Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення пені, інфляційних, та 3% річних за період з 01.06.2018 про 01.06.2021, мотивуючи його тим, що рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області по цивільній справі № 539/2997/17 стягнуто на її користь з [PERSON] грошові кошти згідно розписки від 19.08.2016 в сумі 55520,00 грн. Станом на даний час рішення суду виконується повільно, кошти за виконавчим листом надходять незначні, періодичні, а тому позивач вимушена звернутися до суду. Прохає стягнути з [PERSON] кошти в сумі 26412,38 грн, в тому числі 19279,91 грн інфляційних, 3270, 70 грн - 3% річних, 3861,78 грн - пені. Судові витрати покласти на відповідача. Ухвалою Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 26.08.2021 позовну заяву [PERSON] було повернуто на підставі ст. 185 ЦПК України, у зв`язку з невиконанням вимог, передбачених ст.ст. 175, 177 ЦПК України. Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 20.10.2021 ухвалу Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 26.08.2021 скасовано, справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції. Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09 грудня 2021 року, з підстави закінчення терміну повноважень, згідно розпорядження керівника апарату Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 01 грудня 2021 року № 29 в зв`язку з закінченням терміну відрядження судді Хоменка Д.Є. до Лубенського міськрайонного суду Полтавської області, який перебував у відрядженні з 01.12.2020 року по 30.11.2021 року відповідно до рішення ВРП № 3120/0/15-20 від 17.11.2020 року «Про відрядження» судді Хоменка Д.Є. до Лубенського міськрайонного суду для здійснення правосуддя строком на 1 рік», до провадження судді Алтухової О.С. передано цивільну справу 537/2627/21. Ухвалою від 16.12.2021 відкрито спрощене провадження у справі та призначено судове засідання. В судове засідання позивач не з`явилась, надала суду заяву, в якій просить розглянути справу у свою відсутність. Крім того, надала заяву про збільшення позовних вимог у зв`язку з тим, що з моменту подачі позову 30.06.2021 спливло багато часу не з вини позивача, а тому вважає за необхідне стягнути в відповідача на її користь кошти в сумі 30855,68 грн, в тому числі 21039,38 грн - інфляційні, 3711,04 грн - 3 % річних, 6105,26 грн - пені. Відповідач та її представник в судове засідання не з`явилися, надали заяву про розгляд справи у їх відсутність, позов визнають частково, посилаючись на відзив, який ними був наданий попередньо до суду, в якому представник відповідача - адвокат Садовий В.В. заперечує проти стягнення з [PERSON] пені, оскільки вона не передбачена борговими зобов`язаннями, в частині 3% річних визнається сума нарахувань в розмірі 3270,69 грн, інфляційних втрат на суму не більше 8883, 73 грн, а всього на суму 12154,42 грн, оскільки розрахунок позивача проведено некоректно, із змішуванням щомісячних розмірів інфляцій, що дає значну похибку в бік збільшення. Методика розрахунку, наданого [PERSON] не зрозуміла. З врахуванням загальної заборгованості у 56 160, 00 грн без врахування виплачених за зазначений період сум інфляційні втрати не можуть становити більше 12 337,68 гривень. А з врахуванням сплачених щорічно сум ( за 2018 рік - 1 907,27 грн, за 2019 р. - 13 725 грн, за 2020 р. - 11 361 грн, за 2021 р. - 1 964 грн) інфляційні втрати не можуть бути більшими за 8 883,73 гривні. Просить ухвалити рішення з урахуванням поданих заперечень та вирішити питання про розподіл судових витрат з врахуванням оплати відповідачем правничої допомоги. Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково з таких підстав. Рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 23.02.2018 були задоволені позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення коштів. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] грошові кошти згідно розписки від 19.08.2016 в сумі 55520,00 грн. Рішення набрало законної сили 26.03.2018. На виконання даного рішення державним постановою виконавця Лубенського МРВ ДВС ГТУЮ у Полтавській області відкрито провадження № 56974992 від 13.08.2018 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] 55520 грн. Згідно повідомлення, наданого позивачу Лубенським МР ВДВС Північно - Східного міжрегіонального управління МЮ (м.Суми), на рахунок з обліку депозитних сум відділу, за період з серпня 2018 року по червень 2021 року надійшли кошти, утримані з заробітку боржника [PERSON] у розмірі 28966,18 грн, які перераховані стягувачу [PERSON] . Станом на 08.06.2021 залишок суми заборгованості складає 26552,82 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Статтею 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, повинен сплатити суму боргу з врахуванням встановленого індексу інфляції та трьох процентів річних від простроченої суми. При цьому, застосування положень частини другої названої статті не передбачає наявність вини боржника, оскільки згідно частини першої цієї ж статті боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. З огляду на те, що відповідач не виконує зобов`язання по оплаті в повному обсязі на користь позивача суми заборгованості, що відповідно призводить до подальшого невиконання рішення суду, суд вважає, що позивач обґрунтовано звернувся з вимогою про стягнення інфляційних втрат та 3 % річних. Верховний Суд України на засіданні Судової палати у цивільних справах 1 жовтня 2014 року розглянув справу № 6-113 цс 14, предметом якої був спір про стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних за період невиконання судового рішення про відшкодування майнової та моральної шкоди. При розгляді цієї справи Верховний Суд України зробив правовий висновок, відповідно до якого будь-яке зобовязання, яке зводиться до сплати грошей, є грошовим зобовязанням незалежно від правових підстав його виникнення і в разі його порушення підлягає застосуванню ч. 2 ст. 625 ЦК України. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобовязання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобовязання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Згідно первинного розрахунку позивача [PERSON] про стягнення інфляційних, 3% річних, а також пені за невчасно виконане грошове зобов`язання за період з червня 2018 по травень 2021 включно, відповідач [PERSON] повинна сплатити інфляційні в розмірі 19279,91 грн, 3270,69 грн 3% річних, а також пеню в розмірі 3861,78 грн. Згідно поданої [PERSON] заяви про збільшення позовних вимог від 17.01.2022, вона провела розрахунки інфляційних з помісячним зменшенням суми боргу, починаючи з 01.06.2018 по 28.05.2021 в розмірі 21039, 38 грн, розрахунок 3% річних за 2019 по 2021 роки в розмірі 3711,04 грн та розрахунок пені 4079,07 грн , загалом по усім позиціям розрахунку нараховано боргу в сумі 30855,68 грн. Вивчивши розрахунки позивача сум інфляційних, суд дійшов висновку, що даний розрахунок проведено некоректно, із змішуванням щомісячних розмірів інфляцій, що дає значну похибку в бік збільшення, в той же час представником відповідача наданий вірний розрахунок і саме він приймається до уваги судом. Щодо розрахунку долученого позивачем до заяви про збільшення позовних вимог, суд зауважує, що позивачем не надано доказів щодо розміру заборгованості, що залишилась не сплаченою [PERSON] станом на день подачі цієї заяви, а тому визначити розмір інфляційних та 3% річних із врахуванням зменшення суми боргу є неможливим. Судом взято до уваги розрахунки позивача 3% річних, які визнає відповідач, в розмірі 3270,69 грн станом на червень 2021 року. Що стосується нарахування позивачем пені, доводи позивача про її сплату не можуть бути взяті до уваги, оскільки боргові зобов`язання між сторонами визначаються рішенням суду, яке не передбачало стягнення неустойки ( пені). При виникненні у сторін зобов`язання не було укладено жодного договору, яке обумовлювало б стягнення пені в разі його порушення. Оцінивши зібрані у справі докази суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Позивач [PERSON] звільнена від сплати судового збору при подачі позову на підставі відсутності доходів у заявника за 2020 рік. Представником відповідача надано докази на підтвердження оплати [PERSON] витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 7000 грн. Однак, як убачається з попереднього (орієнтовного) розрахунку, з опису робіт підлягає виключенню участь у судових засіданнях, а тому згідно детального опису наданих послуг вказана сума повинна складати 6200 грн. Питання про стягнення судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України пропорційно задоволеним вимогам: пред`явлено вимог на 30855,68 грн, задоволено - 12154,42, тобто на 39,40%. Таким чином, стягненню з відповідача на користь держави підлягає судовий збір в розмірі 357,75 грн., а стягненню з позивача на користь відповідача слід стягнути витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2442,80 грн.

Outcome: partial