Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-10 00:00:00

Адвокат [PERSON] - Гайдай О.М. звернулась до суду із заявою, в якій просить встановити факт смерті громадянки України [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] в м. Донецьк, причина смерті - вірусна пневмонія. Посилається на те, що отримати свідоцтво про смерть у ВДРАЦС неможливо, оскільки та померла на тимчасово окупованій території України. Встановлення даного факту, як стверджує заявник, його тітки - [PERSON] , необхідне для звернення до нотаріуса для подальшого оформлення права на спадщину за законом, яка відкрилась після смерті, та отримання свідоцтва про смерть, виданого державним органом України. Заявник та його адвокат у судове засідання не з`явилися, просили слухати справу в їх відсутність. Заінтересована особа - Голосіївський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) у судове засідання свого представника не направив, про розгляд справи повідомлявся належним чином. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що заява підлягає задоволенню з таких підстав. Як встановлено судом, [INFO] в м. Донецьку у віці 97 років померла [PERSON] , [INFO] , що підтверджується лікарським свідоцтвом про смерть №3073 від 23.10.2021р., причина смерті - дихальна недостатність, вірусна пневмонія. Згідно ч. 6 ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться за заявою родичів померлого, представників органу опіки та піклування, працівників житлово-експлуатаційних організацій, адміністрацій закладу охорони здоров`я, де настала смерть, та інших осіб. Відповідно до заповіту, складеного померлою [PERSON] [INFO] у місті Горлівка, заявник [PERSON] є її єдиним спадкоємцем. Враховуючи наявність заповіту на заявника, суд вважає за можливе розглянути дану заяву. Відповідно п. 8 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Згідно з ч. 1 ст. 317 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Частинами 2, 3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Згідно з ч. 3 ст. 2 Закону України «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях», діяльність збройних формувань Російської Федерації та окупаційної адміністрації Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, що суперечить нормам міжнародного права, є незаконною, а будь-який виданий у зв`язку з такою діяльністю акт є недійсним і не створює жодних правових наслідків, крім документів, що підтверджують факт народження або смерті особи на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях, які додаються відповідно до заяви про державну реєстрацію народження особи та заяви про державну реєстрацію смерті особи. Згідно з наказами Міністерства юстиції України від 25.11.2014р. №246/7, 247/7 «Про переміщення органів та установ юстиції Луганської області», «Про переміщення органів та установ юстиції Донецької області» свідоцтва про смерть, видані органом, який знаходиться не на контрольованій території, є недійсним. Під час вирішення питання щодо оцінки доказів суд бере до уваги практику Європейського суду з прав людини, зокрема висновки Європейського суду з прав людини у справах проти Туреччини (зокрема, "Loizidou v. Turkey", "Cyprus v. Turkey"), а також Молдови та Росії (зокрема, "Mozer v. theRepublicofMoldovaandRussia", "IlascuandOthers v. MoldovaandRussia"), де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibiacase), Європейський суд з прав людини наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної сторони. Частиною 2 ст. 319 ЦПК України передбачено, що рішення суду про встановлення факту, який підлягає реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану або нотаріальному посвідченню, не змінює собою документів, що видаються цими органами, а є тільки підставою для одержання зазначених документів. За таких обставин, оскільки заявник фактично просить встановити факт смерті особи у певний час та в певному місці, що тягне за собою можливі юридичні наслідки, серед яких одержання свідоцтва про смерть, реєстрація смерті на території України та отримання свідоцтва про спадщину, суд приходить до висновку, що вимоги заяви обґрунтовані та підлягають задоволенню. Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України.

Outcome: approved