Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-18 00:00:00

24.04.2018 року судом зареєстровано позов [PERSON] до [PERSON] , третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору - державний нотаріус Другої Вінницької державної нотаріальної контори Сікорська Л.А. про визнання заповіту недійсним. Позов мотивований тим, що [INFO] померла мати позивача - [PERSON] , яка проживала в [ADDRESS] . Згідно заповіту, посвідченого Другою вінницькою державною нотаріальною конторою 23.09.1986 року, реєстр. № 2-1333, [PERSON] все своє майно заповіла позивачу. Спадкоємцем [PERSON] за законом також була її донька, сестра позивача - [PERSON] . Оскільки позивач не поживав у м. Вінниці разом із матір`ю, то за домовленістю з сестрою [PERSON] , яка проживала в м. Вінниці, позивач 26.09.2006 року звернувся в нотаріальну контору із заявою про відмову від спадщини за заповітом на користь [PERSON] . Умовою та домовленістю між братом та сестрою було те, що у майбутньому все успадковане майно [PERSON] передасть за договором позивачу чи заповість йому, оскільки він мав намір при виході на пенсію жити у батьківському будинку. 30.11.2006 року [PERSON] оформила спадщину на земельну ділянку площею 0,0431 га для будівництва та обслуговування будинку за адресою: [ADDRESS] та 27/50 часток житлового будинку з прибудовами за адресою: [ADDRESS] , про що отримала свідоцтва про право на спадщину за законом. [PERSON] постійно проживала в м. Вінниці в будинку, що успадкувала після смерті матері. Останні роки свого життя [PERSON] хворіла. [INFO] сестра позивача - [PERSON] померла. Позивач здійснив поховання сестри, виконав усі необхідні обряди за свій рахунок. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, до складу якої увійшов будинок за адресою: [ADDRESS] та інше майно. 01.09.2016 року позивач звернувся до приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу Копаничук Я.Ю. із заявою про прийняття спадщини за законом після смерті [PERSON] . Від нотаріуса позивач дізнався про існування заповіту [PERSON] , складеного 06.04.2015 року, згідно з яким вона заповіла усе своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось, у тому числі все те, що буде належати їй на день смерті і на що вона матиме право за законом [PERSON] , який проживав з нею останні роки. Отже [PERSON] , все майно, яке успадкувала від їх матері, не заповіла позивачеві, як вони домовлялись, а заповіла чужій людині, яка прожила кілька років з нею. Знаючи про складне життя сестри з [PERSON] , його знущання над нею та вимагання майна, позивач вважає, що вказаний заповіт є недійсним. [PERSON] мала тяжкі захворювання, зокрема з 1991 року хворіла на цукровий діабет, була інвалідом 2 групи загального захворювання, перебувала на медичному обліку у міській клінічній лікарні № 3. Починаючи з 2014 року стан здоров`я [PERSON] значно погіршився. Вона зверталась до невропатолога, часто траплялись випадки несприйняття дійсних подій, неадекватної поведінки, звернення до правоохоронних органів з безпідставними заявами, що підтверджує неадекватність її поведінки. Відповідач поводився з нею грубо, ображав її, погрожував, вимагав переоформити на нього належне їй майно. На думку позивача, ці обставини вплинули на стан здоров`я [PERSON] та погіршили її психічний стан. Згідно довідки про причину смерті від 06.03.2016 року, [PERSON] померла [INFO] у віці 67 років, причина смерті - С.80 (ракова інтоксикація). Зазначаючи правовою підставою даного позову ст. ч. 1 ст. 225, ст. 1257 ЦК України, [PERSON] просив визнати недійсним заповіт [PERSON] , посвідчений 06.04.2015 року [PERSON] , державним нотаріусом Другої вінницької державної нотаріальної контори, реєстр. № 1-248. Просив також стягнути з [PERSON] всі судові витрати. Судом вчинені наступні процесуальні дії. 03.05.2018 року суддею Вінницького міського суду Вінницької області Борисюк І.Е. було забезпечено позов [PERSON] у справі № 127/9589/18 та накладено арешт на усе майно, яке належало спадкодавцеві [PERSON] , померлій [INFO] в м. Вінниці, на момент відкриття спадщини і увійшло до її складу (т. 1 а.с. 39-41). 08.05.2018 року суддею Вінницького міського суду Вінницької області Борисюк І.Е. було прийнято до розгляду та відкрито провадження в цивільній справі № 127/9589/18 (т. 1 а.с. 48-51). 19.07.2018 року постановлено ухвалу про витребування доказів, а також призначення у справі посмертної судово-психіатричної експертизи (а.с. 196-204 т.1). 22.08.2018 року Вінницьким апеляційним судом Вінницької області ухвала суду першої інстанції від 19.07.2018 року в частині призначення експертизи скасована (а.с. 59-61 т. 2). 09.04.2019 року ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області призначено посмертну судово-психіатричну експертизу, провадження у справі зупинено (а.с. 81-85 т. 3). Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи від 13.07.2020 року справа надійшла на розгляд судді Вохміновій О.С. (а.с. 2 т. 4). 20.07.2020 року суддею Вохміновою О.С. прийнято до розгляду справу в загальному позовному провадженні (т. 4 а.с. 3). 05.11.2020 року було закрито підготовче провадження у даній справі та призначено справу до судового розгляду по суті (т. 4 а.с. 47). Ухвалою суду від 26.11.2021 року було відмовлено в задоволенні клопотання позивача [PERSON] про призначення у даній справі посмертної судово-психіатричної експертизи (т. 4 а.с. 173-174). В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник - адвокат Іващук В.А. позов підтримали відповідно до обставин, що викладені в позові, а також підтримали відповіді на відзиви (т. 2 а.с. 25-26, т. 4 а.с. 38-39). Наголошували, що протягом останніх років життя [PERSON] хворіла, у неї погіршився стан психічного здоров`я, тому під час складання заповіту на користь [PERSON] . [PERSON] не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними. Позивач [PERSON] також пояснював, що відхилення в психічному стані [PERSON] проявлялись давно. Ще в 2012 році їх родич [PERSON] возив сестру до лікаря-психіатра і вона просила, щоб ніхто не знав про це. Із сестрою він спілкувався часто по телефону, а також час від часу він приїжджав. Останній час він помітив, що вона була залякана і щось приховує. ЇЇ дії і думки були неадекватні, вона говорила незрозумілою мовою, безпідставно змінювала теми при розмові, вважала, що все навколо трясеться, викликала спеціальні служби для перевірки, а також зверталась з безпідставними заявами до правоохоронних органів. На фоні пережитого стресу після смерті їх матері, хвороб, що мала сестра, діабету, онкологічного захворювання, у неї розвилась психічна хвороба. Тому вважає, що сестра при посвідченні заповіту 06.04.2015 року не могла розуміти значення своїх дій та керувати ними. Також просив врахувати, що [PERSON] про [PERSON] не дбав, а навпаки, знущався з неї, не давав їм розмовляти по телефону, не годував її належним чином, не повідомляв про її стан здоров`я, за консультаціями до лікарів не звертався. В березні 2016 року він приїхав до сестри у Вінницю і, побачивши її стан, одразу викликав «швидку», хотів оформити її в хоспіс, однак, лікарі сказали, що їй не допомогти. [INFO] [PERSON] померла. В судовому засіданні відповідач [PERSON] позов не визнав, просив відмовити в його задоволенні. Наголосив, що психічних відхилень [PERSON] не мала і під час посвідчення оскаржуваного заповіту вона усвідомлювала значення своїх дій та могла керувати ними. Підтримав відзиви, що приєднані до матеріалів справи (т. 1 а.с. 67-70, т. 4 а.с. 16-19). Наполягав на стягненні з відповідача на його користь судових витрат, що він поніс у зв`язку з наданням йому правничої допомоги адвокатами Івановою В.О. та [PERSON] . Наголосив, що процес ініційований [PERSON] безпідставно, його поведінка є недобросовісною, він зловживає процесуальними правами і умисно затягує розгляд справи, не з`являється в судові засідання, чим створює штучні перешкоди для оформлення спадщини з 2016 року. Просив притягнути [PERSON] до відповідальності і вжити заходи процесуального примусу. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні 15.01.2021 року позов не визнала, просила врахувати, що [PERSON] вже звертався до суду з аналогічним позовом і залишив його без розгляду, оскільки двома висновками судово-психіатричної експертизи було підтверджено, що [PERSON] на момент складання заповіту розуміла значення своїх дій і могла керувати ними. Вона була розумною і високоосвіченою людиною, розуміла і бажала, щоб її майно успадкував [PERSON] . Дійсність її намірів також підтверджує те, що вона спочатку зверталась до нотаріуса за консультацією і лише через деякий час оформила заповіт. Сумнівів у нотаріуса з приводу її психічного стану не було. Також в матеріалах справи немає доказів, що [PERSON] страждала на психічне захворювання. Просила відмовити в задоволенні позову. Представник відповідача [PERSON] просила відмовити в задоволенні позову і стягнути судові витрати на користь позивача. В судовому засіданні державний нотаріус Другої вінницької державної нотаріальної контори Сікорська Л.А. пояснила, що з [PERSON] вони були знайомі близько 20 років, вона знала, що у [PERSON] є брат. В 2015 році [PERSON] прийшла до неї на прийом і повідомила, що бажає оформити заповіт на свого чоловіка [PERSON] . Вона проконсультувала [PERSON] , порадила обміркувати своє рішення і прийти через 3 місяці. [PERSON] прийшла у визначений час і повторно заявила, що хоче оформити заповіт на [PERSON] . Таке волевиявлення було вільним і свідомим, вона переконалась в дієздатності [PERSON] , ознак психічного розладу не було. Підстав для відмови в оформленні заповіту теж не було. [PERSON] нормально виглядала, про хвороби нічого не повідомляла. Вона прочитала і підписала заповіт, гарним почерком написала, що текст заповіту нею прочитаний, що умови та зміст заповіту відповідають її дійсним намірам. Наголосила, що волевиявлення [PERSON] , викладене в заповіті від 06.04.2015 року, відповідало її волі. Свідок [PERSON] суду пояснила, що із сторонами знайома, живе по сусідству. [PERSON] і [PERSON] приїхали разом із Росії, вони були одружені і жили в будинку [PERSON] , у кожного з них були обов`язки по господарству. Вони часто зустрічались вечорами, заходили один до одного. Останні три роки свого життя [PERSON] ховалась від людей, не виходила з будинку, сусіди не бачили її місяцями. В 2012 - 2016 роках вона говорила, що всюди вороги, її хочуть вбити, що земля трясеться. Вона безпідставно викликала комісії. Вважає, що у [PERSON] були проблеми з психікою ще з 80-х років. Вона була специфічною і робила неадекватні речі, плутала людей, ходила з сокирою, хотіла вбити батька. Приблизно в 2013-2014 роках її не бачили протягом двох місяців і сусіди вважали, що вона лікується в психіатричній лікарні. Останнім часом вона ходила голодна, [PERSON] за нею не доглядав, не пускав сусідів у двір. [PERSON] говорила, що весь будинок залишить [PERSON] , [PERSON] - лише кімнату. Обставини щодо встановлення недієздатності [PERSON] їй не відомі, вона особисто не викликала до [PERSON] поліцію чи органи опіки. Свідок [PERSON] суду пояснив, що [PERSON] була музикантом і творчою особистістю, протягом тривалого часу жила разом зі своїм учнем - [PERSON] . Вона була особливою, емоційною, неординарною особистістю, на все мала свій погляд, тому поведінка її завжди відрізнялась і цьому ніхто не дивувався. Лише з деякими людьми вона була відкрита у спілкуванні, інших людей, сусідів, вона ігнорувала. [PERSON] приїжджав до сестри раз на рік, зупинявся у будинку матері, між ними конфліктів не було. Знає, що [PERSON] про неї турбувався, купував продукти, ліки. [PERSON] хворіла на діабет, явних психічних відхилень у неї не було. За 1-1,5 роки до смерті він не бачив [PERSON] і не спілкувався з нею, тому про її стан здоров`я нічого не знає. В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що з [PERSON] була знайома протягом тривалого часу, вони спілкувались по телефону, [PERSON] приходила до неї в бібліотеку, також вона приходила до [PERSON] в гості. [PERSON] багато читала, цікавилась мистецтвом, музичною літературою, музичними творами. Вона готувала учнів до участі в музичних конкурсах, їздила