Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-11 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до Територіальної громади міста Запоріжжя в особі Запорізької міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору [PERSON] , про визнання права власності в порядку спадкування. В обґрунтування позову зазначила, що [INFO] помер її чоловік [PERSON] , після смерті якого викрилася спадщина, до якої увійшов буд. [ADDRESS] яку вона фактично прийняла. За час життя померлий [PERSON] [INFO] придбав у [PERSON] та [PERSON] вказаний вище житловий будинок на підставі договору купівлі-продажу від 16.04.1997 року, зареєстрованому Запорізькою Товарною біржою «Торг-Інвест». Для належного оформлення набутого права власності на будинок [PERSON] зареєстрував своє право власності у ОП «ЗМБТІ», що підтверджується реєстраційним свідоцтвом та технічним паспортом на будинок, де внесені відповідні зміни про власників будинку. Позивач зазначила, що для оформлення права власності на спадкове майно звернулась у передбачений законом строк до приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Коноваленко О.В, яка відмовила у видачі свідоцтва про право власності у порядку спадкування, оскільки в якості правовстановлюючого документу на спадкове майно - буд. [ADDRESS] , спадкоємцем був наданий договір купівлі - продажу, зареєстрований Запорізькою Товарною біржою «Торг - Інвест» 16.04.1997 року за реєстраційним номером №Н-2310, який не був нотаріально посвідченим, що є підставою для відмови у вчиненні нотаріальної дії згідно приписів ст. 49 Закону України «Про нотаріат». За таких обставин просила визнати за нею право власності на житловий будинок [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після померлого [INFO] [PERSON] . Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 28.07.2021 року провадження по справі відкрито, зобов`язано приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Коноваленко О.В. надати Шевченківському районному суду м. Запоріжжя належним чином завірену копію спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON] та призначено підготовче судове засідання на 21.09.2021 року. 20.10.2021 року підготовче провадження закрито та справу призначено до розгляду по суті. Ухвалою суду від 25.11.2021 року було задоволено клопотання представника позивача [PERSON] та до участі у справі була залучена третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору [PERSON] . У судовому засіданні 25.11.2021 року представник позивача позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача позовні вимоги визнала у повному обсязі. Розгляд справи відкладено для повідомлення третьої особи по справі [PERSON] . У судове засідання 12.01.2022 року учасники справи не з`явилися. Від представника позивача та представника відповідача надійшли заяви про розгляд справи без їх участі. Від третьої особи по справі будь яких заяв чи клопотань не надходило. Судом на підставі частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України , у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Судом встановлено і перевірено доказами, що [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим Шевченківським районним у місті Запоріжжі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро). (а.с. 11) [PERSON] за час життя перебував у шлюбі з позивачкою по справі [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] , виданим 25.03.1977 року у м. Запоріжжя. (а.с. 42). 16.04.1997 року на Запорізькій Товарній Біржі «Торг - Инвест» було укладено договір купівлі - продажу житлового будинку [ADDRESS] між [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , реєстраційний №Н-2310 (а.с. 4). Запорізьким бюро технічної інвентаризації 17.04.21997 року було видано реєстраційне посвідчення, відповідно до якого житловий будинок [ADDRESS] зареєстрований за [PERSON] на праві приватної власності. Договір купівлі-продажу зареєстрований Запорізькою Товарною Біржою «Торг - Инвест» 16.04.1997 року №Н-2310 та записаний у реєстрову книгу за №75 (а.с. 5). Відповідно до технічного паспорту на домоволодіння [ADDRESS] , власником є [PERSON] (а.с. 7-10). Відповідно до ч. 1 ст. 1261 ЦК, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Спадкоємцями першої черги, окрім дружини померлого, є дочка спадкодавця [PERSON] - [PERSON] і сини: [PERSON] і [PERSON] [PERSON] і [PERSON] відмовилися від прийняття спадщини, що підтверджується матеріалами справи( а.с. 55,97). [PERSON] у встановлений законом строк не звертався до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Позивач у встановлений законом строк звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після померлого чоловіка однак отримала відмову, оскільки в якості правовстановлюючого документу на спадкове майно - буд. [ADDRESS] , спадкоємцем був наданий договір купівлі - продажу, зареєстрований Запорізькою Товарною біржою «Торг - Інвест» 16.04.1997 року за реєстраційним номером №Н-2310, який не був нотаріально посвідченим, що є підставою для відмови у вчиненні нотаріальної дії згідно приписів ст. 49 Закону України «Про нотаріат». (а.с. 12). Відповідно до ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно зі ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватись, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує його право власності (ст.392 ЦК України). Відповідно до роз`яснень, що містяться у п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Окрім цього, згідно роз`яснень, викладених в пункті 3.1. листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК). Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Згідно з частиною другою статті 41 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному Законом. Згідно статі 25 ЦК України цивільна правоздатність фізичної особи припиняється в момент її смерті. Таким чином, після смерті особи, органи виконавчої влади не мають права оформляти право власності на об`єкт нерухомості. У відповідності до частини першої статті 328 ЦК, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав. Виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Отже, у разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності Законом України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав шляхом звернення до нотаріальної контори за видачею свідоцтва про право на спадщину. Як викладено в роз`ясненнях листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» При вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове майно судам слід керуватися законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самих спадкодавців на момент закінчення будівництва будинків, зокрема положеннями ЦК УРСР 1963 року. За час життя [PERSON] належав житловий буд. [ADDRESS] . Цей об`єкт нерухомості він набув на підставі договору купівлі продажу від 16 квітня 1997 року зареєстрованого Запорізькою товарною біржою «Торг -Інвест». На виконання вимог ч. 2 ст. 227 ЦК УРСР 1963 року зазначений договір був зареєстрований в Запорізькому міжміському БТІ 17 квітня 1997 року шляхом внесення реєстрового запису № 11818 в реєстровій книзі за №75. На підтвердження належності будинку [PERSON] ОП «ЗМБТІ» видало реєстраційне посвідчення, та відомості про нового власника були внесенні до технічного паспорту на житловий будинок. Згідно ч. 1 ст. 227 ЦК УРСР 1963 договір купівлі-продажу об`єкту нерухомості повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Разом з тим, відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної сили у часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Згідно зі ст. 15 Закону України «Про товарні біржі» не підлягали нотаріальному посвідченню угоди, які зареєстровані на біржі, якщо вони являють собою купівлю-продаж, поставку, обмін товарів, допущених до обігу на біржі. Реєстрація Запорізьким БТІ за особою права власності на вказаний будинок на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого біржою, а не нотаріусом, станом на час виникнення відповідних правовідносин не суперечила чинному законодавству. Відповідно до п. 5 ст. З Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» від 01.07. 2004 року право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим законом, визнаються державою. За таких обставин, оскільки покупець оформив своє право власності у передбаченому законом порядку,

Outcome: approved