Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-11 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] Радивилівської районної державної нотаріальної контори, КП «Радивилівське районне бюро технічної інвентаризації» про визнання свідоцтва про право на спадщину та спадкового договору частково недійсним, припинення державної реєстрації права власності на нерухоме майно, визнання права власності в порядку спадкування на частину будинковолодіння та земельної ділянки. В обґрунтування позову вказує, що [INFO] померла її бабуся [PERSON] , яка проживала до дня смерті в [ADDRESS] . За життя вона склала заповіт, відповідно до якого 1/3 частину житлового будинку, що знаходиться в [ADDRESS] з належними до нього господарськими будівлями заповіла їй - [PERSON] . Вказаний заповіт посвідчений державним нотаріусом Радивилівської державної нотаріальної контори Забожною Л.Л. Після смерті [PERSON] , позивач у визначений законом строк звернулася до Радивилівської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Тому, окрім належної їй 1/3 частки будинковолодіння за заповітом, їй належить частка у вказаному житловому будинку за правом представлення. Її батько - [PERSON] помер [INFO] . Частка спадкового майна, яка спадкується за законом після смерті [PERSON] , становить 1/3 частини будинку, а тому за правом представлення позивачу належить 1/6 частина вказаного будинковолодіння. Право власності [PERSON] на 2/3 частини житлового будинку по [ADDRESS] підтверджується договором дарування №708 від 17.07.1976 року посвідченого Червоноармійською державною нотаріальною конторою. При зверненні до нотаріуса щодо отримання свідоцтва про право на спадщину, їй було відмовлено в зв`язку з тим, що 03.10.2007 року відповідачу [PERSON] видано свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] на 2/3 частини майна, що належало [PERSON] . Згідно довідки Радивилівського районного бюро технічної інвентаризації будинковолодіння в [ADDRESS] зареєстроване в цілій частці за [PERSON] . За таких обставин, вона позбавлена можливості оформити належне їй право на спадщину після смерті [PERSON] . Окрім того, [PERSON] 10.08.2010 року отримала державний акт про право власності на земельну ділянку площею 0,0961 га, що знаходиться в [ADDRESS] . Просить визнати свідоцтво про право на спадщину, яке видане 03.10.2007 року Радивилівською районною державною нотаріальною конторою [PERSON] в частині належної позивачу частки - 1/3 частини будинку з приналежними до нього господарськими будівлями та належної частки за правом представлення 1/6 частини вказаного житлового будинку з приналежними до нього господарськими будівлями, що в цілому складає 1/2 частину будинку, що знаходиться в [ADDRESS] недійсним та припинити державну реєстрацію права власності на 1/2 частину житлового будинку з належними господарськими будівлями та земельної ділянки, що знаходиться в [ADDRESS] , яке зареєстроване за [PERSON] . Просить визнати за нею право власності на 1/2 частину вказаного будинковолодіння та право власності на 1/2 частину земельної ділянки, що знаходиться в [ADDRESS] . Ухвалою суду від 14 грудня 2017 року відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду. 23 травня 2018 року позивачем подано заяву про забезпечення позову, згідно якої просила накласти арешт на майно та заборонити вживати будь-які дії щодо відчуження нерухомого майна - будинковолодіння та земельної ділянки, що розташоване в [ADDRESS] . Ухвалою суду від 24 травня 2018 року відмовлено в задоволенні заяви [PERSON] по забезпечення позову. Постановою Апеляційного суду Рівненської області від 05 вересня 2018 року ухвала Радивилівського районного суду від 24.05.2018 року залишено без змін. За результатами повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу передано для розгляду судді Радивилівського районного суду Панчук М.В. Ухвалою від 28 вересня 2018 року справа прийнята до провадження, призначено судове засідання. Ухвалою суду від 15 листопада 2018 року задоволено клопотання позивача про витребування доказів у справі, витребувано копію спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . За результатами повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу передано для розгляду судді Радивилівського районного суду Троцюк В.О. Ухвалою від 25 лютого 2021 року справа прийнята до свого провадження, вирішено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження та призначено судове засідання. Ухвалою суду від 04 жовтня 2021 року відмовлено в задоволені клопотання представника позивача про витребування доказів. Ухвалою суду від 04 жовтня 2021 року поновлено судовий розгляд справи та викликано відповідачів завідувача Радивилівської державної нотаріальної контори та представника КП «Радивилівське районне бюро технічної інвентаризації». В судовому засіданні представник позивача адвокат Бернацький П.В. позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав, викладених в позовній заяві. Пояснив, що [PERSON] за життя зробила розпорядження стосовно належного їй майна склавши 17.11.1999 року заповіт, який посвідчено державним нотаріусом Радивилівської районної державної нотаріальної контори. Відповідно до даного заповіту [PERSON] заповіла 1/3 частину житлового будинку, що знаходиться в [ADDRESS] з приналежними до нього господарськими будівлями своїй онуці [PERSON] . Після укладення шлюбу позивач змінила прізвище з [PERSON] на [PERSON] . [PERSON] померла [INFO] . Після смерті [PERSON] , [PERSON] 08.06.2007 року звернулася до Радивилівської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. 23.11.2017 року державний нотаріус Радивилівської районної державної контори Забожна Л.Л. відмовила [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки відповідно до довідки КП «Радивилівське бюро технічної інвентаризації» будинковолодіння в [ADDRESS] зареєстровано в цілій частці за [PERSON] . Представник позивача також пояснив, що [PERSON] також належить частка в спадковому майні за право представлення, оскільки її батько, син померлої [PERSON] , [PERSON] помер [INFO] . Частка, яка належить [PERSON] за правом представлення становить 1/6 частки спірного будинковолодіння. Свідоцтво про право на спадщину, яке державний нотаріус Радивилівської РДНК Забожна Л.Л. видала 03.10.2007 року [PERSON] , та на підставі якого було проведено реєстрацію права власності на житловий будинок в [ADDRESS] в цілій частці за [PERSON] необхідно визнати частково недійсним в частині належній позивачу частці. Також необхідно припинити державну реєстрацію права власності [PERSON] на частину житлового будинку з погосподарськими будівлями та частину земельної ділянки. Просить визнати за позивачем право власності на 1/2 частину спірного житлового будинку та 1/2 частину земельної ділянки, на якій розташований вказаний житловий будинок. Представник відповідача [PERSON] адвокат Турянська Л.І. в судовому засіданні позовні вимоги не визнала. Пояснила, що померлій [PERSON] на момент смерті належало 2/3 частини житлового будинку в [ADDRESS] . 1/3 частина вказаного будинку належала [PERSON] відповідно до свідоцтва про право на спадщину від 11.08.1990 року. Склавши заповіт, [PERSON] зробила розпорядження стосовно належного їй майна, заповівши 1/3 частину вказаного будинку своїй онуці [PERSON] . Оскільки, [PERSON] належала лише частина вказаного будинковолодіння, вона заповіла позивачці 1/3 частину від належної їй частки, тобто 1/3 частину від 2/3 частини вказаного будинковолодіння. Решту 2/3 частини спадкового майна успадкувала [PERSON] за законом. Державним нотаріусом Радивилівської РДНК Калужній М.Т. 03.10.2007 року було видано свідоцтво про право на спадщину після смерті [PERSON] , де вказано, що [PERSON] є спадкоємцем 2/3 частин майна [PERSON] . У вказаному свідоцтві про право на спадщину окрім того вказано, що свідоцтво про право на спадщину на 1/3 частину спадкового майна не видано. За таких обставин. підстави для визнання свідоцтва про право на спадщину, яке видане [PERSON] відсутні. При реєстрації права власності [PERSON] , на думку представника відповідача, державним реєстратором було допущено помилку та зареєстровано за [PERSON] право власності 2/3 частини від усього будинковолодіння, а не на 2/3 частини спадкового майна. Щодо позовної вимоги [PERSON] про визнання за нею права на 1/6 частину спірного будинковолодіння за право представлення, то вказана вимога безпідставна, оскільки батько позивача [PERSON] помер [INFO] . Після його смерті, позивач була усиновлена [PERSON] відповідно до розпорядження голови райдержадміністрації №28 від 27.09.1995 року. В зв`язку з її усиновленням, вона втратила споріднені зв`язки з своєю бабою [PERSON] , тому не може претендувати на частку спадкового майна за правом представлення. Щодо позовної вимоги позивача про припинення державної реєстрації права власності [PERSON] на 1/2 частину земельної ділянки, що знаходиться в [ADDRESS] та визнання за нею права власності на вказану частину земельної ділянки, то така вимога є безпідставною з огляду на те, що до складу спадкового майна належного [PERSON] на день смерті, земельна ділянка не входила. За таких обставин, просить відмовити в задоволенні позовних вимог [PERSON] Державний нотаріус Радивилівської районної державної нотаріальної контори Забожна Л.Л. в судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] не визнала та пояснила, що після смерті [PERSON] нею було заведено спадкову справу. Із заявами про прийняття спадщини звернулись [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до заповіту, складеного за життя [PERSON] , 1/3 частину житлового будинку, що знаходиться в [ADDRESS] , вона заповіла своїй онуці [PERSON] . Решта спадкового майна за законом належить [PERSON] . Оскільки, [PERSON] належало лише 2/3 частини вказаного будинковолодіння, нею 03 жовтня 2007 року було видано свідоцтво про право на спадщину, відповідно до якого визначено, що [PERSON] є спадкоємцем 2/3 частини спадкового майна, що складається з 2/3 частини житлового будинку, що в [ADDRESS] . Також у вказаному свідоцтві про право на спадщину вказано, що свідоцтво про право на спадщину на 1/3 частину спадкового майна не видалось. Тобто, при видачі [PERSON] свідоцтва про право на спадщину, право [PERSON] на право на спадщину за заповітом не було порушено. Однак, нею було відмовлено у видачі [PERSON] свідоцтва про право на спадщину за заповітом, оскільки відповідно до довідки КП «Радивилівського БТІ» житловий будинок в [ADDRESS] належить [PERSON] ( 1/3 частина відповідно до свідоцтва про право на спадщину від 11.08.1990 року та 2/3 частини відповідно до свідоцтва про право на спадщину від 03.10.2007 року). При видачі свідоцтва про право на спадщину, вона зобов`язана провести і реєстрацію права власності. Однак, на даний час позбавлена можливості вчинити вказані дії, оскільки за [PERSON] помилково зареєстровано право власності на 2/3 частини житлового будинку. За таких обставин, підстави для скасування свідоцтва про право на спадщину, що видане [PERSON] 03.10.2007 року, відсутні. Щодо вимоги [PERSON] про визнання за нею права на частину спадкового майна за правом представлення, то при зверненні із заявою про прийняття спадщини вона вказувала лише про належність їй права на спадщину за заповітом. Представник КП «Радивилівське БТІ» Стельмащук Г.Є. в судовому засіданні, позовні вимоги визнала та пояснила, що КП «Радивилівським БТІ» проведено державну реєстрацію права власності [PERSON] на житловий будинок по [ADDRESS] відповідно до свідоцтва про право на спадщину від 03.10.2007 року. У вказаному свідоцтві про право на спадщину вказано, що спадкове майно після смерті [PERSON] , на яке видано свідоцтво, складається з 2/3 частини житлового будинку, що знаходиться в [ADDRESS] . При видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріусом визначено частку спадкового майна, на яке видано свідоцтво та відповідно до цього було проведено державну реєстрацію права власності [PERSON] . Будь-якої помилки реєстратором при реєстрації права власності не було допущено. Заслухавши представника позивача, представника відповідача, відповідачів, дослідивши матеріали справи і оцінивши отримані докази, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст.4 ЦПК України, до суду може звернутись кожна особа за захистом своїх порушених прав, а також інтересах інших осіб у випадках встановлених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.76, ст.77, ст.78, ст.95 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ч.6 ст. 81, ч.1 ст. 89 ЦПК України доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть (серія [NUMBER] ), актовий запис №8 від 29.01.2007 року (а.