Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-13 00:00:00

У травні 2021 року позивач приватне акціонерне товариство "Акціонерна компанія "Київводоканал" (далі - ПрАТ "АК "Київводоканал") звернулося до суду в порядку цивільного судочинства з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості з оплати житлово-комунальних послуг. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що [PERSON] є споживачем послуг з централізованого постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових мереж) за адресою: [ADDRESS] . Як стверджував позивач, [PERSON] належним чином не виконує зобов`язання з оплати послуг з централізованого постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових мереж) з 01 березня 2017 року, допустила заборгованість з оплати за централізоване постачання холодної води та водовідведення у сумі 9475,79 грн. З цих підстав ПрАТ "АК "Київводоканал" просило суд стягнути з [PERSON] указану заборгованість, а також втрати від інфляції у сумі 1223,48 грн, три проценти річних від простроченої суми у розмірі 520,88 грн. Відповідач відзив на позовну заяву ПрАТ "АК "Київводоканал" до суду не подала. Представник позивача в судове засідання не з`явилася, позивач про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся, представник позивача подала заяву, у якій просила суд розглядати справу за її відсутності, позов підтримала в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач у судове засідання повторно не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася, про причини неявки в судове засідання суд не повідомила, заяву про розгляд справи за її відсутності до суду не подала. За таких обставин та за відсутності заперечень представника позивача, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд приходить до такого висновку. Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки, регулюються Законом України "Про житлово-комунальні послуги" від 24 червня 2004 року № 1875-IV (у редакції, що була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) та Законом України "Про житлово-комунальні послуги" від 09 листопада 2017 року № 2189-VIII (введений в дію з 01 травня 2019 року, крім: ст. 1, ч. 1 ст. 2, ст. ст. 3-7, 9, 11, 12, ч. 2 ст. 26, ст. 27 та 29 (в частині регулювання послуги з управління багатоквартирним будинком), ч. 2 ст. 2, ч. ч. 3 та 4 ст. 8, ч. ч. 2 та 3 ст. 10, ст. 15, ч. ч. 1, 3 та 5 ст. 16, ст. 18, ч. 5 ст. 28, які введені в дію 10 червня 2018 року). Суб`єктами Закону України "Про житлово-комунальні послуги" від 24 червня 2004 року № 1875-IV є органи виконавчої влади, місцевого самоврядування, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг, а також власники приміщень, будинків, споруд, житлових комплексів або комплексів будинків і споруд (ст. 1, ч. 2 ст. 3, ст. 19 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" від 24 червня 2004 року № 1875-IV). Згідно з ч. 1 ст. 6 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" від 09 листопада 2017 року № 2189-VIII учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є: 1) споживачі (індивідуальні та колективні); 2) управитель; 3) виконавці комунальних послуг. Відповідно до ч. 1 ст. 13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" від 24 червня 2004 року № 1875-IV залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газопостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). Хоч і ч. 1 ст. 19 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" від 24 червня 2004 року № 1875-IV передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. При цьому такому праву прямо відповідає визначений п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" від 24 червня 2004 року № 1875-IV обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Отже, згідно з наведеними законодавчими нормами споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг саме по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі (такий висновок суду відповідає правовій позиції Верховного Суду, сформульованій у постановах від 14 листопада 2018 року у справі № 461/12597/15-ц, від 09 серпня 2019 року № 459/3958/15-ц). За положеннями ч. 1 ст. 9 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" від 09 листопада 2017 року № 2189-VIII споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Ураховуючи викладене, суд дійшов висновку, що [PERSON] , яка є споживачем послуг за адресою: [ADDRESS] , зобов`язана своєчасно та у повному обсязі сплачувати ПрАТ "АК "Київводоканал" за спожиті житлово-комунальні послуги, незважаючи на відсутність укладеного між сторонами договору на надання житлово-комунальних послуг. За змістом ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. [PERSON] несвоєчасно та не в повному обсязі сплачує за послуги з централізованого постачання холодної води та водовідведення, допустила заборгованість з їх оплати. 11 березня 2019 року між ПрАТ "АК "Київводоканал" та [PERSON] було укладено договір № 0016154/Р/2019 про розстрочення заборгованості. За умовами вказаного договору ПрАТ "АК "Київводоканал" та [PERSON] погодили порядок розстрочення заборгованості, яка виникла станом на 01 березня 2019 року та становила 4305,31 грн, шляхом сплати кожного місяця протягом 24 календарних місяців починаючи з 01 березня 2019 року по 28 лютого року суми у розмірі 179,38 грн. Однак [PERSON] умови зазначеного договору виконані не були, заборгованість станом на день звернення ПрАТ "АК "Київводоканал" з позовом до суду відповідачем не погашена. Згідно з розрахунком заборгованість відповідача за період з 01 березня 2017 року по 31 березня 2021 року становить 9475,79 грн (а. с. 13-14). Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). За приписами ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. За таких обставин суд дійшов висновку про необхідність стягнути з [PERSON] на користь ПрАТ "АК "Київводоканал" заборгованість з оплати за централізоване постачання холодної води та водовідведення у сумі 9475,79 грн. Ч. 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що у разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Оскільки ст. 625 ЦК України розміщена в розділі І "Загальні положення про зобов`язання" книги 5 ЦК України, то вона поширює свою дію на всі зобов`язання, якщо інше не передбачено в спеціальних нормах, які регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань. Передбачене ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування втрат від інфляції та трьох процентів річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника. Таким чином, стягненню з відповідача [PERSON] на користь ПрАТ "АК "Київводоканал" підлягають втрати позивача від інфляції у сумі 1223,48 грн, три проценти річних від простроченої суми у розмірі 520,88 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд присуджує з відповідача на користь позивача судовий збір у сумі 2270,00 грн.

Outcome: approved