Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-12 00:00:00

[PERSON] звернувся до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] про стягнення боргу. Свої вимоги обґрунтовує тим, що між ним та відповідачем був укладений договір позики, за умовами якого він передав у власність [PERSON] грошові кошти у сумі 122400 грн. 00 коп., що еквівалентно 5000 доларів США, які відповідач зобов`язався повернути до 29 травня 2020 року. Позивач стверджує, що у домовлений і визначений законом строк відповідач не виконав взяті на себе зобов`язання. В зв`язку з цим, просив стягнути з нього грошові кошти 138454 грн. 00 коп., що еквівалентно 5000 доларів США станом на день звернення до суду з позовною заявою, а також 100000 грн. 00 коп. моральної шкоди. Одночасно з позовною заявою подав заяву про забезпечення позову, в якій просив накласти арешт на належний відповідачу автомобіль «Мерседес». Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 24 вересня 2020 року [PERSON] було відмовлено у задоволенні заяви про забезпечення позову. Ухвалою цього ж суду від 27 квітня 2021 року, залишеною в силі постановою Київського апеляційного суду від 05 липня 2021 року, справу було передано на розгляд до Смілянського міськрайонного суду Черкаської області за територіальною підсудністю. У судове засідання сторони не з`явились. У поданій до суду заяві представник позивача просив розглянути справу за його відсутності у судовому засіданні та відсутності позивача та задовольнити позов. Відповідач в судове засідання не з`явився, відзиву на позов у встановлений судом строк до суду не подав, причини неявки не повідомив, хоча про дату, час і місце розгляду справи був повідомлений через оголошення\~ на офіційному веб-сайті\~ судової влади України. За таких обставин суд проводить розгляд справи у відсутності сторін без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу за правилами ч. 2 ст. 247 ЦПК України. У зв`язку з неявкою в судове засідання відповідача розгляд справи проведено в порядку заочного розгляду, передбаченого гл. 11 ЦПК України, про що судом постановлено ухвалу. Дослідивши та оцінивши наявні у справі докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 22 лютого 2020 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Майдибурою О.В. та зареєстрований в реєстрі за № 2605. Відповідно до п. 1 цього договору [PERSON] передав у власність [PERSON] грошові кошти у сумі 122400 грн. 00 коп., що еквівалентно 5000 доларів США 00 центів за офіційним курсом НБУ, встановленим на 22.01.2020 року у розмірі 24 грн. 48 коп. за 1 долар США. В свою чергу [PERSON] зобов`язався повернути [PERSON] таку ж суму грошових коштів , а саме 122400 грн. 00 коп., що еквівалентно 5000 доларів США 00 центів за офіційним курсом НБУ, встановленим на 22.01.2020 року, у розмірі 24 грн. 48 коп. за 1 долар США. Згідно п. 2 вказаного договору повернення зазначеної в цьому договорі суми без нарахування відсотків мало бути здійснено у місті Києві до 29 травня 2020 року. Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (стаття 1046 ЦК України). Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (стаття 1049 ЦК України). Враховуючи, що відповідачем не спростовані вказані позивачем обставини, докази виконання взятого на себе зобов`язання суду не надано, суд вважає, що наявні підстави для стягнення боргу в судовому порядку. Згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Гривня є законним платіжним засобом на території України. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (ч. 1, 2 ст. 192 ЦК України). Згідно зі статтею 524 ЦК України зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні.\~ Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Відповідно до частини першої статті 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Отже, гривня як національна валюта вважається єдиним законним платіжним засобом на території України. Разом з тим, тлумачення абзацу 1 частини першої статті 1046, абзацу 1 частини першої статті 1049 ЦК України дозволяє стверджувати, що законодавцем не забороняється стягнення боргу за договором позики і в іноземній валюті. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18) зроблено висновок, що у разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. Оцінивши наданий договір позики, суд зазначає, що умови договору передбачають домовленість сторін про те, що борг, який підлягає поверненню, становить 122400 грн. 00 коп., що еквівалентно 5000 доларів США. Таким чином, у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, тому сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом валюти на день платежу. Подібні правові висновки викладені Верховним Судом у постановах від 19 вересня 2018 року у справі № 766/730/17, від 20 грудня 2019 року у справі № 703/3521/16-ц , від 23 вересня 2020 року у справі № 357/5634/18 , від 10 лютого 2021 року у справі № 396/6664/16-ц. Станом на день ухвалення судового рішення один долар США за офіційним курсом НБУ коштує\~ 27,7073 грн. Відповідно, 5000 доларів США становить 138536 грн. 50 коп. Оскільки позивач просить стягнути з відповідача 138454 грн. 00 коп., суд вважає за можливе задоволити позов в частині стягнення боргу за договором позики в межах заявлених вимог. Статтею 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Мотивуючи вимогу про стягнення моральної шкоди, [PERSON] посилався на те, що невиконання взятих на себе відповідачем зобов`язань призвело до того, що він з початку червня 2020 року перебував і продовжує перебувати у стані психологічного стресу, в постійній та тривалій нервовій та психологічній напрузі, дискомфорті, негативних емоціях. Вказував, що такі обставини призвели до його моральних страждань, які він оцінив в розмірі 100000 грн. 00 коп. Зважаючи на порушення відповідачем прав [PERSON] , суд дійшов висновку про наявність моральної шкоди, яку було спричинено позивачу, та беручи до уваги втрати немайнового характеру, які зазнав позивач, зміни, які відбулись в житті позивача,\~ наслідки, що наступили,\~ вважає, що розмір компенсації моральної шкоди в сумі 5 000 грн. 00 коп. відповідає засадам виваженості, справедливості та співмірності. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу в матеріалах справи наявні договір про надання професійної правничої допомоги від 01 липня 2020 року, укладеного з адковатом [PERSON] , та додаток № 1 до цього договору від 03 вересня 2020 року, пунктом 3 якого визначено, що в день підписання договору клієнтом сплачується адвокату сума в рахунок оплати правничої допомоги в розмірі 10000 грн., актом приймання-передачі виконаних робіт від 03 вересня 2020 року, який містить детальний опис наданих адвокатом послуг, актом прийому-передачі грошових коштів від 01 вересня 2020 року, квитанцією до прибуткового касового ордеру від 01 вересня 2020 року, відповідно до якої позивачем було сплачено 10000 грн. на виконання умов договору про надання правової допомоги. Враховуючи, що у задоволенні заяви про забезпечення позову було відмовлено повністю, суд не вбачає підстав для стягнення з відповідача понесених позивачем витрат на оплату судового збору у розмірі 420,40 грн. З урахуванням вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача належить стягнути документально підтверджені витрати по оплаті судового збору за звернення до суду з позовною заявою, пропорційно до задоволеної частини вимог, що становить\~ 1338,77 грн., та 6016 грн. витрат на правничу допомогу. На підставі наведеного,

Outcome: approved