Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-16 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до Великоолександрівської об`єднаної територіальної громади про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю. Вимоги позову мотивує тим, що домовилася із [PERSON] щодо купівлі у останньої домоволодіння за адресою: [ADDRESS] . Спірне домоволодіння належало на праві власності неповнолітній доньці [PERSON] , а саме [PERSON] . Рішенням № 888 від 30.07.1992 року Виконавчого комітету Білозерської селищної ради «про надання згоди від імені неповнолітньої на продаж домобудови» Великоолександрівській державній нотаріальній конторі надано згоду на продажу спірного домоволодіння від імені [PERSON] її матір`ю [PERSON] . Відповідно до письмової розписки, виданої [PERSON] , останньою було отримано від [PERSON] за спірне домоволодіння грошові кошти в сумі 35\~000 рублів СРСР, що на той час дорівнювало повній вартості домоволодіння. Після отримання від позивачки коштів [PERSON] видала довіреність чоловіку позивачки [PERSON] на право продажу спірного домоволодіння, з правом укладення та підписання відповідного договору. [PERSON] змінила місце проживання, на даний час місце її перебування позивачці не відоме. Чоловік позивачки [PERSON] помер [INFO] . Згідно витягу № 189 про зареєстрованих осіб від 23.09.2021 року позивачка зареєстрована в спірному будинку з 20.04.2017 року по теперішній час. В судовому засіданні позивачка [PERSON] вимоги позову підтримала, суду пояснила, що у 1992 році [PERSON] продала їй будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] за 35\~000 рублів. Цей будинок належав неповнолітній доньці [PERSON] [PERSON] 1986 р.н. [PERSON] дала чоловіку позивачки довіреність на три роки, але вони будинок не оформили. У спірному будинку проживала сім`я позивачки чоловік, син, донька. Вона й досі проживає за вказаною адресою. Просить суд визнати за нею право власності на спірний будинок за набувальною давністю. Великоолександрівська селищна рада надала до суду заяву про розгляд справи у відсутність їх представника, рішення просять прийняти на розсуд суду. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що проживає по сусідству із заявницею і їй відомо, що [PERSON] і її чоловік купляли будинок у [PERSON] за 35\~000 рублів у 1992 році. Розписки не складали. [PERSON] виїхала і з того часу вони не спілкувалися. На момент купівлі-продажу будинку [PERSON] було близько 60 років. Свідок [PERSON] суду пояснила, що позивачка доводиться їй кумою, тому вона може пояснити, що в 1992 році була присутня при передачі грошей в сумі 35\~000 грн. позивачкою [PERSON] за житловий будинок. [PERSON] переїхала, де вона зараз невідомо. Заслухавши позивачку, свідків, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, суд приймає до уваги наступне. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі ст.ст. 12,13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі ст.ст. 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Звертаючись до суду з даним позовом, [PERSON] посилалася на те, що вона з 1992 року і по даний час постійно, відкрито і добросовісно користується спірним житлом, тому має право на набуття права власності на житловий будинок на підставіст.344 ЦК Україниза набувальною давністю. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] домовилася із [PERSON] щодо купівлі у останньої домоволодіння за адресою: [ADDRESS] . Спірне домоволодіння належало на праві власності неповнолітній доньці [PERSON] , а саме [PERSON] . Рішенням № 888 від 30.07.1992 року Виконавчого комітету Білозерської селищної ради «про надання згоди від імені неповнолітньої на продаж домобудови» Великоолександрівській державній нотаріальній конторі надано згоду на продажу спірного домоволодіння від імені [PERSON] її матір`ю [PERSON] [PERSON] було отримано від [PERSON] за спірне домоволодіння грошові кошти в сумі 35\~000 рублів СРСР, що на той час дорівнювало повній вартості домоволодіння. Даний факт в судовому засіданні підтвердили свідки [PERSON] та [PERSON] . Ст.\~328\~ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст.\~344\~ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду. Згідно з положеннями ст.ст. 335, 344 ЦК України, право власності за набувальною давністю може бути набуте на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду. З наведеного можна зробити висновок, що встановлюючи, чи є володіння добросовісним, насамперед слід встановити, що володілець не знав і не міг знати про те, що володіє чужою річчю, тобто обставини, у зв`язку з якими виникло володіння чужою річчю, не давали найменшого сумніву щодо правомірності набуття майна. Посилання позивачки на придбання житлового будинку не може бути підставою для застосування положень статті 344 ЦК України, оскільки за набувальною давністю може набуватися право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно, що у цій справі позивачкою не доведено. Укладення між сторонами угоди у вигляді розписки про сплату коштів за будинок, факт отримання [PERSON] коштів від позивачки, а також проживання позивачки у цьому будинку, свідчить про титульне володіння позивачки спірними майном, що виключає застосування набувальної давності. Згідно до правових висновків ВП ВС від 14 травня 2019 року: умовами набуття права власності за набувальною давністю на підставі статті 344\~Цивільного кодексу\~України є: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна (нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери) право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду. За змістом ч. 1 ст.\~344\~Цивільного кодексу\~України добросовісність особи має існувати саме на момент заволодіння нею чужим майном, що є однією з умов набуття права власності на таке майно за набувальною давністю. Після заволодіння чужим майном подальше володіння особою таким майном має бути безтитульним, тобто таким фактичним володінням, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Володіння майном на підставі певного юридичного титулу виключає застосування набувальної давності. Відкритість і безперервність користування спірним майном не є достатніми самостійними підставами для набуття права власності на нього за правилами статті 344 ЦК України. Фактично суд встановив, що між позивачкою та [PERSON] виникли правовідносини щодо купівлі-продажу нерухомого майна, що свідчить про існування іншої підстави для виникнення права власності у момент заволодіння, а отже стороною вибрано неправильний спосіб захисту, тобто такий, який не відповідає специфіці правовідносин, що виникли. Таким чином, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позовних вимог з огляду на недоведеність обставин, які підлягали обов`язковому встановленню, обумовлених заявленою позивачем підставою.

Outcome: dismissed