Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом з вимогою до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості по аліментам, неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів та додаткових витрат на утримання дітей. Позивач мотивує свої вимоги тим, що рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 15.04.2019 по справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів з відповідача на користь позивача стягнуто аліменти на утримання неповнолітніх дітей [PERSON], [PERSON] та [PERSON], у розмірі по 2300 грн. на кожну дитину, щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 12 грудня 2018 року до досягнення дитиною повноліття. Рішення суду не оскаржувалось та набрало законної сили. На виконання судового рішення позивачем було отримано виконавчі листи та пред`явлено до виконання. Постановами державного виконавця Шевченківського районного відділу ДВС в 2019 року було відкрито виконавчі провадження. Відповідач свої зобов`язання за сплатою аліментів не виконує, у зв`язку з чим виникла заборгованість станом на 31.01.2020 у розмірі 90 600 грн. На підставі викладеного, позивач звернулася до суду з даним позовом, в якому просить стягнути заборгованість по аліментам та неустойку (пеню) за несвоєчасну сплату аліментів у розмірі 190 854 грн. та просить стягнути додаткові витрати, обгрунтовуючи свої вимоги тим, що з 31.03.2019 у зв»язку з судомами та втратою свідомості її сина, [PERSON], було неодноразово госпіталізовано до медичних закладів, проведено ряд досліджень для встановлення та підтвердження діагнозу, на які були витрачені значні кошти. Участі у цьому відповідач не приймав, хоча був проінформований позивачем. [PERSON] було поставлено діагноз «роландична епілепсія у вигляді фокальних моторних нападів з порушенням свідомості». На лікування та обстеження дитини позивачем були витрачені кошти, половину яких вона просить стягнути з відповідача на свою користь. Позивач також посилається на витрати, які вона понесла, у зв»язку з розвитком здібностей сина [PERSON], половину яких теж просить стягнути з відповідача на свою користь. 17.02.2020 ухвалою Деснянського районного суду м. Києва відкрито провадження по справі та постановлено здійснювати розгляд справи у спрощеному позовному провадженні без виклику учасників справи. 31.03.2020 до суду надійшли письмові уточнення до позову, згідно з якими позивач просила не розглядати вимогу щодо стягнення з відповідача на її користь заборгованості по сплаті аліментів, вимогу щодо стягнення неустойки (пені) уточнила та просила стягнути в розмірі 90 600 грн. за період з грудня 2018 року по січень 2020 року. Щодо додаткових витрат, просила стягнути з відповідача на її користь додаткові витрати на дитину [PERSON] в розмірі 10 491 грн. та на Степченкова [PERSON] - 2 739 грн. Крім того, просила стягнути з відповідача додаткові витрати на дитину [PERSON], у зв»язку з його хворобою, в розмірі 200 грн. щомісячно, починаючи з 13.02.2020. 10.09.2020 від відповідача на адресу суду надійшла заява про зупинення провадження по справі. 11.09.2020 ухвалою Деснянського районного суду м. Києва провадження по справі зупинено до набрання законної сили рішення по справі №754/8250/20 за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про оспорювання батьківства. 02.08.2021 до суду надійшло клопотання представника позивача [PERSON] - адвоката Гоголєвої О.А. про поновлення провадження по справі у зв'язку з набранням законної сили рішення суду по справі №754/8250/20, згідно з яким провадження по справі було закрито за заявою [PERSON] про відмову від позову та закриття провадження по справі. 12.08.2021 ухвалою Деснянського районного суду м. Києва провадження по справі поновлено та призначено справу до розгляду з викликом учасників справи. Від представника позивача [PERSON] - адвоката Гоголєвої О.А. надійшла заява про збільшення позовних вимог, згідно з якою позивач просила стягнути з відповідача на користь позивача неустойку (пеню) за несвоєчасну сплату аліментів на утримання дітей у розмірі 90 600 грн. за період з грудня 2018 року по січень 2020 рік; стягнути разово з [PERSON] на користь [PERSON] додаткові витрати на неповнолітнього сина [PERSON] в розмірі 21 724 грн. 16 коп., на сина [PERSON] - 3 895 грн., на доньку [PERSON] - 1 277 грн. 64 коп. та щомісячно додаткові витрати на придбання ліків сину [PERSON] в розмірі 250 грн. щомісячно. На адресу суду надійшов відзив на заяву про збільшення позовних вимог від представника відповідача [PERSON] - [PERSON], відповідно до яких просить у задоволенні позову відмовити, оскільки 05.07.2021 відповідачем на користь позивача було сплачено заборгованість по аліментах у сумі 198 861 грн. 72 коп., при цьому загальна сума заборгованості по аліментах станом на 30.06.2021 складала 163 932грн. 56 коп., а тому заборгованість по аліментам була сплачена в повному об»ємі та на 34 929 грн. 16 коп. більше. Щодо вимог про нарахування пені, відповідач заперечує, у зв»язку з тим, що вони є безпідставними. Щодо додаткових витрат, сторона відповідача заперечує, оскільки позивачем було подано чеки про купівлю ліків, які необхідні для лікування позивача та були проведені обстеження позивачу. Звернула увагу на те, що позивачем надані чеки, в яких деякі одиниці товару не є лікарськими засобами. Зазначила, що довідки лікаря щодо [PERSON] містять рекомендований характер та не свідчать про потребу в постійному вживанні ліків. На адресу суду від представника позивача [PERSON] - Гоголєвої О.