Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом про стягнення заборгованості. В обґрунтування поданого позову зазначив, що 29.09.2018 між ТОВ «ПРОСТІ ЗАЙМИ» та [PERSON] було укладено договір про надання фінансових послуг № 180929-085027 на суму 2 500 грн. зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 50 грн. за кожен день такого користування строком на 16 календарних днів шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок відповідача. Вказаний договір було оформлено сторонами в електронній формі, яка прирівнюється до письмової форми. Позивач всі взяті на себе зобов`язання з приводу надання грошових коштів виконав у повному обсязі. Кошти за кредитним договором були перераховані на банківську картку позичальника платіжною системою ТОВ ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» (WayForPay), яка є учасником внутрішньодержавної платіжної системи «FLASHPAY». Термін платежу за договором настав, однак відповідач не виконав свої зобов`язання, а саме не повернув отримані на підставі договору кошти та не сплатив проценти. Станом на 30.08.2021 заборгованість [PERSON] за кредитним договором склала: сума кредиту 2 450 грн., проценти за користування кредитом 52 087 грн., пеня 1 250 грн., індекс інфляції за весь період прострочення 744,49 грн. та три проценти річних від простроченої суми 2 486,12 грн. Загальна заборгованість відповідача становить 59 017,61 грн. Просить суд стягнути наявну заборгованість та відшкодувати понесені судові витрати у вигляді витрат по оплаті судового збору в сумі 2 270 грн. Ухвалою від 29.09.2021 провадження у справі відкрито та постановлено здійснювати розгляд за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Від представника відповідача - адвоката Семенова О.М. надано відзив на позовну заяву. Одночасно із поданням позовної заяви позивачем подано клопотання про витребування доказів на підтвердження факту належності банківської картки відповідачеві та підтвердження факту зарахування на картковий рахунок [PERSON] грошових коштів відповідно до укладеного договору. Ухвалою від 14.12.2021 вказане клопотання було задоволено та витребувано у АТ КБ «ПРИВАТБАНК» інформацію про повні реквізити картки та її належність, а також відомості щодо зарахування на вказаний картковий рахунок грошового переказу у сумі 2 500 грн. На виконання ухвали від АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на адресу суду надійшли витребувані докази. У судове засідання позивач явку уповноваженого представника не забезпечив. Просив суд проводити розгляд справи у відсутність представника, позов підтримали у повному обсязі та просили його задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив. Представник відповідача - адвокат Семенов О.М. в судовому засіданні позов не визнав та проти його задоволення заперечував. Додатково пояснив, що відповідач не може пригадати такі події, оскільки він дуже часто отримує кредити у різних організацій та установ. Відповідно першочергово необхідно довести, що перераховані на його картковий рахунок грошові кошти від ВЕЙ ФОР ПЕЙ були саме від позивача. У свою чергу у випадку встановлення та доведення факту перерахування таких грошових коштів саме від позивача згідно укладеного договору стягувати заборгованість у заявленій сумі позивач не має правових підстав. Вказане обґрунтував тим, що проценти за користування кредитним коштами нараховані за весь час з моменту їх отримання до моменту звернення до суду. Натомість у договорі визначено строк - 16 днів, відповідно поза межами строку договору можливе нарахування лише індексу інфляції та 3 % річних. Альтернативні розрахунки надані у відзиві на позов. Щодо пені представник зазначив, що на момент звернення до суду із даним позов сплила визначена законом позовна давність, тому просив в цій частині її застосувати та відмовити у стягненні пені. Заслухавши представника відповідача, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, судом встановлені такі обставини та відповідні їм правовідносини. Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені статтею 203 Цивільного кодексу України, відповідно до якої зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Статтею 205 Цивільного кодексу України визначені вимоги до форми правочину, відповідно до вказаної норми регламентовано, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору (ч. 1 ст. 634 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною (ч. 2 ст. 638 ЦК України). Правові відносини у сфері електронної комерції під час вчинення електронних правочинів регламентовані Законом України «Про електронну комерцію» (Закон № 675-VIII). Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону № 675-VIII електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття (ч. 1 ст. 11 Закону № 675-VIII). Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону № 675-VIII електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. У свою чергу частиною 5 статті 11 Закону № 675-VIII встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Відповідно до ч. 6 ст. 11 Закону № 675-VIII відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Вимогами ч. 8 ст. 11 Закону № 675-VIII передбачено, що у разі укладення електронного договору в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Інформаційна система суб`єкта електронної комерції, який пропонує укласти електронний договір, має передбачати технічну можливість особи, якій адресована така пропозиція, змінювати зміст наданої інформації до моменту прийняття пропозиції. Відповідно до статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону № 675-VIII). Під час розгляду даної справи судом досліджена хронологія дій сторін під час укладення електронного договору № 180929-085027 від 29.09.2018 та встановлено, що 29.09.2018 відповідач здійснив вхід до інформаційно-телекомунікаційної з використанням паролю та логіну та частково змінив надані під час реєстрації свої дані. Зокрема адресу реєстрації та проживання, відомості про картковий рахунок. Також ним було зазначено бажану суму позики - 2 500 грн., строк кредитування - 16 днів, проставлена «галочка» у пункті «З Правилами й умовами надання позики ознайомлений, і підтверджую направлення оферти у відповідності до запропонованої редакції, а також згоду на обробку персональних даних, в тому числі на передачу даних в бюро кредитних історій». Після виконання вказаних дій відповідачем було підтверджено факт направлення йому оферти, ознайомлення з усіма істотними умовами договору, надано згоду на обробку персональних даних. Прийняття оферти відбулось 29.09.2018 о 08:50:51 шляхом отримання СМС-повідомлення з кодом підтвердження та введення на сайті позивача отриманого [PERSON] коду. У свою чергу після проходження такої процедури підтвердження із введенням отриманого відповідачем у СМС-повідомленні коду кредитний договір був підписаний, моментом укладення договору є час його підписання - 29.09.2021 о 08:50:51 (а.с. 15, а.с. 26-31). З урахуванням наведеного суд приходить до висновку, що без отримання СМС-повідомлення, без здійснення входу на вебсайт товариства за допомогою логіна і пароля особистого кабінету, кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений, тому наявні підстави для висновку, що укладення кредитного договору у запропонованій формі відповідало внутрішній волі відповідача, і цей правочин відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору укладеного у письмовій формі. Такі висновки суду узгоджуються із висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 07.10.2020 (справа № 127/33824/19, провадження № 61-9071св20). Згідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. На підставі частини 2 статті 1054 Цивільного кодексу України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Після підписання договору про надання фінансових послуг № 180929-085027 від 18.09.2018 позивач взяті на себе зобов`язання виконав належним чином та у повному обсязі. Зокрема на вказаний [PERSON] картковий рахунок у АТ КБ «ПРИВАТБАНК» були перераховані грошові кошти у сумі 2 500 грн., що підтверджено листом ТОВ ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» від 30.08.2021 за вих. № 635, з якого вбачається, що такий грошовий переказ було проведено 29.09.2018 о 08:53:01. Також факт зарахування кредитних грошових коштів на картковий рахунок [PERSON] підтверджено наданими АТ КБ «ПРИВАТБАНК» відомостями, відповідно до яких 29.09.2018 о 08:53 на належну відповідачеві банківську картку були зараховані грошові кошти у сумі 2 500 грн. (сума валюти операції), опис транзакції: «WAYFORPAY A2C, ZAPORIZHZHYA, пополнение карты, зачисление перевода на карту». За таких обставин у суду відсутні будь-які сумніви щодо виконання умов договору з боку позивача, отримання кредитних коштів у визначеному договорі розміру відповідачем саме від ТОВ «ПРОСТІ ЗАЙМИ». Такі висновки суду обґрунтовані тим, що відображена позивачем хронологія та час укладення електронного договору відповідають моменту зарахування грошових коштів на картковий рахунок відповідача. Доказів можливості зарахування такої ж суми у цей період часу від будь-якого іншого кредитора із використанням платіжної системи ТОВ ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» суду не надано. У свою чергу доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, тому твердження представника відповідача у цій частині суд оцінює критично. Після укладення договору у відповідача виник обов`язок повернути кредитні грошові кошти та сплатити відсотки за користування ними, що відповідає вимогам статті 1056-1 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Зі змісту кредитного договору № 180929-085027 від 29.09.2018 судом встановлено, що [PERSON] отримав кредит на особисті потреби у розмірі 2 500 грн. строком на 16 днів до 14.10.2018 та зобов`язався повернути кредит у розмірі 2 500 грн. та сплатити проценти у розмірі 800 грн., які визначені виходячи з розрахунку 2 % за кожен день користування кредитом (730 відсотків річних). Також відповідач зобов`язався при виникненні заборгованості сплатити неустойку у вигляді штрафу у розмірі 3 % за кожен день користування у межах встановленого строку та пеню у розмірі 3,64 % від суми заборгованості починаючи з першого дня заборгованості, на 15-й день - 5,02 %, на 30-й день - 7,67 %, у порядку, що передбачені розділом 4 Умов. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу (ч. 2 ст. 509 ЦК України). Пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до ч.1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Зі змісту частини 1 статті 530 Цивільного кодексу України вбачається, що у випадку, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). З урахуванням наведеного суд приходить до висновку, що відповідач [PERSON] порушив умови укладеного договору в частині строків повернення кредити та сплати процентів за користування кредитними коштами. Зокрема на виконання умов договору № № 180929-085027 від 29.09.2018 за весь час з моменту його укладення 02.10.2018 ним були сплачені грошові кошти у сумі 250 грн., що підтверджено листом ТОВ ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» від 30.08.2021 за вих. № 635-1 та враховано позивачем у наданих розрахунках. Вказаний платіж було зараховано у оплату нарахованих процентів за користування кредитними коштами у сумі 200 грн. та частково у рахунок погашення суми боргу, а саме 50 грн. Інших платежів від [PERSON] не було. За таких обставин суд приходить до висновку, що наявна заборгованість за тілом кредиту у сумі 2 450 грн. є підтвердженою та підлягає стягненню з відповідача. Щодо нарахованих позивачем процентів за користування кредитними коштами в сумі 52 087 грн. суд приходить до таких висновків. Умовами договору визначені порядок, розмір та строк нарахування процентів за користування кредитними коштами, зокрема з моменту отримання кредиту у [PERSON] виник обов`язок по оплаті процентів у сумі 50 грн. в день, виходячи із розрахунку 2 % за кожен день користування. У свою чергу після часткового погашення заборгованості, що мало місце 02.10.2018 розмір нарахованих процентів становив 49 грн. за день користування. Натомість суд не погоджується із періодом нарахування процентів за цим договором, зокрема проценти в сумі 52 287 грн. нараховані позивачем за період з 29.09.2018 до 30.08.2021 (включно), що не відповідає вимогам чинного законодавства та умовам договору. Відповідно до ч. 1 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. У свою чергу закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (ч. 4 ст. 631 ЦК України). У постанові від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12 ВП ВС вказала, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи в разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Аналогічні висновки наведені у рішенні ВП ВС від 04.02.2020 (справа № 912/1120/16). Під час розгляду вказаної справи Велика Палата Верховного Суду констатувала, оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма частини першої статті 1048 ЦК України і охоронна норма частини другої статті 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та частини першої статті 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до частини другої статті 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові і разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання. За таких обставин частковому задоволенню підлягають стягненню нараховані позивачем проценти за користування кредитом за період дії укладеного договору з 29.09.2018 по 13.10.2018 (включно) в сумі 588 грн. Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Правові наслідки порушення зобов`язання регламентовані статті 611 Цивільного кодексу України, до яких зокрема віднесено сплату неустойки, відшкодування збитків. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання (ч. 1 ст. 549 ЦК України). Відповідно до ч. 3 ст. 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Умовами укладеного між сторонами договору визначено обов`язок боржника сплатити на користь кредитора пеню у розмірі 3,64 % від суми заборгованості починаючи з першого дня заборгованості і до п`ятнадцятого. З наданим позивачем розрахунком пені (а.с. 33-39) суд погоджується частково. Зокрема проведені нарахування пені застосовано до загальної суми боргу, яка визначалась із врахуванням щоденних процентів за користування кредитом. З підстав, визначених вище, суд не погодився із нарахуваннями у цій частині, тому сума боргу, яка є простроченою та на яку підлягає нарахуванню пеня становить 3 038 грн. (2 450 грн. тіла кредиту та 588 грн. процентів), за таких обставин щоденний розмір пені становить 110,58 грн. (3 038 грн. х 3,64 % / 100 % = 110,58 грн./дн.) Позивачем проведені нарахування пені за період з 15.10.2018 (перший день прострочки) по 25.10.2018 (одинадцятий день прострочки), хоча умовами договору передбачена можливість стягнення пені у розмірі 3,64 % за кожен день прострочки протягом 15-ти днів. Відповідно за таких обставин суд позбавлений можливості самостійно збільшувати період такого нарахування, оскільки такі дії будуть порушенням притаманних цивільному процесу принципів змагальності та диспозитивності. За таких обставин загальна сума пені за 11 днів прострочки за період з 15.10.2018 по 25.10.2018 (включно) становить 1 216,38 грн. (110,58 грн./дн. х 11 дн. = 1 216,38 грн.). Відповідно у цій частині позовні вимоги підлягають до часткового задоволення. Клопотання представника відповідача - адвоката Семенова О.М. про застосування до позовних вимог про стягнення пені позовної давності не підлягає до задоволення, оскільки статтею 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (пені, штрафу) визначена спеціальна позовна давність в один рік. У свою чергу статтею 259 ЦК України визначена можливість збільшення позовної давності за домовленістю сторін. Під час розгляду судом встановлено, що укладаючи договір кредиту № 180929-085027 від 29.09.2018 відповідач погодився із Правилами про порядок надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ «ПРОСТІ ЗАЙМИ», затверджені рішенням загальних зборів засновників (протокол № 8 від 05.01.2018), та Умовами надання та обслуговування кредитів. Пунктом 7.4. Умов визначено, що сторони домовились про договірну позовну давність - 10 років. Відповідно на момент звернення до суду позовна давність, в тому числі щодо вимог про стягнення неустойки, не сплила. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Із розрахунком заявлених до відшкодування інфляційних втрат суд не може погодитися, оскільки вони проведені позивачем на помилково визначену суму боргу, на чому вже суд наголошував, тому на підставі проведеного судом розрахунку стягненню з [PERSON] на користь позивача підлягають інфляційні втрати за час прострочення виконання грошового зобов`язання (листопад 2018 - серпень 2021) на загальну суму 522,53 грн., які розраховані судом наступним чином: Період нарахуванняВстановлений індекс інфляціїСума боргуРозмір інфляційного збільшення Листопад 2018101,4 %3038 грн.42,53 грн. Грудень 2018100,8 %3038 грн.24,30 грн. Січень 2019101,0 %3038 грн.30,38 грн. Лютий 2019100,5 %3038 грн.15,19 грн. Березень 2019100,9 %3038 грн.27,34 грн. Квітень 2019101,0 %3038 грн.30,38 грн. Травень 2019100,7 %3038 грн.21,27 грн. Червень 201999,5 %3038 грн.-15,19 грн. Липень 201999,4 %3038 грн.-18,23 грн. Серпень 201999,7 %3038 грн.-9,11 грн. Вересень 2019100,7 %3038 грн.21,27 грн. Жовтень 2019100,7 %3038 грн.21,27 грн. Листопад 2019100,1 %3038 грн.3,04 грн. Грудень 201999,8 %3038 грн.-6,08 грн. Січень 2020100,2 %3038 грн.6,08 грн. Лютий 202099,7 %3038 грн.-9,11 грн. Березень 2020100,8 %3038 грн.24,30 грн. Квітень 2020100,8 %3038 грн.24,30 грн. Травень 2020100,3 %3038 грн.9,11 грн. Червень 2020100,2 %3038 грн.6,08 грн. Липень 202099,4 %3038 грн.-18,23 грн. Серпень 202099,8 %3038 грн.-6,08 грн. Вересень 2020100,5 %3038 грн.15,19 грн. Жовтень 2020101,0 %3038 грн.30,38 грн. Листопад 2020101,3 %3038 грн.39,49 грн. Грудень 2020100,9 %3038 грн.27,34 грн. Січень 2021101,3 %3038 грн.39,49 грн. Лютий 2021101,0 %3038 грн.30,38 грн. Березень 2021101,7 %3038 грн.51.65 грн. Квітень 2021100,7 %3038 грн.21,27 грн. Травень 2021101,3 %3038 грн.39,49 грн. Червень 2021100,2 %3038 грн.6,08 грн. Липень 2021100,1 %3038 грн.3,04 грн. Серпень 202199,8 %3038 грн.-6,08 грн. Загалом: 522,53 грн. Щодо заявлених до стягнення 3 % річних від простроченої суми з аналогічних підстав суд не погоджується із наданими позивачем розрахунками та за наслідками проведення розрахунку за період часу з 15.10.2018 по 30.08.2021 (включно), тобто за 1 051 день, на суму боргу, яка становить 3 038 грн., приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог у цій частині на суму 262,43 грн. (3 038 грн. х 3 % х 1 051 дн. / 100 % х 365 дн. = 262,43 грн.) З урахуванням наведених висновків позов ТОВ «ПРОСТІ ЗАЙМИ» до [PERSON] підлягає до часткового задоволення, зокрема стягненню підлягає на користь позивача заборгованість за тілом кредиту у сумі 2 450 грн., проценти за користування кредитом в сумі 588 грн., пеня на суму 1 216,38 грн., інфляційні втрати в сумі 522,53 грн. та три проценти річних в сумі 262,43 грн., а всього 5 039,34 грн. Крім того, відповідно до вимог статті 141 ЦПК України стягненню з відповідача підялагє сплачений позивачем судовий збір, пропорційно розміру задоволених позовних вимог на суму 193,83 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial