Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-11 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача. У грудні 2021 року [PERSON] звернулась до суду із зазначеним позовом, мотивуючи тим, що працює у Дошкільному навчальному закладі (ясла-садок) смт.Люблинець Ковельського району на посаді сестри медичної. Наказом керівника навчального закладу від 08.11.2021 №109-Ктр/01-32 вона відсторонена від роботи з 08.11.2021 без збереження заробітної плати на час відсутності щеплення від COVID-19, медичного висновку про наявність протипоказань до вакцинації проти COVID-19, виданого закладом охорони здоров`я чи ПЛР-тесту, дія якого 72 години. Вважає такі дії відповідача незаконними, оскільки встановлення обов`язкового профілактичного щеплення від COVID-19, на її думку, є зміною істотних умов праці, про які відповідач зобов`язаний був повідомити. Також зазначає, що роботодавцем не попереджено її у передбачений законом спосіб про обов`язковість вакцинації, не встановлено та не зафіксовано у передбачений законом спосіб де, коли, за яких умов вона відмовилася або ухилилася від вакцинації, і чи мала така подія взагалі місце. Жодних актів про ухилення або відмову від обов`язкового профілактично щеплення від COVID-19 роботодавець щодо неї не складав, жодних пояснень з цього приводу від неї не відбирав. Наказ про відсторонення не містить жодної інформації чи фактичних даних, обставин та/або доказів її ухилення або відмови від вакцинації. У зв`язку з обставинами, що склалися з вини відповідача, вона позбавлена можливості забезпечити для себе і своєї сім`ї достатній життєвий рівень. Позивач просила: - визнати незаконним та скасувати наказ Дошкільного навчального закладу (ясла-садок) смт.Люблинець Ковельського району від 08.11.2021 №109-Ктр/01-32 про відсторонення від роботи, - стягнути середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу, - стягнути понесені судові витрати по сплаті судового збору. Стислий виклад позиції відповідача. Відзиву на позовну заяву відповідачем не подано. Рух справи в суді. Позовна заява надійшла до суду 03.12.2021. Ухвалою судді від 08.12.2021 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін та призначено судове засідання на 12.01.2022. Одночасно, відповідачу надано строк для подачі відзиву на позовну заяву. Також, даною ухвалою залучено в справі у якості третьої особи на стороні відповідача без самостійних вимог на предмет спору Управління гуманітарної сфери виконавчого комітету Люблинецької селищної ради Ковельського району та надано строк для подання пояснень щодо позову. Позиція учасників судового розгляду. Позивач [PERSON] будучи належним чином повідомленою про час, дату та місце розгляду справи в судове засідання не з`явилася, подала заяву про розгляд справи у її відсутності, позов підтримує повністю, просить задовольнити. Представник відповідача будучи належним чином повідомленою про час, дату та місце розгляду справи в судове засідання не з`явилася, подала заяву про розгляд справи у її відсутності та зазначила, що діяла відповідно до наказу управління гуманітарної сфери. Представник третьої особи будучи належним чином повідомленим про час, дату та місце розгляду справи в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, тому, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Фактичні обставини справи, встановлені судом. Згідно копії Трудової книги №3796902 позивач [PERSON] , [INFO] з 12.09.2012 працює у Дошкільному навчальному закладі (ясла-садок) смт.Люблинець Ковельського району на посаді сестри медичної. Наказом директора закладу від 08.11.2021 №109-Ктр/01-32 прийнято рішення відсторони від роботи з 08.11.2021 [PERSON] , сестру медичну, на час відсутності документа, який підтверджує наявність профілактичного щеплення від COVID-19, медичного висновку про наявність протипоказань до вакцинації проти COVID-19, виданого закладом охорони здоров`я чи ПЛР-тесту дія якого 72 години. Висновки суду та мотиви прийнятого рішення. У Конституції України проголошено, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Статтею 43 Конституції України кожному гарантовано право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Конституційний Суд України у Рішеннях від 07 липня 2004 року № 14-рп/2004, від 16 жовтня 2007 року № 8-рп/2007 та від 29 січня 2008 року № 2-рп/2008 зазначав, що визначене статтею 43 Конституції України право на працю розглядає як природну потребу людини своїми фізичними і розумовими