Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-17 00:00:00

09.09.2021 року [PERSON] звернулась до суду із зазначеним позовом, у якому просила визнати відповідача таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] . В обґрунтування позову [PERSON] зазначає, що вона є власником квартири [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 17.08.2021 року. У квартирі зареєстрований колишній власник квартири [PERSON] . Відповідач фактично не проживає у квартирі. Відповідач зобов`язався знятись з реєстрації місця проживання до 18.08.2021 року, однак вказаної домовленості не виконав. Відповідач не відповідає на дзвінки, є громадянином РФ, де фактично проживає. У зв`язку з реєстрацією відповідача у квартирі, позивач змушена сплачувати підвищені комунальні послуги з урахуванням проживання у квартирі відповідача, а тому звернулась до суду із вказаним позовом. Протокольною ухвалою від 18.01.2022 року представнику позивача відмовлено в задоволенні клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з необхідністю надання додаткових доказів у справі, оскільки згідно вимог ч. 2 ст. 83 ЦПК України позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви, та у порушення вимог ч. 4 ст. 83 ЦПК України представник позивача не зазначив причини неможливості подання доказів у встановлений ч. 2 ст. 83 ЦПК України строк; які саме докази має намір надати представник позивача; не надано доказів, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. В судове засідання позивач та її представник не прибули, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Відповідач в судове засідання не прибув повторно, про причини неявки суду не повідомив, відзив на позов, клопотань про відкладення розгляду справи або розгляду справи за його відсутності не подавав. Оскільки відповідач не повідомив про поважність причин повторної неявки в судове засідання, не подав відзив на позов та представник позивача в заяві не заперечував проти заочного розгляду справи, суд, відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України, постановив ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Враховуючи неявку в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши у судовому засіданні матеріали справи та подані докази, з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] належала на праві спільної сумісної власності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про право власності від 13.08.1996 року (а.с. 10). 17.08.2021 року [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] уклали договір купівлі-продажу, відповідно до умов якого [PERSON] набула право власності на квартиру, ставши її одноособовим власником (а.с. 12). Згідно акту обстеження депутата Новоград-Волинської міської ради від 01.09.2021 року [PERSON] не проживає у спірній квартирі з 2004 року. Інформацію підтверджує сусідка [PERSON] (а.с. 17). Відповідно до змісту ст. 41 Конституції України, ст.ст. 317, 321, 387 ЦК України власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд, а захист права власності забезпечується державою. За змістом ч. 1 ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК УРСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Способи захисту права власності передбачені ст.ст. 16, 386, 391 ЦК України. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно із ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст. 71 ЖК України, наймач або члени його сім`ї можуть бути визнані судом такими, що втратили право користування жилим приміщенням, зокрема за умови, що вони не проживають у ньому без поважних причин понад шість місяців. Отже, ураховуючи зміст вказаних норм права, предметом доказування у зазначеній справі є факт відсутності відповідача у житлі понад встановлений строк без поважних причин. Разом з тим, згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд приходить до висновку, що позивачем не надано належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження того, що відповідач не проживає у спірній квартирі без поважних причин понад шість місяців, а сам по собі акт депутата міської ради від 01.09.2021 року не є достатнім доказом для підтвердження вказаних обставин. При цьому, суд враховує, що відповідач був співвласником квартири до 17.08.2021 року, й відповідно відсутність відповідача у квартирі до 17.08.2021 року не може бути врахована у шестимісячний строк, передбачений ст. 71 ЖК України, оскільки власник житла не може бути визнаний таким, що втратив право користування належним йому на праві власності нерухомим майном (Постанова ВС від 17.04.2019 року у справі № 641/6645/16-ц). З моменту відчуження відповідачем квартири 17.08.2021 року, й до моменту звернення [PERSON] до суду із зазначеним позовом 09.09.2021 року, шестимісячний строк, передбачений ст. 71 ЖК України, не сплинув, й відповідно відповідачем в силу вимог ст.ст. 77-80 ЦПК України не доведено та не підтверджено належними доказами відсутність відповідача у спірній квартирі без поважних причин понад шість місяців Таким чином, оскільки позивачем не надано належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження того, що з моменту відчуження квартири 17.08.2021 року відповідач не проживає у житлі без поважних причин понад шість місяців, тому позовні вимоги задоволенню не підлягають. Позивач не позбавлена можливості звернутись до суду з новим позов у разі доведення нею обставин, що відповідач з 17.08.2021 року не проживає у спірній квартирі без поважних причин понад шість місяців. За змістом статей 12, 13, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених фізичними або юридичними особами вимог і на підставі наданих ними доказів. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підтверджуються належними, допустимими та достатніми доказами, є необґрунтованими, а тому не підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: dismissed