Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-03 00:00:00

27.07.2020 року ДП «Наш дім» звернулося до суду з позовом про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги з [PERSON] у розмірі 10 324,65 грн. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачем зазначено, що ДП «Наш дім» є балансоутримувачем гуртожитку за адресою: [ADDRESS] і надає житлово-комунальні та інші послуги у ньому та здійснює його утримання. Позивач посилається на те, що станом на момент звернення до суду у ДП «Наш дім» відсутня інформація про кількість зареєстрованих осіб у кімнатах № [NUMBER] , 14 вказаного гуртожитку. За даними позивача в цій кімнаті постійно проживає відповідач [PERSON] , який і є споживачем комунальних послуг. Посилаючись на положення ст.68 ЖК України, Закону України «Про житлово-комунальні послуги», Примірне Положення про користування гуртожитком, позивач зазначає, що відповідач, як наймач квартири та споживач комунальних послуг, належним чином не виконав свої зобов`язання по оплаті за спожиті комунальні послуги, внаслідок чого у нього виникла заборгованість за період з 1 травня 2017 року по 31 квітень 2020 року в розмірі 10 324,65 гривні, яку він просить стягнути в судовому порядку. Також просив стягнути з відповідача понесені судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 2102, 00 гривні. Разом з позовом представник ДП «Наш дім» заявив клопотання про витребування доказів, а саме даних про зареєстрованих осіб за зазначеною вище адресою. 01.10.2020 ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва відкрито провадження у справі. Розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження, з повідомленням сторін. На момент розгляду справи відповідач [PERSON] не скористався своїм правом на подачу відзиву. Справа, призначена на 24.02.2021 не розглядалась, оскільки суддя перебувала у відпустці. У судовому засіданні 19.08.2021 сторони відсутні. Сторона позивача подала до суду клопотання про перенесення засідання. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату , час та місце судового розгляду справи повідомлений належним чином, однак судова повістка повернута відділенням зв`язку з поміткою «адресат відсутній за даною адресою». Ухвалою від 19 серпня 2021 року клопотання представника позивача задоволено. У межах розгляду цивільної справи № 752/14270/20 у Відділі з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації витребувано інформацію про осіб зареєстрованих за адресою: [ADDRESS] , кімнати № 37,14 із зазначенням прізвища, імені та по батькові, а також дати їх народження; інформацію про дату та причини зняття з реєстрації за даною адресою (а.с. 40-41). У судове засідання 16 грудня 2021 року сторони не з`явились. Позивач подав клопотання про розгляд справи за його відсутності. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі, а також просить долучити додаткові пояснення щодо позову. Щодо порядку нарахування за надані житлово-комунальні послуги та сум нарахування зазначає, що сума заборгованості за період з 01.05.2017 по 30.04.2020, зазначена в розрахунку у розмірі 10 324,65 грн, включає в себе нарахування за: спожитий газ в сумі - 1892,27 грн, використану електроенергію в сумі - 7737,58 грн, утримання будинків та прибудинкових територій в сумі - 694,65 грн. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України). Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені (ст. 3 ЦПК України). Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст. 4 ЦПК України). Згідно принципу диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст. 13 ЦПК України). Судом встановлено, що державне підприємство «Наш дім», яке створене наказом Міністерства промислової політики України № 443 від 28.12.1999 шляхом виділення із складу ДП Київського заводу «Радар», з правами юридичної особи, зареєстровано 17.01.2000 № 1 070 120 0000 027345, що підтверджується Витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с. 6, 20-23). Згідно з розділом 1 Акту приймання - передачі житлових будинків з балансу заводу «Радар» на баланс ДП «Наш дім» передано будівлю гуртожитку за адресою: м. Київ, Стратегічне шосе, 39 (а.с. 7). Як зазначає позивач, гуртожиток за вказаною вище адресою знаходиться на утриманні та обслуговуванні ДП «Наш дім». Статтею 2 Статуту ДП «Наш дім» передбачено, що підприємство створене з метою виробничої та підприємницької діяльності у сфері житлово-комунального обслуговування населення, експлуатації, ремонту, санітарному та технічному обслуговуванню житлового та нежитлового фонду і прибудинкових територій. У п. 5.2. Статуту зазначено, що обов`язками підприємства є забезпечення санітарного та технічного обслуговування будинків, приміщень будинків, інших споруд та прибудинкової території; залучення підприємств, організацій та відомств для виконання робіт по ремонту, технічному обслуговуванню об`єктів житлового фонду; надавання мешканцям комунальних та інших платних послуг (а.