здібностями забезпечувати своє життя. Право заробляти собі на життя є невід`ємним від права на саме життя, оскільки останнє є реальним лише тоді, коли матеріально забезпечене. Водночас право на працю може піддаватись обмеженням. Згідно зі статтею 46 КЗпП України допускається відсторонення працівників від роботи власником або уповноваженим ним органом у разі: появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння; відмови або ухилення від обов`язкових медичних оглядів, навчання, інструктажу і перевірки знань з охорони праці та протипожежної охорони; в інших випадках, передбачених законодавством. У законодавстві відсутнє чітке визначення поняття відсторонення від роботи. За своїм змістом це призупинення трудових відносин, яке не пов`язане із дисциплінарним проступком особи, а полягає у тимчасовому увільненні працівника від виконання трудових обов`язків з метою відвернення та/або попередження негативних наслідків. Зокрема, з метою запобігання виникненню і поширенню інфекційних захворювань, небезпечних для населення, законодавство України про охорону здоров`я передбачає відсторонення від роботи у разі необґрунтованої відмови або ухилення працівника від обов`язкового щеплення. Так, у статті 30 Основ законодавства України про охорону здоров`я від 19.11.1992 № 2801-XII закріплена можливість запровадження щодо окремих особливо небезпечних інфекційних захворювань проведення обов`язкових медичних оглядів, профілактичних щеплень, карантинних заходи в порядку, встановленому законами України. Спеціальними законами у цій сфері є Закон України «Про захист населення від інфекційних хвороб» від 06.04.2000 №1645-ІІІ (далі - Закон №1645-ІІІ). Частинами першою та другою статті 12 цього Закону визначено, що профілактичні щеплення проти дифтерії, кашлюка, кору, поліомієліту, правця, туберкульозу є обов`язковими і включаються до календаря щеплень. Працівники окремих професій, виробництв та організацій, діяльність яких може призвести до: зараження цих працівників та (або) поширення ними інфекційних хвороб, підлягають обов`язковим профілактичним щепленням також проти інших відповідних інфекційних хвороб. У разі відмови або ухилення від обов`язкових профілактичних щеплень у порядку, встановленому законом, ці працівники відсторонюються від виконання зазначених видів робіт. Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням проти інших відповідних інфекційних хвороб, встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я. Відтак Закон №1645-ІІІ регулює кілька важливих у цій справі питань: 1) до обов`язкових профілактичних щеплень віднесені ті, які включені до календаря щеплень, а також ті, що запроваджені проти поширення інфекційних хвороб. Наказом Міністерства охорони здоров`я від 25.02.2020 №521 до Переліку особливо небезпечних інфекційних хвороб, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 19 липня 1995 року № 133, включений «COVID-19». 2) перелік працівників, які підлягають обов`язковим профілактичним щепленням, визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я, тобто Міністерством охорони здоров`я ( МОЗ). Згідно із Наказом МОЗ від 04.10.2021 №2153 «Про затвердження Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням» обов`язковій вакцинації проти COVID-19 підлягають працівники закладів вищої, післядипломної, фахової передвищої, професійної (професійно-технічної), загальної середньої, у тому числі спеціальних, дошкільної, позашкільної освіти, закладів спеціалізованої освіти та наукових установ незалежно від типу та форми власності. 3) працівники відсторонюються від виконання зазначених видів робіт: - у разі ухилення чи відмови від обов`язкового щеплення, - та у порядку, встановленому законом. На час винесення оскаржуваного наказу, як і на даний час, порядок відсторонення від роботи працівників через ухилення чи відмову від проходження обов`язкового профілактичного щеплення законом не врегульований. Законодавство України з цього питання містить лише кілька окремих положень: порядок і терміни проведення профілактичних щеплень, в тому числі обов`язкових, визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я (частина третя статті 27 Закону України «Про забезпечення санітарного та епідеміологічного благополуччя населення» від 24.02.1994 №4004-ХІІ), профілактичні щеплення проводяться після медичного огляду особи в разі відсутності у неї відповідних медичних протипоказань. Якщо особа та (або) її законні представники відмовляються від обов`язкових профілактичних щеплень, лікар має право взяти у них відповідне письмове підтвердження, а в разі відмови дати таке підтвердження - засвідчити це актом у присутності свідків (частина шоста, сьома статті 12 Закону №1645-ІІІ), для забезпечення своєчасного проведення профілактичних щеплень лікар, інший визначений медичний працівник, в усній або письмовій формі запрошують до закладу охорони здоров`я або до місця надання медичних послуг осіб, які підлягають щепленню у день, визначений для проведення щеплень. У разі виявлення медичних протипоказань до щеплень відповідно до Переліку медичних протипоказань до проведення профілактичних щеплень, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 11 серпня 2014 року N 551, особа направляється на комісію з питань щеплень, створену наказом по закладу охорони здоров`я. Факт відмови від щеплень з позначкою про те, що медичним працівником надані роз`яснення про наслідки такої відмови, оформлюється за формою N 063-2/о, підписується як громадянином, так і медичним працівником. (пункти 7, 15,17 Положенням про організацію і проведення профілактичного щеплення, затверджений Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 16.09.2011 N595 (у редакції наказу Міністерства охорони здоров`я України від 11 серпня 2014 року N 551), відсторонення працівників та державних службовців здійснюється шляхом видання наказу або розпорядження керівника державного органу (державної служби) або підприємства, установи, організації з обов`язковим доведенням його до відома осіб, які відсторонюються; строк відсторонення встановлюється до усунення причин, що його зумовили (пункт 46-1 постанови Кабінету Міністрів України від 09.12.2020 N 1236 "Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2"). Системний аналіз наведених норм дає суду підстави для висновку, що за відсутності законодавчо визначеного алгоритму дій, відсторонення працівника від роботи через ухилення чи відмову від обов`язкового профілактичного щеплення допускається за умов: - виникнення у працівника обов`язку пройти таке щеплення, про що він має бути проінформований, - надання працівникові розумного строку для проходження медичного огляду та отримання щеплення чи документу про протипоказання, - документування факту відмови чи ухилення від щеплення. При цьому, відмова від обов`язкового профілактичного щеплення згідно з ч.7 ст.12 Закону №1645-ІІІ повинна бути засвідчена лікарем, - видання керівником підприємства, установи, організації наказу про відсторонення працівника від роботи із зазначенням конкретної правової і фактичної підстави (ухилення чи відмова) та строку відсторонення. Судом встановлено, що позивач є працівником закладу освіти. Обов`язковість профілактичного щеплення від COVID-19 для працівників закладів освіти введена Наказом МОЗ від 04.10.2021 №2153 «Про затвердження Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням», який набув чинності 08.11.2021. Отже, лише з цієї дати у позивача виник обов`язок пройти профілактичне щеплення протягом розумного строку. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач в межах одного дня (08.11.2021) повідомив позивача про відсторонення від роботи та вручив копію наказу, не забезпечивши при цьому позивачу можливості пройти медичний огляд, надати підтверджуючі документи, не переконавшись у відсутності у позивача протипоказань для щеплення та не отримавши належних доказів відмови чи ухилення від профілактичного щеплення. Крім того, оскаржуваний наказ не містить вказівки на конкретну підставу відсторонення від роботи: відмова чи ухилення. За наведених обставин відсторонення позивача від роботи є незаконним. Позов належить задовольнити, наказ керівника закладу освіти від 08.11.2021 №109-Ктр/01-32 в частині щодо відсторонення [PERSON] від роботи - скасувати. Згідно з положеннями частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. З метою ефективного захисту прав позивача суд ухвалює рішення про допуск позивача до роботи та скасування наказу про відсторонення [PERSON] від роботи від 08.11.2021 №109-Ктр/01-32. Відповідно до статті 235 КЗпП України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу з 08.11.2021 по день допущення до роботи. Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позов підлягає до задоволення, тому судові витрати, понесені позивачем зі сплатою судового збору в сумі 908 грн., слід стягнути з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved