Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-04 00:00:00

В липні 2021 року позивач звернувся до суду з позовом про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, мотивуючи свої вимоги тим, що при розгляді в суді кримінального провадження за обвинуваченням [PERSON] у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, останній свою вину у скоєному злочині, а саме в заподіянні йому умисних легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, визнав повністю. Ухвалою Дзержинського міського суду Донецької області від 11.03.2020 року кримінальне провадження за обвинуваченням відповідача [PERSON] у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України закрито у зв`язку з відмовою потерпілого від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення. В цьому кримінальному провадженні позивач був визнаний потерпілим. Внаслідок злочинних дій [PERSON] йому була спричинена матеріальна шкода в сумі 6405 грн. 21 коп. Також протиправними діями відповідача йому була спричинена моральна шкода, яка полягає в порушенні звичайного образу життя. Крім того, нанесення легких тілесних ушкоджень спричинило короткочасний розлад здоров`я. У зв`язку з отриманням цих ушкоджень він вимушений був звернутися до лікарні, через що відчуває моральні страждання, фізичний біль, який призвів до докладання додаткових зусиль для організації свого життя. Пошкодженням здоров`я йому було заподіяно моральні страждання, на відшкодування яких він просить стягнути 6405 грн. 21 коп. В подальшому, позивач зазначив, що відповідач [PERSON] в рахунок відшкодування матеріальної шкоди сплатив йому 2000 грн., тому з останнього необхідно стягнути залишок суми 4405 грн. 21 коп., та 6405 грн. 21 коп. в рахунок відшкодування моральної шкоди. Позивач, його представник в судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримали повністю, наполягали на їх задоволенні, проти розгляду справи на підставі ст. 280-282 ЦПК України не заперечують. Належно повідомлений відповідач в судове засідання не прибув з невідомих причин, про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений у порядку, визначеному ст. 128 ЦПК України, шляхом надіслання рекомендованого листа з повідомленням про виклик та через розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Приймаючи до уваги, що позивач, його представник не заперечують проти заочного вирішення справи, тому суд розглядав справу на підставі ст.ст. 208-283 ЦПК України, заочно, у зв`язку з чим постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи та надані докази в їх сукупності, суд вважає, що заявлені вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно ст.ст. 15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що в провадженні Дзержинського міського суду Донецької області перебувало кримінальне провадження № 1-кп/225/105/2020 (ЄУН № 225/6423/19) за обвинуваченням [PERSON] , [INFO] . Відповідно до обвинувального акту у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до ЄРДР № 12019050220001001 від 27.08.2019 року відповідач [PERSON] обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, а саме в заподіянні умисних легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я. Ухвалою Дзержинського міського суду Донецької області від 11 березня 2020 року кримінальне провадження за обвинуваченням [PERSON] , [INFO] було закрито на підставі п.7 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку з відмовою потерпілого від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення. При цьому, цивільний позов [PERSON] до [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням залишено судом без роз розгляду. В той же час, в матеріалах справи є письмова розписка відповідача [PERSON] , написана ним власноруч 11.03.2020 року, одразу після відмови [PERSON] від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення (а.с. 9), відповідно до якої [PERSON] зобов`язався відшкодувати позивачу матеріальну шкоду в сумі 6405 грн. до 11 червня 2020 року. Проте, вказану суму відповідач [PERSON] позивачу по справі відшкодував частково, лише в сумі 2000 грн. На час звернення до суду з цим позовом, залишок суми в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, відповідачем не сплачений. З огляду на це, суд зазначає наступне. Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається в разі, якщо потерпілий, а у випадках, передбачених цим Кодексом, його представник відмовився від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення. Отже закриття кримінального провадження - це закінчення досудового розслідування, яке відбувається в силу обставин, що виключають кримінальне провадження або наявності підстав для звільнення особи від кримінальної відповідальності. До нереабілітуючих підстав (тобто тих, які не знімають підозру, але звільняють від кримінальної відповідальності) відносяться такі, які вказані в п. п. 5-7 ч. 1 ст. 284 КПК України. Як вже було зазначено вище, кримінальне провадження за обвинуваченням [PERSON] , [INFO] було закрито на підставі п.7 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку з відмовою потерпілого від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення, тобто з нереабілітуючих обставин. За змістом статті 129 КПК України обвинувачений у кримінальному провадженні звільняється від кримінально - правової відповідальності за шкоду, завдану кримінальним провадженням, у разі встановлення судом відсутності події кримінального правопорушення. Отже, в усіх інших випадках, у тому числі і у разі, коли потерпілий відмовився від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення питання про цивільно-правову відповідальність вирішується на загальних підставах. Така правова позиція викладена в постанові Першої судової палати Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 19.06.2019 у справі № 295/2579/17 (провадження № 61-33266св18). Таким чином, враховуючи, що кримінальне провадження за обвинуваченням [PERSON] було закрито з підстав, які не відносяться до нереабілітуючих підстав закриття кримінального провадження, шкода, яку потерпілий зазнав від кримінального правопорушення, відшкодовується в такому самому порядку, як і при ухваленні обвинувального вироку. Так, відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно ч. 1 ст. 1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчиненні вони цією особою. Отже, факт завдання відповідачем [PERSON] матеріальної шкоди є очевидним і не потребує доказування іншими засобами доказування. Згідно ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Отже, з урахуванням всіх обставин, розмір матеріальної шкоди завданої [PERSON] внаслідок протиправних дій [PERSON] повинен складати 4405 грн., з урахуванням раніше сплачених коштів у сумі 2000 грн., який підлягає стягненню з відповідача, тому суд вважає, що позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню. Що стосується позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, суд зазначає наступне. Відповідно до статті 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода, зокрема, полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Згідно до вимог ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Відповідно до ч. 1 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Згідно з п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. (з наступними змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної шкоди суд повинен визначати залежно від характеру та обсягу страждань, які зазнав позивач, характеру немайнових витрат та урахуванням інших обставин. При цьому суд має право виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Суд зазначає, що сукупність проаналізованих доказів дає суду підстави вважати, що внаслідок побиття і ушкодження здоров`я позивач [PERSON] безспірно відчув фізичний біль. Крім цього слід враховувати загальний психічний вплив на позивача як самої події, так і її наслідків. Суд вважає, що, зважаючи на вік потерпілого та стан його здоров`я наявність такого глибокого загального психічного впливу є, безперечно, доведеною і як, фактично, загальновідома обставина не потребує доказування та додаткового з`ясування із застосуванням сфери спеціальних знань. Такі обставини свідчать про завдання йому відповідачем моральної шкоди в розумінні положень ст. 23 ЦК України та згідно до вказаної норми матеріального права та ст. 1168 ЦК України заслуговує відшкодування грішми за рахунок відповідача. Отже, з врахуванням ступеня та глибини моральних страждань позивача,

Outcome: partial