А. надійшла відповідь на відзив, згідно з якою зазначає, що позовні вимоги є обгрунтованими, оскільки вимог про стягнення заборгованості по аліментам позивач не ставить, розмір неустойки (пені) та додаткових витрат є обгрунтованим, погашення заборгованості по аліментам не впливає стягнення неустойки (пені), а переплата, на яку посилається відповідач, є штрафом та виконавчим збором, які було стягнуто на користь держави. В судовому засіданні представник позивача - Гоголєва О.А. підтримала уточнені вимоги позову, просила задовольнити в повному обсязі. Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. На електронну адресу суду надійшло клопотання від представника відповідача - [PERSON] про перенесення розгляду справи, у зв`язку з перебуванням за межами країни, при цьому зазначено лише дату вильоту (01.01.2022), а дата прибуття невідома. В заяві зазначено з 01.01.2022 по дату судового засідання «включно та не обмежуючись», що не є належною підставою для відкладення розгляду справи. Долучені до заяви представника відповідача [PERSON] - [PERSON] не підтверджують доводів представника про поважність причин неявки, яка унеможливлює явку до суду, як представника, так і самого відповідача, відтак відсутні підстави для відкладення судового засідання. Окрім цього, стороною відповідача було висловлено свою позицію щодо позову, який не визнається відповідачем в повному обсязі, при цьому відповідач мав достатньо часу для реалізації своїх процесуальних прав та обов`язків. Відкладення розгляду справи є правом суду, яке реалізується в залежності від обставин неможливості вирішення спору. Неявка учасника справи, належним чином повідомленого про дату, час і місце судового розгляду, не відноситься до обставин, що унеможливлюють розгляд справи. Враховуючи предмет спору, складність справи, та необхідність дотримання розумних строків розгляду справи, суд дійшов висновку про можливість проведення розгляду справи без участі сторони відповідача. Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосереднього його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. За змістом статей 43, 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. На осіб, які беруть участь у справі, покладається загальний обов`язок - добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки. При цьому під добросовісністю необхідно розуміти таку реалізацію прав і виконання обов`язків, що передбачають користування правами за призначенням, здійснення обов`язків в межах, визначених законом, недопустимість посягання на права інших учасників цивільного процесу, заборону зловживати наданими правами. Відповідно до положень частин 1-3, 5 статті 223 ЦПК України: Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Слід зазначити, що статтею 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, гарантовано кожній фізичній або юридичній особі право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною. Враховуючи те, що відповідач особисто міг з»явитись до суду, причини своєї неявки не повідомив, суд вважає за можливе провести розгляд справи у відсутності відповідача, з урахуванням достатності у матеріалах справи доказів про взаємовідносини сторін. Вислухавши пояснення представника позивача, вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Судом встановлено наступне. Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 15 квітня 2019 року з [PERSON] було стягнуто на користь [PERSON] аліменти на утримання дітей - [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], в розмірі 2 300 грн. щомісячно на кожного, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 12 грудня 2018 року до досягнення дитиною повноліття. Рішення суду не оскаржувалось та набрало законної сили. На виконання рішення позивачем було отримано виконавчі листи з подальшим пред`явленням до виконання, що підтверджується постановами державного виконавця Шевченківського РВДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві від 17.05.2019 про відкриття виконавчого провадження № 59130555, № 59130462, постановою державного виконавця Шевченківського РВДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві від 28.05.2019 про відкриття виконавчого провадження № 59130512. Як встановлено, відповідач свої зобов`язання за сплатою аліментів не виконує, у зв`язку з чим виникла заборгованість з 12.12.2018 по 31.01.2020 щодо доньки [PERSON] у розмірі 30 200 грн., відносно сина [PERSON] у розмірі 30 200 грн., щодо сина [PERSON] - 30 200 грн., що підтверджується відповідними довідками-розрахунками заборгованості державного виконавця (а.с.7,8,9). Відповідно до розрахунку, наданого позивачем, розмір пені за період з 12 грудня 2018 року по 01 січня 2020 рік становить 190 854 грн., однак просить стягнути 90 600грн., виходячи з вимог діючого законодавства. Статтею 180 СК України встановлено обов"язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 4 ст. 194 СК України передбачено, що заборгованість за аліментами стягується незалежно від досягнення дитиною повноліття, а у випадку, передбаченому ст. 199 цього Кодексу, - до досягнення нею двадцяти трьох років. Відповідно до ч. 3 ст. 195 СК розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом. Згідно з ч. 1, 2 ст. 196 СК України, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) в розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Відповідно до п. 2.2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилась з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 12, ч.1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За загальними правилами відповідальності за прострочення виконання зобов`язання слід виходити із презумпції вини платника аліментів, який прострочив сплату аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Саме на відповідача, який прострочив сплату аліментів, покладається тягар доказування протилежного. Таким чином, звільнення від відповідальності за порушення зобов`язань по сплаті аліментів можливо лише в тому випадку, коли заборгованість виникла з незалежних, поважних причин, які в кожному конкретному випадку оцінюються судом з огляду на обставини справи. Відповідачем не надано жодних належних та допустимих доказів на підтвердження того, що заборгованість зі сплати аліментів утворилась з незалежних від нього причин, що передбачено ч. 1 ст. 81 ЦПК України. Як встановлено судом, внаслідок невиконання відповідачем рішення суду про стягнення аліментів, за ним існує заборгованість по виплаті аліментів. Так, відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а незалежних від відповідача обставин, в результаті яких дана заборгованість виникла, судом не встановлено, отже наявна вина відповідача у виникненні заборгованості є підставою для стягнення неустойки (пені). За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Виходячи з аналізу норм глави 49 ЦК України, неустойка (пеня) - це один зі способів забезпечення виконання зобов`язання. Її завданням є сприяння належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. При розрахунку пені за прострочення сплати аліментів суд враховує правовий висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 квітня 2019 року у справі №333/6020/16-ц. Розмір пені за місячним платежем розраховується наступним чином: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити на 1 відсоток. Тобто, заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1%. За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем. Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем. Строк прострочення вираховується з урахуванням зазначеного правила і починає перебіг з першого дня місяця, наступного за місяцем внесення періодичного платежу, до дня, який передує дню сплати заборгованості. Отже, загальна сума пені за несплату або несвоєчасну сплату аліментів має розраховуватися за формулою: p=(A1х1%хQ1)+(A2х1%хQ2)+……….(Anх1%хQn), де: p - загальна сума пені за несплату або прострочення сплати аліментів, обраховується позивачем на момент подачі позову; A1 - нарахована сума аліментів за перший місяць; Q1 - кількість днів прострочення сплати суми аліментів за перший місяць; A2 - нарахована сума аліментів за другий місяць; Q2- кількість днів прострочення сплати аліментів за другий місяць; An- нарахована сума аліментів за останній місяць перед подачею позову; Qn- кількість днів прострочення сплати аліментів за останній місяць. Таким чином, розмір неустойки (пені) по аліментах необхідно розраховувати наступним чином: за 2019 рік : За січень 2019 року розмір неустойки (пені) становить 25 944 грн. (6 900 грн. розмір заборгованості за аліментами х 1% х 376 днів прострочення сплати аліментів). За лютий 2019 року розмір неустойки (пені) становить 23 805 грн. (6 900 грн. розмір заборгованості за аліментами х 1% х 345 днів прострочення сплати аліментів). За березень 2019 року розмір неустойки (пені) становить 21 873 грн. (6 900 грн. розмір заборгованості за