Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] про відшкодування моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, в якому просила суд стягнути з відповідачів моральну шкоду у розмірі 4000,00 грн. В позові зазначила, що 03.11.2020 року [PERSON] та [PERSON] перебували в будинку [PERSON] , розташованому по [ADDRESS] . Використовуючи довірливі відносини, [PERSON] отримала від [PERSON] добровільно наданий нею мобільний телефон марки "Xiaomi" моделі Redmi 6А для того щоб викликати таксі. Після завершення дзвінка у [PERSON] виник умисел спрямований на відкрите заволодіння вказаним мобільним телефоном, реалізовуючи який вона підійшла до [PERSON] і повідомила їй, що бажає викрасти даний телефон та передала його [PERSON] , яка в свою чергу, погодилась на дану пропозицію та приховала його під верхнім одягом від [PERSON] , яка у цей час почала сперечатись із [PERSON] з приводу викрадення її телефону. Після цього [PERSON] разом із [PERSON] залишили місце проживання [PERSON] , в результаті чого заподіяли останній матеріальний збиток на загальну суму 1842 гривні 50 копійок. Цього ж дня [PERSON] звернулася в поліцію з відповідною заявою, щодо вчинення відносно неї кримінального правопорушення. За її заявою до ЄРДР були внесені відповідні відомості та відкрито кримінальне провадження №12020165320000064 від 03.11.2020, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 186 Кримінального Кодексу України. 25.03.2021 року вироком Кодимського районного суду Одеської області відповідачів засуджено до чотирьох років позбавлення волі кожній за скоєний ними злочин, передбачений ч.2 ст. 186 Кримінального Кодексу України. Позивач зазначає, що їй завдано моральну шкоду неправомірними діями відповідачів, оскільки вона опинилася в стресовому стані, було порушено нормальний спосіб життя, що виразилось у тому, що вона будучи інвалідом ІІ групи та маючи на утриманні неповнолітню дитину, яка часто хворіє, була позбавлена можливості вчасно зателефонувати лікарю чи викликати швидку допомогу. Зазначає, що внаслідок протиправних дій відповідачів нею понесені значні моральні втрати, які призвели до позбавлення можливостей реалізації її звичок та бажань, які вона могла б реалізувати не витрачаючи часу на підготовку заяв та судових позовів, відвідування установ органів державної влади, щоб добитися належного захисту своїх порушених прав. Тож завдану їй моральну шкоду [PERSON] оцінює у 4000 гривень. В судове засідання позивач не з`явилася, надавши клопотання про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила. Відповідно до ч. 6 ст. 128 ЦПК України судові повідомлення вручені належним чином. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила. Виклик відповідача було здійснено відповідно до ч.11 ст.128 ЦПК України шляхом публікації оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, відповідачем не подано відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Наявних у справі доказів достатньо для її розгляду у відсутності відповідача. Оскільки всі учасники справи в судове засідання не з`явились, враховуючи положення ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. В ст. 5 ЦПК України закріплено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ст.ст.12,13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У відповідності до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.6 ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Судом встановлено, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] засуджені вироком Кодимського районного суду Одеської області від 25.03.2021 року за ч.2 ст.186 КК України до покарання у виді 4 роки позбавлення волі кожна (а.с.6-9). Цивільний позов в рамках вказаного кримінального провадження не заявлявся. Статтею 23 ЦК встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Відповідно до ч. 2 ст. 23 ЦК моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна, у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Частиною 3 статті 23 ЦК передбачена можливість відшкодування моральної шкоди грішми. При цьому розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Згідно статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених законом. Також, відповідно до п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди від 31.03.1995 року № 4 під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема у моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я. Згідно роз`яснень, які містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Згідно п. 9 Постанови Пленуму, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Відповідно до пп. 3 п. 10 вказаної Постанови, при заподіянні особі моральної шкоди, обов`язок по її відшкодуванню покладається на винних осіб незалежно від того, чи була заподіяна потерпілому майнова шкода та чи відшкодована вона. Як зазначила в позовній заяві позивачка, відповідачі своїми протиправними діями, внаслідок скоєного ним кримінального правопорушення завдали їй моральну шкоду, яка полягає в фізичному та моральному стражданні, яку вона оцінила в 4 000 гривень. Враховуючи, що неправомірними діями відповідачів за фактом вчинення відкритого викрадення майна, яке належить позивачу, останній спричинена моральна шкода, яка полягає у душевних стражданнях, внаслідок протиправної поведінки щодо неї, а також те, що обставини, на які посилається позивач, як на підставу для задоволення позову, знайшли своє підтвердження доказами, що наявні в матеріалах справи, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідачів на користь держави підлягає стягненню судовий збір, оскільки позивач звільнена від його сплати у відповідності до п.9 ч.1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір».

Outcome: approved