Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-16 00:00:00

Позивач [PERSON] (далі-позивач) звернувся до суду із позовом до відповідача [PERSON] , третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю "Преміум лігал колекшн", у якому просить розірвати договір найму квартири [ADDRESS] від 27.11.2007, укладений між позивачем та відповідачем, а також виселити [PERSON] та членів її сім`ї із зазначеної квартири. В обґрунтування позову позивач посилається на ст. 815, 825, 826 ЦК України та ст. 162, 169 ЖК України та вказує, що 19.03.2007 позивачем за кредитні кошти була придбана квартира [ADDRESS] , право власності на яке було зареєстроване за позивачем 31.10.2007. 27.11.2007 між позивачем та його колишньою дружиною [PERSON] був укладений договір безоплатного найму вказаної квартири строком на 5 років, який був зареєстрований у КВЖРЕП №6 м.Житомира за №2961. Позивачем був наданий дозвіл на проживання разом з наймачем ще 3-х його дітей. Термін дії договору закінчився 27.11.2012, але відповідач не звільнила займану житлову площу. Окрім того, вона додатково вселила до квартири ще 3-х своїх дітей від іншого чоловіка. Позивач вказує, що на даний час він орендує житло, тому його власна квартира потрібна йому для проживання. Окрім того, зазначає, що відповідач систематично не сплачує комунальні платежі, загальний борг за якими на даний час становить більше 79000,00 грн. Зазначене призвело до відключення електроенергії в квартирі і у подальшому позивачу доведеться нести додаткові витрати на поновлення електропостачання. У грудні 2019 року позивачем був направлений лист відповідачу з вимогою сплатити заборгованості з комунальних послуг та звільнити займану квартиру, на який вона не відреагувала. У позові вказано, що відповідачу на праві власності належить ј частини квартири [ADDRESS] . Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 07.12.2020 відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання та викликано сторони в засідання. 15.01.2021 до суду надійшла заява ТОВ "Преміум лігал колекшн» за підписом директора товариства Бадах С.М. про заміну позивача в порядку ст.55 ЦПК України. Ухвалою суду від 27.01.2021 у задоволенні заяви ТОВ "Преміум лігал колекшн" про заміну позивача в порядку ст.55 ЦПК України відмовлено, залучено Товариство з обмеженою відповідальністю "Преміум лігал колекшн" до участі у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання договору найму житлового приміщення як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача. Учасники справи не скористалися своїми процесуальними правами та заяв по суті справи до суду не подали. Згідно з протокольною ухвалою суду від 14.06.2021 підготовче провадження у справі було завершено та призначено розгляд справи по суті. У судовому засіданні за його участі позивач вказав, що правовою підставою позову у частині розірвання договору найму житла є ч.2 ст.825 ЦК України, а виселення наймачів у разі розірвання договору найму передбачено ст. 826 ЦК України. У судове засідання, яким закінчується розгляд справи, позивач не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. Відповідач у судове засідання не з`явилась, подала до суду заяву про відкладення розгляду справи, у задоволенні якої відмовлено, що зафіксовано у протоколі судового засідання. Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позову заперечив, вказав, що позивач не наділений правом на звернення до суду з даним позовом, оскільки наразі він не є власником квартири, тому з таким позовом має звертатись новий власник квартири, яким є ТОВ "Преміум лігал колекшн", позов вважає безпідставним та у його задоволенні просить відмовити. Представник третьої особи у судовому засіданні позов підтримала, просила його задовольнити та виселити відповідача зі спірного житла. Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, а відтак, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано 09.03.2006, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] (а.с. 15). 27.11.2007 між [PERSON] (власник) та [PERSON] (наймач) укладено договір найму жилого приміщення в будинку (квартирі), що належить громадянину на праві приватної власності, відповідно до умов якого власник [PERSON] , який проживає у квартирі [ADDRESS] , здає частину своєї житлової площі наймачу [PERSON] на термін 5 років, безоплатно, для проживання сім`ї наймача із 4-х чоловік. Сторони погодили, що у разі закінчення строку дії договору, а також у випадку вибуття власника (зміни власника) до закінчення строку дії договору, наймач зобов`язаний звільнити займану жилу площу (а.с. 4). Відповідно до копії свідоцтва про зміну імені серії [NUMBER] , [PERSON] змінив ім`я на [PERSON] (а.с. 14). Відповідно до довідки №14 від 04.01.2020, яка видана ТОВ «Керуюча компанія «Домком-Житомир», [PERSON] зареєстрована та проживає у [ADDRESS] . Склад зареєстрованих: [PERSON] , [INFO] , донька; [PERSON] , [INFO] , донька; [PERSON] , [INFO] , донька; [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] , син; [PERSON] , [INFO] , син; [PERSON] , [INFO] , донька (а.с.8). Як вбачається з договору про задоволення вимог іпотекодержателя від 10.12.2020, укладеного між [PERSON] та ТОВ «Преміум Лігал Колекшн», товариство, як іпотекодержатель, прийняло від іпотекодавця [PERSON] у власність нерухоме майно, а саме квартиру [ADDRESS] (а.