Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-12 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовом до ТОВ "БРАЙТ ІНВЕСТМЕНТ", треті особи, що не заявляють вимог: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М., приватний виконавець виконавчого округу Закарпатської області Зейкан В.Л. про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. В позовній заяві посилається на те, що на адресу її проживання приватний виконавець виконавчого округу Закарпатської області Зейкан В.Л. надіслав постанову про відкриття виконавчого провадження №6776419 з примусового виконання виконавчого напису №217160, вчиненого приватним нотаріусом Остапенко Є.М. про стягнення з [PERSON] заборгованості на користь ТОВ "БРАЙТ ІНВЕСТМЕНТ". В обгрунтування доводів зазначає, що з вчиненим виконавчим написом не згідна, вважає, що такий вчинений з порушенням вимог законодавства. Вказує, що виконавчий напис № 217160 від 23.06.2021 року вчинено за межами трьох річного строку стягнення, оскільки вимоги по стягненню стосуються кредитного договору від 15.09.2008 року, укладеного з ВАТ "Надра-Банк", правонаступником якого став відповідач ТОВ "БРАЙ ІНВЕСТМЕНТ». Вимоги мотивує тим, що про зміну правонаступника за кредитним договором позивача не повідомляли, а також вважає, що строк стягнення з 10.02.2019 року по 22.06.2021 року встановлений поза межами строку давності, оскільки строк виконання закінчився 14.09.2011 року. Просить суд визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис №217190 від 23.06.2021 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. про стягнення заборгованості з [PERSON] на користь ТОВ "БРАЙТ ІНВЕСТМЕНТ" у розмірі 33903,09 грн. Стягнути з відповідача судові витрати по оплаті судового збору за подання позовної заяви в сумі 908 грн., за подання заяви про забезпечення позову - 454 грн. та витрати на правничу допомогу адвоката у відповідності до договору про надання правової допомоги. Суд своєю ухвалою від 15.12.2021 року прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін та призначив судовий розгляд справи. Сторонам направлено копії ухвали про відкриття провадження у справі та відповідачу копія позовної заяви з доданими до позову документами з використанням послуг поштового зв`язку, які надаються АТ "Укрпошта". Інформація щодо справи розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет - e-mail inbox@sv.zk.court.gov.ua. Відповідно до ухвали Свалявського районного суду Закарпатської області від 17.12.2021 року зупинено стягнення на підставі виконавчого напису №217160 від 23.06.2021 року, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ "БРАЙ ІНВЕСТМЕНТ" заборгованості у розмірі 33903,09 грн., яке здійснюється в рамках виконавчого провадження ВП №67726419, відкритого приватним виконавцем виконавчого округу Закарпатської області Зейкан В.Л. від 02.12.2021 року. Копію ухвали суду надіслано для відома та виконання ТОВ "БРАЙТ ІНВЕСТМЕНТ", приватному виконавцю виконавчого округу Закарпатської області Зейкан В.Л. Позивач та його представник-адвокат Козар М.М., який діє в інтересах [PERSON] (ордер на надання правової допомоги серії РН-545 №103/21 від 13.12.2021 року, копія свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю №872 від 02.12.2011 року) позовні вимоги підтримують в повному обсязі, просять позов задовольнити (вх.№ 277). Відповідач відзив на позовну заяву не подав. Відповідачу роз`яснено, що в разі ненадання відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Поштові відправлення повернуто до суду з поштовою відміткою з розписками відповідача про отримання ухвали про відкриття провадження та копії позовної заяви з доданими до позову документами. Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. пояснення щодо позову не подав. Поштове відправлення повернуто до суду з відміткою "адресат відсутній". Приватний виконавець виконавчого округу Закарпатської області Зейкан В.Л. пояснення щодо позову не подав. Поштові відправлення повернуто до суду з поштовою відміткою з розписками про отримання ухвали про відкриття провадження. Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу «Акорд» не здійснювалося (ч.2 ст. 247 ЦПК України). Дослідивши матеріали справи та доводи позовної заяви, суд доходить такого висновку. Відповідно до ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України - суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи; ч.3 ст. 12, ч.1 ст.81 ЦПК України - кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. ОБСТАВИНИ СПРАВИ, УСТАНОВЛЕНІ СУДОМ та ОБГРУНТУВАННЯ ВИСНОВКІВ СУДУ: Відповідно до ст. 15 ЦК України, ст. 55 Конституції України - кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ст. 18 ЦК України - нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку встановлених законом. Відповідно до п. 19 ст. 34 Закону України «Про нотаріат» - виконавчий напис є нотаріальною дією, що вчиняють нотаріуси. Відповідно до ст. 50 Закону України "Про нотаріат" - нотаріальна дія, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Судом встановлено, що 23 червня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. був вчинений виконавчий напис №217160 про стягнення заборгованості з [PERSON] на користь товариства з обмеженою відповідальністю "БРАЙТ ІНВЕСТМЕНТ" у розмірі 33903,09 грн. за період з 10 лютого 2019 року по 22 червня 2021 року (33853,09 грн. - сума заборговності, 50 грн. - плата за вчинення виконавчого напису). З позовної заяви встановлено, що виконавчий напис перебуває на примусовому виконанні приватного виконавця виконавчого округу Закарпатської області Зейкан Віталія Ласловича,яким відкрито виконавче провадження ВП №67726419 від 02.12.2021 року. Надаючи правову оцінку обставинам справи суд зазначає таке. Відповідно до ст. 87 Закону України «Про нотаріат» - для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Відповідно до ст. 88 Закону України "Про нотаріат" - нотаріуси вчиняють виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З урахуванням приписів ст. 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України "Про нотаріат" - захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не обмежується лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів (суд ураховує правову позицію Верховного Суду в постанові від 05.07.2017, справа № 6-887цс17; в постанові від 23.01.2018 року, справа №310/9293/15-ц). Судове рішення про визнання протиправним (незаконним) та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень має ті ж наслідки, що і визнання такого акта чи окремих його положень такими, що втратили чинність (скасовані) органом, уповноваженим приймати або скасовувати такий акт. Отже, нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду. Таким чином, постанова Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 року № 662 "Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів" в частині доповнення новим розділом "Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин", якою вносилися зміни до Переліку документів, що передбачали можливість вчинення нотаріусами виконавчих написів на кредитних договорах, не посвідчених нотаріально, яка набрала чинності 10.12.2014 року, втратила чинність (у частині) 22.02.2017 року з набранням законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду у справі № 826/20084/14. Таким чином, вчиняючи 23 червня 2021 року виконавчий напис №217160 приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. неправомірно керувався пунктом 2 Переліку документів у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 року № 662 (такий висновок узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Великої Палати Верховного Суду України від 21.09.2021 року, справа № 910/10374/17). Для обґрунтування правомірності своїх дій, відповідач повинен був надати суду докази, які стали підставою нотаріусу для видачі оспорюваного виконавчого напису. В порушення зазначених процесуальних норм права, відповідачем не спростовано доводи позивача, що зазначена заборгованість не є безспірною, а також не надано інших доказів щодо правомірності своїх дій. Суду не надано належних та допустимих доказів направлення боржнику вимоги про погашення заборгованості у зазначеному розмірі із відміткою поштового відділення про вручення чи неможливість вручення боржнику такої вимоги, тому невідомими є підстави визнання нотаріусом кредитного боргу безспірним. Про існування зазначеної заборгованості та підстав її нарахування позивач дізналася після вчинення нотаріусом виконавчого напису та відкриття виконавчого провадження, доказів протилежного відповідачем суду не надано. Обов`язок доказування і подання доказів покладається на сторін (ст. 81 ЦПК України). Відповідач в судове засідання не з`явився, відзив (заперечення) щодо позову не подав, своїм правом подати докази розпорядився на свій розсуд, доказів протилежного у відповідності до ст. 81 ЦПК України до суду не надав. Відповідно ст. 89 ЦПК України - суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Європейський суд з прав людини вказав, що п.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. З урахуванням наведених вище досліджених та перевірених судом доказів, суд враховує, що приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. при вчиненні оскаржуваного виконавчого напису 23.06.2021 року повинен був врахувати, що станом на 23.06.2021 року Постановою КМУ №662 від 26.11.2014 року "Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів" не передбачалось вчинення виконавчих написів про стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних договорів, отже, норми, які дозволяють вчиняти виконавчі написи по кредитним договорам, які укладені у простій письмовій формі, є нечинні, а тому нотаріус повинен був відмовити кредитору у вчиненні виконавчого напису у відповідності до норм Закону України "Про нотаріат". Отже, суд вважає, що при розгляді справи позовні вимоги [PERSON] про визнання виконавчого напису №217160 від 23.06.2021 року, таким, що не підлягає виконанню, знайшли своє підтвердження, є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до п.6 ст. 264 ЦПК України - під час ухвалення судового рішення суд вирішує питання розподілу між сторонами судових витрат; п.2 ч.5 ст. 265 ЦПК України - у резолютивній частині рішення зазначаються розподіл судових витрат. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України - судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. При вирішенні питання щодо розподілу судового збору, суд ураховує, що відповідно до п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України - у разі задоволення позову, судові витрати покладаються на відповідача, а тому суд доходить висновку, що з відповідача ТОВ «БРАЙТ ІНВЕСТМЕНТ" на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, понесені [PERSON] , які складаються з судового збору в розмірі 908 грн. (за подання позовної заяви) та 454 грн. (за подання заяви про забезпечення позову). У відповідності до положень до ст. 133 ЦПК України - до витрат пов`язаних з розглядом справи належать в тому числі і витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч.2 ст. 137 ЦПКУкраїни - за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Позивач в позовній заяві про відшкодування судових витрат по оплаті за надання правничої допомоги визначив розмір витрат у розмірі 3000 грн. (у відповідності до договору про надання правової допомоги від 13.12.2021 року). Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України - розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Пунктом 4 частини 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено, що договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. На підтвердження витрат на правову допомогу суду наданий: договір про надання правової допомоги від 13.12.2021 року, укладений між [PERSON] та адвокатом Козар М.М. Відповідно до підпункту 1 п.4 Виплата гонорару та компенсація додаткових затрат у договорі зазначено: "За надання юридичної допомоги Клієнт погоджується виплатити Адвокату гонорар згідно домовленості". Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. Суд також бере до уваги, що законодавством України не встановлено відповідних вимог до розрахункового документа, який повинен надати адвокат при сплаті клієнтом послуг, не встановлено форми такого документа, а також те, що відкриття власного рахунку не є обов`язком адвоката. Враховує, що предметом дослідження витрат на правничу допомогу адвоката є обсяг фактично виконаних адвокатом послуг і виконаних робіт та їх вартості, вказаних у розрахунку суми гонорару за надану правову допомогу, а не облік отриманого адвокатом доходу та його оподаткування, однак адвокат може видати клієнту на його вимогу складений в довільній формі документ (квитанція, довідка, тощо), який буде підтверджувати факт отримання коштів від клієнта; повинен надати суду обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних ним робіт, їх вартість; акт прийому-передачі наданої правничої допомоги (послуг) до договору про надання правничої допомоги, звіт про витрачений час на надання правничої допомоги про детальний опис наданих послуг із обумовленою сторонами договору вартістю у межах надання правової допомоги під час розгляду справи (суд ураховує правові висновки у постановах Верховного Суду: від 15.09.2021 року, справа №440/4206/19, від 15.06.2021 року, справа №159/5837/19, від 29.10.2020 року, справа №686/5064/20). При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності). При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин, суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу надані: договір про надання правової допомоги від 13.12.2021 року, укладений між [PERSON] та адвокатом Козар М.М., розрахунок виконаних робіт від 17.12.2021 року на суму 3000 грн. (косультаційні послуги з роз`ясненя законодавства та нормативних актів, складання позовної заяви, витрат на друк, копіювання, транспортні витрати, представництво клієнта у судових засіданнях). Суд ураховує, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часом, витраченим адвокатом для їх виконання та обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт (рішення ЄСПЛ від 28.11.2002 року «Лавентс проти Латвії»: "відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір), а тому суд доходить висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума у розмірі 3000 грн., яка є видом судових витрат, пов`язаних з розглядом справи та є доведеною і фактично підтвердженою доказами, які суд визнає належними та допустимими. Суд вважає за необхідне роз`яснити, що у відповідності до ч. 7 ст. 158 ЦПК України - у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. Враховуючи, що учасниками справи не було подано вмотивованого клопотання про скасування застосованого за ухвалою суду від 17.12.2021 року заходу забезпечення позову у вигляді зупинення стягнення по виконавчому провадженню, тому даний захід забезпечення позову продовжує діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання цим судовим рішенням законної сили. Статтею 129 - 1 Конституції України визначено: Суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Відповідно до ч.1 ст. 18 ЦПК України - судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.

Outcome: approved