Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом, мотивуючи заявлені вимоги наступним. 07.12.2006 року між позивачем та ПАТ КБ «Правекс-Банк» укладено договір про відкриття кредитної лінії по програмі мультивалютного кредитування №341-001/07Ф. Згідно договору №341-001/07Ф-2 від 07.12.2007 року позивач передав в іпотеку Акціонерному комерційному банку "Правекс-Банк", правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство "Комерційний Банк "Правекс-Банк", для забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором від 07.12.2007 року №341-001/07Ф належне йому на праві власності нерухоме майно (квартиру) за адресою: [ADDRESS] . 05.09.2011 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сергеєвим О.О. вчинено виконавчий напис № 819, яким звернено стягнення на квартиру [ADDRESS] , яка належить на праві власності боржнику [PERSON] 19.09.2011 року на виконання вищевказаного виконавчого напису нотаріуса Підрозділом примусового виконання рішень Відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві відкрито виконавче провадження № 29005426. 26.05.2017 року між ПАТ «Правекс Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Авістар» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до якого новий кредитор набув право вимоги за кредитним договором про відкриття кредитної лінії №341-001/07 від 07.12.2007 року. 04.08.2017 року між ТОВ «Фінансова компанія «Авістар» та [PERSON] укладено договір №04082017/02 купівлі-продажу прав вимоги за кредитним договором №341-001/07Ф від 07.12.2006 року боржником за яким є [PERSON] . Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 09.07.2019 року замінено сторону стягувача у виконавчому провадженні N29005426 з ПАТ КБ «Правекс-Банк» на [PERSON] . Постановою заступника начальника відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Магдою С.Г. від 21.02.2020 року по ВП N 29005426 замінено сторону виконавчого провадження, а саме: стягувача ПАТ КБ «Правекс-Банк» на [PERSON] . Таким чином, просить суд визнати виконавчий напис № 820 від 05.09.2011 року таким, що не підлягає виконанню, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сергеєєвим О.О. щодо стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Правекс Банк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 7197398 грн. 46 коп. Провадження у справі відкрито 15.11.2021 р., відповідно до приписів ст. ст. 19,274 ЦПК України вирішено питання про її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Позивач просив розглянути справу за його відсутності та задовольнити позов. Не заперечує щодо заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення. Відповідач також просив розглянути справу за його відсутності. Повідомив, що проти задоволення позову не заперечує. Третя особа в судове засідання не з`явилась та не скористалась правом подати пояснення по суті спору. За таких обставин, зважаючи на положення ст. ст. ст. 223,280 ЦПК України, за відсутності заперечень позивача суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін на підставі наявних доказів, провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Дослідивши наявні в справі докази, та надавши їм відповідну оцінку суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Встановлено, що 07.12.2006 року між [PERSON] та ПАТ КБ «Правекс-Банк» укладено договір про відкриття кредитної лінії по програмі мультивалютного кредитування №341-001/07Ф. Згідно договору іпотеки №341-001/07Ф-2 від 07.12.2007 року позивач передав в іпотеку Акціонерному комерційному банку "Правекс-Банк", правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство "Комерційний Банк "Правекс-Банк", для забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором від 07.12.2007 року №341-001/07Ф належне йому на праві власності нерухоме майно (квартиру) за адресою: [ADDRESS] . 05.09.2011 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сергеєвим О.О. вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №820, яким запропоновано звернути стягнення на нерухоме майно, що належить на праві власності позивачу, а саме: квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] , передану в іпотеку банку. 19.09.2011 року на виконання вищевказаного виконавчого напису нотаріуса Підрозділом примусового виконання рішень Відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві відкрито виконавче провадження № 29005426. 26.05.2017 року між ПАТ «Правекс Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Авістар» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до якого новий кредитор набув право вимоги за кредитним договором про відкриття кредитної лінії №341-001/07 від 07.12.2007 року. В подальшому, 04.08.2017 року між ТОВ «Фінансова компанія «Авістар» та [PERSON] укладено договір №04082017/02 купівлі-продажу прав вимоги за кредитним договором №341-001/07Ф від 07.12.2006 року позичальником за яким є [PERSON] . Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 09.07.2019 року замінено сторону стягувача у виконавчому провадженні N29005426 з ПАТ КБ «Правекс-Банк» на [PERSON] . Постановою заступника начальника відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Магдою С.Г. від 21.02.2020 року по ВП N 29005426 замінено сторону виконавчого провадження, а саме: стягувача ПАТ КБ «Правекс-Банк» на [PERSON] . Стягнення заборгованості за виконавчим написом № 820 від 05.09.2011 року, проводиться за період з 01.08.2009 року по 23.08.2011 року. Сума заборгованості складає 7 197 398,16 грн., в тому числі: з суми кредиту в розмірі 4 290 000,00 грн.; пеня за несвоєчасну сплату кредиту в розмірі 802 069,78 грн.; відсотки в розмірі 1 569 578,55 грн.; відсотки в розмірі 1 569 578,55 грн.; пеня за несвоєчасну сплату кредиту в розмірі 535 750,13 грн. За вчинення виконавчого напису нотаріусом на підставі статті 31 Закону України «Про нотаріат» стягнуто плати зі стягувача в розмірі 8500,00 грн., які підлягають стягненню з боржника на користь стягувача. Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону України «Про нотаріат»). Таким актом є, зокрема Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 . Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). Так, згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Відповідно до п. 3.4. Глави 16 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій, строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу. Пунктом 3.2. Глави 16 Розділу ІІ Порядку передбачено вчинення нотаріальних дій, передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172. В свою чергу п. 3.5. Глави 16 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій, при вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172. Відповідно ж до п. 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 №1172 , для одержання виконавчого напису додаються оригінал кредитного договору, засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Зазначений пункт Переліку було внесено до Постанови №1172 на підставі Постанови Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів». Разом з тим, Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14 Постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині внесення п. 2 до Постанови №1172 щодо стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин визнано незаконною та не чинною з дня її прийняття. Постанову залишено без змін згідно з ухвалою Вищого адміністративного суду України від 1 листопада 2017 року. Верховний Суд у своїй постанові від 12 березня 2020 року у справі № 757/24703/18-ц (провадження № 61-12629св19) дійшов висновку, що оскільки серед документів, наданих банком нотаріусу для вчинення виконавчого напису, відсутній оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), за яким стягнення заборгованості може провадитися у безспірному порядку, а надана нотаріусу анкета-заява позичальника не посвідчена нотаріально, отже не могла бути тим договором, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Оскаржуваний виконавчий напис вчинений нотаріусом 09.03.2021 р., тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, укладений між банком та позивачем кредитний договір, який був наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, не був посвідчений нотаріально, тому наявні підстави вважати, що вчинення виконавчого напису відбулось з недотриманням умов їх вчинення щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Аналогічні правові висновки висловлені Верховним Судом в постанові від 15.04.2020 по справі № 158/2157/17. 02 липня 2019 року Велика Палата Верховного Суду за результатами розгляду справи N 916/3006/17 зробила наступний висновок - загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Строк для звернення до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису в контексті застосування положень статті 88 Закону України "Про нотаріат" безпосередньо пов`язаний із позовною давністю, встановленою ЦК України. Фактично законом визначено, що строк для звернення до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису є таким самим, що й позовна давність для звернення до суду. Таким чином, різниця у правовій природі цих строків не має значення у цьому контексті. Тому і загальний строк для звернення до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису становить три роки. Крім того, Верховним Судом у постанові від 29.01.2019 року у справі №910/13233/17 зазначено, що безспірною заборгованістю є заборгованість боржника, з якою останній погоджується, що відповідно, виключає можливість спору зі стороною боржника щодо її розміру, строку, за який вона нарахована, тощо, а відтак і документи, які підтверджують її безспірність, і на підставі яких нотаріусами здійснюються виконавчі написи, мають бути однозначними, беззаперечними, та такими що містять вираз волі стосовно наявності певної заборгованості не лише кредитора, а й самого боржника, або ж безумовно підтверджують наявність у боржника перед кредитором заборгованості саме в такому розмірі. З наданих суду документів неможливо встановити, чи дійсно на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису позивач мав безспірну заборгованість перед стягувачем, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, приймаючи до уваги той факт, що не встановлено судом факт отримання позивачем повідомлення вимоги про наявність такої заборгованості, та чи була вона надана нотаріусу для вчинення нотаріального напису. Відповідачем [PERSON] зазначені обставини не спростовуються, щодо задоволення позову він не заперечує. Враховуючи вищевказане, суд приходить до висновку, що нотаріус при вчиненні оспорюванного виконавчого напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом, вчинив виконавчий напис поза межами встановлених ст. 88 Закону України «Про нотаріат» строків, чим порушив норми Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що оспорюванний виконавчий напис нотаріусом було вчинено з порушенням норм чинного законодавства, а тому підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню. Розподіляючи судові витрати суд керується положеннями ст. 142 ЦПК України. Виходячи з наведеного,

Outcome: approved