Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-18 00:00:00

В липні 2021 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 11.04.1986 року зареєстрував шлюб з відповідачкою [PERSON] у Ленінському районному відділі державної реєстрації актів цивільного стану м.Севастополя, актовий запис №504. Вказав, що на даний час неповнолітніх дітей сторони не мають. Під час спільного проживання виявилося, що у них різні погляди на сімейне життя. Непорозуміння, що виникли між ними, призвели до взаємної втрати почуття любові один до одного. Вважає, що їх родина розпалася остаточно і не може бути відновлена. Позивач просить розірвати шлюб посилаючись на те, що з 06.07.2020 року вони фактично припинили стосунки та почали проживати окремо, перестали вести спільне господарство та сімейний бюджет. Крім того, позивач фактично створив нову сім`ю. Оскільки, шлюбні стосунки з відповідачкою стали формальними позивач зрозумів, що не бажає такого сімейного життя, яке призводить до страждань і негативно впливає на нього, суперечить його інтересам. У добровільному порядку розірвати шлюб відповідачка не бажає. Вважає, що подальше спільне життя сторін як подружжя та збереження шлюбу суперечитиме їх інтересам. Просить шлюб розірвати, так як той втратив своє призначення. Ухвалою Нетішинського міського суду Хмельницької області від 07.07.2021 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та вирішено її розгляд здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження із повідомленням (викликом) сторін. Ухвалою суду від 29.10.2021 року з метою збереження сім`ї, за клопотанням відповідачки, сторонам надано строк для примирення терміном 2 місяців. До закінчення строку для примирення провадження у справі зупинено. 30.12.2021 року провадження в справі поновлено, оскілки обставини зупинення провадження у справі усунені. 19.01.2022 року в судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив позов задовольнити. Крім того, зазначив, що за час наданий судом для примирення сторін, примирення не відбулося, а тому наполягає на розірванні шлюбу. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася. Представник відповідачки - [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений в передбаченому законом порядку, про причини неявки суд не повідомив, заперечень з приводу поданого позову не надав. Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою якого є не відсутність в судовому засіданні учасників справи (їх представників), а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. За таких обставин суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності відповідача. Водночас, будь-яких нових доказів або обставин по справі останньою не надано, клопотань про їх витребування/долучення тощо не заявлено. У протилежному випадку відкладення розгляду справи без відповідних об`єктивних підстав та пошуку реальних можливостей здійснювати правосуддя, може бути розцінено як самоусунення від виконання обов`язку по здійсненню розгляду справи. Суд враховує, що відповідно до ч.2 ст.43 ЦПК України учасники справи зобов`язані: 1) виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу; 2) сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; 3) `являтися в судове засідання за викликом суду, якщо їх явка визнана судом обов`язковою; 4) подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; 5) надавати суду повні і достовірні пояснення питань, які ставляться судом, а також учасниками справив судовому засіданні; 6) виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; 7) виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом. Вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки суду, а й учасників справи. Так, Європейський суд з прав людини (даліЄСПЛ) 07.07.1989р. у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження. У випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі «Смірнова проти України»). З урахуванням завдань цивільного судочинства та розумних строків розгляду справи, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи у відсутність відповідачки та її представника. Суд, з`ясувавши фактичні обставини, які мають значення для справи, заслухавши пояснення позивача, дослідивши та оцінивши докази у їх сукупності, проаналізувавши норми права, які регулюють спірні правовідносини, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] виданого повторно 30.06.2021 року, сторони по справі зареєстрували шлюб 11.04.1986 року у Ленінському районному у місті Севастополі відділі державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), про що складено відповідний актовий запис №504. Відповідно до ч.1 ст.24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. За змістом ст.55 Сімейного кодексу України, дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватись про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги, що в даному випадку не відбулось і підтверджується доказами, що є у справі. Згідно ч.3, ч.4 ст.56 Сімейного кодексу України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розклад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений один із подружжя. Позивач скористався даним правом та звернувся до суду з позовом в якому наполягає на розірванні шлюбу, оскільки він та відповідачка фактично припинили подружні стосунки, а їх шлюб існує формально. В силу вимог ч.3 ст.105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.110 цього Кодексу. Відповідно до ст.109 Сімейного кодексу України шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей. Відповідно ч.2 ст.112 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ч.2 ст.114 Сімейного кодексу України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Стаття 16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року передбачає, що чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Виходячи з викладеного, оскільки сім`я сторін фактично розпалася, існує лише формально і зберегти її неможливо, оскільки сторони тривалий час не підтримують шлюбні відносини, не ведуть спільне господарство й відносини між ним стали віддалені, позивач наполягає на розірванні шлюбу, суд приходить до висновку про те, що подальше спільне життя подружжя неможливо, збереження шлюбу суперечить інтересам позивача. Відповідно до ст.ст.24, 56, 105, 110, 112-114 Сімейного кодексу України, ст.ст.12, 13, 81, 206, 259, 263-265 ЦПК України, суд,-

Outcome: approved