Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-11 00:00:00

Позивач звернувся 01.09.2021 року до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні нежитловим приміщенням, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , підвальне приміщення №501 та зобов`язання звільнити вказане приміщення від особистих речей відповідача. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що нежилі підвальні приміщення [ADDRESS] були реалізовані через майданчик «Сетам», які придбані позивачем 30.04.2020 року. [PERSON] не допускає позивача до його власності, у зв`язку з чим він викликав поліцію та неодноразово направляв заяви до відділу поліції №2 Одеського районного управління №1 ГУ НП в Одеській області. Відповідач заважає позивачу користуватися його власністю, не допускає фахівців КТ «БТІ» для виготовлення технічного паспорта. Справа надійшла до провадження судді Кузнецової В.В. та ухвалою суду від 02.09.2021 року провадження у справі було відкрите, справу призначено до розгляду с порядку спрощеного позовного провадження. В подальшому на підставі проведеного повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справа 19.11.2021 року надійшла до провадження судді Бондаря В.Я. та ухвалою від 19.11.2021 року була прийнята до провадження, призначена до розгляду за правилам спрощеного позовного провадження з призначенням судового засідання на 12.01.2022 року. У судове засідання 12.01.2022 року учасники справи не з`явилися, про час, дату та місце судового розгляду повідомлялися належним чином. Від [PERSON] , який діє в інтересах [PERSON] 12.01.2022 року надійшла заява про відкладення розгляду справи, у зв`язку з зайнятістю адвоката в іншому засіданні. Варто відзначити, що представник відповідача подавав заяви про відкладення щодо судового засідання призначеного на 28.09.2021 року, 19.10.2021 року та нині, тобто на всі проведені судові засідання. Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Підстави для відкладення передбачені ч.2 ст. 223 ЦПК України судом не встановлено. Беручи до уваги, що судове засідання на зайнятість в якому посилається представник відповідача призначено на 10:40 год., в той час як судове засідання по даній справі призначено на 10:30 год. суд також вважає причини неявки представника відповідача неповажними та враховуючи третю неявку відповідача в особі представника, суд відмовляє у задоволенні клопотання про відкладення розгляду справи. Підстав для ухвалення заочного рішення немає, оскільки позивач не надавав згоду на ухвалення заочного рішення. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні докази, дійшов висновку про безпідставність позовних вимог, з огляду на наступне. Судом встановлено, що 17 грудня 2020 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Фроловою Р.В. видано свідоцтво, яким посвідчено, що [PERSON] належить на праві власності майно, що складається з нежитлових підвальних приміщень, розташованих за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 30,3 кв.м., яке раніше належало [PERSON] . З листа Відділу поліції №2 Одеського районного управління №1 Головного управління Національної поліції в Одеській області від 04.03.2021 року вбачається, що позивач звертався до відділу поліції з проханням вжити заходи до громадянки [PERSON] , яка нібито розпоряджається приміщенням без правовстановлюючих документів, повідомлено про виникнення між особами цивільно-правових правовідносин. З листа Відділу поліції №2 Одеського районного управління №1 Головного управління Національної поліції в Одеській області від 01.04.2021 року вбачається, що позивач звертався до відділу поліції щодо перешкоджання у користуванні приміщенням за адресою: [ADDRESS] , ознаки кримінального правопорушення відсутні. З листа Відділу поліції №2 Одеського районного управління №1 Головного управління Національної поліції в Одеській області від 01.06.2021 року вбачається, що відділком поліції розглянуто звернення [PERSON] (без конкретизації підстав звернення). Як вказувалося вище, з матеріалів справи вбачається, що попереднім власником спірного приміщення була [PERSON] , яке відношення [PERSON] має до спірного приміщення встановити не можливо. Також, варто відзначити, що з листів поліції вбачається лише звернення позивача з певним питаннями, але факт порушення [PERSON] прав [PERSON] як власника приміщення не встановлювався. Тобто, доказів перебування речей [PERSON] та її особистої участі у перешкоджанні користування підвалом позивачу, суду не представлено. Згідно статті 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Стаття 150 ЖК України встановлює, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Згідно статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. У ч.2 ст.78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно з ч.1 ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування Відповідно до положень ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Позивачем не надано жодного доказу, щоб підтверджував те, що [PERSON] чинить перешкоди у користуванні йому нежитловим підвальним приміщенням чи наявність в такому приміщенні її речей, тому у задоволенні позовних вимог слід відмовити. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи ("Проніна проти України", № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Outcome: dismissed