Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-19 00:00:00

25.08.2021 р. [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідачів, просив стягнути з Державного бюджету України 993 400,00 грн грошової компенсації моральної шкоди, 10 396,00 грн в рахунок витрат, пов`язаних із прибуттям до органу, що здійснює досудове розслідування, суду. Позовні вимоги [PERSON] обґрунтовані тим, що 27.01.2017 р. у кримінальному провадженні № 12012100070000119 від 07.12.2012 р. йому повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 307 КК України, обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 12012100070000119 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 309 КК України, затверджено 26.07.2017 р., направлено до суду, вироком Березанського міського суду Київської області від 07.02.2019 р. його визнано невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 309 КК України, та виправдано; ухвалою Київського апеляційного суду від 02.02.2021 р. вирок Березанського міського суду Київської області від 07.02.2019 р. щодо нього залишено без змін. Ухвалою суду від 30.08.2021 р. відкрито провадження у справі. Ухвалою суду від 20.09.2021 р. здійснено перехід з розгляду справи в порядку спрощеного провадження у розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Відповідачем Державою України в особі Державної казначейської служби України подано відзив на позовну заяву. Відповідачем Державою України в особі Київської обласної прокуратури подановідзив на позовну. Ухвалою суду від 06.12.2021 р. закрито підготовче провадження у справі. Суд, вислухавши представника позивача, представника відповідача, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються, у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини і дійшов наступних висновків. Встановлено, що 27.01.2017 р. [PERSON] повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 307 КК України, у кримінальному провадженні № 12012100070000119 від 07.12.2012 р.; обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 12012100070000119 від 07.12.2012 р. про висунення обвинувачення [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 309 КК України, складений слідчим слідчого відділу Березанського ВП Переяслав-Хмельницького ВП ГУ НП в Київській області Наумовською Л.В. 26.06.2017 р., того ж числа затверджений прокурором у кримінальному провадженні № 12012100070000119 - прокурором Баришівського відділу Бориспільської місцевої прокуратури Петрик О.М. Надані суду документи свідчать про те, що вироком Березанського міського суду Київської області від 07.02.2019 р. [PERSON] визнано невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 309 КК України, та виправдано на підставі пункту 2 частини першої статті 373 КПК України (не доведено, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим). Ухвалою Київського апеляційного суду від 02.02.2021 р. апеляційна скарга прокурора Баришівського відділу Бориспільської місцевої прокуратури Київської області Мосінзова С.М. залишена без задоволення, вирок Березанського міського суду Київської області від 07.02.2019 р. щодо [PERSON] залишено без змін. Статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно частини другої статті 23 ЦК України моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Згідно статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає, зокрема, у випадках: встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали суду про призначення нового розгляду) факту незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів; закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати. У наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовується моральна шкода (пункт 5 частини першої статті 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»). За змістом статті 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зав`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Частинами другою та третьою статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Розмір моральної шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, необхідно визначати, виходячи з мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством і судом, починаючи з часу пред`явлення обвинувачення до набрання виправдувальним вироком законної сили або ухвали про закриття кримінального провадження. Такий правовий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.09.2018 р. у справі № 686/23731/15-ц. Законом України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» установлено, що з 01.01.2021 р. розмір мінімальної заробітної плати становить 6 000,00 грн. Враховуючи викладене, ту обставину, що при визначені розміру моральної шкоди суд має керуватися принципами поміркованості, розумності, справедливості, що розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш аніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення, має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи, втім не виходити за межі позовних вимог, тому, враховуючи строк перебування [PERSON] під слідством, мінімальний розмір компенсації моральної шкоди становить 288 000,00 грн (48 повних місяців х 6 000,00 грн). [PERSON] заявлено вимогу про відшкодування 10 396,00 грн в рахунок витрат, пов`язаних із прибуттям до органу, що здійснює досудове розслідування, до суду. Згідно частини першої статті 118 КПК України процесуальні витрати складаються із: 1) витрат на правову допомогу; 2) витрат, пов`язаних із прибуттям до місця досудового розслідування або судового провадження; 3) витрат, пов`язаних із залученням потерпілих, свідків, спеціалістів, перекладачів та експертів; 4) витрат, пов`язаних із зберіганням і пересиланням речей і документів. Згідно частини першої статті 126 КПК України суд вирішує питання щодо процесуальних витрат у вироку суду або ухвалою. Ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити питання, зокрема, про те, на кого мають бути покладені процесуальні витрати і в якому розмірі (пункт 13 частини першої статті 268 КПК України). Згідно частини другої статті 126 КПК України сторони кримінального провадження, свідки, експерти, спеціалісти, перекладачі мають право оскаржити судове рішення щодо процесуальних витрат, якщо це стосується їхніх інтересів. Отже питання про розподіл процесуальних витрат за результатами судового розгляду у кримінальному провадженні вирішується у тій справі, в якій вони були понесені, за правилами КПК України. Якщо ж це питання суд не вирішив, сторона кримінального провадження має можливість оскаржити в цій частині ухвалене у справі судове рішення в апеляційному і касаційному порядку. Дійсно, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) витрати, яких особа зазнала у зв`язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода) (частини перша, друга статті 22 ЦК України). Процесуальні витрати, понесені, зокрема, у кримінальному провадженні, не є збитками, що можуть бути стягнуті шляхом подання цивільного позову. Такі витрати розподіляються виключно за правилами, встановленими главою 8 КПК України. Такий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.11.2018 р. у справі № 462/6473/16-ц. Крім того, відповідно до частин першої-четвертої статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно частин першої-третьої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Так, на підтвердження заявлених позовних вимог про відшкодування 10 396,00 грн в рахунок витрат, пов`язаних із прибуттям до органу, що здійснює досудове розслідування, до суду позивачем у якості письмових доказів додано копії: посадочних документів (а.с. 51-76), втім не надано жодного доказу проведення у означені дати слідчих дій, судових засідань. Частиною першою статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У статті 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. За нормами статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України). За таких обставин у задоволенні позову [PERSON] в цій частини слід відмовити.

Outcome: partial