Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся 27.09.2021 року до Оржицького районного суду Полтавської області з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав. У позовній заяві [PERSON] вказано, що позивач та відповідач мають спільних дітей: [PERSON] , [INFO] , сина [PERSON] , [INFO] та доньку [PERSON] , [INFO] . Позивач зазначає, що відповідач ніяким чином не піклується про дітей, не проявляє заінтересованості в їхній подальшій долі, не цікавиться успіхами, станом здоров`я, не піклується про фізичний і духовний розвиток дітей, підготовкою до школи, зокрема, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дітей, що негативно впливає на їхній фізичний розвиток, не спілкується з дітьми в обсязі, необхідному для їхнього нормального самоусвідомлення, не надає дітям доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню ними загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до їхнього внутрішнього світу, не створює умов для отримання ними освіти. [PERSON] вказує, що відповідачка покладених законом на батьків обов`язків не виконує, не бере педагогічної, матеріальної або будь-якої іншої участі у вихованні дітей. Всі питання щодо виховання вирішуються позивачем самостійно без участі та підтримки з боку відповідачки. Діти знаходиться на повному його утриманні. Посилаючись на вищевикладені обставини позивач [PERSON] просив суд позбавити [PERSON] батьківських прав стосовно дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . В судовому засіданні позивач позов підтримав у повному обсязі, у своїх поясненнях посилався на обставини, що викладені у позовній заяві, просив суд задовольнити позов. Позивач вказав, що відповідачка тривалий час проживає окремо від нього та від дітей, не турбується про дітей та не цікавиться ними. Діти на даний час проживають з ним та з його матір`ю. Відповідачка в судове засідання 17.01.2022 року повторно не з`явилася, про причини своєї неявки суд не повідомила, відзиву щодо позову не подала. Представники третіх осіб органу опіки та піклування виконавчого комітету Оржицької селищної ради та служби у справах виконавчого комітету Оржицької селищної ради не заперечували щодо задоволення позову. Представник органу опіки і піклування Сокол С.І. повідомила, що соціальними службами неодноразово вживалися заходи для того, щоб спонукати відповідачку змінити ставлення до своїх дітей, для того щоб вона почала брати участь у їхньому забезпеченні та вихованні, щоб вона почала цікавитися станом дітей, однак ці заходи не дали позитивних результатів. Мав місце випадок, коли соціальні служби змушені були тимчасово вилучити дітей з сім`ї і помістити їх в установи, призначені для перебування дітей, позбавлених батьківського піклування. На той час, за словами представника, мати фактично самоусунулася від участі у вихованні та забезпеченні дітей, а позивач не мав права утримувати цих дітей у себе, оскільки на той час у документах про народження дітей він не був зазначений як батько. Після того як відомості про позивача як батька дітей було внесено в документи про народження дітей, дітей було повернуто з вказаних установ позивачеві. Після цього працівники соціальних служб неодноразово перевіряли умови проживання дітей і жодного разу зауважень до умов проживання дітей не було. За словами представника позивачем для дітей створені всі необхідні умови для проживання та розвитку. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Суд, заслухавши пояснення позивача, представників третіх осіб, дослідивши докази і давши їм належну оцінку, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що відповідачка [PERSON] є матір`ю [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвами про їх народження (а.с. 7-9). Діти проживають разом з позивачем (а.с. 11). Згідно рішення Оржицького районного суду Полтавської області від 31.08.2021 року шлюб між позивачем [PERSON] та відповідачкою [PERSON] розірваний (а.с. 17). У характеристиці, яка видана виконавчим комітетом Оржицької селищної ради вказано, що [PERSON] недобросовісно виконує свої материнські обов`язки, старається перекласти свої обов`язки на чоловіка [PERSON] і свекруху [PERSON] , через що нерідко в сім`ї трапляються конфлікти (а.с. 15). У довідці інспектора з реагування патрульної поліції СПД № 1 ВП № 2 Лубенського ВРП ГУНП в Полтавській області Ярослава Мороза від 07.087.2021 зазначено, що мати позивача [PERSON] зверталася до поліції з заявою про те, що її невістка [PERSON] вчиняє хуліганські дії, а саме, перебуває у стані алкогольного сп`яніння та вчиняє сварку з заявницею, ображає нецензурною лайкою. В довідці зазначено, що відносно [PERSON] було складено протокол про адміністративне правопорушення за ст. 173 КУпАП, який направлено до Оржицького районного суду Полтавської області для подальшого прийняття рішення (а.