с. 10-16). Відповідно до довідки про реєстрацію місця проживання № 13474215 від 10.11.2020 [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с. 28). Інформацію про інших осіб, зареєстрованих в кім. 37 за адресою: [ADDRESS] на момент звернення до суду матеріали справи не містять, а також не містять інформацію про форму власності даної кімнати у цьому гуртожитку. Користування жилими приміщеннями в гуртожитках, що перебувають у власності, у процесі реалізації прав та виконання обов`язків їх власників здійснюється відповідно до положень Цивільного кодексу України, Законів України "Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків", "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку" та інших актів законодавства. Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки, регулюються Законом України "Про житлово-комунальні послуги" від 24 червня 2004 року № 1875-IV (у редакції, що була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) та Законом України "Про житлово-комунальні послуги" від 09 листопада 2017 року № 2189-VIII (введений в дію з 01 травня 2019 року, крім: ст. 1, ч. 1 ст. 2, ст. ст. 3-7, 9, 11, 12, ч. 2 ст. 26, ст. 27 та 29 (в частині регулювання послуги з управління багатоквартирним будинком), ч. 2 ст. 2, ч. ч. 3 та 4 ст. 8, ч. ч. 2 та 3 ст. 10, ст. 15, ч. ч. 1, 3 та 5 ст. 16, ст. 18, ч. 5 ст. 28, які введені в дію 10 червня 2018 року). Суб`єктами Закону України "Про житлово-комунальні послуги" від 24 червня 2004 року № 1875-IV є органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, власники, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг, а також суб`єкт господарювання, що провадить господарську діяльність з централізованого водопостачання та водовідведення, балансоутримувач та управитель (ст. 1, ч. 2 ст. 3, ст. 19 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" від 24 червня 2004 року № 1875-IV). Відповідно до ст. 6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 2189-VIII, учасниками правовідносин у сфері житлово-комунальних послуг є: споживачі (індивідуальні та колективні); управитель; виконавці комунальних послуг. Житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг. Відповідно до ч. 1 ст. 13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" від 24 червня 2004 року № 1875-IV залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газопостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). Відповідно до ст. 7 Закону України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку" співвласники зобов`язані своєчасно сплачувати за спожиті житлово-комунальні послуги. Кожний співвласник несе зобов`язання щодо належного утримання, експлуатації, реконструкції, реставрації, поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення спільного майна багатоквартирного будинку пропорційно до його частки співвласника. Пунктом 1 частини першої статті 7 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" передбачено право споживача вчасно одержувати якісні житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та згідно з умовами укладених договорів. Водночас відповідно до пункту 1, 5 частини другої статті 7 цього Закону індивідуальний споживач зобов`язаний укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом; оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Пунктом 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004 року № 1875-ІУ встановлено, що споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. 11 Закону України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку" передбачено, що управління багатоквартирним будинком управителем здійснюється на підставі договору про надання послуг з управління багатоквартирним будинком, що укладається згідно з типовим договором. Згідно зі ст. 130 ЖК України, порядок користування жилою площею в гуртожитках визначається договором, що укладається перед вселенням на надану жилу площу в гуртожитку на підставі спеціального ордера, відповідно до Примірного положення про користування жилою площею в гуртожитках, що затверджується Кабінетом Міністрів України. Крім того, положеннями п.15 Примірного положення визначено, що особи, які проживають у гуртожитку на умовах договору найму (оренди), вносять плату за таке проживання, відповідно до умов договору. Плата за проживання у гуртожитку включає: витрати на оплату житлово-комунальних послуг (послуги з управління гуртожитком, послуги з постачання теплової енергії, гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, постачання та розподілу природного газу, електричної енергії, послуги з поводження з побутовими відходами); інші витрати, необхідні для забезпечення створення належних умов для проживання (утримання майна гуртожитку, зазначеного в абзаці першому пункту 14 цього Положення) та організації побуту (заміна, прання, дезінфекція постільних речей тощо у разі їх видачі). Згідно з пунктом 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 08 жовтня 1992 року № 572, власник та наймач квартири, житлового приміщення у гуртожитку зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст.68 ЖК України наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі (висновки Верховного Суду України, викладені у постанові від 30 жовтня 2013 року у справі за № 6-59цс13). Згідно з вимогами п. 16 Примірного положення організація, яка здійснює управління гуртожитком, несе відповідальність перед власником, наймачем жилої площі в гуртожитку в разі: ненадання або надання не в повному обсязі послуг, що призвело до збитків, завданих його майну та/або жилому приміщенню, шкоди, заподіяної його життю чи здоров`ю, - шляхом відшкодування збитків; зниження якісних показників послуг, порушення встановлених договором строків усунення несправностей або перевищення допустимих перерв у наданні послуг - шляхом зменшення розміру плати та виплати споживачеві компенсації в розмірі, встановленому законодавством. Із матеріалів справи судом встановлено, що жодних повідомлень про непроживання у в кім. 37 за адресою: [ADDRESS] та неотримання комунальних послуг від відповідача на адресу позивача не надходило. Відповідно до ст. 4, 10 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 2189-VIII до повноважень органів місцевого самоврядування у сфері житлово-комунальних послуг належить, зокрема, встановлення цін/тарифів на житлово-комунальні послуги відповідно до закону. Ціна послуги з управління багатоквартирним будинком встановлюється договором про надання послуг з управління багатоквартирним будинком з розрахунку на один квадратний метр загальної площі житлового або нежитлового приміщення, якщо інше не визначено договором про надання послуг з управління багатоквартирним будинком. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 2189-VIII управитель забезпечує належне утримання спільного майна багатоквартирного будинку та прибудинкової території відповідно до нормативних вимог і договору про надання послуг з управління багатоквартирним будинком, від власного імені укладає з підрядниками необхідні договори про виконання окремих робіт та послуг; веде претензійно-позовну роботу у разі виникнення заборгованості за надані послуги в порядку і строки, встановлені законом та/або договором. При зверненні до суду позивач надав довідку-розрахунок № 582 (а.с. 18-19) і додаткові пояснення щодо нарахування сум за надані житлово-комунальні послуги та просить стягнути заборгованість, яка склалася станом на 30.04.2020 р., посилаючись на те, що зазначені послуги надавались саме Державним підприємством. Позивач у справі стверджує, що відповідач, проживаючи у зазначеній вище кімнаті гуртожитку, є постійним боржником і не виконує своїх зобов`язань щодо сплати квартирної плати та отриманих комунальних послуг, Як вбачається з довідки позивача, відповідач з 01.05.2017-30.04.2020 частково сплачував за послуги, які надавались ДП «Наш дім», а тому суд приходить до висновку, що [PERSON] користується послугами з газопостачання, електроенергії та з утримання будівлі. За [PERSON] , як відповідальною особою по особовому рахунку кімнати [ADDRESS] рахується заборгованість за надані ДП «Наш дім» послуги за період з 01.05.2017-30.04.2020 року в сумі 10 324,65 гривень, яка включає в себе нарахування за: спожитий газ в розмірі - 1892,27 грн, використану електроенергію в розмірі - 7737,58 грн, утримання будинків та прибудинкових територій в розмірі - 694,65 грн. З огляду на викладене, позовні вимоги ДП «Наш дім» до [PERSON] про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги підлягають задоволенню у повному обсязі, оскільки за відсутності відповідача у судовому засіданні і ненадання ним відзиву на позовну заяву суд позбавлений можливості перевірити зазначені позивачем підстави для позову та правильність зробленого позивачем розрахунку боргу. Понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору підлягають відшкодуванню позивачу за рахунок відповідача відповідно до правил ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved