Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-17 00:00:00

23.11.2021 позивач [PERSON] звернулася до Балаклійського районного суду Харківської області із позовною заявою до [PERSON] , у якій просить розірвати шлюб, зареєстрований між нею та відповідачем 15.04.2004 у Палаці одруження Управління запису актів цивільного стану адміністрації м.Бєлгород РФ, актовий запис № 212. Обґрунтовуючи позовні вимоги зазначила, що у неї з відповідачем є діти: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , які проживають з позивачем. Сімейне життя не склалось через відсутність взаєморозуміння. Спільне господарство вони з відповідачем не ведуть, проживають окремо. Подальше спільне життя і збереження шлюбу не відповідає її інтересам. Позивач у судове засідання не з`явилася, подала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала. Відповідач у судове засідання не з`явився, про день, час та місце судового розгляду був повідомлений належним чином, причину неявки суду не повідомив. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу згідно ч.2 ст.247 ЦПК України не здійснювалось. За загальним правилом частини першої статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. При цьому відповідно до частини четвертої названої статті Кодексу у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Із огляду на це та, ураховуючи одночасне існування умов, перелічених у частині першій статті 280 ЦПК України, визнавши достатніми наявні в справі матеріали для встановлення прав і взаємовідносин сторін, суд за згодою позивача вважає за можливе розглянути справу за відсутності належно повідомленого про судове засідання відповідача з дотриманням встановлених законом вимог і постановити заочне рішення. У відповідності до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом установлені такі обставини і визначені відповідні до них правовідносини. 15.04.2004 між [PERSON] , [INFO] , і [PERSON] , [INFO] , у Палаці одруження Управління запису актів цивільного стану адміністрації м.Бєлгород РФ зареєстровано шлюб, про що складено актовий запис № 212 (а.с. 16). У вказаному шлюбі сторони мають неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , свідоцтво про народження серії [NUMBER] , [PERSON] , [INFO] , свідоцтво про народження серії [NUMBER] , [PERSON] , [INFO] , свідоцтво про народження серії [NUMBER] , [PERSON] , [INFO] , свідоцтво про народження серії [NUMBER] , [PERSON] , [INFO] , свідоцтво про народження серії [NUMBER] (а.с. 7-11). Згідно з довідкою про реєстрацію місця проживання особи № 149, виданою Новогусарівським старостинським округом Виконавчого комітету Балаклійської міської ради Харківської області 23.11.2021, гр. [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , з 13.01.2017 (а.с. 27). Згідно з відповіддю № 02-27/2546 від 29.11.2021, наданою Донецької селищною радою Ізюмського району Харківської області за запит суду про реєстрацію місця проживання особи гр. [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , з 08.10.2004 (а.с. 21). У відповідності до ст.3 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Питання, що виникають у сфері приватно-правових відносин із іноземним елементом (хоча б один учасник правовідносин є іноземцем, особою без громадянства або іноземною особою; об`єкт правовідносин знаходиться на території іноземної держави; юридичний факт, який створює, змінює або припиняє правовідносини, мав чи має місце на території іноземної держави), у тому числі й питання підсудності судам України справ з іноземним елементом, вирішуються згідно із Законом України «Про міжнародне приватне право». У відповідності ст.58 Закону України "Про міжнародне приватне право" шлюб між громадянами України, шлюб між громадянином України та іноземцем, шлюб між громадянином України та особою без громадянства, що укладений за межами України відповідно до права іноземної держави, є дійсним в Україні за умовами додержання щодо громадянина України вимог Сімейного кодексу України щодо підстав недійсності шлюбу. Згідно зі ст.63 Закону України "Про міжнародне приватне право" припинення шлюбу та правові наслідки припинення шлюбу визначаються правом, яке діє на цей час щодо правових наслідків. Статтею 13 Закону України "Про міжнародне приватне право" передбачено, що документи, які видані уповноваженими органами іноземних держав у встановленій формі, визнаються дійсними в Україні в разі їх легалізації, якщо інше не передбачено законом або міжнародним договором України. Документом, яким встановлено безпосередні процедури легалізації шлюбу, укладеного за кордоном, є Наказ Міністерства юстиції України "Про затвердження Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні" № 52/5 від 18.10.2000 зі змінами та доповненнями. Тобто, для визнання шлюбу державою Україна, укладеного в іншій країні, із