Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-17 00:00:00

До Вишгородського районного суду Київської області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, ухвалою суду від 23 вересня 2021 року позовну заяву залишено без руху, та надано строк на усунення недоліків. На усунення недоліків зазначених в ухвалі від 23 вересня 2021 року позивачка надала оригінали квитанції та свідоцтва про шлюб, а також подала заяву про збільшення позовних вимог в якій просить розірвати шлюб між нею та відповідачем, а також стягнути аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття та на її утримання в розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача до досягнення неповнолятньою дитиною трирічного віку. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що з 10.03.2018 року вона з відповідачем перебувають у шлюбі, який зареєстровано Личаківським районним у місті Львові відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області( актовий запис № 39), в зв`язку з чим змінила своє прізвище [PERSON] на прізвище чоловіка [PERSON] . Від шлюбу мають доньку - [PERSON] , [INFO] , яка проживає з нею та перебуває на її утриманні. Відповідач у матеріальному забезпеченні та вихованні дитини участі не приймає. Однак, сімейне життя між ними не склалося через відсутність взаєморозуміння, розходження поглядів на сімейні відносини й цінності та шлюбно-сімейні відносини фактично припинено. Вважаючи збереження сім`ї неможливим, позивач просить шлюб розірвати та стягнути аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення від дати подачі цього позову і до досягнення дитиною повноліття тана утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку в розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу). Ухвалою суду від 09.11.2021 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження, з викликом учасників справи та призначено дату судового засідання. Позивач у судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, через канцелярію суду подала заяву про розгляд справи за її відсутності, просила позовні вимоги задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позов визнав в повному обсязі. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає за необхідне позов [PERSON] задовольнити, виходячи з наступних підстав. Відповідно до частини 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу, та під час його розірвання. Відповідно до частин 3 та 4 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Частиною 2 статті 104 СК України передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання. За змістом ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного із них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В судовому засіданні встановлено, що сторони перебувають в шлюбі, зареєстрованому 10.03.2018 року Личаківським районним у місті Львові відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області актовий запис № 39. У шлюбі народилася дитина [PERSON] , [INFO] що підтверджується свідоцтвом про народження дитини серії [NUMBER] від 08 травня 2019 року. Шлюб подружжя на даний час носить формальний характер, оскільки сторони фактично припинили сімейно-шлюбні відносини, не ведуть спільного господарства і не мають спільного бюджету, примирення між ними стало неможливим, що видно із їхніх заяв, які вони подали до суду. За таких обставин суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін, а тому відповідно до ст. 112 СК України шлюб між сторонами необхідно розірвати. Статтею 113 СК України визначено, що особа, яка змінила прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Таким чином, при розірванні шлюбу особа, яка змінила прізвище при державній реєстрації шлюбу, визначає для себе чи далі іменуватися цим прізвищем або відновити дошлюбне прізвище. З огляду на те, що в позовній заяві відповідачка просить змінити своє прізвище на дошлюбне у рішенні суду має бути зазначено про вибір відповідачкою прізвища після розірвання шлюбу. Вирішуючи питання про стягнення аліментів, суд дійшов таких висновків. Як вбачається з довідки Димерської селищної ради Вишгородського району Київської області від 07.04.2021 року, дитина [PERSON] проживає разом з позивачкою та перебуває на її утриманні. Згідно ч.2 ст. 51 Конституції України, ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою ВРУ № 789-ХП від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховуються дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч.2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ч.3 до ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч.1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Визначаючи розмір аліментів на утримання дитини, суд виходить зі змісту позовних вимог, які визнані відповідачем, та у відповідності до ст. 182 СК України, враховує стан здоров`я та матеріальне положення відповідача, який в силу свого віку є працездатним, та вважає можливим визначити розмір аліментів у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Так, відповідно до ч.1 ст. 75 Сімейного кодексу України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання має той з подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги за умови, що другий з подружжя може надавати матеріальну допомогу. Згідно ч.2 ст. 84 Сімейного кодексу України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Положенням ст. 84 Сімейного кодексу України передбачено, що дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років, незалежно від того, чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, якщо чоловік може надавати матеріальну допомогу. Також, відповідно до ст. 191 СК України аліменти присуджуються від дня пред`явлення позову. На підставі викладеного, враховуючи визнання позову відповідачем, суд вважає за необхідним стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дитини - [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 29 вересня 2021 року до досягнення дитиною повноліття, а також аліменти на утримання дружини у розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 29 вересня 2021 року до досягнення дитиною - [PERSON] , [INFO] , трьох років, тобто до [INFO] . Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд присуджує стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 992,40 гривень, також підлягають стягненню понесені позивачем судові витрати у сумі 908, 00 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: approved