аліментами х 1% х 317 днів прострочення сплати аліментів). За квітень 2019 року розмір неустойки (пені) становить 19 734 грн. (6 900 грн. розмір заборгованості за аліментами х 1% х 286 днів прострочення сплати аліментів). За травень 2019 року розмір неустойки (пені) становить 17664 грн. (6900 грн. розмір заборгованості за аліментами х 1% х 256 днів прострочення сплати аліментів). За червень 2019 року розмір неустойки (пені) становить 15 594 грн. (6 900грн. розмір заборгованості за аліментами х 1% х 226 днів прострочення сплати аліментів). За липень 2019 року розмір неустойки (пені) становить 13455 грн. (6900 грн. розмір заборгованості за аліментами х 1% х 195 днів прострочення сплати аліментів). За серпень 2019 року розмір неустойки (пені) становить 11 316 грн. (6 900 грн. розмір заборгованості за аліментами х 1% х164 днів прострочення сплати аліментів). За вересень 2019 року розмір неустойки (пені) становить 9 177 грн. (6 900 грн. розмір заборгованості за аліментами х 1% х 133 днів прострочення сплати аліментів). За жовтень 2019 року розмір неустойки (пені) становить 7 107 грн. (6900 грн. розмір заборгованості за аліментами х 1% х 103 днів прострочення сплати аліментів). За листопад 2019 року розмір неустойки (пені) становить 4 968 грн. (6 900 грн. розмір заборгованості за аліментами х 1% х 72 днів прострочення сплати аліментів). За грудень 2019 року розмір неустойки (пені) становить 2 898 грн. (6 900 грн. розмір заборгованості за аліментами х 1% х 42 днів прострочення сплати аліментів). За 2020 рік: За січень 2020 року розмір неустойки (пені) становить 759 грн. (6900 грн. розмір заборгованості за аліментами х 1% х 11 днів прострочення сплати аліментів). Отже, загальна сума пені за порушення [PERSON] аліментних зобов`язань лише за 2019 рік - січень 2020 року становить 174 294 грн. Згідно з уточненим розрахунком, наданим позивачем, розмір неустойки (пені) за період з 12 грудня 2018 року по 01 січня 2020 рік становить 190 854 грн., однак він є неточним, хоча і не впливає на розмір пені, яка підлягає стягненню з відповідача в розмірі 90 600грн. в силу вимог ч.1, 2 ст. 196 СК України. Суд не може взяти до уваги квитанції про сплату заборгованості по аліментам 05 липня 2021 року, які були надані представником відповідача, оскільки вони є «нечитабельними», однак звертає увагу на те, що сторона позивача не ставить вимог про стягнення зазначеної заборгованості та сплачено її було на момент розгляду даної справи. Суд не приймає до уваги доводи сторони відповідача про те, що нарахування пені є безпідставним, оскільки згідно довідки-розрахунку, складеного державним виконавцем Руденко Н.В. за документами до виконавчих проваджень, загальна заборгованість по аліментам станом на 30 червня 2021 рік становить 163 932грн. 56 коп., а відповідачем 05 липня 2021 року на користь позивача було сплачено заборгованість по аліментам у сумі 198 861 грн. 72 коп., що на 34 929 грн. 16 коп. більше, виходячи з наступного. Сторона позивача не заперечувала, що відповідач сплатив заборгованість, яка станом на 30 червня 2021 рік складала 198 861грн. 72 коп., з яких: по виконавчому провадженню № 59130512 - 47 405грн. - це заборгованість по аліментам; 7 620 грн. - це сума штрафу на користь держави, 4 740 грн. 50 коп - сума виконавчого збору на користь держави; по виконавчому провадженню № 59130555 - 67 369грн. - це заборгованість по аліментам; 7 620грн. - це сума штрафу на користь держави, 6736грн. 90 коп - сума виконавчого збору на користь держави; по виконавчому провадженню № 59130462 - 45 227грн. 56 коп це заборгованість по аліментам; 7 620грн. - це сума штрафу на користь держави, 4 522грн. 76 коп. - сума виконавчого збору на користь держави. Зазначені суми підтверджуються постановами головного державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 06.07.2021, 13.05.2020 по ВП №59130512, № 59130555, № 59130462 та листом Шевченківського ВДВС у м. Києві ЦМУМЮ (м. Київ) від 30.06.2021. Позивач звернулась до суду з позовною заявою 13.02.2020, при цьому однією з підстав була наявність у відповідача заборгованості по аліментам, а тому виникло право позивача на стягнення неустойки (пені) у зв»язку з зазначеною заборгованістю. Сплата відповідачем заборгованості по аліментам не впливає на визначення розміру пені (неустойки), оскільки сплата заборгованості не звільняє її від сплати неустойки (пені) за період, в який ця заборгованість мала місце, а погашення заборгованості по аліментам під час розгляду справи не може впливати на стягнення неустойки (пені) по причині несплати аліментів позивачу. Порядок стягнення аліментів на виконання рішення суду передбачений Законом України «Про виконавче провадження» і суд вирішує питання заборгованості лише у разі спору про її розмір. Таким чином, при відсутності