усіма правовими наслідками, шлюб необхідно легалізувати. За загальним правилом, легалізація це процедура приведення документів у ту форму, яка відповідає законодавству іноземної держави і визнається державними органами цієї держави. Процедура легалізації в Україні таких документів, як: свідоцтво про укладення шлюбу або розірвання шлюбу, рішення суду про розірвання шлюбу, скоєних за кордоном, відбувається на підставі Інструкції про порядок консульської легалізації офіційних документів в Україні і за кордоном, затвердженої Наказом Міністерства закордонних справ України № 113 від 04.06.2002. Гаазька Конвенція, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів 1961 року, згода на обов`язковість якої надана Законом України від 10.01.2002 "Про приєднання України до Конвенції, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів", набула чинності між Україною і державами-учасницями Конвенції, що не висловили заперечень проти її приєднання, з 22.12.2003. На сьогодні Україна є учасницею окремих міжнародних договорів, якими скасоване будь-яке додаткове засвідчення офіційних документів, що подаються до установ держав-учасниць такого Договору. Натепер діють Договори про правову допомогу між Україною та Республікою Білорусь, Азербайджанською Республікою, Республікою Узбекистан, Російською Федерацією, Республікою Казахстан, Республікою Вірменія, Республікою Молдова, Республікою Грузія та Туркменістаном, Литовською Республікою, Естонською Республікою, Латвійською Республікою, Чеською Республікою, Угорською Республікою, Республікою Польща тощо. Згідно зі ст.60 Закону України "Про міжнародне приватне право" правові наслідки шлюбу визначаються спільним особистим законом подружжя, а за його відсутності - правом держави, у якій подружжя мало останнє спільне місце проживання, за умови, що хоча б один з подружжя все ще має місце проживання у цій державі, а за відсутності такого - правом, з яким обидва з подружжя мають найбільш тісний зв`язок іншим чином. Подружжя, яке не має спільного особистого закону, може обрати право, що буде застосовуватися до правових наслідків шлюбу, якщо подружжя не має спільного місця проживання або якщо особистий закон жодного з них не збігається з правом держави їхнього спільного місця проживання. Вибір права згідно з частиною другою цієї статті обмежений лише правом особистого закону одного з подружжя без застосування частини другої статті 16 цього Закону. Угода про вибір права припиняється, якщо особистий закон подружжя стає спільним. У відповідності до п.11 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про практику розгляду судами цивільних справ з іноземним елементом" передбачено, що правові наслідки шлюбу з іноземним елементом визначаються статтею 60 Закону України "Про міжнародне приватне право". Правові наслідки шлюбу визначаються спільним особистим законом подружжя, тобто правом тієї держави, громадянами якої вони є одночасно, а за його відсутності - правом держави, у якій подружжя мало останнє спільне місце проживання, за умови, що хоча б один з подружжя все ще має місце проживання у цій державі. Наприклад, якщо подружжя, що є громадянами різних держав, спільно проживали на території України і на час розірвання шлюбу хоча б один з них продовжує проживати на її території, то розірвання шлюбу здійснюється за законодавством України. У випадку відсутності такої ситуації - правові наслідки шлюбу визначаються правом, з яким обидва з подружжя мають найбільш тісний зв`язок іншим чином. Наявні у справі докази об`єктивно свідчать про те, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] є громадянами України, про свідчать копії паспортів громадян України серії [NUMBER] , виданого Балаклійським РВ ГУДМС України в Харківській області від 20.10.2015 (а.с. 5, 47-48); серії МН 695307, виданого Балаклійським РВ УМВС України в Харківській області 08.10.2004 (а.с. 49-50). Сторони зареєстровані та фактично проживають на території України. Таким чином, шлюб укладений між сторонами 15.04.2004, який був зареєстрований у Палаці одруження Управління запису актів цивільного стану адміністрації м.Бєлгорода РФ, є дійсним на території України і не потребує жодного додаткового оформлення чи засвідчення. Згідно зі ст.51 Конституції України, ст.24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування до шлюбу не допускається. За змістом ст.112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них або інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Із огляду на викладене, ураховуючи, що за час подружнього життя сторонами не створено дружньої родини, сімейне життя не склалось через відсутність взаєморозуміння, фактично шлюбні стосунки припинено, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, а відтак позовні вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved