Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-12 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , третя особа: Служба у справах дітей Куп`янської міської ради Харківської області, про позбавлення батьківських прав, встановлення опіки, стягнення аліментів на утримання малолітніх дітей, посилаючись на те, що відповідачі є батьками його онуків - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Після розлучення відповідачів у 2016 році малолітні діти проживають та зареєстровані за адресою проживання позивача, батьки їх покинули, не утримують дітей, не виховують, не піклуються про стан їх здоров`я, про фізичний та духовний розвиток, навчання, не проявляють зацікавленості у подальшій долі дітей, не спілкуються з дітьми, ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків. За період навчання дітей відповідачі з класними керівниками не спілкувалися. Усі питання щодо навчання, виховання, утримання дітей вирішуються самостійно позивачем без участі та підтримки відповідачів. З метою захисту інтересів дітей позивач звернувся до суду з даним позовом. Ухвалою Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 27.09.2021 року було відкрито провадження і справа призначена до розгляду за правилами загального позовного провадження. Ухвалою від 01.12.2021 р. закрито підготовче провадження та справу призначено до розгляду по суті. Позивач подав до суду письмову заяву від 13.01.2022 р. про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить задовольнити. Відповідач [PERSON] 13.01.2022 р. подав до суду письмову заяву про розгляд справи без його участі, позов визнає у повному обсязі т не заперечує проти його задоволення. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не з`явилася, належним чином повідомлялася про дату, час і місце його проведення, за зареєстрованою адресою місця проживання відсутня (а.с.22,23,39,40). Згідно положень ч. 1 ст. 131 ЦПК України, судова повістка надсилається учасникам справи на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. З вищенаведених обставин вбачається, що суд належним чином повідомляв відповідача [PERSON] про дату, час та місце проведення судових засідань, чим надавав можливість приймати участь у змагальному процесі, із реалізацію всіх прав учасника процесу, передбачених цивільним процесуальним законодавством. Від третьої особи - Служби у справах дітей надійшла письмова заява про розгляд справи без участі представника, надані до суду рішення за № 504 та № 517 від 21.12.2021 р. про доцільність позбавлення батьківських прав та затвердження висновку щодо встановлення опіки над дітьми. Заперечення проти задоволення позову відсутні. В установлений строк відзив на позов до суду не надійшов, а тому суд вирішує спір за наявними матеріалами, що передбачено ч.8 ст.178 ЦПК України. Судом враховується, що в силу вимог ч. 1ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України"). При цьому, вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини. За таких обставин, суд розглянув справу у відсутність відповідача [PERSON] . Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі, приходить до наступного. Частиною 1 ст.2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч.ч. 1-4 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Судом встановлено, що відповідачі є батьками малолітніх [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] що підтверджується копіями свідоцтв про їх народження (а.с.7,8). До складу сім`ї позивача [PERSON] входять: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , 2010 року народження, [PERSON] , 2014 року народження, та всі зареєстровані за адресою місця проживання: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою органу реєстрації виконавчого комітету Куп`янської міської ради Харківської області від 12.08.2021 (а.с.9). Згідно довідки адміністрації Куп`янського ліцею № 4 Куп`янської міської ради Харківської області від 17.08.2021 № 01-17/444, [PERSON] , 2010 року народження, навчається у 6-Б класі, [PERSON] , 2014 року народження, навчається у 2-Б класі. У 2020/2021 навчальному році тільки дідусь [PERSON] та бабуся [PERSON] підтримували зв`язок з класними керівниками та адміністрацією ліцею, цікавилися результатами навчання та виховання дітей, брали участь у класних та гімназичних заходах, відвідували батьківські збори. Батьки дітей - [PERSON] та [PERSON] не спілкувалися з класними керівниками (а.с.10). Головою правління ОСББ «Ківшарівка -70» 15.08.20212 р. складена характеристика на [PERSON] , 1987 року народження, місце проживання якої зареєстровано за адресою: [ADDRESS] , згідно якої [PERSON] зарекомендувала себе з негативної сторони, інтерес до життя дітей у неї відсутній, проводить час з друзями, не з`являється вдома протягом тривалого часу, має схильність до сварок у сім`ї, ображала дітей нецензурними словами, лікувалася від наркотичної залежності, однак, повернувшись з Центру лікування, так і не почала піклуватися про дітей. Місце її перебування невідоме. Піклування про малолітніх взяв на себе дідусь (а.