с.8) Відповідно до заповіту від 17.11.1999 року, посвідченого державним нотаріусом Радивилівської районної державної нотаріальної контори, [PERSON] зробила розпорядження, відповідно до якого на випадок своєї смерті заповіла 1/3 частину будинку, що знаходиться в [ADDRESS] своїй онуці [PERSON] . (а.с.15) Згідно з витягом з державного реєстру актів цивільного стану громадян про внесення відомостей в зв`язку з усиновленням в актовий запис про народження [PERSON] , [INFO] , на підставі розпорядження голови райдержадміністрації №28 від 27.09.1995 року, в зв`язку з усиновленням внесено зміни: змінено прізвище та по батькові з [PERSON] на [PERSON] та змінено відомості про батька з [PERSON] на [PERSON] . (а.с.12-13). [PERSON] , помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть (серія [NUMBER] ). Відповідно до свідоцтва про шлюб, [PERSON] , уклавши 10.05.2013 року шлюб з [PERSON] , змінила прізвище на [PERSON] . (а.с.10) На момент смерті [PERSON] належало 2/3 частини житлового будинку в [ADDRESS] , відповідно до договору дарування від 17.07.1976 року посвідченого нотаріусом Червоноармійської державної нотаріальної контори. (а.с.142-143) [PERSON] , на підставі свідоцтва про право на спадщину від 11.08.1990 року належала 1/3 частина житлового будинку в [ADDRESS] . (а.с.145). Після смерті [PERSON] із заявами про прийняття спадщини звернулись [PERSON] та [PERSON] (а.с.80, 88) 03 жовтня 2007 року державним нотаріусом Радивилівської РДНК Калужній М.Т. видано свідоцтво про право на спадщину, згідно з яким [PERSON] є спадкоємцем 2/3 частин майна [PERSON] . Спадкове майно, на яке в указаній частці видане свідоцтво складається з 2/3 частин житлового будинку, що знаходиться в [ADDRESS] . Свідоцтво про право на спадщину на 1/3 частину спадкового майна не видане. (а.с.99) Відповідно до довідки КП «Радивилівське БТІ» домоволодіння [ADDRESS] в цілій частці належить [PERSON] , відповідно до свідоцтва про право на спадщину від 11.08.1990 року та свідоцтва про право на спадщину від 03.10.2007 року. (а.с.22) Згідно відомостей з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, земельна ділянка площею 0,0961 га в [ADDRESS] належить [PERSON] , відповідно до державного акту про право на земельну ділянку серія ЯК541831 від 10.08.2010 року на підставі рішення Радивилівської міської ради №584 від 18.05.2010 року. (а.с.26-28) Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно положень статей 1218, 1219 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Частинами 1 та 5 ст.1268 ЦК України встановлено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Частиною 1 ст.1296 ЦК України визначено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Згідно зі ст.1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно. Порядок визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину врегульовано статтею 1301 ЦК України, якою передбачено, що свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, які викладені у п.27 Постанови №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» відповідно до статті 1301 ЦК свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо. У постановах Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-1316/2227/11 (провадження № 61-12290св18), від 14 травня 2018 року у справі № 296/10637/15-ц (провадження № 61-2448св18) та від 23 вересня 2020 року у справі № 742/740/17 (провадження № 61-23св18) викладено правові висновки, відповідно до яких свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо. [PERSON] , звертаючись до суду з позовом про визнання свідоцтва про право на спадщину, видане [PERSON] частково недійсним, вказує, що вказаним свідоцтвом позбавлено її права на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] . Однак з такими твердженнями позивача неможна погодитись з огляду на наступне. 03 жовтня 2007 року державним нотаріусом Радивилівської РДНК Забожною Л.Л. видано [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за законом. Згідно з вказаним свідоцтвом [PERSON] є спадкоємцем 2/3 часток майна [PERSON] . На момент смерті [PERSON] їй належала 2/3 частина житлового будинку з погосподарськими будівлями, що знаходиться в [ADDRESS] . Твердження позивача, що [PERSON] у заповіті складеному на ім`я [PERSON] заповіла їй 1/3 частину вказаного житлового будинку не заслуговують на увагу, оскільки відповідно до ст.. 1219 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. В зв`язку зі смертю [PERSON] відкрилася спадщина, яка складається з 2/3 частини житлового будинку з погосподарськими будівлями, що знаходиться в [ADDRESS] . [PERSON] належить 2/3 частини спадкового майна [PERSON] за законом, на підтвердження чого їй було видано свідоцтво про право на спадщину 03.10.2007 року. В свідоцтві про право на спадщину від 03.10.2007 року вказано, що свідоцтво про право на спадщину на 1/3 частину спадкового майна ще не видано. Аналізуючи норми статті 1301 ЦК України, слід дійти висновку, що свідоцтво про право на спадщину може бути визнано судом недійсним лише в цілому. Разом з тим, у книзі 6 ЦК України «Спадкове право» визначений ще один спосіб захисту спадкових прав - це внесення змін до свідоцтва про право на спадщину. Згідно ч. 1 ст. 1300 ЦК України за згодою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину, нотаріус або в сільських населених пунктах уповноважена на це посадова особа відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини може внести зміни до свідоцтва про право на спадщину. Відповідно до частини 2 статті 1300 ЦК України на вимогу одного із спадкоємців за рішенням суду можуть бути внесені зміни до свідоцтва про право на спадщину. Зміни до свідоцтва про право на спадщину вносяться без визнання попереднього свідоцтва про право на спадщину недійсним. У такому випадку нотаріус повинен вилучити у спадкоємців раніше видані свідоцтва та замість них видати нові, з актуальною інформацією. При цьому слід враховувати правову позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 13 листопада 2019 року (судова справа №758/5329/15, провадження №61-18376св18), згідно якої, передбачений статтею 1300 ЦК порядок внесення змін до свідоцтва про право на спадщину є самостійним способом захисту прав спадкоємців. У разі настання підстав для внесення змін до свідоцтва про право на спадщину законом не обумовлюється, що зміни до нього повинні вноситись внаслідок визнання попереднього свідоцтва недійсним. Внесення змін до свідоцтва про право на спадщину в судовому порядку може мати місце у разі, коли відсутня згода спадкоємців на внесення змін до свідоцтва, а також існують інші обставини, що позбавляють можливості внести такі зміни в нотаріальному порядку. При цьому слід зазначити, що при такому способі захисту як внесення змін до свідоцтва про право на спадщину, відповідач у спірних правовідносинах не позбавляється права на спадкування. Позивачка звернулася до суду з позовом, в якому просила визнати частково недійсними свідоцтва про право на спадщину, оскільки вона не має можливості отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом, посилаючись на положення статті 1301 ЦК України. Слід зазначити, що визнання свідоцтва про право на спадщину частково недійсним не відповідає положенням статті 1301 ЦК України, згідно якого свідоцтво про право на спадщину може визнаватися недійсним лише в цілому. Внесення змін до свідоцтва про право на спадщину регулюється статтею 1300 ЦК України та є самостійним способом захисту. Щодо вимоги позивача про припинення державної реєстрації права власності на 1/2 частину будинковолодіння та земельної ділянки за [PERSON] . Статтею 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Із офіційним визнанням державою права власності пов`язується можливість матеріального об`єкта (майна) перебувати в цивільному обороті та судового захисту права власності на нього. Отже, законодавець визначив, що до інших правових наслідків, окрім офіційного визнання і підтвердження державою відповідних юридичних фактів, встановлюючи презумпцію правильності зареєстрованих відомостей з реєстру для третіх осіб, застосування норм Закону "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" не призводить. Державна реєстрація права власності на нерухоме майно є одним з юридичних фактів у юридичному складі, необхідному для виникнення права власності, а самостійного значення щодо підстав виникнення права власності не має. Таким чином, системний аналіз наведених положень законодавчих актів дозволяє стверджувати, що державна реєстрація визначає лише момент, після якого виникає право власності, за наявності інших юридичних фактів, передбачених законом як необхідних для виникнення права власності. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.04.2020 року у справі № 916/2791/13. Окрім того, позивач просить припинити державну реєстрацію права власності [PERSON] на земельну ділянку, що знаходиться в [ADDRESS] . Вказана земельна ділянка належить [PERSON] на підставі державного акту про право власності на землю (серія ЯК №541831) від 10.08.2010 року. Вказана земельна ділянка отримана у власність [PERSON] після смерті [PERSON] та до складу спадкового майна не входить. Окрім того, реєстрація права власності на земельну ділянку проведено на підставі правовстановлюючого документу - державного акту про право власності на землю, який є чинним та вимога про його скасування ніяким не заявлялась. Щодо позовної вимоги про визнання за позивачем частки у спадковому майні за правом представлення, то суд приходить до наступних висновків. За правом представлення, яке передбачене статтею 1266 ЦК України внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини. Відповідно до ч.1 ст.232 СК України з моменту здійснення усиновлення припиняються особисті та майнові права і обов`язки між батьками та особою, яка усиновлена, а також між нею та іншими її родичами за походженням. Згідно ч. 2 ст. 1260 ЦК України усиновлений та його нащадки не спадкують за законом після смерті батьків усиновленого, інших його родичів за походженням по висхідній лінії. Частиною 3 ст. 1260 ЦК України передбачено, якщо за рішенням суду про усиновлення збережений правовий зв`язок між усиновленими та його бабою, дідом, братом та сестрою за походженням, то у разі смерті його баби, діда за походженням, усиновлений має право на спадкування за правом представлення, з якими був збережений правовий зв`язок, спадкують на загальних підставах. Згідно ст.102 Кодекс про шлюб та сім`ю УРСР, який був чинний на дату усиновлення позивача, рішення про усиновлення приймалось виконавчими комітетами районної, міської чи районної в місті Ради народних депутатів. Положення щодо припинення особистих та майнових прав між особою, яка усиновлена та іншими родичами за походженням, зокрема рідними дідом та онукою, законодавчо не було закріплено. Позивачем не надано суду доказів того, що між нею та її бабою [PERSON] зберігся правовий родинний зв`язок, після її усиновлення. Окрім того, суд звертає увагу на те, що звертаючись до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини [PERSON] вказувала лише про те, що має намір прийняти спадщину за заповітом. Щодо вимог позивача про визнання за нею права власності в порядку спадкування за заповітом та за правом представлення на 1/2 частину житлового будинку та земельної ділянки після померлої [PERSON] . Спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину (ч. 1 ст. 1296 ЦК України). Частиною 3 ст. 1296 ЦК України визначено, що відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. З огляду на вищевказані обставини, вимоги [PERSON] про визнання за нею права власності на спадкове майно, є передчасними, оскільки у випадку внесення змін до свідоцтва про право на спадщину або до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, вона зможе отримати свідоцтво про право на спадщину у встановленому порядку За вказаних обставин, аналізуючи підстави заявлених позовних вимог, обраний позивачем спосіб захисту, норми цивільного права у їх застосуванні до правовідносин, що склалися між сторонами, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України судові витрати у виді судового збору віднести за рахунок позивача.

Outcome: dismissed