Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу стягнення аліментів та дитину та дружину. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що позивач та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі. Від цього шлюбу у них народилась дитина - [PERSON] , [INFO] . Сторони на даний час спільного господарства не ведуть, шлюбно-сімейні відносини не підтримують та примирення між ними неможливе. Дитини проживає разом з позивачем та знаходиться на повному її утриманні. Відповідач участі в утриманні дитини не приймає та ніякої матеріальної допомоги не надає. Домовленості щодо утримання дитини у позивача та відповідача немає, тому позивач змушена звернутися до суду з даною позовною вимогою. Окрім того, на даний час позивач перебуває у відпустці по догляду за дитиною до трьох років, тому також просить стягнути з відповідача кошти на своє утримання. 02 листопада 2021 року відповідач подав відзив на позовну заяву в якому просив суд задовольнити позовні вимоги частково, а саме в частині розірвання шлюбу та стягнення аліментів на дитину в розмірі 3000,00 гривень. В іншій частині заперечував в повному обсязі. Щодо обставин викладених в позові пояснив, що заявлена позивачем сума аліментів на дитину в розмірі 10521,00 грн. нічим не обґрунтована. Також, твердження позивача про те, що відповідач не надає матеріальної допомоги своїй дитині не відповідають дійсності, оскільки ним щомісячно надавалися кошти на утримання дитини, частково на картку банківську, частково на руки позивачу. Щодо стягнення з нього аліментів на утримання дружини, то відповідач заперечує в повному обсязі, оскільки позивач повідомила суду про те, що вона з вересня 2021 року працює та отримує заробітну плату. Будь-яких звернень фінансового характеру зі сторони позивача до відповідача не надходили. 16 листопада 2021 року позивач подала відповідь на відзив в якому просила задовольнити позовну заяву в повному обсязі та щодо заперечень викладених відповідачем зазначила наступне. Так, відповідач не надав докази того, що ним в добровільному порядку надавалися кошти на утримання дитини та купувалися необхідні речі. Позивач зазначила, що відповідач є особою працездатного віку, не є платником аліментів на інших дітей у зв`язку з чим має можливість забезпечити гідний матеріальний рівень для дитини. Щодо стягнення аліментів на своє утримання позивача зазначила, що законодавством передбачено, що незалежно від того чи працює дружина, чоловік має надавати матеріальну допомогу на її утримання. Позивач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити. Відповідач та його представник в судовому засіданні визнав позовні вимоги частково, а саме зазначив, що згоден сплачувати аліменти на утримання дитини в розмірі 3000 гривень та не заперечує проти розірвання шлюбу. В іншій частині позовних вимог заперечували в повному обсязі та просили відмовити. Ухвалою судді Дніпровського районного суду м. Києва від 10 серпня 2021 року позовну заяву залишено без руху та надано строк на усунення недоліків. 02 вересня 2021 року до суду надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви. Ухвалою судді Дніпровського районного суду м. Києва від 27 вересня 2021 року відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Суд, заслухавши пояснення позивача та її представника, пояснення відповідача та його представника, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, приходить до наступного висновку. Як убачається з матеріалів справи, 22 вересня 2018 року сторони зареєстрували шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] виданий Дніпровським районним у м. Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві. (актовий запис 2605) (а.с. 11). [INFO] народилась дитина - [PERSON] , батьками якої записані [PERSON] та [PERSON] (а.с. 16). Причиною розпаду сім`ї сторін стало те, що подружнє життя не склалося, так як почали виникати непорозуміння, що унеможливило подальше збереження шлюбу, шлюбні відносини не підтримують, приживають окремо, спільного господарства не ведуть, мають різний бюджет, та як зазначила позивач примирення між сторонами неможливе. Відповідно до положень ст. 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в ній. (ст. 55 Сімейного кодексу України) Згідно положень частини третьої та четвертої ст. 56 Сімейного кодексу України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Статтею 104 Сімейного кодексу України передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання. А згідно з вимогами ст. 105 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Відповідно до ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Оскільки із-за неправильної поведінки сторони втратили довіру та повагу один до одного, шлюбні стосунки не підтримують, примирення між сторонами неможливе, а тому зберегти сім`ю не надається можливим і шлюб підлягає розірванню. Відповідно до положень ст. 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватись цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. З огляду на те, що позивач в свої позовній заяві просить змінити прізвище на дошлюбне « [PERSON] » то позов в даній частині також підлягає задоволенню. Щодо стягнення аліментів на утримання дитини [PERSON] в розмірі 10521,00 грн. суд зазначає наступне. Згідно положень ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Таким чином, судовий (спірний) спосіб виконання обов`язку утримувати дитину, тобто стягнення аліментів на підставі рішення суду, є можливим у разі відсутності домовленості (договору) між батьками про сплату аліментів. За змістом зазначених норм права будь-які витрати на утримання дітей мають визначатись за домовленістю між батьками або за рішенням суду. При цьому слід враховувати, що у разі спору суд має визначати не лише сам факт стягнення витрат, а також їх розмір. Отже, спір щодо витрат на утримання дитини може містити незгоду між батьками, як щодо самого факту сплати аліментів так і щодо розміру аліментів, які сплачуються добровільно. Факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не фігурує в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини. Як роз`яснено у п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року за №3 «Про застування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК) і виплачуються щомісячно. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК. При цьому необхідно мати на увазі, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення. Що ж до максимального розміру аліментів, які стягуються з боржника, то відповідно до ч. 3 ст. 70 Закону України від 21 квітня 1999 р. № 606-XIV «Про виконавче провадження» він не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи. При визначенні розміру аліментів на утримання дитини, суд виходить з матеріального становища кожної із сторін спору, малолітня дитина проживає разом з матір`ю, перебуває на її утриманні, відповідно до вимог сімейного законодавства дитина має право на отримання матеріальної допомоги з боку своїх батьків. Так, в своєму позові позивач просить стягнути з відповідача на утримання доньки аліменти в розмірі 10 541,00 грн. Однак, будь - яких доказів на підтвердження того, що відповідач спроможний надавати матеріальну допомогу у заявленому розмірі, позивачем надано не було. Натомість, відповідач [PERSON] надав суду довідку про доходи з якої вбачається, що він отримує заробітну плату середній розмір якої склав 12750,71 грн. за період з квітня 2021 року по вересень 2021 року. Також в судовому засіданні відповідач не заперечував сплачувати аліменти в розмірі 3 000,00 грн. Виходячи з положень ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Згідно ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. За положенням ч. 8 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися із максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Визначаючи розмір аліментів, який підлягає стягненню із відповідача на користь позивача на утримання доньки - [PERSON] , [INFO] , суд виходить з того, що відповідач не заперечував щодо стягнення аліментів у розмірі 3000,00 гривень та обов`язок утримання дитини покладається на обох батьків, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу стягнення аліментів та дитину та дружинує обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню частково. В частині позовних вимог про стягнення аліментів на утримання позивача до досягнення дитиною трирічного віку суд дійшов наступних висновків. Особливим видом право подружжя на утримання є право дружини на утримання є право дружини на утримання під час вагітності та у разі проживання з нею дитини. Його особливості полягає у строковості дії, незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Правом на утримання вагітної дружини, а також дружина, з якою проживає дитина. Відповідно до ч. 2, 4 статті 84 Сімейного кодексу України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Судом встановлено, що на даний час дитина проживає разом із матір`ю за місцем її проживання та відповідно до наданої копії наказу № 50-В від 30 вересня 2019 року, позивач перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 28 жовтня 2019 року по 27 червня 2022 року є підставою звернення позивача до суду з вимогою про стягнення з відповідача аліментів на її утримання. Натомість, вимога позивач про стягнення аліментів з 01 серпня 2019 року не ґрунтується на вимогах чинного законодавства. Твердження відповідача про те, що позивач з вересня 2021 року працює та протягом всього часу не зверталась до нього з допомогою не приймаються судом до уваги, оскільки законодавець не пов`язує таке утримання з тим чи є дохід у дружини, чий ого немає. Однак, суд вважає за необхідне зазначити, що заявлений позивачем розмір 7 014,00 грн. не відповідає критеріям розумності. Оскільки як судом було зазначено вище, що середня заробітна плата відповідача складає 12750,71 грн. Судом було задоволено вимогу про стягнення аліментів в розмірі 3000,00 грн на дитину [PERSON] . Таким чином, в разі стягнення з відповідача аліменти на утримання дружити у заявленому розмірі, у відповідача залишиться 2 736,71 грн, що не дасть змоги йому змоги забезпечити собі достатній рівень життя. На підставі зазначеного, суд приходить до висновку, що аліменти на утримання дружини [PERSON] до досягнення дитиною трьохрічного віку в розмірі 2000,00 гривень буде помірною сумою для забезпечення особистих потреб та не спричинити відповідачу суттєвих фінансових погіршень. Враховуючи вище викладене, на підставі всіх встановлених обставин справи, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу стягнення аліментів та дитину та дружину частково. На підставі п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, тобто з 28 липня 2021 року. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так як, позовні вимоги позивача підлягають задоволенню в повному обсязі, тому з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір у розмірі 908 гривень 00 копійок. Відповідно до положень ст.142 Цивільного процесуального кодексу України суд присуджує стягнути з [PERSON] на користь держави судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1816,00 коп., оскільки позивач звільнена від сплати судових витрат за подання позову про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини. Враховуючи наведене та

Outcome: partial