Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-11 00:00:00

У серпні 2021 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом до відповідача, яка також діє в інтересах неповнолітньої [PERSON] . В обгрунтування позовних вимог зазначив, що він є власником квартири за адресою: [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу. За вказаною адресою зареєстровані [PERSON] та її неповнолітня донька [PERSON] , які фактично не мешкають у квартирі з листопада 2020 року. З відповідачем та її донькою власник квартирие має жодних родинних зв`язків. Місце проживання або перебування відповідачів невідоме. Відповідачі не за весь час їх відсутності не приїжджали до квартири, не турбувались про її технічний стан не надавали кошти на її утримання, не сплачували комунальні послуги у зв`язку із чим позивач змушений нести додаткові витрати. В позасудовому порядку зняти відповідача та її неповнолітню доньку з реєстраційного обліку позивач немає можливості, оскільки відсутня їх згода. За вказаних обставин позивач вимушений звернутися до суду із вказаним позовом в якому просить визнати [PERSON] та неповнолітню [PERSON] , такими, що втратили право користування квартирою [ADDRESS] . Ухвалою суду від 18 серпня 2021 року відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін. Ухвалою суду від 17 вересня 2021 року за клопотанням представника позивача витребувано докази з Покровського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро). У додаткових поясненнях позивач зазначив, що відповідач [PERSON] , яка також діє в інтересах неповнолітньої [PERSON] залишила добровільно квартиру за адресою: [ADDRESS] з листопада 2020 року, несвоєчасно вносила плату за комунальні послуги. У зв`язку із тим, що в квартирі зареєстровані відповідач та її дитина, позивач позбавлений права на отримання пільг та житлових субсидій на оплату житлово-комунальних послуг. Тому вважає, що є законні підстави для задоволення позовних вимог. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив задовольнити у повному обсязі, зазначаючи, що відповідачка є знайомою його брата, який є власником спірної квартири. Він дозволив відповідачу зареєструватись у квартирі, оскільки вона опинилась без житла. Але через деякий час відповідачка разом з донькою добровільно виїхали з квартири, повернули ключі і більше там не мешкають. Відповідач у судове засідання повторно не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила, правом надання відзиву не скористалась, клопотань про відкладення розгляду справи на адресу суду не надходило. Представник третьої особи - Виконкому Покровської районної у місті Кривому Розі Ради Логінов Д.В. у судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог в частині визнання в втратившою право користування квартирою неповнолітньої [PERSON] , посилаючись на висновок Виконкому Покровської районної у місті Кривому Розі Ради, з метою не допущення порушення прав та законних інтересів неповнолітньої на житло. Вислухавши учасників судового розгляду, дослідивши письмові докази у справі, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно до ст. ст. 15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ст.ст. 13, 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Матеріалами справи встановлено, що позивач [PERSON] є власником квартира за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі-продажу від 06.11.2002 року №3780 та додатковою угодою про внесення змін до договору купівлі-продажу від 18.11.2002 року № 3880, які посвідчені нотаріально приватний нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Умріхіною К.А. (а.с. 7-8). Згідно Актів, підписаних головою ОСББ "КР Комфорт 8" від 05.08.2021 року, відповідач [PERSON] та неповнолітня [PERSON] не проживають за адресою: [ADDRESS] з 15.11.2020 року (а.с.11-12). Як вбачається з Повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження [PERSON] , [INFO] , є донькою [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . (а.с. 43-44). Згідно Висновку виконкому Покровської районної у місті ради від 20.10.2021 року, орган опіки та піклування вважав необхідним відмовити в задоволенні позовних вимог з метою не порушення законних прав та інтересів неповнолітньої дитини [PERSON] . Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч.1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Стаття 391 ЦК України, передбачає, що власник може вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження майном. Відповідно до ст. 379 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них. Права власника житлового будинку, квартири, визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК Української РСР, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Згідно з ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Так, позивач [PERSON] є єдиним власником квартири та правомірно набув право власності на неї. Згідно ч. 2 статті 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Частиною 2 ст.18 Закону України «Про охорону дитинства», діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Як встановлено судом, відповідач [PERSON] та її неповнолітня донька [PERSON] не є і ніколи не були членами сім`ї власника квартири. При цьому, відповідно до ст. 29 Цивільного кодексу України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Статтею 7 Закону України „Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", встановлено, що вільний вибір місця проживання обмежується щодо осіб, які не досягли 14-річного віку. Таким чином, на момент початку не проживання у спірній квартирі, а саме станом на 15 листопада 2020 року неповнолітня [PERSON] досягла 14-річного віку та набула законного право самостійного вільного вибору місця проживання, а отже її місце проживання не може визначатись автоматично за місцем мешкання матері. Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що відповідачі більше року без поважних причин не проживають за адресою: [ADDRESS] , при цьому не є членами сім`ї власника житла, самостійно залишили квартири, обравши нове місце мешкання, тому втратили право користування квартирою. З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що позивач, будучи власником квартири, не може в повній мірі володіти, розпоряджатись та користуватись належним йому на праві власності майном, оскільки в приміщенні зареєстровані відповідачі, які фактично не проживають за адресою реєстрації, не приймають участі в утриманні вищевказаної квартири, не сплачують комунальні послуги, що створює перешкоди власнику у вільному володінні та розпорядженні квартирою.

Outcome: approved