 ст. 1048 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. У відповідності до ч.2 ст. 1054 та ч.2 ст.1050 ЦК України наслідками порушення Боржником зобов`язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право Заявника достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. У ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до положень ст. 525 ЦК, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст.ст. 610, 611 ЦК порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Положеннями п. 5.3.1. договору визначено, що позичальник сплачує Банку штраф у розмірі 0,4% від суми заборгованості за кредитом на дату порушення, щомісячно за кожен випадок порушення, невиконання або неналежного виконання обов`язків/вимог п.6.3 Кредитного договору. Відповідно до п.6.3 позичальник зобов`язаний здійснити у страховій компанії, яка відповідає вимогам Банку до моменту видачі кредиту та протягом усього строку дії цього Кредитного договору, щорічне страхування на користь Банку на весь період дії Кредитного договору: життя та працездатності Позичальника на суму Кредиту, а кожний наступний рік на суму не меншу залишку фактичної заборгованості за кредитом; предмета іпотеки на його повну заставну вартість від ризиків випадкового знищення, пошкодження чи псування. Положеннями ч. 1 ст. 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Позивач свої зобов`язання за кредитним договором № 003N/2019 від 25.04.2019 року виконав своєчасно та в повному обсязі, що підтверджується сукупністю доказів по справі, зокрема меморіальним ордером № 24463099 від 02.05.2019, рухом коштів по рахунку з 02.05.2019 по 10.08.2021 року. Відповідач [PERSON] умови кредитного договору порушив, що підтверджується розрахунком заборгованості і станом на 10.08.2021 загальний розмір заборгованості відповідача за кредитним договором складає 625 546,66 грн., що складається із заборгованості за тілом кредиту - 570 434,26 грн, штраф за невиконання не грошових зобов`язань за період з 09.2019 року по 01.2021 року - 48 342,40 грн, понесені банком судові витрати 6 777 грн., а також не виконав п. 6.3. договору щодо обов`язку щорічно страхувати життя, працездатність та предмет іпотеки. За змістом ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Разом з тим, згідно із ст. 617 ЦК України, особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів. Відповідач посилається на те, що він звільняється від обов`язків сплачувати на користь кредитора штрафу відповідно до положень законодавства щодо недопущення нарахування штрафних санкцій за кредитними договорами у період дії карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України корона вірусної хвороби COVID -19. Так, Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 року №211 (зі змінами) «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» встановлено з 12.03.2020 року на усій території України карантин та рішенням уряду загальнонаціональний карантин продовжено до 01.10.2021 року. Відповідно до п. 15 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у разі прострочення позичальником у період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19, або/та у тридцятиденний строк після дня завершення дії такого карантину виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від обов`язків сплатити на користь кредитодавця (позикодавця) неустойку, штраф, пеню за таке прострочення. Відповідно до п.2 ст.1 Закону України «Про внесення змін до Господарського кодексу України та Цивільного кодексу України щодо недопущення нарахування штрафних санкцій за кредитами (позиками) у період дії карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19» від 16 червня 2020 року за № 691-ІХ, розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України (Відомості Верховної Ради України, 2003 р., №№ 40-44, ст. 356) було доповнено пунктом 15 такого змісту:"15. У разі прострочення позичальником у період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19, або/та у тридцятиденний строк після дня завершення дії такого карантину виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від обов`язків сплатити на користь кредитодавця (позикодавця) неустойку, штраф, пеню за таке прострочення". Вказаний закон набрав чинності 04 липня 2020 року. Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо підтримки платників податків на період здійснення заходів, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19) розділ ІV «Прикінцевих та перехідних положень» ЗУ «Про споживче кредитування» доповнено п.6 такого змісту - «У разі прострочення споживачем у період з 01 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), виконання зобов`язань за договором про споживчий кредит (в тому числі, але не виключно, прострочення споживачем у період з 01 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), виконання зобов`язань зі сплати платежів) споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за таке прострочення. В тому числі, але не виключно, споживач в разі допущення такого прострочення звільняється від обов`язків сплачувати кредитодавцю неустойку (штраф, пеню) та інші платежі, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) споживачем зобов`язань за таким договором. Забороняється збільшення процентної ставки за користування кредитом з причин, інших ніж передбачені частиною четвертою статті 1056-1 Цивільного кодексу України, у разі невиконання зобов`язань за договором про споживчий кредит у період з 01 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), наступного за місяцем, в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19) (в тому числі, але не виключно, прострочення споживачем у період з 01 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), наступного за місяцем, в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), виконання зобов`язань зі сплати платежів). Норми цього пункту поширюються у тому числі на кредити, визначені частиною другою статті 3 цього Закону. Відповідно до положень ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, та кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з пунктом 4 частини 2 статті 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Статтею 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Положеннями ч. 2 ст. 78 ЦПК України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно зі ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. В п. 27 постанови № 2 Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз`яснено, що виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів. Статтею 82 ЦПК України передбачені підстави звільнення від доказування, зокрема, в ч.1 зазначеної статті визначено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. На підставі досліджених письмових доказів, суд дійшов висновку, що з відповідача на користь АТ «Кредобанк» підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором № 003N/2019 від 25.04.2019 року у розмірі 587 037,49 грн., яка складається з неповернутої суми кредиту у розмірі 570 434,26 грн. та прострочених відсотки у розмірі 16 603,49 грн. Також, враховуючи, що прострочення зобов`язань за період з 01.03.2020 року по 01.01.2021 року відбулось в період введених карантинних заходів щодо запобігання виникненню поширенню і розповсюдженню COVID-19, суд доходить висновку про неправомірність нарахування штрафу, передбаченого п.5.3.1 за порушення вимог п.6.3. цього договору за вказаний період, оскільки це суперечить наведеним вище законодавчим положенням, які забороняють нарахування штрафних санкцій в період карантину. Тому за вказаний період суд не знаходить підстав для стягнення суми штрафу і задоволення позову в цій частині. Крім того, позивач просив стягнути з відповідача 6 770 грн понесених банком судових витрат та 62 554 грн 66 коп. на відшкодування витрат на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких зокрема належать витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України). Статтею 137 ЦПК України визначено, що розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Частина 3 статті 137 ЦПК України передбачає, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на правничу допомогу адвоката встановлюється судом на підставі детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до п. 48 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17.10.2014 року, витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а і у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Отже, зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правничу допомогу є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Так, у матеріалах справи міститься договір про надання правової допомоги від 11 лютого 2019 року, укладений між Акціонерним товариством «Кредобанк» та Адвокатським об`єднанням «Бізнес і Право» без відповідних додатків до нього. Також суду надана копія довіреності № 11821 від 30.12.2020 року АТ «Кредобанк», якою уповноважено адвоката Павленка С.В. представляти інтереси банку, копія свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю на ім`я Павленка С.В. та копія посвідчення адвоката. Будь-яких заяв про надання доказів на підтвердження розміру витрат на правову допомогу або таких доказів (детального опису виконаних робіт та здійснених витрат, додатків до договору) до закінчення розгляду справу (судові дебати у справі не проводяться) суду не надано. У зв`язку з чим суд не знаходить передбачених законом підстав для стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу та понесених банком судових витрат. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем сплачено при зверненні з позовом судовий збір в сумі 9 383 грн. 20 грн. Таким чином, у зв`язку з частковим задоволення позовних вимог з відповідачів підлягає стягненню на користь АТ «Кредобанк» судовий збір в розмірі 8 805 грн 19 коп. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити суду, та відмінності, які існують в державах - учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. (Проніна проти України, №63566/00, пр.23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 р.). На підставі викладеного та

Outcome: partial