Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-10 00:00:00

[PERSON] 21.11.2019 р. звернувся до суду із зазначеним позовом до відповідача ТОВ «Кредитні ініціативи», треті особи: державний реєстратор Комунального підприємства «Світоч» м. Києва Алієв Гусєйн Азіз Огли, [PERSON] , Служба у справах дітей та сім`ї Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації, про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, в якому просить: визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора Комунального підприємства «Світоч» м. Києва Алієва Гусєйна Азіз Огли від 25.01.2019 року, індексний номер: 45215869, згідно з яким 22.01.2019 року внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис №30005975 про державну реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1750610080000, за ТОВ «Кредитні ініціативи» на підставі іпотечного договору, серія та номер: б/н, виданий 08.11.2007 року, видавник: АКБ «ТАС-Комерцбанк»; стягнути з ТОВ «Кредитні ініціативи» на користь [PERSON] судові витрати: судовий збір та витрати на професійну правничу допомогу. В позовній заяві позивач посилається на те, що 08.11.2007 між АКБ «ТАС-Комерцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Сведбанк», та [PERSON] було укладено кредитний договір №2608/1107/88-036. Також, 08.11.2007 між АКБ «ТАС-Комерцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Сведбанк», та [PERSON] було укладено Іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом КМНО Морозовою С.В. за реєстровим №8603. Відповідно до п.2 Іпотечного договору, на забезпечення виконання основного зобов`язання, Іпотекодавець передає в іпотеку Іпотекодержателю належне йому на праві власності майно, трикімнатну квартиру [ADDRESS] . В подальшому, право вимоги від ПАТ «Сведбанк» перейшло до ТОВ «Кредитні ініціативи», на підставі договору про відступлення прав за іпотечним договором, в звязку з чим відбулась заміна кредитора та іпотекодержателя, а саме відповідач набув статусу нового кредитора, та відповідно іпотекодержателя, за кредитним договором та іпотечним договором, позичальником відповідно до яких є [PERSON] . Позивач зазначає, що жодних документів які б підтверджували відступлення права вимоги Банку на користь інших осіб, [PERSON] та [PERSON] від Банку не отримували. 06.11.2019 позивач отримав Інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державнго реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №187818722, згідно з якою власником спірної квартири являється відповідач ТОВ «Кредитні ініціативи». Підставою внесення запису є рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 45215869 від 25.01.2019, реєстратор Алієв Гусєйн Азіз Огли, КП «Світоч» м.Києва. Позивач вказує, що реєстрація права власності на квартиру за ТОВ «Кредитні ініціативи» була здійснена без достатніх правових підстав та з порушенням Закону України «Про Іпотеку». Іпотечний договір від 08.11.2007 був укладений під час дії Закону України «Про Іпотеку» в редакції від 12.05.2006, за яким передача права власності на предмет іпотеки від Іпотекодавця до Іпотекодержателя в рахунок виконання основного зобов`язання у позасудовому порядку можлива лише на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя. Позивач зауважує, що такий договір не укладався між позивачем та Банком чи відповідачаем, та у позивача він відсутній. Іпотечний договір не є підставою, що підтверджує виникнення, перехід або припинення права власності на нерухоме майно, такою підставою міг бути виключно договір про задоволення вимог іпотекодержателя, укладений між [PERSON] та банком або ТОВ «Кредитні ініціативи», чого державним реєстратором не було враховано при прийнятті відповідного рішення. Також, позивач посилається на те, що право власності на квартиру було набуто ТОВ «Кредитні ініціативи» в порядку зверненя стягнення на нерухоме майно в період дії мораторію на примусове відчуження житла. Відповідно до умов кредитного договору, [PERSON] було надано грошові кошти у вигляді кредиту у доларах США, тобто кредит було надано банком в іноземній валюті. Всупереч вимог Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» державний реєстратор вчинив дії щодо реєстрації права власності на спірну квартиру, в порядку звернення стягнення в період дії заборони на вчинення таких дій - звернення стягнення на предмет іпотеки, переданого в якості забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором, наданим в іноземній валюті. Позивач зауважує, що ним не надано згоду на відчуження даного майна, а тому у державного реєстратора було відсутнє право приймати та здійснювати дії щодо реєстрації права власності в порядку звернення стягнення на предмет іпотеки. Крім того, позивач вказує про те, що на даний час в квартирі зареєстрований і проживає малолітній син позивача, а тому реєстратором було здійснено перереєстрацію права власності на предмет іпотеки без отримання дозволу на це від органів опіки та піклування, не зважаючи на те, що право користування предметом іпотеки має малолітня дитина. Виходячи з наведеного вище, позивач звернувся із вказаною позовною заявою до суду та просив суд її задовольнити. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, 21.11.2019 р. зазначена цивільна справа передана в провадження судді Солом`янського районного суду м. Києва Кушнір С.І. 27.11.2019 р. ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва відкрито загальне позовне провадження в цивільній справі за позовом [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», треті особи: державний реєстратор Комунального підприємства «Світоч» м. Києва Алієв Гусєйн Азіз Огли, [PERSON] , Служба у справах дітей та сім`ї Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації, про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 27.11.2019 року частково задоволено заяву позивача про забезпечення позову. 18.11.2020 року від представника відповідача ТОВ «Кредитні ініціативи» до суду надійшов відзив на позовну заяву, відповідно якого, представник зазначає наступне. У зв`язку з неналежним виконанням [PERSON] , як позичальником по кредитному договору, станом на 19.03.2018, за нею утворилась заборгованість у розмірі 115307,04 доларів США. На виконання положень ст. 35 ЗУ «Про іпотеку», з метою усунення допущених порушень кредитного договору ТОВ «Кредитні ініціативи» 06.08.2019 направляв позичальнику [PERSON] та майновому поручителю [PERSON] письмове повідомлення про усунення порушень кредитного договору. Оскільки боржник в тридцяти денний строк не усунув порушення основного зобов`язання, ТОВ «Кредитні ініціативи» 22.01.2019 звернулось до державного реєстратора Алієва Г.А. із заявою про державну реєстрацію за ТОВ «Кредитні ініціативи» право власності на спірну квартиру. В порядку визначеному ч.1 ст.18 Закону №1952 державний реєстратор 25.01.2019 прийняв рішення про реєстрацію в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно право власності за ТОВ «Кредитні ініціативи» на квартиру №4 , індексний номер:45215869 від 25.01.2019. Таким чином, з огляду на ст. 36 ЗУ «Про іпотеку» та з огляду на п.12.3.1. Іпотечного договору, ТОВ «Кредитні ініціативи» як іпотекодержатель, у зв`язку із невиконанням позичальником умов кредитного договору, набув право звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Таким чином, укладаючи іпотечний договір, [PERSON] , як іпортекодавець та як власник квартири, надав банку, як іпотекодержателю згоду, що у випадку неналежного виконання позичальником умов кредитного договору, банк вправі звернути стягнення на іпотечне майно на підставі застереження, викладеного в п.12.3.1 іпотечного договору. Щодо доводів позивача, про звернення стягнення ТОВ «Кредитні ініціативи» на квартиру без офіційного дозволу Служби у справах дітей та сімї Солом`янської РДА у м. Києві, оскільки у квартирі знаходиться малолітній син позивача, 2009 року народження, то представник звертає увагу, що іпотечний договір було укладено 08.11.2007, тоді як малолітня дитина позивача народилась у 2009 році. З викладеного слідує, що при укладанні іпотечного договору приватний нотаріус КМНО Морозова С.В. не витребовувала дозволу від Органу опіки на укладання цього договору іпотеки з підстав відсутності у позивача малолітньої дитини. За викладених обставин, згода органу опіки повинна братися до уваги тільки на етапі укладання іпотечного договору. На підставі викладеного, представник вважає доводи позивача необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. 18.02.2021 р. ухвалою суду закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду. 06.12.2021 р. до суду подано письмові пояснення ТОВ «Кредитні ініціативи», в яких представник проти позову заперечує повністю, та просить суд у його задоволенні відмовити. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити у повному обсязі. Представники відповідача в судовому засіданні проти позову заперечувала в повному обсязі, просила у задоволенні позовних вимог відмовити. Представник третьої особи Служби у справах дітей та сім`ї Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації, в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, подав заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити у повному обсязі. Треті особи державний реєстратор Алієв Г.А. та Дронь Н.О. в судове засідання не з`явились, про розгляд справи повідомлялись належним чином, причини неявки суду не відомі. Заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, суд дійшов наступного висновку. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Судом встановлено, що 08.11.2007 між АКБ «ТАС-Комерцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Сведбанк», та [PERSON] було укладено кредитний договір №2608/1107/88-036. за умовами якого позичальник отримала кредит у розмірі 30000 доларів США, зі сплатою за користування кредитом 11,9 % річних, терміном до 07.11.2017 року. Кредитні кошти призначені на споживчі цілі. Судом встановлено, що 08.11.2007 між АКБ «ТАС-Комерцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Сведбанк», та [PERSON] було укладено Іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом КМНО Морозовою С.В. за реєстровим №8603. Відповідно до п.2 Іпотечного договору, на забезпечення виконання основного зобов`язання, Іпотекодавець передає в іпотеку Іпотекодержателю належне йому на праві власності майно, трикімнатну квартиру [ADDRESS] . 28.11.2012 року між ПАТ "Сведбанк", яке виступає правонаступником АКБ "ТАС-Комерцбанк" та ТОВ «Факторингова компанія «Вектор плюс» було укладено договір факторингу № 15 відповідно до якого право вимоги за кредитним договором від 08.11.2007 року перейшло до ТОВ «Факторингова компанія «Вектор плюс». 28.11.2012 року між ПАТ "Сведбанк", яке виступає правонаступником АКБ "ТАС-Комерцбанк" та ТОВ «Факторингова компанія «Вектор плюс» було укладено договір про відступлення прав за іпотечним договором, за умовами якого право вимоги за договором іпотеки від 08.11.2007 року перейшло до ТОВ «Факторингова компанія «Вектор плюс». 28.11.2012 року між ТОВ «Факторингова компанія «Вектор плюс» та ТОВ «Кредитні ініціативи» було укладено договір факторингу, відповідно до якого право вимоги за кредитним договором від 08.11.2007 року перейшло до ТОВ «Кредитні ініціативи». 28.11.2012 року між ТОВ «Факторингова компанія «Вектор плюс» та ТОВ «Кредитні ініціативи» було укладено договір про передачу прав за іпотечним договором, за умовами якого право вимоги за договором іпотеки від 08.11.2007 року перейшло до ТОВ «Кредитні ініціативи». На підставі зазначених договорів відбулась заміна кредитора та іпотекодержателя, а саме відповідач набув статусу нового кредитора, та відповідно іпотекодержателя, за кредитним договором та іпотечним договором, позичальником відповідно до яких є [PERSON] , іпотекодавцем - [PERSON] . Відповідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державнго реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №187818734 від 06.11.2019, власником квартири [ADDRESS] , є відповідач ТОВ «Кредитні ініціативи». Підставою внесення запису є рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 45215869 від 25.01.2019, реєстратор Алієв Гусєйн Азіз Огли, КП «Світоч» м.Києва. 25.01.2019, реєстратором Алієвим Г.А., КП «Світоч» м.Києва, прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 45215869 згідно з яким зареєстровано право власності на квартиру [ADDRESS] , та власником спірної квартири є ТОВ «Кредитні ініціативи». Так, ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Відповідно до ч. 3 ст. 10 вказаного Закону державний реєстратор: встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов`язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом; відповідність повноважень особи, яка подає документи для державної реєстрації прав; відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих/отриманих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації; перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення; під час проведення реєстраційний дій обов`язкове використовує відомомсті Державного земельного кадастру та Єдиного реєстру дозвільних документів, що дають право на експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, відомостей про повернення на доопрацювання, відмову у видачі, скасування та анулювання зазначених документів, а також використовує відомості, отримані у порядку інформаційної взаємодії Державного реєстру прав є Єдиним державним реєстром судових рішень. Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом (стаття 3). За приписами частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. У цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Положеннями статті 37 Закону України «Про іпотеку» (в редакції, чинній на час укладення договору іпотеки) визначено, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки. Із внесенням змін до цієї норми згідно із Законом України від 25 грудня 2008 року № 800-VI «Про запобігання впливу світової фінансової кризи на розвиток будівельної галузі та житлового будівництва» (далі - Закон № 800-VI) норми статті 37 Закону України «Про іпотеку» передбачають, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання. Стаття 36 Закону України «Про іпотеку» (в редакції, яка діяла на час укладення договору іпотеки) передбачала, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, який підлягає нотаріальному посвідченню і може бути укладений у будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки. Після внесення Законом № 800-VI змін до