Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-12 00:00:00

Представник позивача адвокат Головко Д.В. звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Ірини Михайлівни № 1126 від 19.04.2019 року щодо звернення стягнення на нерухоме майно - квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та належить на праві власності [PERSON] , шляхом реалізації цього майна та задоволення вимог АТ КБ «Приватбанк» у загальному розмірі 1 536 116,51 гривень та стягнути з відповідача судові витрати. В обґрунтування позовних вимог вказує, що на початку липня 2021 року позивач дізналася, що 24 травня 2021 року постановою приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Сивокозовим Олександром Миколайовичем було відкрито виконавче провадження №65533242 на підставі оскаржуваного виконання виконавчого напису приватного нотаріуса Бондар Ірини Михайлівни № 1126 від 19.04.2019 року, про звернення стягнення на нерухоме майно-квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ., що належить на праві власності [PERSON] , зазначене нерухоме майно на підставі договору Іпотеки № DZL0GK00770027 від 16.02.2007 посвідченого приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу Ізотовою В.А., за реєстровим номером № 625, передане в Іпотеку АТ КВ «ПРИВАТБАНК», за рахунок коштів отримані від реалізації нерухомого майна пропоную задовольнити вимоги АТ КБ «ПРИВАТБАНК» шляхом перерахування коштів, заборгованості за кредитом - 14913,20 доларів США; заборгованості за відсотками - 13775,80 доларів США; комісія - 2180,06 доларів США; пеня - 24413,72 доларів США; всього становить 55282,78 доларів США, що за курсор НБУ на 25.01.2019 року склало - 1536116,51 мільйонів гривень. Як вказано в оскаржуваному виконавчому написі стягнення проводилося за одинадцять років, дев`ять місяців, а саме з 16.02.2007 року по 25.01.2019 року. При цьому в оскаржуваному виконавчому написі не вказано за який саме договір кредиту проводиться стягнення, оскільки договір Іпотеки, який вказаний у виконавчому написі за своєю природою є похідним договором від договору кредиту. Позивач не визнає розмір заборгованості зазначений в оскаржуваному виконавчому написі нотаріуса № 1126 та вважає даний розмір заборгованості штучно створеною в односторонньому порядку із власної вигоди для відповідача, а також із втратою позовної давності, та без належного розрахунку заборгованості. Наголошує, що [PERSON] не було повідомлено про наміри вчинення виконавчого напису, який було зроблено нотаріусом, вказана заборгованість у виконавчому написі вчинено з порушення вимог ст. 257, ч.1, п. 2 ст. 258 ЦК України. Представник позивача зазначає, що відповідно до ч.1, п.2 ст. 258 ЦК України вбачається, що для стягнення неустойки (штрафу, пені), встановлена позовна давність строком в 1 (один) рік, натомість в оспорюваному виконавчому написі нотаріуса № 1126 не міститься розрахунку заборгованості, а отже і неможливо встановити за який саме період було нараховано дану суму боргу, яким чином було нараховано, та чи вживалися саме ті умови, які підписував позивач, при укладанні кредитного договору з AT КБ«ПРИВАТБАНК». У виконавчому написі лише розписана сума, проте не вказано, а ні кредитний договір, а ні надано детальний розрахунок заборгованості, а ні вказано, які попередньо вживалися дії для врегулювання даної заборгованості, що в свою чергу вже є порушенням, а з цього виходить те, що заборгованість не можна вважати безспірною. З виконавчого напису взагалі незрозуміло звідки виникла та за який період така сума заборгованості, що вже є порушенням. Не зважаючи за вказану строку період стягнення, не можна вважати дійсним розмір заборгованості, оскільки дане твердження не підтверджується розрахунком заборгованості. Також у виконавчому написі не зазначено за який саме термін нараховано неустойки (комісію за обслуговування) відносно кредитного договору і чи була там дана комісія. Представник позивача вважає, що свідомо ігноруючи вищезазначені обставини було і вчинено виконавчий напис № 1126, чим порушено її конституційне право, окрім цього вона не отримувала жодного повідомлення ні на адресу реєстрації, ні на адресую майна на яке приводиться стягнення, яке було передано в Іпотеку. Відповідач звернувся до нотаріуса лише у квітні 2019 року, з пропуском строку визначеним законодавством, а нотаріус дану обставину не перевірив та відповідно не законно вчинив виконавчий напис. Одночасно оскаржуваний виконавчий напис № 1126 вчинений на не передбаченому Переліком борговому документі - кредитному договорі, договорі іпотеки, який нотаріально не посвідчений, окрім договорів іпотеки, а тому не підлягає виконанню. Таким чином представник позивача вважає, що порушена процедура вчинення виконавчого напису та спірним питанням є розмір заборгованості. Ухвалою суду від 23 вересня 2021 року відкрито провадження у цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження, призначено судове засідання та за клопотанням представника позивача витребувано відприватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Ірини