за кордон, проводила творчі вечори. Психічних відхилень вона ніколи не помічала. [PERSON] протягом тривалого часу жила із [PERSON] , вони були близькими людьми і творчим тандемом, він доглядав за [PERSON] і турбувався про неї. Вона неодноразово говорила, що хоче заповісти йому майно. Про брата вона ніколи не розповідала. Востаннє вони бачились в жовтні 2015 року, [PERSON] скаржилась на хворобу ніг, разом з тим приймала гостей, сиділа з ними за столом, розмовляла. Свідок [PERSON] суду пояснив, що з [PERSON] знайомий з дитинства, [PERSON] знає з 80-х років. З [PERSON] не знайомий, [PERSON] ніколи не розповідала про брата. [PERSON] та [PERSON] жили як сім`я, конфліктів між ними не було. Вони часто спілкувались, ходили один до одного в гості, говорили про мистецтво, музику. Психічного захворювання у [PERSON] він не помічав, вона була адекватна, ерудована, при здоровому глузді. Востаннє він бачив [PERSON] за місяць до смерті. Вона значно схудла, була слабкою, але сама відчинила вхідні двері. Скарг на психічні відхилення чи неадекватну поведінку, розмов про переслідування чи вбивства ніколи не було, про хвороби не розповідала. З родичами стосунків не підтримувала. Свідок [PERSON] суду пояснив, що із сторонами знайомий, неприязних стосунків немає. В 1995 році він познайомився з [PERSON] , з того часу вони підтримували товариські стосунки. Вважає її високоінтелектуальною людиною, будь-яких психічних розладів ніколи не мала. Вона була сильною, незалежною, цінувала себе і залякати її або примусити до чогось було неможливо. [PERSON] і [PERSON] жили сім`єю, у них були спільні інтереси, а також спільний побут, бюджет. Останні 3-5 років до її смерті вони бачились не часто, але він приходив в гості до [PERSON] і [PERSON] , вони виконували музичні твори, спілкувались, пили чай. Приблизно в листопаді-грудні 2015 року він бачив [PERSON] останній раз, на здоров`я вона не скаржилась, а в 2016 році вони спілкувались по телефону, вона себе погано почувала. [PERSON] про її хвороби також не розповідав. Знає, що із братом стосунки були напружені, він ніколи його не бачив у [PERSON] . Про заповіт і намір розпорядитись майном [PERSON] не говорила. Свідок [PERSON] суду пояснила, що [PERSON] була її вчителем музики, вона була дуже розумною і цікавою людиною, але приблизно за рік до смерті значно змінилась, схудла, в її очах був страх, як у психічно нездорової людини. Вона вважала, що її хочуть вбити, а будинок - забрати. Раніше вона часто приходила додому до [PERSON] , але останнім часом хвіртка, двері і вікна були зачинені, двір занедбаний. Всі сусіди знали, що вона хвора, можливо на шизофренію. Вона потребувала медичної допомоги, але дільничний лікар говорила, що її не викликали. Також знає, що [PERSON] хотіла залишити будинок [PERSON] , але чомусь склала заповіт на [PERSON] . Свідок [PERSON] суду пояснила, що із сторонами знайома давно, неприязних стосунків немає. Вважає, що [PERSON] приблизно з 2013 року мала порушення психіки і це вплинуло на її поведінку, а також на те, що вона склала на користь [PERSON] заповіт. [PERSON] не доглядав її, [PERSON] скаржилась, що він її б`є, вона його боїться. [PERSON] часто приходила до них, просила їсти. [PERSON] не давав їм спілкуватись. Зауважила, що [PERSON] писала надумані заяви до правоохоронних органів про те, що земля трясеться, викликала служби, говорила щось неадекватне, кричала, часто змінювала теми для розмов. Її чоловік - [PERSON] був двоюрідним братом [PERSON] , він возив її в психіатричну лікарню, їй рекомендували лікування. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що [PERSON] - двоюрідна сестра його батька. Останнім часом вона була агресивна, її настрій різко змінювався, вона часто приходила до його батьків їсти. [PERSON] скаржилась, що чує сторонні звуки, вважала, що хтось намагається її вбити, що [PERSON] створив прилад і труїть воду у криниці, збирала підписи сусідів, не впізнавала людей. Приблизно за 2 роки до смерті психічний стан [PERSON] значно змінився. Вона всіх вважала своїми ворогами, думала, що її вб`ють. [PERSON] в її розповідях не було, їй у всьому потрібен був супровід. Коли мова заходила за [PERSON] , то вона змінювалась, говорила, що боїться його. [PERSON] возив її на консультацію в психіатричну лікарню. Коли [PERSON] був дома, до [PERSON] ніхто не міг зайти. Останні місяці свого життя [PERSON] була лежачою. Вважає, що [PERSON] не кормив її і спеціально довів до такого стану. Ні він, ні інші родичі не звертались до сімейного лікаря [PERSON] щодо стану її здоров`я, а також до правоохоронних органів. Про складений [PERSON] заповіт він нічого не знає, із ним [PERSON] спілкувалась рідко. Свідок [PERSON] пояснив, що з позивачем він знайомий, із відповідачем були неприязні стосунки. Він і [PERSON] були сусідами через межу. За рік-два до смерті [PERSON] була неврівноваженою, мала перепади настрою, не завжди віталась. [PERSON] була дивакуватою і замкнутою. Вона хворіла на цукровий діабет, мала проблеми з зором, але лікуватись не бажала. Про заповіт свідкові нічого не відомо. В судовому засіданні були заслухані пояснення свідка [PERSON] , які ним були надані в судовому засіданні 06.12.2016 року при розгляді справи № 127/21370/16-ц і зафіксовані за допомогою звукозапису. Свідок пояснював, що відповідач [PERSON] до [PERSON] погано ставився. Коли [PERSON] був на роботі, [PERSON] приходила до них, скаржилась на [PERSON] , просила їсти. Останній час вона знаходилась в ізоляції, [PERSON] її зачиняв, не дозволяв спілкуватись з родичами. У неї були незрозумілі симптоми, вона писала скаргу на те, що вода у криниці трясеться. Потім почала тікати від людей, була у пригніченому стані, розповідала, що [PERSON] їй погрожував вбивством, якщо вона не складе заповіт на його користь. Вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи і оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов [PERSON] задоволенню не підлягає. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] - є рідними сестрою та братом по лінії матері - [PERSON] (т. 1 а.с. 15, 16, 17). Згідно свідоцтва про право особистої власності № 200 від 25.08.1986 року, [PERSON] належало 100 % домоволодіння за адресою: [ADDRESS] (т.1 а.с. 160). Державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,0753 га за адресою: [ADDRESS] , виданий на ім`я [PERSON] 10.06.2004 року (т. 1 а.с. 161). [PERSON] та [PERSON] в період з 16.09.2014 року до 24.10.2014 року перебували в шлюбі (а.с. 76 т. 1). Згідно договору дарування від 09.10.2014 року [PERSON] подарувала [PERSON] 27/50 часток житлового будинку з прибудовами по [ADDRESS] (а.с. 113 т. 1). Право власності зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (а.с. 114 т. 1). [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] , зареєстрований з 09.06.2012 року (а.с. 71-72 т. 1). [PERSON] була інвалідом ІІ групи загального захворювання (т. 1 а.с. 18). Згідно довідки від 28.10.2016 року МКЛ № 3 [PERSON] , 1948 р.н., з 2012 по 2016 р.р. знаходилась на диспансерному спостереженні у лікаря-ендокринолога МКЛ №3. З 01.03.2016 по 02.03.2016 року знаходилась на стаціонарному лікуванні в терапевтичному відділенні МКЛ № 3. На диспансерному обліку у лікаря-невролога та лікаря психіатра не перебувала (посада психіатра в МКЛ № 3 відсутня (т. 1 а.с. 110, 111). На обліку в КЗ «Вінницька обласна психоневрологічна лікарня ім. акад. О.І. Ющенка» [PERSON] , [INFO] , прож.: [ADDRESS] , за даними архіву лікарні та картотеки диспансерного відділення не перебуває (т. 1 а.с. 112). До Вінницького ВП ГУПП у Вінницькій області, до Департаменту соціальної політики та на ім`я міського голови з заявами з приводу жорстокого, грубого поводження [PERSON] не зверталась (т. 1 а.с. 123, 124). В матеріалах справи відсутні докази про недієздатність [PERSON] . 06.04.2015 року [PERSON] , державним нотаріусом Другої вінницької державної нотаріальної контори за реєстр. № 1-248 був посвідчений заповіт [PERSON] , [INFO] , проживаючої в [ADDRESS] , згідно з яким [PERSON] , перебуваючи при здоровому розумі та ясній пам`яті, усвідомлюючи значення своїх дій, добровільно та попередньо ознайомлена з вимогами чинного законодавства щодо недійсності правочинів, на випадок своєї смерті зробила таке розпорядження: усе своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось, у тому числі все те, що буде належати їй на день смерті і на що вона матиме право за законом, заповіла громадянину [PERSON] . Заповіт до підписання прочитаний уголос заповідачем [PERSON] і власноручно підписаний нею в присутності нотаріуса. Особу заповідача нотаріусом встановлено, дієздатність її перевірено. [PERSON] також вказала, що зміст та умови заповіту відповідають дійсним її намірам (а.с. 132 т. 2). [PERSON] померла [INFO] , у віці 67 років (т. 2 а.с. 128), про що 09.03.2016 року Відділом ДРАЦС Вінницького МУЮ у Вінницькій області було зроблено відповідний актовий запис № 695 та видано свідоцтво про смерть. Згідно лікарського свідоцтва про смерть № 72 від 06.03.2016 року (т. 1 а.с. 14), [PERSON] померла [INFO] вдома, за адресою: [ADDRESS] , причина смерті: С.80 ракова інтоксикація. 22.03.2016 року [PERSON] звернувся до приватного нотаріуса ВМНО Копаничук Я.Ю. із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] (а.с. 123 т. 2). 01.09.2016 року [PERSON] звернувся до приватного нотаріуса ВМНО Копаничук Я.Ю. із заявою про прийняття спадщини після смерті сестри [PERSON] (т. 2 а.с. 134). Станом на час розгляду даної справи свідоцтва про право на спадщину не видані. Обґрунтовуючи позовні вимоги [PERSON] зазначив, що [PERSON] на час складання заповіту не усвідомлювала значення своїх дій та не могла ними керувати ними, а тому заповіт від 06.04.2015 року слід визнати недійними на підставі ч. 1 ст. 225 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 225 ЦК України, правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. Відповідно до вимог ч. ч. 2, 3 ст. 202, п. 4 ч. 1 ст. 208 ЦК України заповіт є одностороннім правочином, що вчиняється заповідачем у письмовій формі. Статтею 1247 ЦК України встановлено, що заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Згідно п. 16 постанови пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», правила статті 225 ЦК поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд зобов`язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї зі сторін. Справи про визнання правочину недійсним із цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів. При розгляді справ за позовами про визнання недійсними заповітів на підставі статті 225, частини другої статті 1257 ЦК суд за клопотанням хоча б однієї зі сторін зобов`язаний призначити посмертну судово-психіатричну експертизу. Висновок такої експертизи має стосуватися стану особи саме на момент вчинення правочину. З метою визначення психічного стану [PERSON] на момент складання заповіту ухвалою від 09.04.2019 року у даній справі було призначено посмертну судово-психіатричну експертизу (т. 3 а.с. 94-97). Згідно з висновком судово-психіатричного експерта № 3 від 12.03.2020 року, наданим фахівцями КНП «Вінницька обласна клінічна психоневрологічна лікарня ім. акад. О.І. Ющенка Вінницької обласної ради» при житті, в тому числі і під час укладання заповіту від 06.04.2015 року, [PERSON] на тяжкий психічний розлад не страждала, перебувала поза будь-яким тимчасовим хворобливим розладом психічної діяльності, а виявляла органічний розлад особистості змішаного (цукровий діабет, атеросклероз) генезу (F 07.84) Під час укладення заповіту від 06.04.2015 року [PERSON] усвідомлювала значення своїх дій та могла керувати ними (т. 3 а.с. 186-191). Крім того, суд приймає до уваги, що в провадженні Вінницького міського суду Вінницької області знаходилась цивільна справа № 127/21370/16-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа: державний нотаріус Другої вінницької державної нотаріальної контори Сікорська Л.А. про визнання заповіту недійсним. В цивільній справі № 127/21370/16-ц на підставі ухвали суду від 28.12.2016 року було призначено судово-психіатричну експертизу, на вирішення експертів поставлені питання: чи хворіла [PERSON] на час складання заповіту від 06.04.2015 року на будь-яке психічне захворювання, чи перебувала у тимчасовому хворобливому розладі психічної діяльності? Чи могла [PERSON] усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними на час складання заповіту від 06.04.2015 року. Згідно з висновком судово-психіатричного експерта № 5 від 30.03.2017 року, наданим фахівцями КНП «Вінницька обласна клінічна психоневрологічна лікарня ім. акад. О.І. Ющенка Вінницької обласної ради» (м. Вінниця, вул. Пирогова, 109) при житті, в тому числі і під час укладання заповіту від 06.04.2015 року, [PERSON] на хронічне психічне захворювання не страждала, а виявляла органічний розлад особистості змішаного (цукровий діабет, атеросклероз) генезу. Під час укладання заповіту від 6.04.2015 року [PERSON] усвідомлювала значення своїх дій та могла керувати ними (т. 1 а.с. 146-150). Крім того, в цивільній справі № 127/21370/16-ц на підставі ухвали суду від 09.10.2017 року було призначено повторну посмертну судово-психіатричну експертизу, на вирішення експертів поставлені питання: чи могла [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] , усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними під час підписання заповіту від 06.04.2015 року, маючи захворювання, що містяться в медичних документах на той період? Згідно з висновком судово-психіатричного експерта № 30 від 15.01.2018 року, наданим фахівцями обласної психіатричної лікарні Хмельницької обласної ради (Хмельницька область Ярмолинецький район с. Скаржинці), [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] , могла усвідомлювати значення своїх дій та могла керувати ними під час підписання заповіту 06.04.2015 року, враховуючи захворювання, що містяться в медичних документах на той період (т. 1 а.с. 141-145). Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 14.03.2018 року у справі № 127/21370/16-ц позов [PERSON] до [PERSON] про визнання заповіту недійсним залишено без розгляду (т. 1 а.с. 21). Отже, в матеріалах даної справи наявні три висновки судово-психіатричних експертів щодо психічного стану [PERSON] на момент складання заповіту. Вказані висновки експертів відповідно до вимог ст. 113 ЦПК не були визнані неповними, неясними або необґрунтованими, відповідних доказів суду не надано. Відповіді на поставлені питання надані повні, вони узгоджуються між дослідницькими частинами та підсумковими висновками. Експертами двох експертних установ були досліджені докази, що містяться в матеріалах справи, в тому числі медична документація і медичні картки [PERSON] . Дані висновки не суперечать іншим доказам, що були досліджені в судовому засіданні. Крім того, у висновку від 12.03.2020 року експертами також були досліджені показання свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , показання нотаріуса [PERSON] . До показань свідків експертна комісія поставилась критично, оскільки вони за своїм змістом є суперечливі, а висновок експертів не може обґрунтовуватись лише на одних припущеннях та наданні переваги тій чи іншій думці без доказової бази у наданій медичній документації. Виявлена у [PERSON] в жовтні 2015 року онкопатологія, яка стала основною причиною настання її смерті, не вплинула на її психічну діяльність станом на 06.04.2015 року. Показання свідків, які були допитані при розгляді даної справи, щодо психічного стану [PERSON] , суд також оцінює критично. Показання були суперечливі, поведінка [PERSON] кожним із свідків сприймалась не завжди повно і правильно, а характеристика її окремих якостей була надана свідками внаслідок власних оціночних суджень і стереотипів. Також суд враховує, що іншими письмовими доказами, що містяться в матеріалах цивільної справи та стосуються стану здоров`я [PERSON] , не підтверджується обставина перебування [PERSON] у стані, коли вона була недієздатною, або не усвідомлювала значення своїх дій та/або не могла керувати ними. Згідно ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно зі ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст. 77 ЦПК України). Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст. 78 ЦПК України). Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях (ст. 81 ч.6 ЦПК України). Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ч. 2 ст. 80 ЦПК України). Враховуючи наведені обставини і норми закону суд дійшов висновку, що оскаржуваний позивачем заповіт [PERSON] , посвідчений 06.04.2015 року державним нотаріусом Другої Вінницької державної нотаріальної контори Сікорською Л.А. по формі, порядку його посвідчення, відображенню дійсного волевиявлення заповідача відповідає вимогам закону. На момент вчинення правочину, а саме складання та підписання 06.04.2015 року заповіту, [PERSON] усвідомлювала значення своїх дій та могла керувати ними. На підтвердження підстав нікчемності, недійсності заповіту належних та допустимих доказів позивачем суду не надано. За таких обставин в задоволенні позову слід відмовити. Питання щодо розподілу судових витрат вирішується відповідно до ст.ст. 137, 141 ЦПК України. За позивачем [PERSON] слід залишити понесені ним судові витрати по сплаті судового збору. Відповідачем [PERSON] заявлено про стягнення з [PERSON] на його користь судових витрат в сумі 36 715,43 грн., понесених на оплату послуг адвоката Іванової В.О. (а.с. 164-167 т. 4) та 6 000 грн., понесених на оплату послуг адвоката Чернілевської Р.В., всього 42 715,43 грн. На підтвердження витрат [PERSON] на послуги адвоката Іванової В.О. в матеріалах справи міститься ордер (а.с. 131 т. 1, а.с. 15 т. 4) та виписка з карткового рахунку [PERSON] (а.с. 165-167 т.4). Акт виконаних робіт і детальний розрахунок наданих послуг між [PERSON] та адвокатом Івановою В.О. не складався, оскільки в березні 2021 року адвокат Іванова В.О. померла. На підтвердження витрат [PERSON] на послуги адвоката Чернілевської Р.В. в матеріалах справи міститься ордер (а.с. 83 т.4), договір про надання правничої допомоги від 16.03.2021 року, акт виконаних робіт від 03.12.2021 року, квитанція на суму 6 000 грн. Заяву про зменшення витрат на правничу допомогу [PERSON] подав 01.12.2021 року (а.с. 177 т.4), мотивуючи не співмірністю витрат, а також відсутністю належних доказів понесення таких витрат. Для цілей розподілу витрат на правничу допомогу суд враховує вимоги ст. 137 ЦПК України, а також складність справи та виконані адвокатами роботи, час, витрачений адвокатами на виконання відповідних робіт, обсяг наданих адвокатами послуг та виконаних робіт, ціну позову та значення справи для сторін. Частиною 4 ст. 141 ЦПК України визначено, якщо сума судових витрат, заявлена до відшкодування, істотно перевищує суму, заявлену в попередньому (орієнтовному) розрахунку, суд може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні судових витрат в частині такого перевищення, крім випадків, якщо сторона доведе, що не могла передбачити такі витрати на час подання попереднього (орієнтовного) розрахунку. В підготовчому засіданні відповідачем [PERSON] було заявлено, що орієнтовна сума витрат, пов`язаних з послугами адвоката Іванової В.О., становить 20 000 грн. Доказом таких витрат є виписка по картковому рахунку [PERSON] , де зазначено, що кошти перераховувались на користь [PERSON] . В зв`язку зі смертю адвоката інших доказів (акту виконаних робіт, квитанцій тощо) не може бути надано. Суд приймає до уваги фактичні витрати відповідача за період з 24.04.2018 року (з часу находження справи до провадження суду) до 29.12.2020 року (кінцева дата виписки) - всього 38 248,86 грн., а також те, що дана сума значно перевищує орієнтовну суму витрат, заявлену відповідачем в підготовчому засіданні, і вважає необхідним визначити суму витрат на правничу допомогу, надану адвокатом Івановою В.О., в сумі 20 000 грн. Витрати відповідача на правничу допомогу адвоката Чернілевської Р.В. в сумі 6 000 грн. підтверджені належними і допустимими доказами, відповідач не міг їх передбачити на час подання попереднього (орієнтовного) розрахунку. Таким чином, загальна сума витрат на правничу допомогу становить 26 000 грн. і підлягає стягненню з позивача на користь відповідача.

Outcome: approved