с. 32-33). Право власності ТОВ «Преміум Лігал Колекшн» на вищевказану квартиру підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 10.12.2020 за №236349701 (а.с.33 на звороті). Згідно з відомостями Реєстру прав власності на нерухоме майно, [PERSON] на праві власності належить ј частина квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 18-20). Відповідно до ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно із ч.1 ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Статтею 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. Стаття 391 ЦК України наділяє власника правом вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК Української РСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. Згідно з ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, що спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до частини першої статті 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Згідно з частинами першої, другої, третьої статті 763 ЦК України договір найму укладається на строк, встановлений договором; якщо строк найму не встановлений, договір найму вважається укладеним на невизначений строк. Кожна із сторін договору найму, укладеного на невизначений строк, може відмовитися від договору в будь-який час, письмово попередивши про це другу сторону за один місяць, а у разі найму нерухомого майна - за три місяці. Договором або законом може бути встановлений інший строк для попередження про відмову від договору найму, укладеного на невизначений строк; законом можуть бути встановлені максимальні (граничні) строки договору найму окремих видів майна. Нормами ст. 810 ЦК України визначено, що за договором найму (оренди) житла одна сторона - власник житла (наймодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (наймачеві) житло для проживання у ньому на певний строк за плату. До договору найму житла, крім найму житла, що є об`єктом права державної або комунальної власності, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ст. 814 цього ж Кодексу у разі зміни власника житла, переданого у найм, до нового власника переходять права та обов`язки наймодавця. Згідно з частиною першою, третьою статті 820 ЦК України розмір плати за користування житлом встановлюється у договорі найму житла. Наймач вносить плату за користування житлом у строк, встановлений договором найму житла. Якщо строк внесення плати за користування житлом не встановлений договором, наймач вносить її щомісяця. Вимогами частини третьої статті 815 ЦК України передбачено, що наймач зобов`язаний своєчасно вносити плату за житло. Наймач зобов`язаний самостійно вносити плату за комунальні послуги, якщо інше не встановлено договором найму. Згідно з ч.1 ст.821 ЦК України договір найму житла укладається на строк, встановлений договором, якщо у договорі строк не встановлений, договір вважається укладеним на п`ять років. Відповідно до ст. 822 ЦК України у разі спливу строку договору найму житла наймач має переважне право на укладання договору найму житла на новий строк. Не пізніше ніж за три місяці до спливу строку договору найму житла наймодавець може запропонувати наймачеві укласти договір на таких самих або інших умовах чи попередити наймача про відмову від укладання договору на новий строк. Якщо наймодавець не попередив наймача, а наймач не звільнив помешкання, договір вважається укладеним на таких самих умовах на такий самий строк. Зокрема, ст. 825 ЦК України передбачено, що договір найму житла може бути розірваний за рішенням суду на вимогу наймодавця у разі: невнесення наймачем плати за житло за шість місяців, якщо договором не встановлений більш тривалий строк, а при короткостроковому наймі - понад два рази; руйнування або псування житла наймачем; а також у разі необхідності використання житла для проживання самого наймодавця та членів його сім`ї. Згідно із cт. 826 ЦK України у разі розірвання договору найму житла наймач та інші особи, які проживали у помешканні, підлягають виселенню з житла на підставі рішення суду без надання їм іншого житла. Відповідно до ст. 63 ЖК Української РСР предметом договору найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду є окрема квартира або інше ізольоване жиле приміщення, що складається з однієї чи кількох кімнат, а також одноквартирний жилий будинок. Не можуть бути самостійним предметом договору найму: жиле приміщення, яке хоч і є ізольованим, проте за розміром менше від встановленого для надання одній особі (частина перша статті 48), частина кімнати або кімната, зв`язана з іншою кімнатою спільним входом, а також підсобні приміщення ( кухня, коридор, комора тощо). Статтею 158 ЖК Української РСР встановлено, що наймач користується жилим приміщенням у будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення укладається між власником будинку (квартири) і наймачем у письмовій формі з наступною реєстрацією у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів або в органі управління, що ним утворюється. Договір повинен містити вказівку на предмет договору, строк, на який він укладається, визначати права і обов`язки наймодавця і наймача та інші умови найму. При вирішенні даного спору застосовуються норми ЦК України, які регулюють договірні відносини сторін. Як вбачається зі змісту договору найму жилого приміщення в будинку (квартирі), що належить громадянину на праві приватної власності від 27.11.2007, його було укладено терміном на 5 років, тобто по 27.11.2012. В матеріалах справи відсутні докази попередження власником (наймодавцем) спірного житла наймача - відповідача [PERSON] про відмову від укладання з нею договору найму на новий строк. Наймач з членами своєї сім`ї спірне житло не звільнили. Оскільки позивач не звернувся до відповідача у відповідності до ст. 822 ЦК України за три місяці до спливу строку вищевказаного договору найму (оренди) житла про відмову від укладення договору на новий строк, а наймач з членами своєї сім`ї не звільнила помешкання, договір вважається укладеним на таких самих умовах і на такий самий строк, а саме до 27.11.2017, та до 27.11.2022. Позивачем [PERSON] . Пасічник- [PERSON] адресовано лист від 23.12.2019, у якому позивач просив сплатити заборгованість за житлово-комунальні послуги та сплатити орендну плату у розмірі 3500, грн в місяць, яку обраховувати з моменту припинення дії договору найму житлового приміщення по 20.02.2020; змінити місце реєстрації та звільнити займану квартиру у строк до 20.02.2020 (а.с. 5). Разом з тим, доказів того, що зазначений лист був надісланий відповідачу та отриманий нею, матеріали справи не містять, отже відсутні підстави вважати, що позивачем належним чином повідомлено відповідача про відмову від укладання договору на новий строк. Отже, з матеріалів справи вбачається, що сім`я [PERSON] на законних підставах, правомірно вселились у житло, яке займає. Крім того, заявивши вимогу про виселення членів сім`ї відповідача із спірної квартири, позивач не вирішив питання про залучення їх до участі у справі у якості відповідачів. Також суд не приймає доводи позивача про те, що відповідачем не вноситься плата за житло, оскільки відповідно до умов укладеного між сторонами договору від 27.11.2007, він укладений на безоплатній основі. В матеріалах справи відсутні як докази, щодо порушення відповідачем як умов укладеного договору найму, так і докази належно оформленого заперечення з боку наймодавця щодо користування відповідачем квартирою. Також посилання позивача на те, що на даний час він орендує житло, тому його власна квартира потрібна позивачу для проживання, будь-якими доказами не підтверджено, окрім того, спірна квартира вибула з власності позивача на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя від 10.12.2020, укладеного між [PERSON] та ТОВ «Преміум Лігал Колекшн». Необхідно зазначити, що відповідно до статті 168 ЖК УРСР дострокове розірвання договору найму жилого приміщення з ініціативи наймодавця можливе лише за згодою наймача. Оскільки позивач звернувся з позовом про розірвання договору найму від 27.11.2007 та виселення до [PERSON] в період дії укладеного договору найму і наразі, відповідно до положень ст. 822 ЦК України, угода є чинною та строк її дії не закінчився, то в задоволенні позовних вимог слід відмовити за безпідставністю. Згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» та частиною четвертою статті 10 ЦПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права. ЄСПЛ у рішенні від 02 грудня 2010 року у справі «Кривіцька та Кривіцький проти України» (заява № 30856/03) зазначив, що втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право особи на повагу до житла. Виселення особи з житла без надання іншого житлового приміщення можливе за умов, що таке втручання у право особи на повагу до житла передбачене законом, переслідує легітимну мету, визначену у пункті 2 статті 8 Конвенції, та є необхідним у демократичному суспільстві. Відповідність останньому критерію визначається з урахуванням того, чи існує нагальна суспільна необхідність для застосування такого обмеження права на повагу до житла та чи буде втручання у це право пропорційним переслідуваній легітимній меті. Навіть, якщо законне право на зайняття житлового приміщення припинене, особа вправі мати можливість, щоб її виселення було оцінене судом на предмет пропорційності у світлі відповідних принципів статті 8 Конвенції. Неврахування національними судами принципу пропорційності у справах про виселення особи з житла є підставою для висновку про порушення стосовно такої особи статті 8 Конвенції. Отже врахування пропорційності, яке є принципом цивільного судочинства (пункт 6 частини третьої статті 2, стаття 11 ЦПК України) забезпечує розумний баланс між інтересами позивача і відповідача. Зважаючи на те, що відповідач вже тривалий час проживає за адресою: [ADDRESS] , місце проживання відповідача та її дітей зареєстровано за вказаною адресою, отже спірна квартира є житлом відповідача та її сім`ї, а втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право особи на повагу до житла. Судом прийнято до уваги, що відповідачу на праві власності належить ј частина іншої квартири, однак відповідно до ч.6 ст.29 ЦК України, фізична особа може мати кілька місць проживання. Крім того, судом встановлена відсутність підстав для розірвання договору найму від 27.11.2007, отже вимога позивача про виселення відповідача зі спірної квартири є безпідставною та задоволенню не підлягає. Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, у зв`язку з тим, що суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, судові витрати покладаються на позивача.

Outcome: dismissed