Михайлівни завірених належним чином копій документів нотаріальної справи, на підставі яких було вчинено виконавчий напис № 1126 від 19.04.2019 року. Сторони у судове засідання не з`явилися. Представник позивача до початку судового засідання надав заяву про розгляд справи за його відсутність та відсутності позивача, позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити. Представник відповідача Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" в судове засідання не з`явився, про причину неявки суд не повідомив, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Заяви про розгляд справи без його участі до суду не надходило, відзиву на позов від відповідача також не надходило. Третя особа - приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Ірина Михайлівна в судове засідання не з`явилась, надала заяву про розгляд справи без її участі та належним чином засвідчені копії документів нотаріальної справи, на підставі яких було вчинено виконавчий напис № 1126 від 19.04.2019 року (а.с. 91-119). Третя особа - приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Сивокозов Олександр Миколайович в судове засідання не з`явився, про причину неявки суд не повідомив, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Заяви про розгляд справи без його участі до суду не надходило. Виходячи з наведеного, суд ухвалив провести судове засідання за відсутності сторін на підставі наявних у справі матеріалів без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України та ухвалити заочне рішення. Згідно з вимогами ст. 55 Конституції України права та свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод, інтересів. У відповідності до пунктів 10 та 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 1 листопада 1996 року № 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» конституційні положення про законність судочинства та рівність усіх учасників процесу перед законом і судом (ст. 129 Конституції) зобов`язують суд забезпечити всім їм рівні можливості щодо надання та дослідження доказів, заявлення клопотань та здійснення інших процесуальних прав. При вирішенні цивільних справ суд має виходити з поданих сторонами доказів. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В тому числі, суд враховує вимоги ст. 80 ЦПК України, зокрема достатність доказів для вирішення справи, наданих до суду. Дослідивши в порядку спрощеного позовного провадження матеріали справи, оцінивши зібрані по справі письмові докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Із Кредитної договору DZL0GK00770027 від 16 лютого 2007 року відомо, що [PERSON] та Закрите акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» (назву змінено на Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк») уклали кредитний договір, відповідно до умов якої позичальник отримав кредит в порядку та на умовах, визначених цим договором (а.с. 103-104). Згідно п. 7.1 кредитного договору банк зобов`язався надати позичальникові кредитні кошти шляхом видачі готівки через касу на строк з 16 лютого 2007 р. по 15 лютого 2022 р. включно, у вигляді не поновлюваної лінії у розмірі 21565,00 доларів США на наступні цілі: 19000,00 доларів США на придбання квартири, а також 2565,00 доларів США на сплату страхових платежів у випадках та в порядку передбачених п.п. 2.1.3, 2.2.7 даного договору, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 1% від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, щомісяця в період сплати у розмірі 0,20% від суми виданого кредиту, відсотків за дострокове погашення кредиту згідно з п. 3.11 даного Договору та винагороди за проведення додаткового моніторингу згідно п. 6.2 даного договору. Періодом сплати вважати період з 20 по 25 число кожного місяця. На забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором укладено Договір іпотеки квартири DZL0GK00770027 від 16 лютого 2007 між ЗАТ КБ «Приватбанк», як іпотекодержателем, та [PERSON] , як іпотекодавцем,посвідченого приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу Ізотовою В.А., за реєстровим номером № 625 (а.с. 100-102). Згідно Договору іпотеки, предметом договору є надання іпотекодавцем в іпотеку майна, зазначеного в п.п. 33.3 цього договору, в забезпечення виконання зобов`язань Позичальника перед Іпотекодержателем, в силу чого Іпотекодержатель має право в разі невиконання позичальником зобов`язань, забезпечених іпотекою, одержати задоволення за рахунок переданого в іпотеку предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами Іпотекодавця (п. 1 Договору іпотеки). Відповідно до п. 7 Договору іпотеки в забезпечення виконання Позичальником зобов`язань за кредитним договором Іпотекодавець надав в іпотеку Іпотекодержателю належне йому нерухоме майно. Відповідно п.33.2 Договору іпотеки, за цим договором іпотекою забезпечується виконання зобов`язань позичальника за кредитним договором від 16 лютого 2007 р. № DZL0GK00770027, укладеним між Банком та Іпотекодавцем по: поверненню кредиту, наданого у вигляді не поновлюваної лінії у сумі 21565,00 доларів США на строк з 16 лютого 2007 р. по 15 лютого 2022 р. включно на наступні цілі: купівля квартири у сумі 19000,00 доларів США. Погашення за кредитним договором здійснюється в строк з 20 по 25 число кожного місяця. Зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1% за місяць, щомісячного надання грошових коштів у період сплати сумою не менше 268,07 доларів США для погашення заборгованості, зі сплатою відсотків при порушенні позичальником зобов`язань по погашенню квартиру у розмірі 2,51 %, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 1% від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, щомісяця в період сплати у розмірі 0,20% від суми виданого кредиту, відсотків за дострокове погашення кредиту згідно з п. 3.11 даного Договору та винагороди за проведення додаткового моніторингу згідно п. 6.2 даного договору, сплату пені в розмірі 0,15 % від суми непогашеної заборгованості. З забезпечення виконання Позичальником зобов`язань за кредитним договором Іпотекодавець надав в іпотеку нерухоме майно, а саме 2-х кімнатна квартира загальною площею 49.1 кв.м., житлова площа 28,6 кв.м., яка належить іпотекодавцю на праві власності на підставі договору купівлі-продажу квартири, що знаходить за адресою: [ADDRESS] (а.с.101). Із виписки з рахунку боржника за договором № DZL0GK00770027 від 16 лютого 2007 року укладеного між ПриватБанком та клієнтом [PERSON] внаслідок невиконання кредитних зобов`язань станом на 25.01.2019 утворилась заборгованість (а.с. 109-111). Із виконавчого напису видно, що за заявою АТ КБ «Приватбанк» від 15.04.2019 приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. 19 квітня 2019 року вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 1126, яким запропоновано звернути стягнення на нерухоме майно - квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що належить на праві власності [PERSON] , та за рахунок коштів, отриманих від реалізації нерухомого майна, задовольнити вимоги АТ КБ «ПриватБанк» щодо сплати заборгованості в розмірі: заборгованість за кредитом 14913,20 доларів США, заборгованість за відсотками 13775,80 доларів США, комісія 2180,06 доларів США, пеня 24413,72 долари США, що всього становить 55282,78 доларів США, що за курсом НБУ на 25.01.2019 року становить 1536116,51 грн. та витрати, пов`язані із вчиненням виконавчого напису 3500,00 грн., а 1539616,51 грн. Строк, за який провадиться стягнення, - одинадцять років одинадцять місяці дев`ять днів, а саме з 16.02.2007 року по 25.01.2019 року (а.с. 92). На підставі вказаного виконавчого напису приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Сивокозовим О.М. 24.05.2021 року було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 65533242 та постанову про арешт майна боржника (а.с. 12-13). 17.08.2021 року приватним виконавцем була винесена постанова про опис та арешт майна (коштів) боржника (а.с. 14-15), 27.08.2021 року постанова про призначення суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні (а.с. 16-17). Проте, зазначений виконавчий напис вчинено з порушенням чинного законодавства, що підтверджується таким. Статтею 18 ЦК України встановлено, що нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до частини 1 статті 1Закону України «Про нотаріат» нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року №296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22.02.2012 року за № 282/20595. Відповідно до п. 19) частини 1 ст.34Закону України «Про нотаріат» виконавчий напис є нотаріальною дією, що вчиняють нотаріуси. Вчинюючи виконавчі написи, нотаріус відповідно до закону встановлює та офіційно визнає факт наявності певної безспірної заборгованості та викладає такий свій висновок у відповідному нотаріальному акті - документі (виконавчому написі), що одночасно є підставою для примусового виконання (пункт 3 частини першої статті 3 Закону України «Про виконавче провадження»). Так, згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Учинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Такий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 січня 2020 року у справі № 305/2082/14-ц (провадження № 14-557цс19). У вказаній постанові також зазначено, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на і підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Захист прав боржника у процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається у спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій, - шляхом надіслання іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною - стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Неотримання боржником вимоги про усунення порушень за кредитним договором об`єктивно позбавляє його можливості бути вчасно проінформованим про наявність заборгованості та можливості надати свої заперечення щодо неї або оспорити вимоги кредитора. Якщо боржник не має можливості подати нотаріусу заперечення щодо вчинення виконавчого напису або висловити свою незгоду з письмовою вимогою про сплату боргу чи повідомити про наявність спору між нею та відповідачем щодо суми заборгованості, це об`єктивно виключає можливість вчинення виконавчого напису. Учинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих кредитором повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень боржнику. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка на письмовому повідомленні про його отримання. Такий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 30 вересня 2019 року в справі № 357/12818/17 (провадження № 44380св18). Главою 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012року № 296/5 передбачено порядок вчинення виконавчих написів. Відповідно до п. 1.1, 3.1, 3.2, 3.3, 3.4, 3.5 глави 16 цього Порядку для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі, якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Відповідно до розділу 2 «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» Переліку, для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Статтею 50 Закону України «Про нотаріат» встановлено, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. У Постанові Верховного Суду від 14 лютого 2018 року у справі №760/2193/15-ц висловлено позицію про те, що суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Такий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 січня 2020 року у справі № 305/2082/14-ц (провадження № 14-557цс19), а також у постанові Верховного Суду у справі № 207/1587/16 від 19 вересня 2018 року (провадження № 14-12559св18). Належними доказами, які підтверджують наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлюють розмір заборгованості, можуть бути виключно документи первинної бухгалтерської документації, оформлені у відповідності до норм ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», оскільки тільки первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій і складені під час здійснення господарської операції, є правовою підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Частиною другою статті 258 ЦК України встановлено, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Таким чином, нотаріус, перш ніж вчинити виконавчий напис, повинен перевірити чи підпадає заявлена вимога під той вид заборгованості, про який йдеться в Переліку, чи подані всі передбачені Переліком документи, чи оформлені такі документи належним чином, чи підтверджують подані документи безспірність заборгованості боржника перед кредитором та прострочення виконання зобов`язання, чи не виник спір між зацікавленими особами, чи не минув встановлений законодавством строк для вчинення виконавчого напису . Аналогічну позицію викладено в ухвалі колегії суддів судової палати цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ 01.03.2017 р. № 201/1662/16-ц. Однак, при вчиненні оспорюваного виконавчого напису зазначених вимог не дотримано. Так, із матеріалів виконавчого напису відомо, що 12.03.2019 року представник АТ КБ «Приватбанк» надіслав [PERSON] письмову вимогу від 01.02.2019 року про усунення порушень за Кредитним договором № DZL0GK00770027 від 16 лютого 2007 року, проте, відсутні підтверджуючі документи про отримання ним цієї вимоги (а.с. 97, 98,99). Одночасно Кредитний договір № DZL0GK00770027 від 16 лютого 2007 року не був нотаріально посвідченим відповідно до вимог пункту 2 Переліку №1172, тому суд приходить до висновку, що в момент вчинення виконавчого напису 19.04.2019 року були відсутні правові підстави для його вчинення, а отже такий виконавчий напис не підлягає виконанню. Зазначене узгоджується з правовою позицією, що викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 29.01.2019 року у справі №910/13233/17. Крім цього, із матеріалів виконавчого напису видно, що АТ КБ «Приватбанк» надав приватному нотаріусу розрахунок заборгованості за вказаним кредитним договором, але не надав документи первинної бухгалтерської документації, оформлені у відповідності до норм ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», що власне стали підставою для складання розрахунку заборгованості за вказаним кредитним договором. Із зазначеного кредитного договору відомо, що кінцевий строк повернення кредиту - до 15 лютого 2022 року включно, тобто саме із цієї дати слід обчислювати право вимоги. Згідно зі ст. 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється виключно на засадах змагальності сторін, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог та на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору, доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи викладене, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд дійшов висновку, що нотаріус при вчиненні оспорюваного виконавчого напису порушив норми чинного законодавства, а відтак позовні вимоги є обґрунтованими і тому виконавчий напис підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню. Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, суд при вирішенні питання розподілу судових витрат, присуджує стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору за подання позову в розмірі 908 грн. 00 копійок та за подання заяви про забезпечення позову 454 гривні.

Outcome: approved