Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним вище позовом, який мотивовано тим, що 16.10.1993 він зареєстрував шлюб з [PERSON] . Від даного шлюбу у сторін є троє дітей, з яких син [PERSON] , [INFO] є неповнолітнім. За час подружнього життя сторони придбали квартиру [ADDRESS] , яку зареєстрували на ім`я відповідача. Разом з тим, 16 березня 2010 року сторони спору розірвали шлюб. В добровільному порядку поділити спірне майно сторони не можуть. Відтак позивач звернувся до суду з даним позовом в якому просить поділити спільне майно подружжя та визнати за ним право власності на 1/2 частину вказаної квартири. Ухвалою Могилів-Подільського міськрайонного суду від 23.06.2021 позов залишено без руху. Ухвалою Могилів-Подільського міськрайонного суду від 21.07.2021 відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та повідомлення сторін, за наявними у справі матеріалами. Ухвалою Могилів-Подільського міськрайонного суду від 26.08.2021 призначено судове засідання у справі, з повідомленням учасників. Позивач в судове засідання не з`явився. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала з підстав, викладених в позові. Зазначила, що спірну квартиру сторони придбали в шлюбі. Позивач зареєстрований у вказаній квартирі і проживає в ній. У зв`язку з тим, що він працює в м.Києві він на час роботи проживає там, але на вихідні та інші неробочі дні повертається додому. Він має ключі від квартири і повний доступ до усіх речей в квартирі. Відповідач в судовому засіданні проти задоволення позову заперечила. Зазначила, що квартиру придбали в шлюбі, але її купила вона за власні кошти, оскільки у неї був свій бізнес. Позивач має багато боргів і якщо суд позов задоволить то він продасть квартиру і роздасть борги. Він постійно виносить з квартири усі нові речі що купує відповідач. Він приходить і виключає опалення і каміни щоб не багато потрібно було платити за опалення і світло. Забрав з квартири усі документи та книжки для оплати комунальних послуг. Також заявила усне клопотання про сплив строків позовної давності, оскільки розлучені з позивачем ще з 2010 року. Заслухавши представника позивача та відповідача, показання свідка, дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, враховуючи таке. Суд встановив, що 16.10.1993 [PERSON] уклав шлюб з [PERSON] . Після реєстрації шлюбу прізвище дружини « [PERSON] ». Дана обставина підтверджується Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища № 00031622775 від 13.07.2021 (а.с.2). Згідно договору купівлі-продажу квартири від 17.06.2003, посвідченого приватним нотаріусом Могилів-Подільського районного нотаріального округу Тисячним І.В., [PERSON] придбала квартиру [ADDRESS] (а.с.10). Право власності на вказану квартиру зареєстровано за [PERSON] , що підтверджується Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 1122514 від 30.07.2003 та Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 265598951 від 13.07.2021 (а.с.9,23). 10.03.2010 сторони розірвали шлюб, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії [NUMBER] (а.с.6). Представник позивача надала суду довідку № 3455 від 12.11.2021 Центру надання адміністративних послуг Могилів-Подільської міської ради з якої слідує, що [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] з 17.10.2006 по теперішній час (а.с.63). Поняття, зміст права власності та його здійснення закріплено у статтях 316, 317, 319 ЦК України, аналіз яких свідчить, що право власності має абсолютний характер, його зміст становлять правомочності власника з володіння, користування і розпорядження належним йому майном. Забезпечуючи всім власникам рівні умови здійснення своїх прав, держава гарантує власнику захист від порушень його права власності з боку будь-яких осіб. За загальним правилом власник самостійно розпоряджається своїм майном. Розпорядження об`єктом спільної власності (часткової чи сумісної) має свої особливості. Відповідно до частини першої статті 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). У статті 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Розірвання шлюбу не тягне за собою зміну правового статусу майна подружжя. Таке майно залишається їх спільною сумісною власністю. Тобто лише після вирішення питання про поділ майна, яке є спільною сумісною власністю, виділення конкретних часток кожному зі співвласників, таке майно набуває статусу спільної часткової власності чи особистої приватної власності. Такий правовий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.11.2018 у справі № 372/504/17. Згідно з п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійним та поділ спільного майна подружжя» поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Заперечуючи проти задоволення позову, відповідач зазначила, що квартиру [ADDRESS] вона придбала за особисті кошти. Свідок [PERSON] в судовому засіданні надала показання про те, що вона є однією з повнолітніх дітей сторін спору. Батько зареєстрований у квартирі [ADDRESS] . Комунальні платежі за вказану квартиру сплачує свідок і в неї усі розрахункові книжки та квитанції, але кошти на їх оплату дає батько. В даний час він працює в Києві, а мама не працює взагалі. Ключі від квартири в батька є і він коли не на роботі то приїжджає та живе в цій квартирі. Квартиру батьки придбали в шлюбі, за спільні кошти, які їм подарували їх матері. Кожна з них подарувала мамі та батькові по 3000,00 дол. США за що і була придбана та квартира. Батько на час купівлі квартири не працював так, як і мама бо вона доглядала брата якому ще не було трьох років. Відповідач, стверджуючи ту обставину, що придбала зазначену вище квартиру за особисті кошти не надала суду жодного доказу на підтвердження такої обставини, а копія виписки з Єдиного Державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців № 530492 серії ААБ, яку відповідач надала суду суд не може вважати таким доказом, оскільки в ній зазначено лише про те, що [PERSON] зареєстрована як фізична особа-підприємець з 2011 року. Вказана обставина також підтверджується довідкою Головного управління ДПС у Вінницькій області № 1376/02-32-24-09-17 від 03.12.2021 (а.с.65,66). Крім того, заперечуючи проти позову відповідач в судовому засіданні усно заявила клопотання про застосування наслідків спливу строків позовної давності. Так, Згідно зі статтею 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). До вимоги про поділ майна, пред`явленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки. Позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності (частина друга статті 72 СК України). Частиною першою статті 261 ЦК України передбачено, що початком перебігу строку є день, коли особа довідалась або повинна була (могла) довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Насамперед для визначення моменту виникнення права на позов важливими є об`єктивні обставини - сам факт порушення права, а із встановленням моменту порушення права позивача підлягають встановленню суб`єктивні обставини - момент, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про це порушення. Отже, початком перебігу позовної давності у справах щодо поділу майна є день, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права. При цьому неподання позову про поділ майна, у тому числі до спливу трьох років з дня розірвання шлюбу (припинення фактичних шлюбних відносин), за відсутності доказів, які б підтверджували заперечення права одного з подружжя на набуте у період шлюбу майно, зареєстроване за іншим подружжям, не може свідчити про порушення права і вказувати на початок перебігу позовної давності. Зазначений правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі № 6-258цс15 та постанові Верховного Суду від 06 листопада 2019 року у справі № 203/304/17 (провадження № 61-5400св19). Як зазначено вище, сторони розірвали шлюб ще 2010 року. Разом з тим, в судовому засіданні сама ж відповідач стверджувала, що позивач постійно приходить в спірну квартиру і має повний доступ до усіх речей в квартирі. Крім того, свідок [PERSON] зазначила, що у позивача є ключі від вказаної квартири і коли він приїжджає з роботи з міста Києва в місто Могилів-Подільський то він проживає в цій квартирі. Крім того, свідок стверджувала, що усі комунальні платежі за дане житло вона сплачує за кошти позивача. Таким чином, суд не може вважати, що початок перебігу позовної давності у даній справі розпочався з моменту розірвання шлюбу між сторонами, оскільки досліджені в ході судового розгляду обставини свідчать про те, що позивач і після розірвання шлюбу користується вказаною вище квартирою та там зареєстрований ще з 2006 року. Зважаючи на викладене, суд не вбачає підстав для відмови у задоволенні позову з підстав, визначених ч. 4 ст. 267 ЦК України, яка передбачає, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Положення вказаних норм та викладені обставини дають суду підстави вважати, що спірна квартира, придбана сторонами та зареєстрована за відповідачем під час їх перебування у шлюбі, належить сторонам на праві спільної сумісної власності подружжя. Згідно ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Аналогічною є норма ч. 2 ст. 372 ЦК України, згідно якої у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Частина перша ст. 71 СК України визначає, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Суд встановив, що сторони не досягли згоди щодо поділу спірного майна в позасудовому порядку. При цьому квартира [ADDRESS] , придбана та зареєстрована за [PERSON] під час перебування у шлюбі з позивачем, а тому в силу ст. 60 СК України вона є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя та відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України підлягає поділу в рівних частках. Зважаючи на положення вказаної норми, частки сторін у праві власності на квартиру [ADDRESS] становлять 1/2 частину. За таких підстав суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи викладене вище, положення ст. 60, 69, 70, 71 СК України, ст. 256, 261, 267, 372, 368 ЦК України,

Outcome: approved