Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-11 00:00:00

09.09.2021 року позивач звернувся з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованності за кредитним договором. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 02.09.2011 року між Акціонерним товариством Комерційний банк "Приватбанк" та [PERSON] був укладений кредитний договір б/н, згідно якого відповідач отримав кредит у розмірі 5000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту зі сплатою відсотків за користування кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами Банку, які викладені на банківському сайті, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом на заяві. Відповідно до умов договору позичальник зобов`язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його користування, а також оплачувати комісії. Однак, відповідач свої зобов`язання належним чином не виконав, у зв`язку з чим станом на 30.04.2014 рік виникла заборгованість, яка склала - 11 718.91 грн.. У зв`язку з невиконанням відповідачем умов кредитного договору позивач 19.09.2014 року звернувся з позовом до суду та просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в сумі 11718,91 грн.. Відповідно до рішення Білокуракинського районного суду Лугнської області від 20.10.2014 року було стягнуто заборгованість у розмірі 11 718, 91 грн., нараховану станом на 30.04.2014 року. На даний час відповідач продовжує ухилятись від виконання своїх зобов`язань і не погашає заборгованість за Договором. А тому за вказаним договором утворилася заборгованість станом на 12.08.2021 року за період з 11.09.2014 по 31.07.2021 року у розмірі - 8947,33 грн., яка складається з 7915,19 грн. - індекс інфляції за просторочення виконання зобов`язань, 1032,14 грн - 3% річних від простроченої суми. Представник позивача у судове засідання не з`явився, в позовній заяві зазначив про розгляд справи без його участі. Відповідач у судові засідання 27.10.2021 року, 08.12.2021 року та 12.01.2022 року не з`явився. Про місце та час розгляду справи повідомлений належним чином, причин неявки суду не повідомив. 12.01.2022 року постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Суд, дослідивши докази по справі кожний окремо та в їх сукупності, вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. 02.09.2011 року між Акціонерним товариством Комерційний банк "Приватбанк" та [PERSON] був укладений кредитний договір б/н, згідно якого відповідач отримав кредит у розмірі 5000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту зі сплатою відсотків за користування кредитом. [PERSON] підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами Банку, які викладені на банківському сайті, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом на заяві. Відповідно до умов договору позичальник зобов`язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його користування, а також оплачувати комісії. Однак, відповідач [PERSON] свої зобов`язання належним чином не виконував, у зв`язку з чим станом на 30.04.2014 рік виникла заборгованість, яка склала - 11 718.91 грн.. У зв`язку з невиконанням відповідачем умов кредитного договору позивач 19.09.2014 року звернувся з позовом до суду щодо стягнення з відповідача заборгованість за кредитним договором в сумі 11718,91 грн.. Вказану заборгованість було стягнуто рішенням Білокуракинського районного суду Луганської області 20.10.2014 року. У зв`язку з тим, що відповідач на даний час продовжує ухилятись від виконання своїх зобов`язань і не погашає заборгованість за Договором, утворилася заборгованість, станом на 12.08.2021 року за період з 11.09.2014 по 31.07.2021 року у розмірі - 8947,33 грн., яка складається з 7915,19 грн. - індекс інфляції за просторочення виконання зобов`язань, 1032,14 грн - 3% річних від простроченої суми (а.с. 12-21). Відповідно до вимог ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребування судом у відповідності ЦПК України випадках. Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування, а отже, і рішення суду, не може ґрунтуватися на припущеннях. Частинами 4, 5 ст. 82 ЦПК передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участь у справі, в якій такі обставини були встановлені. Частиною першою статті 631 ЦК України передбачено, що строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється часткового або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Підстави припинення зобов`язання передбачені статтями 599-601, 604-609 ЦК України, зокрема ст. 559 ЦК України передбачає, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Належним виконанням зобов`язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов`язки сторін зобов`язання. Відсутність реального і своєчасного виконання зобов`язання не свідчить про припинення договірних правовідносин сторін й не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов`язання. Судом встановлено, що банк, у зв`язку із допущеною заборгованістю зі сплати кредиту, скористався своїм правом на пред`явлення вимоги до позичальника про дострокове виконання зобов`язань за кредитним договором. Звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості засвідчує такі зміни. Станом на 12.01.2022 року доказів того, що заборгованість, яка стягнута з відповідача за рішенням Білокуракинського районного суду Луганської області від 20.10.2014 року сплачена - суду не надано. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч. 2 ст. 625 ЦК України). Така позиція викладена в Постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року справа № 14-10цс18. Отже, вимоги позивача є такими, що підлягають задоволенню, оскільки наданий розрахунок є правильним. Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. На підставі викладеного та

Outcome: approved