Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-20 00:00:00

30.04.2021 представник позивача - адвокат Ієговська А.О. звернулась до суду з позовом до відповідача Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Ю.ЕС.АЙ", у якому просила стягнути з відповідача на користь позивача [PERSON] страхове відшкодування пов`язане із лікуванням останнього на суму 31716, 72 гривні, страхове відшкодування пов`язане із тимчасовою втратою працездатності на суму 5666,66 гривень, страхове відшкодування моральної шкоди на суму 1869,27 гривень. Заявлені позовні вимоги обґрунтовані тим, що 03.10.2020 в м.Миколаєві відбулась дорожньо-транспортна пригода, в якій водій [PERSON] , [INFO] , керуючи автомобілем марки «BMW X5» р.н. [NUMBER] здійснив наїзд на пішохода [PERSON] , [INFO] , який перетинав проїзжу частину дороги. Внаслідок ДТП пішохід [PERSON] отримав тілесні ушкодження та в подальшому проходив лікування. Під час перебування на стаціонарному лікуванні з 03.10. 2020 по 05.11.2020, позивач поніс витрати на лікування - а саме придбання лікарських засобів, препаратів. Також представник позивача зазначає, що позивач у зв`язку з ДТП та послідуючого лікування зазнав фізичного болю та страждання, чим йому завдано моральної шкоди. Таким чином, позивачу заподяна шкода пов`язана з лікуванням, втратою працездатності та моральна шкода. Станом на момент ДТП відповідальність водія [PERSON] за спричинену шкоду майну, життю, здоров`ю третіх осіб, була застрахована у відповідача за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АО 1818216, який, станом на 03.10.2020, був діючим. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.05.2021 року визначено головуючого по справі суддю Гуденко О.А. Ухвалою від 20.05.2021 року відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. 29.06.2021 представник відповідача надав відзив на позовну заяву, в якому заперечив проти задоволення позову виходячи з наступного. Так, на його думку чинне законодавство України не передбачає обов`язку страховика щодо відшкодування шкоди, оскільки відповідач не є завдавачем шкоди, не є володільцем джерела підвищеної небезпеки, не є стороною у кримінальному провадженні №120201500200002945, не є особою відповідальною за завдані Позивачу збитки, не є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він сплачує лише страхове відшкодування замість завдавача шкоди. Відповідач не завдав жодної шкоди позивачу та відповідно не може відшкодувати шкоду заподіяну здоров`ю фізичній особі, а лише має право на здійснення виплати страхового відшкодування в порядку передбаченим законом. Крім того, при розгляді кримінального провадження №120201500200002945у справі щодо притягнення водія транспортного засобу «BMW X5» р.н. [NUMBER] до кримінальної відповідальності за настання ДТП, судом буде надано вичерпний аналіз дій або бездіяльності водія автомобілю та позивача. Наслідком вказаного аналізу може бути встановлення факту наявності грубої необережності потерпілим, що стало причиною ДТП, або факту відсутності вини водія транспортного засобу, що в свою чергу впливає на розмір страхового відшкодування та має значення для встановлення факту страхового випадку. Таким чином, звернення представника позивча з позовом до суду до прийняття кінцевого рішення у кримінальному провадженні №120201500200002945є передчасним, оскільки матеріали цивільної справи не містять доказів що права позивача порушено. 05.10.2021 від представника позивача надійшла відповідь на відзив, у якій він повністю підтримав свої позовні вимоги. Представник позивача у поданій суду заяві просив справу розглянути у його відсутності, позов підтримав та просив його задовольнити. Представник відповідача клопотання про розгляд справи з викликом сторін не заявляв. З`ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до наступного висновку. Згідно ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, до суду може звернутись кожна особа за захистом своїх порушених прав, а також інтересах інших осіб у випадках встановлених законом. За вимогами ст. ст.12,81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що відповідно до постанови від 28.12.2020 про закриття кримінального провадження №120201500200002945 прийнятою слідчим слідчого відділу Центрального ВП ГУНП в Миколаївській області Білоусовим А.А., 03.10.2020 приблизно о 17.40 год., в м.Миколаєві по проспекту Центральному в районі будинку №191, водій [PERSON] , керуючи автомобілем «BMW X5» р.н. [NUMBER] , в порушенні п.12.4 Правил дорожнього руху України, рухаючись зі швидкістю 70 км/год, допустив наїзд на пішохода [PERSON] , який по неконтрольованому пішоходному переході перетинав проїзжу частину автодороги. Аналізуючи матеріали кримінального провадження слідчий дійшов висновку, що в діях водія [PERSON] відсутній склад злочину, передбачений ст.286 ч.1 КК УКраїни. Згідно з випискою із карти стаціонарного хворого №6741/744 від 05.11.2020 [PERSON] госпіталізовано 03.10.2020 до травматологічного відділення міської лікарні швидкої медичної допомоги м.Миколаєва та виписано 05.11.2020 Згідно зазначеної виписки [PERSON] отримав розрив симфізу, розрив крижово-клубових зчленувань. Осколковий черезвиростковий перелом правої великогомілкової кістки зі зміщенням. Перелом головки мологомілкової кістки справа. Травматичний неврит малогомілкового нерву справа. Згідно з полісом №АО 1818216 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, транспортний засіб «BMW X5» р.н. [NUMBER] був застрахований в Товаристві з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Ю.ЕС.АЙ", та станом на 03.10.2020, був діючим. Згідно із ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірним рішенням, діями чи бездіяльністю особистим немайнових прав фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Відповідно до п.2 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Відповідно до ст.22 ЦК особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Отже, з огляду на положення ст.1166 ЦК, для застосування такої міри відповідальності як відшкодування збитків потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача шкоди та збитками, вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає. На позивача покладається обов`язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача, збитків та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяними збитками. В свою чергу, відповідач повинен довести, що в його діях відсутня вина у заподіянні збитків. До сфери обов`язкового страхування належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно з спеціальним Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (далі - Закон). Відповідно до статті 3 Закону метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників. У статті 5 Закону визначено, що об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові права, що не суперечить законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу. Згідно зі статтею 6 Закону, страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. У разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує в установленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи ст. 22 Закону). Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі №755/18006/15-ц, у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди. В свою чергу, згідно вищенаведеного правового висновку Верховного Суду, викладеного в постанові від 28.10.2020 у справі №445/370/19, перед потерпілим несуть обов`язок відшкодувати завдану шкоду як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки. Таким чином, системний аналіз наведених положень закону приводить до висновку, що у володільця джерела підвищеної небезпеки та у страховика останнього наявний обов`язок сплатити відшкодування потерпілій особі за шкоду завдану здоров`ю незалежно від вини водія джерела підвищеної небезпеки. Як вже вказувалося вище, на момент ДТП 03.10.2020 цивільно-правова відповідальність [PERSON] , згідно полісу ОСЦПВВНТЗ АО/1818216 була застрахована у ТДВ «СК «Ю.ЕС.АЙ.». Згідно даного полісу ліміт відповідальності за шкоду завдану життю та здоров`ю -200 000,00 грн. При цьому, суд зауважує, що стягнення страхового відшкодування саме зі страховика відповідає меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, які є джерелом підвищеної небезпеки. Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»: «При настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю майну третьої особи». Відповідно до п. 24.1 ст. 24 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»: «У зв`язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів». Відповідно до п. 24.3. ст. 24 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» якщо страховику (МТСБУ) не надані документи, що підтверджують розмір витрат, зазначених у пункті 24.1 цієї статті, або їх документально підтверджений розмір є меншим, ніж мінімальний розмір, визначений відповідно до пункту 24.2 цієї статті, страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування у розмірі, визначеному в пункті 24.2 цієї статті. Згідно п. 37.1.4 ст. 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»: підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є: неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди. Аналогічна позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду від 11.12.2019 року у справі №465/4287/15, відповідно до якої потерпілий в межах строків, передбачених п.37.1.4 ст.37 Закону має здійснити своє волевиявлення про захист свого порушеного права шляхом подання заяви про страхове відшкодування до страховика або шляхом звернення із позовною заявою до суду. Так, підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) серед іншого є неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди. При цьому зазначений у пункті 37.1.4 статті 37 Закону № 1961-IV строк є присічним і поновленню не підлягає. Із аналізу наведених норм спеціального Закону № 1961-IV можна зробити висновок, що підстави для відмови у виплаті страхового відшкодування передбачені у статті 37 Закону № 1961-IV є вичерпним і розширювальному тлумаченню не підлягає. Як вбачається з матеріалів справи, представник позивача 30.04.2021 року звернувся з позовною заявою про відшкодування шкоди внаслідок використання застрахованого транспортного засобу, тобто в межах 3-річного строку на таке звернення. Аналогічна позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 року(справа №465/4621/16к) У системному зв`язку зі статтею 36 положення підпункту 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 цього Закону щодо неподання заяви про страхове відшкодування впродовж установлених цим пунктом строків як підстави для відмови у відшкодуванні стосуються випадків, коли впродовж цих строків потерпілий взагалі не здійснював волевиявлення, спрямованого на одержання компенсації - не звертався ані до страховика (або МТСБУ), ані до суду. Якщо ж особа впродовж цих строків подала позовну заяву до суду, вона здійснила відповідне волевиявлення, обравши на власний розсуд один з альтернативно можливих способів захисту свого порушеного права. Доводи представника відповідача стосовно того, що відповідач не зобов`язаний відшкодовувати шкоду, оскільки він не є завдавачем шкоди, не є володільцем джерела підвищеної небезпеки, не є особою відповідальною за завдані позивачу збитків, є необґрунтованими виходячи з наступного . Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 р. у справі № 755/18006/15-ц, вказала, що у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди. Головною особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки. Разом із цим відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого. Під умислом потерпілого слід розуміти усвідомлене бажання особи заподіяти шкоду. При цьому особа повинна розуміти значення своїх дій та мати змогу керувати ними. Непереборна сила - це подія, об`єктивно невідворотна за певних умов не тільки для цього заподіювача шкоди, а й для інших осіб при досягненому рівні розвитку науки і техніки; надзвичайна подія, яка не може бути передбачена заподіювачем шкоди; завжди зовнішня подія по відношенню до діяльності заподіювача шкоди. Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція винуватості заподіювача шкоди. Відсутність вини водія забезпеченого транспортного засобу та закриття кримінального провадження відносно нього не звільняє страховика від обов`язку відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. Такі правові висновки містяться у постанові Верховного Суду від 03.06.2020 р. у справі № 345/3335/17, у постанові Верховного Суду від 28.10.2020 р. у справі № 445/370/19. З огляду на презумпцію вини особи, яка завдала шкоду, відповідно до частини другої статті 1166 ЦК України, відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК України, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК України). Відповідач не довів належними та допустимими доказами, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Щодо сум страхового відшкодування судом встановлено. Відповідно до п. 24.1 ст. 24 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів. Зазначені в цьому пункті витрати та необхідність їх здійснення мають бути підтверджені документально відповідним закладом охорони здоров`я. Так за запитом суду, отримано довідку Міської лікарні швидкої медичної допомоги «Про тимчасову втрату працездатності (лікування) потерпілого у ДТП» від 24.11.2021, згідно з якою [PERSON] пройшов повний курс стаціонарного лікування в період з 03.10.2020 по 05.11.2020 (тобто 34 дні), та довідку з найменуванням лікарських засобів та виробів медичного призначення витрачених для лікування [PERSON] . Відповідно до зазначеної довідки перераховані в ній лікарські засоби та вироби медичного призначення придбані потерпілим за власні кошти у зв`язку з недостатнім фінансуванням медичного закладу. На підтвердження свох позовних вимог, представник позивача додав до позовної заяви фіскальні чеки, розрахункову квитанцію і товарі чеки на придбання лікарських засобів та медичних припаратів на загальну суму 31718,72 грн. При цьому суд враховує, що в товарних чеках від 12 жовтня 2020 року на загальну суму 12 546,71 грн зазначено покупцем [PERSON] , а платником - [PERSON] , за такого позивач у цій частині не довів, що саме він поніс витрати на лікування за власний кошт. Таким чином, витрати [PERSON] на лікування , які є доведеними належними доказами та підлягають відшкодуванню, становять 19 172,01 грн. Відповідно до ч.1 ст. 25 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності потерпілим відшкодовуються не отримані доходи за підтверджений відповідним закладом охорони здоров`я час втрати працездатності. Доходи потерпілого оцінюються в розмірах для непрацюючої повнолітньої особи - у розмірі, не меншому мінімальної заробітної плати, встановленої чинним законодавством. Відповідно до ст.8 Закону України «Про державний бюджет України на 2020 рік» з 1 вересня 2020 року встановлено мінімальну заробітну плату - 5000 гривень. Таким чином, за наявною медичною документацією, розмір страхового відшкодування належить стягнути за 34 дні, як просить представник позивача у позовних вимогах, з розрахунку розміру мінімальної заробітної плати, що становила 5000 грн. станом на 03.10.2020 рік, тому розрахунок страхової суми становить 5666,66 грн. (1/30х5000х34=5666,66 гривень). Щодо позовних вимог про стягнення моральної шкоди суд встановив наступне. Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України, визначає підстави відповідальності за завдану моральну шкоду. Так, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Статтею 26-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що страховиком (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю. За такого, суд приходить до висновку, що обгрунтований розмір моральної шкоди становить 1241,93 грн. (19 172,01 +5666,66 грн) * 5 %. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. В частині 6 статті 141 ЦПК України визначено, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини позовних вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. У відповідності до вимог п. 2 ст. 5 Закону України "Про судовий збір", позивач звільнений від сплати судового збору у даній справі на всіх стадіях судового процесу. Відтак за розгляд даної справи з відповідача підлягає стягненню в дохід держави сума судового збору в розмірі 908 грн 00 коп., що пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Також позивачем при подачі позову заявлено клопотання про продовження строку надання доказів сплати судових витрат , пов`язаних із наданням правничої допомоги відповідно до ч.8 ст. 141 ЦПК України протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду - тому питання про відшкодування витрат на професійну правову допомогу судом наразі не вирішуються.

Outcome: partial