с. 18, 19). У висновку органу опіки та піклуваннявиконавчого комітету Оржицької селищної ради вказано на доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] відносно малолітніх [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с. 61-63). Згідно частини першої статті 151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона/він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Статтею 165 СК України визначено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, що була ратифікована Постановою Верховної Ради України N 789-XII від 27.02.1991 року, Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до Постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 року № 3 ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Слід розуміти, що поняття ухилення від виконання обов`язку і невиконання обов`язку не є тотожними. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони свідомо не піклуються про розвиток дитини, хоча мають реальну можливість для цього. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яке тягне за собою серйозні правові наслідки, як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). На думку суду відповідачка ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків. При цьому, в даній конкретній ситуації суд враховує, що з іншої сторони держава має позитивний обов`язок вживати виважених і послідовних заходів зі сприяння возз`єднанню дітей зі своїми біологічними батьками, дбаючи при досягненні цієї мети про надання їм можливості підтримувати регулярні контакти між собою та якщо це можливо (пункт 52 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Савіни проти України»). Однак, реалізація таких обов`язків держави також вимагає від відповідача активних дій, які б свідчили про їх бажання скористатись такою допомогою держави. Проте, в даній справі суду не надано доказів того, що відповідачка хоча б один раз звернулася б до уповноважених органів держави для сприяння їй будь-яким чином реалізувати свої батьківські обов`язки. Суд зауважує, що навіть протягом розгляду справи в суді вона таких дій не вчинила. Суд також враховує, що в даному випадку позбавлення батьківських прав не призведе до відібрання дітей у матері, оскільки вони з нею не проживають протягом тривалого часу, так само даний захід не виключає можливість побачення матері зі своїми дітьми. Тобто, позбавлення батьківських прав відповідача фактично не змінить тривалу існуючу ситуацію між матір`ю та дітьми. В ситуації, що склалась суд не знаходить підстав для попередження відповідачки про необхідність змінити ставлення до виховання дитини і для покладення на органи опіки та піклування контролю за виконанням батьківських обов`язків, оскільки відповідачка тривалий час не виконує своїх обов`язків по вихованню дитини, не змінилася ця ситуація і під час розгляду цієї справи в суді. Таким чином, в даній конкретній ситуації існують виключні обставини, за яких відповідачка може бути позбавлена батьківських прав, що не суперечить статті 9 Конвенції про права дитини, статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (див. наприклад пункт 59 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ньяоре проти Франції»), і в такому випадку на перше місце ставляться «якнайкращі інтереси дитини», оцінка яких включала в себе оцінку і знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення в даному випадку стосовно даної особи (див. пункт 47 Зауважень загального порядку Комітету ООН з прав дитини № 14 (2013) про право дитини на приділення першочергової уваги якнайкращому забезпеченню його інтересів (Пункт 1 статті 3)). Приймаючи рішення про позбавлення відповідача батьківських прав, суд враховує також те, що відповідачка [PERSON] дійсно ухиляється від участі у вихованні дітей. Тому суд приходить до переконання, що хоча позбавлення батьківських прав і є крайнім заходом, але його необхідно застосувати до відповідачки, оскільки таке рішення буде в повній мірі відповідати інтересам дітей. При цьому, суд вважає за необхідне зазначити, що якщо поведінка відповідачки щодо участі у вихованні та утриманні дітей зміниться, то відповідно до ч. 1 ст. 169 Сімейного кодексу України вона буде мати право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. На підставі викладеного та

Outcome: approved