с.11). Згідно довідки сімейного лікаря амбулаторії загальної практики - сімейної медицини смт. Ківшарівка, від 13.08.2021 р. малолітні діти [PERSON] , 2010 року народження, та [PERSON] , 2014 року народження, мешкають разом з бабусею та дідусем - [PERSON] , 1960 року народження, пенсіонером, до лікаря на прийом та вакцинацію постійно приходять з дідусем або бабусею, діти охайні, доглянуті (а.с.12). Рішенням № 504 від 21.12.2021 р. виконавчого комітету Куп`янської міської ради Харківської області затверджено Висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] , 1987 року народження, та [PERSON] , 1979 року народження, відносно малолітніх дітей [PERSON] , 2010 року народження, та [PERSON] , 2014 року народження. Як вбачається з Висновку, діти після розлучення батьків з 2016 року проживають та зареєстровані за адресою проживання дідуся [PERSON] . Умови проживання, які створили для дітей дідусь та бабуся є задовільними: діти мають окрему кімнату, ліжка, зони відпочинку, навчання та учнівський куточок, забезпечені одягом, взуттям відповідно до пори року та віку, продуктами харчування. Батьки дітей ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків щодо виховання малолітніх дітей, ніяким чином не піклуються про них, їх фізичний та духовний розвиток, не проявляють зацікавленості у їх подальшій долі, не цікавляться їх навчанням, станом здоров`я, що негативно впливає на фізичний розвиток як складову виховання, не готують до самостійного життя, не забезпечують медичного догляду, лікування, гне спілкуються з дітьми в обсязі, необхідному для їх нормального самоусвідомлення, не надають доступу до культурних цінностей, не сприяють засвоєнню дітьми загальновизнаних норм моралі, не створюють умов для отримання освіти, тобто склалися умови, які шкодять інтересам дітей. 15.12.2021 р. до служби у справах дітей [PERSON] надав письмові пояснення, де зазначив, що дійсно він самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків, працює в іншій країні, вважає, що його дітям буде краще в родині дідуся та бабусі, а він не може їх виховувати та утримувати, а тому не заперечує проти позовних вимог [PERSON] (а.с.47,48). Рішенням № 516 від 21.12.2021 р. виконавчого комітету Куп`янської міської ради Харківської області затверджено Висновок органу опіки та піклування в особі виконавчого комітету Куп`янської міської ради Харківської області про доцільність опіки [PERSON] над дітьми [PERSON] , 2010 року народження, та [PERSON] , 2014 року народження, якщо судом буде вирішено питання про позбавлення батьківських прав батьків дітей, з огляду на те, що в сім`ї [PERSON] і [PERSON] забезпечені всі умови для виховання дітей, між ними склалися добрі відносини та порозуміння, у квартирі, де проживають діти разом з бабусею та дідусем створені житлово-побутові умови для проживання дітей, [PERSON] бажає аби його призначили опікуном цих дітей - його онуків (а.с.43,44). Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ст. 164 п. 2 Сімейного Кодексу України підставами для позбавлення батьківських прав є ухилення і не участь батьків у вихованні своїх дітей. Відповідно до ст. 165 Сімейного Кодексу України до суду з позовом про позбавлення батьківських прав може звернутися особа, в сім`ї якої мешкає дитина. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дітей, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини. Це означає, що позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо і лише при наявності вини в діях батьків. Виключний характер позбавлення батьківських прав пояснюється тим, що воно може бути здійснено тільки судом. З цієї ж причини встановлений вичерпний перелік підстав позбавлення батьківських прав, який охоплює всі можливі способи порушення батьками прав і інтересів дитини. Будь-яка з підстав для позбавлення батьківських прав, перелічена в ст. 164 СК України, є критерієм протиправної поведінки батьків по відношенню до своєї дитини. Пунктом 15 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 року, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Як вбачається із абз. 2 п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30.03.2007 року ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьками обов`язків по вихованню, а також встановити, що батьки ухиляються від їх виконання свідомо, тобто, що вони систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжують не виконувати свої батьківські обов`язки. З огляду на вищевикладене, суд вважає, що при розгляді справи знайшли підтвердження обставини, що відповідачі за власною ініціативою самоусунулися від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до своїх двох малолітніх дітей, без поважних причин залишивши їх без материнської та батьківської уваги та турботи, при цьому має місце відсутність перешкод у спілкуванні з дітьми і позивачем доведено, що поведінка відповідачів по відношенню до малолітніх дітей - [PERSON] , 2010 року народження, та [PERSON] , 2014 року народження, є свідомим нехтуванням батьківськими обов`язками, що свідчить про наявність підстав для позбавлення їх батьківських прав. Стосовно позовних вимог про встановлення опіки та призначення позивача опікуном над малолітніми дітьми, суд зазначає наступне. Статтею 167 Сімейного кодексу України визначені підстави влаштування дитини, батьки якої позбавлені батьківських прав. Згідно ч. 4 ст. 167 Сімейного кодексу України, якщо дитина не може бути передана другому з батьків, переважне право перед іншими особами на передання їм дитину мають, за їхньою згодою, баба, дід, повнолітні брати, сестри, інші родичі дитини. Відповідно до ч. 3 ст. 60 ЦК України, суд встановлює опіку над малолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. Згідно з ч. 1 ст. 63 ЦК України визначено, що опікуна або піклувальника призначає орган опіки та піклування, крім випадків, встановлених ст. 60 ЦК України. Згідно ч. 4 ст. 63 ЦК України опікун або піклувальник призначаються переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічними, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обов`язки опікуна чи піклувальника. Малолітні діти [PERSON] , 2010 року народження, та [PERSON] , 2014 року народження, проживають у сім`ї позивача, який є їх дідусем, який виявив бажання опікуватися онуками, забезпечує їх всім необхідним та належними умовами для розвитку, займається їх вихованням, розвитком, піклується про стан здоров`я, навчання, створив необхідні умови для цього. (а.с.11,12). Відповідно до наявних у матеріалах справи доказів, обмежень для опікуна, які визначені ст. 64 ЦК України, у позивача не виявлено, та призначення його опікуном над малолітніми онуками буде відповідати інтересам дітей. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, частини 7, 8 ст. 7 СК України, при вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен керуватися максимальним забезпеченням інтересів дітей. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у п. 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння, вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до ст.3 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року та ратифікованої постановою Верховної ради України від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Крім того, ч. 2 ст. 166 СК України передбачає, що особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Згідно ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У відповідності з ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України кошти на утримання дитини стягуються за рішенням суду у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно з ч. 1 ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатність чоловіка, дружини, батьків, дітей, а також інші обставини. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Як передбачено ч.2 ст. 182 Сімейного кодексу України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Статтею 183 СК України передбачено стягнення на двох дітей у єдиній частці від заробітку (доходу) батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Відповідно до ст. 191 ч.1 Сімейного кодексу України аліменти на утримання дитини присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Розмір аліментів - 1/3 частина з усіх видів доходу відповідачів кожного з них, заявлений в позовній заяві, суд вважає обґрунтованим та таким, що відповідає фактичним обставинам справи і вимогам законодавства. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, підтверджуються належними доказами, а тому підлягають задоволенню у повному обсязі. Задоволення позову не порушує прав, свобод та інтересів відповідача. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Таким чином, враховуючи спірні цивільно-правові відносини між учасниками справи, які вирішуються тільки в судовому порядку, оцінивши достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, вимоги норм матеріального та процесуального права, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, підтверджуються належними доказами, а тому підлягають задоволенню у повному обсязі. Крім того, суд вважає за необхідне роз`яснити, сторонам ст. 192 СК України, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника аліментів або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них. Згідно ч. 1 ст. 169 Сімейного кодексу України, мати, позбавлена батьківських прав, має право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, ст. 4 Закону України «Про судовий збір», з відповідачів підлягає стягненню на користь держави судовий збір за позов майнового характеру (стягнення аліментів), а також на користь позивача понесені ним витрати по оплаті судового збору за подання позову немайнового характеру.

Outcome: approved