такого спору заборгованість стягується державним виконавцем відповідно до положень Закону, а не на підставі рішення суду про стягнення заборгованості. Саме до цього зводяться висновки Верховного Суду України, викладені під час розгляду справи №6-850 св17. Враховуючи викладене, сума заборгованості по аліментах в даному випадку не підлягає стягненню в судовому порядку, а має стягуватись державним виконавцем у порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження». Порядок стягнення аліментів на виконання рішення суду, передбачений ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» і відповідно до ч. 7 цієї статті, суд вирішує питання заборгованості по аліментах лише у разі спору про її розмір. При відсутності такого спору заборгованість стягується державним виконавцем відповідно до положень Закону, а не на підставі рішення суду про стягнення заборгованості. Повторне стягнення із боржника суми, яка має бути ним виплачена в порядку виконання рішення суду про стягнення аліментів недопустиме. Таким чином, для стягнення заборгованості за аліментами, які стягуються на підставі судового рішення, законодавець не вимагає окремого рішення суду про стягнення такої заборгованості, а встановлює порядок її стягнення в межах виконавчого провадження за рішенням суду про стягнення аліментів. З урахуванням вищевикладеного та вимог діючого законодавства, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів підлягають задоволенню і з відповідача на користь позивача повинна бути стягнута пеня у розмірі 90 600 грн. за період з січня 2019 року по 11 січня 2020 року включно. Відповідно до вимог ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до вимог ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексу. Відповідно до вимог ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Щодо додаткових витрат на утримання дитини, слід зазначити наступне. За положеннями ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Верховний суд України роз`яснив, що вказане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається цією статтею. До таких основних обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв`язку з розвитком певних її здібностей. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку. Верховний Суд України звернув увагу, що, вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні врахувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково. Суд визначає розмір додаткових витрат на дитину, зумовлених особливими обставинами, одному з батьків у твердій грошовій сумі. Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначити у твердій грошовій сумі (постанова від 13 вересня 2017 року у справі № 6-1489/цс17). Доказами, що підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, можуть бути документи, які свідчать, наприклад, про витрати на придбання спеціальних інструментів, призначених для розвитку здібностей дитини (наприклад, музичного інструменту або спортивного спорядження тощо), витрати на навчання дитини у платному навчальному закладі, на заняття у музичних, мистецьких або спортивних закладах, на додаткові заняття, висновки МСЕК, довідки медичних закладів та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров`я дитини (хвороба, каліцтво), і свідчать про необхідність додаткових витрат на лікування (на придбання ліків, спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо). Відповідно до роз`яснень п. 18 Постанови Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року № 3, звернуто увагу судів на те, що до передбаченої ст. 185 СК України участі у додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначити у твердій грошовій сумі). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Положеннями статтей 180, 183, 185, 193, 198, 199 СК України визначаються декілька способів виконання цього обов`язку, зокрема: - утримання неповнолітньої дитини, на що стягуються аліменти у частках від заробітку (доходу) або в твердій грошовій сумі (ст.ст. 180, 183); - участь батьків у додаткових витратах на дитину, викликаних особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо) (ст.185); - утримання дитини, яка перебуває в закладі охорони здоров`я, навчальному або іншому закладі, при цьому, якщо батьки не беруть участі в утриманні дитини, влаштованої до державного або комунального або іншого закладу, аліменти можуть бути стягнуті з них на загальних підставах (ст.193); - обов`язок батьків утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дітей, які потребують матеріальної допомоги, а також якщо повнолітні діти продовжують навчання і потребують матеріальної допомоги до досягнення ними 23 років, за умови, що батьки можуть надавати таку допомогу (ст. 198). Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково. Ураховуючи зазначені обставини, суд визначає розмір додаткових витрат на дитину, зумовлених особливими обставинами, одному з батьків у твердій грошовій сумі. Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо). При стягненні коштів на додаткові витрати, які повинні бути понесені у майбутньому, суду необхідно надати розрахунок або обґрунтування необхідності майбутніх витрат. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Беручи до уваги норми ст. 185 СК України, участь у додаткових витратах на дитину є не правом, а обов'язком батька (матері) незалежно від сплати ним (нею) аліментів, і закон не передбачає можливості повного звільнення особи від участі в таких витратах, а обставини, що мають істотне значення, враховуються лише при визначенні судом розміру участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі виникнення спору. Вирішуючи такий спір про стягнення додаткових витрат, суд враховує, що дотримуючись рівноваги між інтересами дитини та інтересами батьків, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (Рішення Європейського суду з прав людини від 07.12.2006 року по справі «Хант проти України»). У постанові від 13 вересня 2017 у справі № 6-1489цс17 Верховний Суд України зробив правовий висновок, що «СК виходить з принципу рівності прав та обов'язків батьків. Відповідно до закону брати участь у додаткових витратах зобов'язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого. Згідно із частиною першою статті 185 СК той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається цією статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв'язку з розвитком певних її здібностей. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку. За частиною другою статті 185 СК розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення». Суд дійшов висновку, що витрати на придбання позивачем для дітей ліків, пов»язаними з хвороою та для придбання устаткування для розвитку здібностей дитини, є додатковими витратами, у розумінні статті 185 СК. Однак з розміром додаткових витрат на сина [PERSON] - 21 724 грн. 64 коп., на сина [PERSON] - 3 895грн., на доньку [PERSON] - 1 277грн. 64 коп. та з щомісячним стягненням на придбання ліків сину [PERSON] в розмір 250грн. - суд не погоджується, виходячи з наступного. В ході судового розгляду встановлено, що у неповнолітнього [PERSON] встановлено діагноз роландична епілепсія, що з 2019 року дитина перебуває на «Д обліку» у невролога та потребує тривалого вживання відповідних ліків, тобто рекомендовано «тривало», однак відсутні докази того, який саме період такі ліки необхідно вживати. Довідки лікаря, долучені до матеріалів справи, містять рекомендований характер та не свідчать про те, що дитина потребує постійного вживання будь - яких ліків. Таким чином, у суду відсутні підстави для задоволення позовну в частині щомісячного стягнення додаткових витрат в розмірі 250 грн. на придбання ліків неповнолітньому [PERSON]. В підтвердження понесених витрат на дитину - [PERSON], у зв»язку хворобами та встановленим діагнозом, проведення обстежень, лікування тощо, позивач надала відповідні докази. Такими доказами є замовлення № 028102074 в ТОВ МЛ «Діла» відносно [PERSON] щодо досліджень крові та чек №16035 від 16.03.2019 про оплату послуги на суму 570 грн. 15 коп.; консультаційний висновок спеціаліста (ЛОР) від 18.03.2019, згідно з яким висновок спеціаліста носова кровотеча та рекомендовано аскорутин та тампонада; виписка із медичної картки стаціонарного хворого № 4501 від 11.04.2019 про перебування його на стаціонарі з 31.03.2019 по 11.04.2019 з діагнозом: «єдиний в житті епелептичний напад» (для лікування Біоміцин, АЦЦ, Нурофен, Отривін, тобрадекс); направлення № 4501 від 31.03.2019. В період зазначеного лікування купувались ліки, що підтверджується наступними чеками: чек № 125542 від 06.04.2019 на суму 130грн. 37 коп. (дитячий нурофен); замовлення щодо [PERSON] від 02.04.2019 та 05.04.2019 та чеки щодо оплати послуг по відбору біологічного матеріалу 02.04.2019 на суму 960 грн. та 670 грн., 05.04.2019 на суму 1 365грн., чек №1720 від 09.04.2019 на суму 410 грн. 68 коп., чек № 213264 від 10.04.2019 (сінупрет, отривін, цефікс) на суму 373 грн. 93 коп., чек №123319 від 31.03.2019 на суму 04 грн. 30 коп. (ємкість для аналізів), чек № 2111996 від 03.04.2019 на суму 104 грн. 50 коп., чек № 211995 від 03.04.2019 на суму 214 грн. 55 коп., чек № 212780 від 08.04.2019 на суму 151 грн. 45 коп. (лізак, нурофен), чек № 35969 від 08.04.2019 на суму 461 грн. 22коп. (панадол, свічки парацетамола, смекта, лафоробіон), чек 3889 від 06.05.2019 на суму 202 грн. 93коп. (магне В6 ампулі, тенотен), рецепт від 11.04.2019 лікарів та чек від 13.04.2019 на суму 143.20 євро (по курсу НБУ станом на 13.04.2019 складає 30,2229грн.*143.20євро = 4327грн. 92коп.), чек № 125542 від 06.04.2019 придбано нурофен дитячий на суму 130 грн.37 коп., чек № 126124 від 08.04.2019 придбано АЦЦ на суму 30 грн. 44 коп. Суд бере до уваги розрахунок оплати за послуги медичної допомоги [PERSON] № К190420 від 20.04.2019 на суму 682 ьгрн. 20 коп. щодо проведення МСКТ придаткових пазух без контрастного посилення та чек № 98925 від 20.04.2019 про оплату даної послуги; розрахунок оплати за послуги медичної допомоги [PERSON] № К190506/135 від 06.05.2019 на суму 682грн. 20 коп. щодо проведення МСКТ придаткових пазух без контрастного посилення та чек № 100694 від 06.05.2019 про сплату коштів з даного приводу. Судом досліджено виписку невролога КМДКЛ №1 м. Києва від 17.12.2019 відносно [PERSON] про те, що з ним стався епілептичний напад під час сну протягом 1 хв, який супроводжувався слинотечією (діагноз: дебют доброякісної епілепсії центротемпоральними спайками); виписку медичної картки стаціонарного хворого № 17489 про його пербування на стаціонарному лікуванні з 22.12.2019 по 24.12.2019 в КМДКЛ № 1 в ектренному порядку в зв»язку з повторним нападом судом з втратою свідомості, з діагнозом: епілепсія у вигляді фокальних моторних нападів з порушенням усвідомлення (роландична) (рекомендовано леветирацетам (левіцитам, кепра, левеніум) 125 мг - 2 р. на день 1 тиждень, потім по 250мг - 2 рази в день тривало; консультативне заключення від 24.12.2019 Територіального медичного об»єднання «Психіатрія», згідно з яким [PERSON] встановлено «роландичну епілепсію» та рекомендовано АЄТ Ламиктал. Чек від 23.12.2019 свідчить про відібрання матеріалу для аналізу на суму 285 грн., чек від 22.12.2019 на суму 5 грн. 50 коп. про придбання контейнеру для аналізів; чек від 25.12.2019 свідчить про придбання ліків, а саме Кепри на суму 396 грн. (пакет майна на 0,70 коп. не беремо до уваги) (такий же чек міститься на а.с. 33) на суму зі знижкою 385 грн. свідчать про понесені додаткові витрати в період лікування [PERSON] і медичному закладі. Виписка із медичної картки стаціонарного хворого № 1423 від відносно [PERSON] свідчить про перебування його на стаціонарі з 03.02.2020 по 04.02.2020 з діагнозом «епілепсія роландична» (рекомендовано Кепра 250мл - по 1 табл. в день тривало). Чек № 11341 від 02.03.2020 свідчить про придбання левіцитаму на суму 607 грн. 50 коп. Виписки з медкартки [PERSON] за 01.04.2020, в червні-липні 2020, 23.08.2020 підтверджують доцільність вживання відповідних ліків за рекомедаціями лікаря, а саме лікуванням левіцитамом, а за результатами огляду невролога 11.06.2020, 11.09.2020, 01.02.2021 рекомендовано вживати Кепру тривало. Наявний рецепт № 019262 від 20.11.2020 для [PERSON] на придбання Левоцитаму, чек № 16280212126510 від 30.11.2020 на суму 446 грн. 90 коп. та чек № 378333126574 від 14.12.2020 на суму 448 грн. 70 коп. свідчать про придбання Кепри. Згідно з виписки із медичної картки стаціонарного хворого [PERSON], дитина перебувала в Київській дитячій клінічній лікарні № 1 м. Києва, починаючи з 21.12.2020 по 28.12.2020 з діагнозом «роландична епілепсія» та було рекомендовано вживати зокрема левоцитам. Чек від 05.02.2021 року свідчить про придбання Кепри на суму 151грн. 92 коп. Згідно з довідки КМДКЛ №1 від 23.12.2020 з дитиною під час перебування на стаціонарі була позивач. Було проведено дослідження відносно паціента [PERSON] в медичному закладі «Сінево» згідно замовлення від 21.12.2020 та сплачено 505 грн. Згідно з чеком від 28.12.2020 придбавись таблетниці на суму 240 грн. та чеку від 29.12.2020 на суму 301 грн. Чек від 20.01.2021 свідчить про придбання Кепри на суму 881 грн. Згідно з виписки з медичної картки від 21.01.2021 неврологом рекомендовано підвищити дозу Кепри та виписаний б/р №019373 на Левоцитам, 01.02.2021 року [PERSON] згідно діагнозу роландична епілепсія рекомендована Кепра тривало, 03.03.2021 виписаний б/р № 027020 на левоцитам. Згідно з висновком спеціаліста КМДКЛ №1 від 02.04.2021 згідно діагнозу роландична епілепсія, [PERSON] рекомендовано прийом Кепри та Депакин. Згідно чеку № 26784 від 06.05.2021 придбано Депакін на суму 1086 грн. 50 коп. та наявне замовлення результатів аналізів крові в медичному закладі «Сінево» відносно [PERSON] від 02.04.2021 та чек на їх оплату на суму 201 грн. Згідно виписки невролога (квітень 2021 року) виписано рецепт на ліки, зокрема Левоцитам та наявне направлення на МРТ головного мозгу [PERSON] від 25.04.2021року. Згідно з протоколом від 30.04.2021 [PERSON] було здійснено обстеження головного мозгу, чеком від 30.04.2021 підтверджуються витрати з даного приводу на суму 2 850 грн. В матеріалах справи наявний ряд виписок невролога від 11.05.2021, 30.06.2021 щодо рецепту на вживання та купівлю зокрема Левоцитама. Згідно з висновком спеціаліста КМДКЛ №1 від 06.06.2021, у зв»язку з діагнозом епілепсія рекомендовано [PERSON] вживати Депактін та Кепру. Згідно з висновком спеціаліста КМДКЛ №1 від 14.06.2021 проведено огляд [PERSON] та діагноз епілепсія, згідно довідки КМДКЛ № 1 від 14.06.2021 при огляді [PERSON] встановлено діагноз - забій пошкодження зв»язок правої стопи (рекомендовано нурофен та мазь долабене). Згідно довідки КНП Генічевської центральної лікарні від 29.06.2021 - [PERSON] було здійснено обробку швів. Наявна виписка відносно [PERSON] від ТОВ «Хепідент» від 16.07.2021 щодо діагнозу мікрогнатія верхньої та нижньої щелепи, скупченість зубів та формування глубокого прикусу. Рекомендовано двощелепний еластичний знімний апарат з відбитками зубів. Згідно акту виконаних робіт № 25315 від 04.01.2021 [PERSON] здійснено первинне обстеження та оплачено послугу згідно чеку від 04.01.2021 на суму 550 грн. Згідно акту виконаних робіт № 25596 від 24.01.2021 ТОВ «Хепідент» виготовлено знімний каповий апарат для вирівнювання зубів на суму 6 500 грн. та наявний чек про оплату зазначеної послуги від 24.01.2021. Згідно чеку від 17.05.2021 на суму 2 013 грн. здійснено ряд послуг щод зняття відбитків щелепи тощо. Інші надані докази позивачем, суд не приймає до уваги по причині неможливості встановлення зв»язку між хворобами дитини [PERSON] та наданими чеками. Вказані докази спростовують пояснення представника відповідача в попередніх засіданнях щодо відсутності вищезазначеної хвороби у [PERSON]. Таким чином, стороною позивача доведено додаткові витрати понесені на [PERSON] у розмірі 28 930 грн. 23 коп., а тому стягненню з відповідача, враховуючи рівність витрат батьків, підлягає сума 14 465 грн. 12 коп. Щодо додаткових витрат, понесних позивачем на неповнолітнього сина [PERSON], суд зазначає наступне. Згідно з довідкою Спеціалізовної дитячої юнацької школи олімпійського резерву з футболу «Зміна» № 2 від 10.02.2020 вбачається, що [PERSON] займався футболом, а відповідач, в свою чергу, досягненнями сина не цікавився. Позивачем надані чеки, що підтверджують додаткові витрати, які позивач понесла для розвитку здібностей дитини, а саме: чек від 26.08.2019 на суму 528 грн. 30 коп., чек від 26.08.2019 на суму 290 грн., чек від 27.08.2019 на суму 417 грн., чек від 20.09.2019 на суму 988 грн., чек від 09.01.2020 на суму 505 грн. Згідно з довідкою ГО «Майбутнє України СК «2БРО» № 01 від 17.06.2021, неповнолітній [PERSON] займається греко-римською боротьбою, вільною боротьбою, жіночою боротьбою та боксу та всіх напрямків фізичної культури та спорту. Надані грамоти та дипломи про успішну участь у змаганнях з даного виду спорту свідчать про те, що у дитини є здібності до вищезазначеного виду спорту. У зв»язку з розвитком збідностей по даному виду спорту, позивачем були понесені додаткові витрати, що підтверджується квитанціями від 18.11.2020 на суму 400 грн., від 30.12.2020 на 400 грн., від 19.02.2021 на 400 грн., від 10.05.2021 на 400 грн., квитанцією від 04.01.2021 на 712 грн. Згідно з актом виконаних робіт ТОВ «Хепідент» від 24.01.2021 здійснено контрольний огляд [PERSON] на суму 150 грн. Таким чином, стороною позивача на суму 5 190, 30 грн. понесено додаткові витрати, які підлягають стягненню з відповідача в розмірі 2 595 грн. 15 коп. (50 %) Щодо додаткових витрат на неповнолітню доньку [PERSON], позивачем було надано ряд медичних документів та чеків на загальну суму 1 834 грн. 29 коп., але враховуючи, що витрати покладаються на обох батьків, з відповідача підлягає стягненню 917 грн. Згідно з випискою з медичної картки від 29.03.2019, 06.04.2019, 16.03.2020, 02.09.2020 від 16.11.2020, 16.04.2021, у зв»язку з хворобами дитини [PERSON], призначено до вживання ряд ліків, купівля яких доведена чеком № 211219 від 30.03.2019 на суму 514 грн. 35 коп., чеком № 125710 від 07.04.2019 на суму 111 грн. 16 коп., чеком № 1645 від 08.04.2019 на суму 55грн. 38 коп., чеком від 16.03.2020 на суму 216 грн. 20 коп., чеком від 17.03.2020 на суму 233 грн. 90 коп., чеком від 15.09.2020 на суму 210 грн., чеком від 16.11.2020 на суму 95 грн., чеком на суму 398 грн. 30 коп. Отже, додаткові витрати на дітей, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, складають 17 977 грн. 42 коп. Суд враховує і той факт, що виховання дітей одним з батьків ( в даному випадку мати виховує трьох дітей), коли інший проживає окремо, створює додаткове навантаження по догляду та вихованню дітей, а особливо на перших роках їх життя, у зв'язку з чим певним чином з»являється дисбаланс між зусиллями, які мають прикладати обоє батьків для розвитку дітей таким чином, що тягар здебільшого лягає лише на одного. Зазначене призводить до дисбалансу у обов'язках батьків, чому кореспондується право одного з батьків подати позов до суду для спонукання іншого з батьків брати участь у витратах на дітей. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1 984,80 грн.

Outcome: partial