статті 36 Закону України «Про іпотеку» її нормами передбачено, зокрема, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. При цьому, відповідно до п. 61 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабіенту Міністрів України від 25.12.2015 № 1127, для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються: 1) копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; 2) документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі; 3) заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу). У цьому випадку умовами іпотечного договору від 08 листопада 2007 року, зокрема підпунктом 10.3 договору іпотеки, передбачено, що іпотекодержатель має право, у разі невиконання позичальником умов основного зобовязання та/або іпотекодавцем умов цього договору, звернути стягнення на предмет іпотеки та задовольнити за рахунок його вартості свої вимоги у повному обсязі. Згідно з пунктом 11 договору іпотеки, іпотекодержатель набуває право звернути сятгнення на предмет іпотеки в разі, якщо на день, визначений основним зобов`язанням, позичальник не поверне іпотекодержателю суму кредиту та/або проценти за користуванняґ кредитом та/або пеню або іншу заборгованість. При настанні зазначених у абзаці першому цього пункту договору випадків іпотекодержатель надсилає позичальникам письмову вимогу про усунення порушення у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання вимоги. З наведеного слідує, що згідно з умовами іпотечного договору підставами для задоволення вимог іпотекодержателя шляхом позасудового врегулювання є надсилання іпотекодавцю письмової вимоги про виконання зобов`язання за кредитним договором. Відповідно до п.12 договору іпотеки, за вибором іпотекодержателя застосовується один із наведених нижче способів звернення стягнення на предмет іпотеки та задоволення вимог іпотекодержателя: за рішенням суду; у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса; згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя, укладеним шляхом здійснення застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, яке викладене в п.п.12.3.1, 12.3.2 цього пінкту договору. Пункт 12.3.1 передбачає, що задоволення вимог здійснюється шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, становленому ст.37 Закону України "Про іпотеку". Відповідно до ст. 37 Закону України "Про іпотеку" у випадку задоволення вимог іпотекодержателя шляхом використання процедури, передбаченої в цьому підпункті п.12.3 договору, договір про задоволення вимог іпотекодержателя, укладений шляхом здійснення цього застереження, є підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на предмет іпотеки. Відповідачем надані докази направлення позичальнику [PERSON] та іпотекодавцю [PERSON] вимог про повернення заборгованості по кредиту на загальну суму 115307,04 доларів США, що за курсом Національного банку України на дату розрахунку складало 3038791,35 грн. Повідомлено, що у разі невиконання вимог, стягнення буде звернено на предмет іпотеки (квартиру). Згідно відповіді ТОВ "Темапол" від 22.10.2018 року, одержувач [PERSON] , [ADDRESS] , кур`єром було здійснено доставку листа, при спробі передачі "особисто в руки" адресат відмовився від його отримання без пояснення причин. Згідно відповіді ТОВ "Темапол" від 07.11.2018 року, одержувач [PERSON] , [ADDRESS] , кур`єром було здійснено доставку листа, адресат відмовився від його отримання без пояснення причин. Разом з тим, 7 червня 2014 року набрав чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» підпуктом 1 пункту 1 (в редакції на час прийняття реєстратом рішення) передбачено, що не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно зі статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно зі статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. м для квартири та 250 кв. м для житлового будинку. Згідно з пунктом 23 частини першої статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, що діяла на момент укладення кредитного договору та договору іпотеки) споживчий кредит - це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції. Пунктом 4 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» передбачено, що протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм. Відповідно до частини третьої статті 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки (частина друга статті 36 Закону України «Про іпотеку»). Отже, Закон України «Про іпотеку» прямо вказує, що договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, є одним зі шляхів звернення стягнення на предмет іпотеки. Підписавши іпотечне застереження, сторони визначили лише можливі шляхи звернення стягнення, які має право використати іпотекодержатель. Стягнення є примусовою дією іпотекодержателя, направленою до іпотекодавця з метою задоволення своїх вимог. При цьому до прийняття Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» право іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки (як у судовому, так і в позасудовому порядку) залежало не від наявності згоди іпотекодавця, а від наявності факту невиконання боржником умов кредитного договору. Водночас Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» ввів тимчасовий мораторій на право іпотекодержателя відчужувати майно іпотекодавця без згоди останнього на його відчуження. Як вбачається з матеріалів справи, третя особа у справі [PERSON] отримала кредит в іноземній валюті, заставлене нерухоме майно використовується позивачем як місце постійного проживання, площа квартири не перевищує за 140 кв.м. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що квартира [ADDRESS] , яка використовується позивачем як місце постійного проживання, не може бути примусово стягнута, у тому числі і шляхом реєстрації права власності за ТОВ "Кредитні ініціативи", як забезпечення виконання [PERSON] умов кредитного договору від 08.11.2007 року, укладеного в іноземній валюті. Отже, у державного реєстратора Алієва Г.А.Ог. були наявні підстави для відмови у проведенні державної реєстрації права власності на вказану квартиру за ТОВ "Кредитні ініціативи". Крім того, за правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 19.05.2020 по справі № 644/3116/18, квартира, яка використовується як місце постійного проживання, під час дії тимчасового мораторію на право іпотекодержателя відчужувати майно іпотекодавця без згоди останнього на його відчуження не може бути примусово стягнута на підставі дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», у тому числі і шляхом реєстрації права власності банку як забезпечення виконання кредитного договору. У відповідності до частини 3 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (у редакції з 16 січня 2020 року), відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). Державна реєстрація набуття, зміни чи припинення речових прав у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, проводиться без подання відповідної заяви заявником та справляння адміністративного збору на підставі відомостей про речові права, що містилися в Державному реєстрі прав. У разі відсутності таких відомостей про речові права в Державному реєстрі прав заявник подає оригінали документів, необхідних для проведення державної реєстрації набуття, зміни чи припинення речових прав. Таким чином, з 16 січня 2020 року, за змістом цієї правової норми виконанню підлягають виключно судові рішення: 1) про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень; 2) про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень; 3) про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Згідно вимог ст.ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Таким чином, суд вважає, що квартира за адресою: [ADDRESS] , яка має загальну площу 72,4 кв. м та яка використовується як місце постійного проживання позивачем, не може бути примусово стягнута (шляхом перереєстрації права власності на нерухоме майно) на підставі дії Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті", у тому числі шляхом реєстрації права власності за ТОВ «Кредитні ініціативи» як забезпечення виконання [PERSON] умов кредитного договору, укладеного в іноземній валюті, а тому у державного реєстратора, були наявні підстави для відмови у проведенні державної реєстрації права власності на вказану квартиру за ТОВ «Кредитні ініціативи». Враховуючи викладене, на основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд прийшов до висновку про задоволення позову. В частині вирішення спору про стягнення із відповідача витрат на надання правової допомоги суд прийшов таких висновків. Право на правничу допомогу в Україні гарантовано ст. 59 Конституції України та ст. 15 ЦПК України. Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Згідно зі ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Встановлено, що 28 жовтня 2019 р. між Адвокатським обєднанням «Кравець і партнери» в особі Бабенка Ю.С. та Дронь Г.Ю. було укладено договір про надання правової допомоги № 274. Відповідно до Додатку №1 до Договору вбачається, що адвокатом Бабенко Ю.С., виконано робіт (консультації, складання позовної заяви, оформлення, підписання та направлення до суду) на суму 6000,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 58 від 28.10.2019 року. Оцінивши надані представником позивача матеріали в обгрунтування розміру понесених позивачем витрат на правничу допомогу, суд вважає їх обґрунтованими. А тому, враховуючи вимоги ст. 137 ЦПК України, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача понесені витрати на правничу допомогу у розмірі 6000,00 грн. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір у розмірі 1152,60 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved