Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-11 00:00:00

17 вересня 2021 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] , в якому просив стягнути з останньої аліменти на його користь в розмірі 1/4 частини з усіх видів доходів відповідача, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно починаючи з дати подання позову та до досягнення сином повноліття. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що він перебував у зареєстрованому шлюбі із відповідачкою з 20.08.2010 року. Від шлюбу вони мають двох неповнолітніх дітей: сина [PERSON] , [INFO] та доньку [PERSON] , [INFO] . Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23.04.2021 року шлюб між ними розірвано. Неповнолітня донька [PERSON] , [INFO] мешкає разом із відповідачкою та з нього за рішенням суду від 09.09.2021 на користь відповідача стягнуті аліменти на утримання доньки у розмірі 1/6 частини його доходу. Неповнолітній син [PERSON] , [INFO] з 08 червня 2021 року мешкає разом із ним. З моменту проживання сина разом із ним відповідач у добровільному порядку не надає ніякої матеріальної допомоги. Крім того, зазначив, що їх син хворіє на бронхіальну астму та потребує постійних додаткових витрат на придбання ліків. У зв`язку із тим, що дитина мешкає разом із ним, а відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання сина, вимушений звернутися до суду із даним позовом. Ухвалою суду від 20 грудня 2021 року позовну заяву було прийнято до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Відповідач не скористалася своїм правом на подання відзиву. Позивач у судовому засіданні позов підтримав, просив його задовольнити у повному обсязі з підстав викладених у позовній заяві. Відповідач у судовому засіданні заперечувала проти позовних вимог. Зазначила, що син дійсно мешкає разом із позивачем, однак відповідач має дохід більший за її, а тому не має змоги сплачувати аліменти на утримання сина. Також пояснила, що отримує від позивача аліменти на утримання неповнолітньої доньки, яка проживає разом із нею. Не заперечувала, що на утримання сина добровільно матеріальної допомоги не надавала. Наразі між нею та позивачем вирішується питання щодо визначення місця проживання дітей, а тому заперечує проти стягнення з неї аліментів на утримання сина. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. 20 серпня 2010 року між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб Серії [NUMBER] (а.с.5). Від шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей: сина [PERSON] , [INFO] та доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіями свідоцтва про народження Серії [NUMBER] та Серії [NUMBER] відповідно (а.с.6,7). 23 квітня 2021 року рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Рішення набрало законної сили 24.05.2021 року (а.с.8) Відповідно до рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 09.09.2021 року з [PERSON] стягнуто на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/6 частини зі всіх видів заробітку (доходу), але не менш ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи стягнення з 25.06.2021 і до повноліття дитини (а.с.9-12). У судовому засіданні встановлено, що неповнолітній син [PERSON] , [INFO] мешкає разом із позивачем, що не оспорюється відповідачем. Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (частина друга статті 51 Конституції України) і закріплюється в сімейному законодавстві, зокрема статтею 180 СК України на батьків покладено обов`язок по утриманню дитини до досягнення нею повноліття. Згідно ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч.1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. Із системного аналізу вищевикладених норм закону встановлено, що утримання неповнолітніх дітей є спільним обов`язком батьків. Так, сторони у судовому засіданні не заперечували, що неповнолітній син [PERSON] мешкає разом із позивачем, відповідач працює, добровільно не надає матеріальної допомоги на утримання сина. Неповнолітня донька [PERSON] мешкає разом з відповідачем, на утримання якої позивач за рішення суду сплачує аліменти. Посилання відповідача на отримання меншого доходу ніж позивач, як на підставу невизнання позову, є необґрунтованим та недоведеним у судовому засіданні, оскільки відповідачем не додано жодного доказу на підтвердження своїх заперечень. За змістом статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Частиною першою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків , встановлених цим Кодексом. Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією (ст. 129 Конституції України), що передбачено і ст. 12 ЦПК України. На суд покладається обов`язок розгляду цивільної справи в межах заявлених сторонами вимог на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом. Таким чином, з огляду на вищевикладене, виходячи із встановлених обставин справи, засад розумності, виваженості та справедливості, враховуючи те, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дітей та обов`язку обох батьків по утриманню дитини, суд вважає необхідним задовольнити позовні вимоги про стягнення аліментів, стягнувши з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини з усіх видів доходу відповідача до досягнення сином повноліття з дня пред`явлення позову до суду, а саме з 17.09.2021 року. Відповідно до ст. 430 ЦПК України рішення суду в частині стягнення аліментів на неповнолітню дитину у межах суми платежу за один місяць слід допустити до обов`язкового негайного виконання. На підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь держави судові витрати в сумі 992,40грн.

Outcome: approved