Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-19 00:00:00

позивач Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» звернулось до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом, в якому просило стягнути з [PERSON] заборгованість за спожиті послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води. В обґрунтування позову Позивач зазначає, що відповідач отримував послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води за адресою: [ADDRESS] , однак не виконав свої зобов`язання щодо оплати спожитих житлово-комунальних послуг, внаслідок чого у останнього виникла заборгованість: -за спожиті до 01.05.2018 року послуги з централізованого опалення у розмірі 29 881,48 грн; -за спожиті до 01.05.2018 року послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 11 271,25 грн; -за спожиті з 01.05.2018 року послуги з централізованого опалення у розмірі 4 773,34 грн; -за спожиті з 01.05.2018 року послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 2 724,87 грн. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 01.11.2021 року відкрито провадження у справі, розгляд якої призначено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. 07.12.2021 року на адресу суду надійшов відзив [PERSON] , відповідно до якого, останній зазначає, що заперечує щодо вимоги позивача про стягнення з нього заборгованості за спожиті з 01.05.2018 року послуги з централізованого опалення, що перевищує 4 773,26 грн., та за послуги з постачання гарячої води, що перевищує 965,77 гривень, оскільки в іншому розмірі такі послуги були оплачені, що підтверджується відповідними платіжними документами. Крім того, відповідач заявив про застосування наслідків пропуску позивачем строків позовної давності за вимогами до 01.05.2018 р. Зазначає, що оскільки позивач звернувся до суду під час дії на території України карантину (продовженого до 31.12.2021 року) та з врахуванням змін, внесених до норм щодо позовної давності, і які вступили в дію 02.04.2020 року, то позивач має право на стягнення заборгованості по оплаті послуг лише тих, обов`язок щодо сплати яких настав у відповідача з 02.04.2017 року. А тому оскільки позивачем не надано детального розрахунку заборгованості відповідача за період до 01.05.2018 року, відповідач зазначає, що відповідно до квитанцій ПАТ «Київенерго» за квітень 2017 року борг відповідача станом на 01.04.2017 року становив: за централізоване опалення 16 285,43 грн, за постачання гарячої води 6 028,38 грн. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Судом встановлено, що за розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 10.04.2018 року № 591 КП «Київтеплоенерго» видано ліцензію на право провадження господарської діяльності з виробництва та постачання теплової енергії споживачам. 11.10.2018 між ПАТ «Київенерго» КП «Київтеплоенерго» укладено договір про відступлення права вимоги (цесії) №602-18, відповідно до умов якого ПАТ «Київенерго» відступило, а КП «Київтеплоенерго» набуло право вимоги до юридичних осіб, фізичних осіб, фізичних осіб-підприємців щодо виконання ними грошових зобов`язань перед Кредитором з оплати спожитої до 01.05.2018 теплової енергії. Згідно умов вищевказаного Договору позивач має право на отримання замість Кредитора від споживачів, визначених у Додатку №1 сплати заборгованостей, право вимоги до яких відступлене за цим договором. Таким чином, КП «Київтеплоенерго», відповідно до Договору цесії, набуло право вимоги заборгованості за спожиту до 01.05.2018 відповідачем теплову енергію за договором. Позивач прийняв право вимоги до відповідача заборгованості за спожиті послуги з центрального опалення та/або централізованого гарячого водопостачання, а також прийняв право вимоги до відповідача будь-яких інших, передбачених договорами та чинним законодавством додаткових грошових зобов`язань у зв`язку з неналежним виконанням зобов`язань з оплати за спожиті послуги. Надання послуг здійснювалось на підставі Договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, затвердженого правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджені постановою КМУ від 21.07.2005 №630, який був опублікований 31.07.2014 року на офіційному сайті ПАТ «Київенерго» та 06.08.2014 в газеті «Хрещатик» №111 (4511). На виконання вимог Закону України «Про житлово - комунальні послуги» від 26.04.2004 №1875-ІV КП «Київтеплоенерго» на підставі типового договору, підготовлено та опубліковано договір про надання послуг централізованого опалення та постачання гарячої води в газеті «Хрещатик» від 28.03.2018 №34 (5085). Пунктом 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачене право споживача одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів, при цьому, такому праву прямо відповідає визначений п. 5 ч. 2 ст. 7 цього Закону обов`язок споживача оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. За змістом ч. 1 ст. 901, ч. 1 ст. 903 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Відповідач отримував послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води за адресою: [ADDRESS] , оскільки такі обставини не заперечуються сторонами. Однак, як встановлено судом відповідач належним чином не виконав свої зобов`язання по оплаті за надані послуги в повному обсязі. Звертаючись до суду позивач надав розрахунок заборгованості за спожиті, але не оплачені відповідачем послуги, відповідно до якого заборгованість становить: -до 01.05.2018 року за послуги з централізованого опалення у розмірі 29 881,48 грн, -до 01.05.2018 року за послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 11 271,25 грн, -з 01.05.2018 року послуги з централізованого опалення у розмірі 4773,34 грн, -за спожиті з 01.05.2018 року послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 2724,87 грн. Натомість, відповідачем надано розрахунок заборгованості, який ґрунтується на проведених оплатах за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, відповідно до якого заборгованість за послуги з централізованого опалення за період з 01.05.2018 р. становить 4773,34 гривні, за послуги з постачання гарячої води 965,77 гривні. Зазначений розрахунок відповідає відомостям, які відображені в письмових доказах, а саме розрахунку заборгованості позивача та наданих відповідачем платіжних документах, а отже, суд вважає доведеними заперечення відповідача про наявність у нього заборгованості за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води у розмірі, заявленому до стягнення позивачем. З огляду на встановлені судом обставини розмір заборгованості відповідача за період з 01.054.2018 р. становить: 4773,34 гривні за послуги з централізованого опалення, 965,77 гривні за послуги з постачання гарячої води. Згідно п. 1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 ЦК України, де зокрема в п. 3 зазначено, що цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. Норми цивільного права поширюються на всі види зобов`язальних відносин. В силу положень ст.ст. 525, 526 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином і одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається, якщо інше не передбачено договором або законом. Правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за спожиті послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання за період з 01.05.2018 р. підлягають задоволенню частково в сумі 4773,34 гривні за послуги з централізованого опалення, 965,77 гривні за послуги з постачання гарячої води. Щодо вимоги позивача про стягнення заборгованості за період до 01.05.2018 р. суд встановив наступне. Звертаючись до суду позивач заявив вимоги про стягнення з відповідача за даний період заборгованості за спожиті до 01.05.2018 року послуги з централізованого опалення у розмірі 29 881,48 грн, за спожиті до 01.05.2018 року послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 11 271,25 грн. Відповідач заявив про застосування до зазначених вимог наслідків ропуску позивачем строків позовної давності та не заперечував проти стягнення заборгованості, яка існувала станом на 01.04.2017 р. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність установлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Частиною 2 ст. 258 ЦК України визначено, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Згідно ч. 1, 5 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. З матеріалів справи вбачається, що з позовною заявою про стягнення заборгованості Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» звернулося у листопаді 2021 року. Законом України № 540-ІХ від 30.03.2020 р., який опублікований 02.04.2020 р. «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» були внесені зміни до "Прикінцевих та перехідних положень" Цивільного кодексу України та їх доповнено 12-14, відповідно до яких під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Отже в даному випадку, строк позовної давності, встановлений ст.257 ЦК України повинен відраховуватись з 02.04.2020 р. Тобто позивач має право на стягнення заборгованості за надані послуги з постачання гарячої води та централізованого опалення до 02.04.2017 р. Матеріали справи не містять детального розрахунку заборгованості за період до 01.05.2018 р., а отже матеріали справи не містять достовірних та достатніх доказів, які б свідчили про проведені постачальником послуг нарахувань та проведені споживачем оплати, а отже суд позбавлений можливості прийти до обґрунтованого висновку про розмір заборгованості, яка існувала станом на 02.04.2017 р. З огляду на викладене, вимоги позивача про стягнення заборгованості за надані послуги за період до 01.05.2018 р. не підлягають задоволенню. Таким чином, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково. Питання щодо судових витрат суд вирішує на підставі положень ст.141 ЦПК України і в зв`язку із частковим задоволенням позову з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені ним судові витрати, пропорційно до задоволених вимог. Відповідно до ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Зокрема, такими виттратами є: судовий збір; витрати на професійну правничу допомогу; витрати, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; витрати, пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; витрати, пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Тобто, з відповідача підлягають стягненню на користь позивача витрати, понесені на сплату судового збору та витребування доказів (відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно).

Outcome: partial