Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в якому просив визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме квартирою за адресою [ADDRESS] В обгрунтування своїх вимог позивач зазначив, що він є власником квартири за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] разом з позивачем зареєстровані у квартирі, але понад 2 роки не проживають за місцем реєстрації, добровільно знятися з реєстрації не бажають. Позивач просить суд визнати [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] особами, що втратили право користування житловим приміщенням - квартирою, що розташована в [ADDRESS] . [PERSON] в судове засідання не з"явився, подав до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив розглянути справу за його відсутності. Не заперечує проти винесення заочного рішення по справі. Про стягнення судових витрат не клопотав. Відповідачі в судове засідання не прибув, про час та місце розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином. Представник служби у справах дітей та сім`ї в судове засідання не прибув, направив до суду клопотання про слухання справи без представника служби і постановлення рішення здідно вимог чинного законодавства. З письмової згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини: позивач [PERSON] є власником квартири за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією договору дарування квартири від 25.11.2013 року . Згідно довідки Красноградської міської ради № 1112 від 01.11.2021 року, за адресою [ADDRESS] , зареєстровані [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Відповідно до довідки депутата Красноградської міської ради від 02.11.2021 року [PERSON] за адресою [ADDRESS] , [PERSON] фактично не проживає. Відповідно до положень ч.1 ст.383 ЦК України власник квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім"ї, інших осіб. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Частиною 2 ст.405 ЦК України передбачено, що член власника сім"ї втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім"ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. В правових позиціях, які містяться в п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від.12.04.1985 року з наступними змінами "Про деякі питання,що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України", у справах про визнання наймача або членів його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням, необхідно з`ясувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, тощо) суд може продовжити пропущений строк. Таким чином, обов`язковою умовою для визнання особи такою, що втратила право користування житлом, є її відсутність в житловому приміщенні протягом року без поважних причин . Із змісту позову вбачається, що [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] не проживають в спірному приміщенні з власної волі тривалий час, їх речі за місцем проживання відсутні, а позов пред`явлено до суду у листопаді 2021 року. Відповідачі не проживають у квартирі позивача понад 2-а роки, а своєю реєстрацією у житлі порушують права позивача як власника на користування та розпорядження майном, захист, якого передбачений ст. 391 ЦК України. Таким чином суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] в частині визнання відповідачів особами, яка втратили право користування житловим приміщенням, є обгрунтованими та підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved