Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-11 00:00:00

02 серпня 2021 року до Василівського районного суду Запорізької області надійшов позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачка [PERSON] зазначає, що 17 червня 2017 року між нею та відповідачем [PERSON] був укладений шлюб, який зареєстрований Виконавчим комітетом Дніпрорудненської ради Василівського району Запорізької області, актовий запис №43. Від шлюбу у них народилася донька [PERSON] , [INFO] , яка після розірвання шлюбу буде проживати з нею, спору щодо визначення місця проживання дитини між ними не має. Також у позові вказує, що протягом останнього року стосунки з чоловіком розладились, зникло взаєморозуміння і взаємоповага, стали частими сварки, вони мають неоднакове ставлення до вирішення побутових питань, забезпечення сім`ї. Зникло почуття любові та взаємоповаги, що призвело до відчуження один до одного. Вже тривалий час кожен з них живе окремим життям та своїми інтересами. Фактично сім`я припинила своє існування. З жовтня 2020 року вони мешкають окремо. За таких обставин позивачка вважає збереження шлюбу та подальше спільне життя неможливим. Примирення між сторонами вважає недоцільним, а тому вона змушена звернутися до суду з даним позовом, в якому просить розірвати шлюб, укладений з відповідачем [PERSON] , який зареєстрований Виконавчим комітетом Дніпрорудненської ради Василівського району Запорізької області, актовий запис №43. Прізвище « [PERSON] » позивачка просить залишити без змін. Ухвалою Василівського районного суду від 11 серпня 2021 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін по справі. Дана цивільна справа перебувала в провадженні судді Василівського районного суду Носика М.А. Ухвалою судді Василівського районного суду Запорізької області Сидоренко Ю.В. від 13 жовтня 2021 року справу прийнято до свого провадження у зв"язку з звільненням судді [PERSON] у відставку. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася, про день та час розгляду справи повідомлялася судом своєчасно, належним чином та у встановленому законом порядку, проте на адресу суду позивачкою подано до суду письмову заяву з проханням розглянути справу без її участі. Позовні вимоги про розірвання шлюбу підтримує у повному обсязі та просить позов задовольнити за підставами, викладеними у позовній заяві. В судове засідання відповідач [PERSON] не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлявся судом своєчасно, належним чином та у встановленому законом порядку, проте на адресу суду відповідачем подано до суду письмову заяву з проханням розглянути справу без його участі. Позовні вимоги про розірвання шлюбу визнає у повному обсязі та не заперечує проти їх задоволення. Всебічно дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини по справи, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, давши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами справи, суд вважає, що заявлені [PERSON] позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони по справі - [PERSON] та [PERSON] з 17 червня 2017 року перебувають у шлюбі, який зареєстрований Виконавчим комітетом Дніпрорудненської ради Василівського району Запорізької області, актовий запис №43, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , копія якого є в матеріалах справи (а.с.8). Від шлюбу сторони мають неповнолітню доньку: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про її народження, копія якого міститься в матеріалах справи (а.с.9). Подружні стосунки між сторонами припинені по причині розбіжностей характерів та різних поглядів на життя, відсутністю взаєморозуміння, що в цілому призвело до втрати почуття любові та довіри один до одного, та припинення шлюбних відносин, у зв`язку з чим позивачка звертається до суду з даним позовом про розірвання шлюбу. Чинним законодавством України передбачено право подружжя на розірвання шлюбу за позовом одного із них на підставі рішення суду: зокрема, положеннями ст.ст.104 ч.2, 105 ч.3, 110 ч.1 Сімейного кодексу України (далі - СК України). Частинами 3,4 ст.56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно зі ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою, чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Згідно ст.111 СК України суд приймає міри до збереження шлюбу, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. В даному випадку, сторони вважають неможливим з моральної точки зору, продовжувати шлюбні відносини, тому суд не може зобов`язати їх прийняти заходи до примирення. Відповідно до статті 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх неповнолітньої дитини, що мають істотне значення. Відповідно до ст.113 СК України, у рішенні суду про розірвання шлюбу зазначається про вибір прізвища тим з подружжя, який змінив прізвище під час державної реєстрації шлюбу, що розривається. Суд вважає необхідним після розірвання шлюбу прізвище позивачки « [PERSON] » залишити без змін, оскільки будь-яких клопотань про зміну прізвища на дошлюбне, від позивачки до суду не надійшло, у позовній заяві позивачкою викладено прохання залишити після розірвання шлюбу їй прізвище « [PERSON] ». Згідно п.10 Постанови Пленуму Верховного суду України від 21 грудня 2007 року №11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", шлюб може бути розірвано у судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Таким чином, враховуючи вищевикладене, аналізуючи вищенаведені законодавчі норми, виходячи з принципів об`єктивності, розумності, справедливості та доцільності, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] обґрунтовані та підлягають задоволенню у повному обсязі та суд приходить до висновку, що дана сім`я розпалася остаточно та будь-яких підстав до її збереження судом не встановлено. Крім того, оскільки позивач [PERSON] наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно, відмова в розірванні шлюбу буде примушенням його до шлюбу та шлюбних відносин, що є неприпустимим. Примушування до шлюбу не допускається. А тому, подальше спільне подружнє життя і збереження шлюбу між сторонами суперечило б їх інтересам, що має істотне значення. Частиною 4 ст.206 ЦПК України встановлено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Повно та всебічно дослідивши матеріали справи, вивчивши обґрунтування заявленого [PERSON] позову, та приймаючи до уваги визнання відповідачем [PERSON] позовних вимог про розірвання шлюбу у повному обсязі, суд приходить до висновку, що шлюб між сторонами не може бути збережений, оскільки факти, викладені у позовній заяві свідчать про те, що шлюб між сторонами фактично розпався, спільне життя подружжя і збереження сім`ї стало неможливим, шлюбні стосунки сторони не підтримують, та формальне існування шлюбу обмежує особисту свободу позивача та порушує її особисті інтереси, що мають істотне значення, тому суд приходить до висновку, що заявлені [PERSON] позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі, оскільки подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам та інтересам їх неповнолітньої дитини. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved