Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-16 00:00:00

17 червня 2021 року Комунальне підприємство «Харківські теплові мережі» (далі КП «ХТМ») звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, в якому просило суд, з урахуванням остаточних уточнень, стягнути з останнього на свою користь вартість спожитої теплової енергії у нежитловому приміщенні, що розташоване за адресою: [ADDRESS] (далі - нежитлове приміщення), в сумі 26569,92 грн. за період з 01.01.2019 року по 30.04.2021 року, суму інфляційних витрат в розмірі 2616,45 грн., три проценти річних в розмірі 1015,03 грн., пеню в розмірі 647,93 грн. та судовий збір в розмірі 2270,00 грн. Позов мотивовано тим, що [PERSON] на праві приватної власності належить нежитлові приміщення цокольної частини № 22-3, 22-4, 22-6, 22-7 в літ. «А-6», загальною площею 75,6 кв.м., розташовані в житловому будинку [ADDRESS] (далі нежитлове приміщення). Дане приміщення оснащене централізованою системою теплопостачання, яке здійснює КП «ХТМ». Відповідач на підставі укладеного з КП «ХТМ`договору купівлі-продажу теплової енергії № 11653 від 11 червня 2007 року користується тепловою енергією, яку подає у вказане нежитлове приміщення КП «ХТМ». За період користування тепловою енергією з 01.01.2019 року по 30.04.2021 року включно відповідачем спожито теплову енергію на суму 26569,92 грн. За кожний розрахунковий період відповідачу направлялись платіжні вимоги-доручення про сплату за спожиту теплову енергію, що до цього часу не сплачені. Постачання теплової енергії відповідачу підтверджується актами про підключення та відключення опалення, що складені представниками позивача та житлово-експлуатаційної організації. У зв`язку з тим, що приміщення відповідача не обладнане пристроями обліку теплової енергії, розрахунок спожитої теплової енергії зроблений згідно з нормативним документом «Норми та вказівки по нормуванню витрат палива та теплової енергії на опалення житлових та громадських споруд, а також на господарсько-побутові потреби в Україні» КТМ 204 України 244-94, з урахуванням теплового навантаження. Відповідно до ЗУ «Про теплопостачання» теплова енергія є товарною продукцією, що призначена для купівлі-продажу. Таким чином, в період з 01.01.2019 року по 30.04.2021 року відповідач за рахунок позивача користувався тепловою енергією, у зв`язку з чим було спожито теплової енергії на суму 26569,92грн. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 26 липня 2021 року відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав заяву, в якій зазначив, що просить розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся, причини неявки суду не повідомив. Відзив на позов, а також заяву про розгляд справи за його відсутності до суду не надав. Оскільки позивач не заперечував проти заочного вирішення справи, суд проводить заочний розгляд справи та вирішує її на підставі наявних у ній доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні ним правовідносини. [PERSON] на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу від 11.06.2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу за реєстровим № 1797, належать нежитлові приміщення цокольної частини № 22-3, 22-4, 22-6, 22-7 в літ. «А-6», загальною площею 75,6 кв.м., розташовані в буд. [ADDRESS] . 11.06.2007 року між КП «ХТМ» та [PERSON] укладено тимчасовий договір про постачання теплової енергії № 11653, відповідно до якого КП «ХТМ» бере на себе зобов`язання постачати споживачеві [PERSON] теплову енергію, а споживач зобов`язується оплачувати одержану теплову енергію за встановленими тарифами (цінами) в терміни, передбачені цим договором. вартість фактично спожитої електричної енергії (далі договір № 11653). Відповідно до п. 3.2.19 договору № 11653 споживач теплової енергії зобов`язується сплатити енергопостачальній організації вартість фактично спожитої теплової енергії до заключення договору з моменту виникнення права користування приміщенням. Сума, яка підлягає сплаті, надається енергопостачальною організацією. 11.06.2007 року між КП «ХТМ» та [PERSON] було укладено та підписано додаток № 1 до договору № 11653, в якому сторонами було узгоджено розмір максимального теплового навантаження, який дорівнює 0,003500 Гкал/год. 08 червня 2021 року позивачем було надіслано на адресу розміщених нежитлових приміщень відповідача неоплачені рахунки за спожиту теплову енергію. Згідно акту підключення споживача до джерела теплової енергії № 173/19967 від 30 жовтня 2018 року здійснено підключення користувача до опалення. В переліку споживачів розташованих в будинку зазначено відповідача [PERSON] . Відповідно до акту відключення споживача від джерела теплової енергії № 173/21090 від 10.04.2019 року здійснено відключення користувача від опалення. В переліку споживачів розташованих в будинку зазначено відповідача [PERSON] . Згідно акту відключення споживача від джерела теплової енергії № 173/24576 від 09 квітня 2020 року здійснено відключення користувача від опалення. В переліку споживачів розташованих в будинку зазначено відповідача [PERSON] . Відповідно до акту підключення споживача до джерела теплової енергії № 173/26963 від 06 листопада 2020 року здійснено підключення користувача до опалення. В переліку споживачів розташованих в будинку зазначено відповідача [PERSON] . Згідно акту відключення споживача від джерела теплової енергії № 173/28662 від 12 квітня 2021 року здійснено відключення користувача від опалення. В переліку споживачів розташованих в будинку зазначено відповідача [PERSON] . З досліджених матеріалів справи та встановлених обставин, суд дійшов висновку про задоволення позову, зважаючи на наступне. Правовідносини у сфері теплопостачання регулюються ЗУ «Про теплопостачання», Правилами користування тепловою енергією, затвердженими постановою КМУ від 03.10.2007 року № 1198 (далі - Правила) та іншими нормативно-правовими актами. Згідно п. 23 Правил, в редакції, чинній на момент вчинення спірних правовідносин, розрахунки за спожиту теплову енергію здійснюються на межі продажу, яка є межею балансової належності (відповідальності), відповідно до договору на підставі показів вузла обліку згідно з діючими тарифами (цінами), затвердженими в установленому порядку. У споживачів, що не мають приладів комерційного обліку, обсяг фактично спожитої теплової енергії розраховується відповідно до теплового навантаження, визначеного у договорі, з урахуванням середньомісячної фактичної температури теплоносія в теплових мережах теплопостачальної організації, середньомісячної температури зовнішнього повітря та кількості годин (діб) роботи тепловикористального обладнання в розрахунковому періоді. Відповідно до п. 25 Правил у договорі зазначається максимальне теплове годинне навантаження за кожним видом і параметром теплоносія на опалення, вентиляцію, кондиціювання, максимальне, середньогодинне і середньодобове теплове навантаження на гаряче водопостачання, а також місячний, квартальний та річний обсяг постачання теплової енергії. Судом встановлено, що належні [PERSON] приміщення відносяться до нежитлового фонду, будинок під`єднано до централізованої системи теплопостачання, КП «ХТМ» в період з 01.01.2019 року по 30.04.2021 року було здійснене постачання теплової енергії, [PERSON] користувався тепловою енергією на потреби опалення та гарячого водопостачання, обсяг постачання теплової енергії був визначений та узгоджений сторонами в розмірі вказаному в додатку № 1 до договору № 11653, під час підписання даного договору [PERSON] не заперечував щодо розміру коефіцієнту теплового навантаження, власного розрахунку не надав. [PERSON] при підписанні договору № 11653 був ознайомлений з п. 3.2.19 договору, відповідно до якого споживач теплової енергії зобов`язується сплатити енергопостачальній організації вартість фактично спожитої теплової енергії до заключення договору з моменту виникнення права користування приміщенням. Сума, яка підлягає сплаті, надається енергопостачальною організацією. З розділу 5, 6 договору № 11653 вбачається, що сторонами визначено та узгоджено порядок обліку теплової енергії та порядок розрахунків за вказаним договором. КП «ХТМ» надано до суду розрахунок нарахування за спожиту теплову енергію, відповідно до якого розмір заборгованості за надані послуги, що є предметом позову, співпадає з вартістю спожитої теплової енергії, до того ж позивачем було надано до суду розрахунок інфляційних витрат, трьох процентів річних та пені. Згідно із ч. 1\~ст. 626 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Відповідно до ч.1 ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Частина перша\~статті 628 ЦК України\~передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Під час дослідження письмових доказів судом не встановлено будь-який фактичних даних, з яких вбачається, що КП «ХТМ» не дотрималося процедури укладення договору та додатку № 1 до нього чи порушило його умови, порушило затвердженні відомчі норми при здійсненні розрахунку нарахування за спожиту теплову енергію тощо. Відповідно до ст. 1 ЗУ «Про теплопостачання» постачання теплової енергії (теплопостачання) - господарська діяльність, пов`язана з наданням теплової енергії (теплоносія) споживачам за допомогою технічних засобів транспортування та розподілом теплової енергії на підставі договору. Згідно ст. 67 ЖК УРСР плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартплати за затвердженими у встановленому порядку тарифами. Відповідно до ч.1 ст. 68 ЖК УРСР наймач зобов`язаний своєчасно вносити плату за комунальні послуги. Згідно ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» в редакції до 01.05.2019 року (далі Закон в редакції до 01.05.2019 року), житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил. Споживач - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу. Відповідно до ст. 13 Закону в редакції до 01.05.2019 року, одним з видів житлово-комунальних послуг є комунальні послуги, до яких відносяться централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газопостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо. Статтею 20 Закону в редакції до 01.05.2019 року передбачено, що споживачі зобов`язані оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Статтею 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» в редакції з 01.05.2019 року (далі Закон в редакції з 01.05.2019 року) передбачено, що до житлово-комунальних послуг належать комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами. Згідно ч. 2 ст. 7 Закону в редакції з 01.05.2019 року індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Відповідно до ст. 9 Закону в редакції з 01.05.2019 року споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Згідно ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо), або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. В Постанові Великої Палати Верховного Суду (далі ВП ВС) від 07.07.2020 по справі № 712/8916/17 (номер в ЄДРСР 91460925) викладено наступні висновки щодо застосування норм права. Відносини між учасниками у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах (частина перша статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року). Надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах (частина перша статті 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 9 листопада 2017 року) (п. 77 Постанови ВП ВС). Договір на надання житлово-комунальних послуг у багатоквартирному будинку укладається між власником квартири, орендарем чи квартиронаймачем та балансоутримувачем або уповноваженою ним особою (частина перша статті 29 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року). Договір про надання комунальної послуги укладається між виконавцем відповідної послуги та споживачем або особою, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача, або з управителем багатоквартирного будинку з метою постачання електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку (частина перша статті 13Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 9 листопада 2017 року) (п. 78 Постанови ВП ВС). Споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі (п. 79 Постанови ВП ВС). Враховуючи наведене та розглядаючи справу в межах заявлених позовних вимог на підставі наданих позивачем доказів, суд приходить до висновку щодо обґрунтованості позовних вимог про стягнення з відповідача заборгованості за спожиту теплову енергію з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних від простроченої суми та пені. У відповідності до ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 2270,00 грн.

Outcome: approved