Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-12 00:00:00

16.01.2021 року позивач [PERSON] звернувся до суду з вищевказаною позовною заявою на обґрунтування якої зазначив, що 20.08.2020 року відбулася ДТП за участі транспортного засобу MAZDA 6, д.н.з. [NUMBER] , яким керував [PERSON] та який належав йому на праві власності. Внаслідок даної події його автомобіль зазнав механічних ушкоджень та згідно висновку експерта № 133 від 10.12.2020 року розмір матеріального збитку завданого володільцю транспортного засобу MAZDA 6, д.н.з. [NUMBER] , складає 182193,17 грн. Постановою Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 11.09.2020 року у справі № 658/2686/20, [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, тобто у вищевказаній ДТП. Таким чином, відповідач в результаті своїх протиправних дій, які виразилися у порушенні ПДР України, що спричинило пошкодження транспортного засобу, заподіяв йому майнову шкоду в розмірі 182193,17 грн. Крім того, зазначені дії [PERSON] призвели до заподіяння йому моральної шкоди, яка полягає у позбавленні можливості користуватися власним майном для комфорту, зумовили значне порушення його звичного життя, ускладнення у відвідуванні родичів, які проживають у інших населених пунктах, неможливості у вихідні та святкові дні відвідування звичних місць відпочинку та проведення дозвілля. Водночас це призвело і до додаткових фінансових витрат пов`язаних із необхідністю користуватися послугами «таксі», оплатою кожного проїзду у громадському транспорті, а у випадку недостатності коштів - відмови від задоволення цих потреб, що безперечно створює і по даний час значний психологічний дискомфорт. Також, пошкодження майна позивача змусило останнього переносити і інші душевні страждання, які полягали в усвідомленні необхідності відновлення пошкодженого автомобіля та водночас відсутності необхідних засобів для цього. Враховуючи наведене, просить суд стягнути з [PERSON] на свою користь 182193,17 грн. на відшкодування майнової шкоди, 3000 грн. на відшкодування моральної шкоди та судові витрати по справі, з яких: 1922 грн. судовий збір, 5000 грн. витрати на правничу допомогу, 1015 грн. витрати на проведення експертного дослідження. 01.03.2021 року представником відповідача було подано до суду відзив на позовну заяву, на обґрунтування якого останній зазначив, що позивач не вірно визначив суму завданої матеріальної шкоди, оскільки згідно висновку експерта № 133 від 10.12.2020 року, вартість відновлювального ремонту автомобіля MAZDA 6, д.н.з. [NUMBER] , складає 157535,88 грн., а середня ринкова вартість вказаного транспортного засобу на момент ДТП згідно становить 156247,52 грн. Крім того, даним висновком не встановлено вартість транспортного засобу після ДТП, тобто вартість придатних до використання запчастин. У даному випадку, стягуватися з відповідача повинна різниця між середньою ринковою вартістю автомобіля MAZDA 6, д.н.з. [NUMBER] та вартість придатних до використання запчастин, які залишилися у володінні [PERSON] . Однак, докази, які б підтверджували такий розмір збитку в матеріалах справи відсутній. Також, відповідач не погоджується з оцінкою, щодо додаткового обладнання, яке було встановлено на транспортному засобі. Поряд з тим, висновок експерта не відповідає вимогам Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів. У свою чергу, позивачем не надано розрахунку розміру шкоди, з яких міркувань він виходив визначаючи його, а також не надано жодного доказу, який підтверджує факт завдання йому відповідних моральних страждань. Враховуючи наведене, просить суд у задоволенні позову [PERSON] відмовити у повному обсязі (а.с. 53-58). Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 31.03.2021 року та повторно ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 23.06.2021 року у даній справі за клопотанням представника відповідача було призначено судову автотоварознавчу експертизу, проведення якої доручено експертам Волинського НДЕКЦ МВС України та на вирішення якої поставлено наступне запитання: Яка вартість придатних до експлуатації складових запчастин автомобіля MAZDA 6, д.н.з. [NUMBER] станом на 20.08.2020 року (на момент пошкодження транспортного засобу)? (а.с. 71-72, 90-91). 08.11.2021 року від вищевказаної експертної установи надійшло повідомлення про неможливість проведення судової експертизи № СЕ-19/103-21/6001-АВ від 08.11.2021 року. В судовому засіданні позивач та його представник заявлені позовні вимоги підтримали з підстав, які були викладені у позовній заяві, просили задовольнити їх у повному обсязі. Додатково пояснила, що належний позивачу автомобіль MAZDA 6, д.н.з. [NUMBER] , на момент проведення експертного дослідження при розгляді даної справи уже був відчуженим. Представник відповідача в судовому засіданні пояснив, що відповідач позов визнає частково - матеріальну шкоду в розмірі 100000 грн., моральну шкоду в розмірі 2000 грн., а також понесені позивачем судові витрати .З яких міркувань відповідач виходив при визначенні саме такого розміру матеріальної шкоди суду не пояснив. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 20.08.2020 року на 288 км. + 500 м. а/д сполученням Одеса - Мелітополь, [PERSON] , керуючи транспортним засобом MAZDA 6, д.н.з. [NUMBER] , порушив вимоги п. п. 2.3 «б», 12.1, 12.3 ПДР України, внаслідок чого виїхав на узбіччя, а потім у кювет, де сталося перекидання автомобіля. В результаті ДТП транспортний засіб отримав матеріальні пошкодження. Постановою Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 11.09.2020 року у справі № 658/2686/20, [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Дана постанова набрала законної сили та є чинною, а відтак, в силу положення ч. 6 ст. 84 ЦПК України, має преюдиційне значення при розгляді даної справи (а.с. 14). Як вбачається зі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] , автомобіль MAZDA 6, д.н.з. [NUMBER] , на момент ДТП належав на праві власності позивачу [PERSON] (а.с. 11). Із наведеного слідує, що вищевказані дії [PERSON] , які мали місце 20.08.2020 року на 288 км. + 500 м. а/д сполученням Одеса - Мелітополь, у причинно-наслідковому призвели до заподіяння [PERSON] матеріальної шкоди, пов`язаної із пошкодженням належного йому майну. Вищевказані обставини жодною із сторін даного провадження не заперечуються. Частинами 1, 2 ст. 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим не майновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Тобто, зазначена норма передбачає презумпцію вини. Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є правовою підставою для висновку про наявність вини особи, яка завдала шкоди. Пунктом 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України встановлено, що реальними збитками є витрати, яких особа зазнала у зв`язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Відповідно до ст. 1192 ЦК України - з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконаних робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Згідно висновку експерта Волинського НДЕКЦ МВС України №133 від 10.12.2020 року, - розмір матеріального збитку завданого володільцю автомобіля MAZDA 6, д.н.з. [NUMBER] , в результаті його пошкодження внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, складає 182193,17 грн. (а.с. 20-36). Даним висновком (розділ 4 «визначення матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу») встановлено, наступне: - вартість матеріального збитку (У), завданого власнику КТЗ, визначається такою, що дорівнює ринковій вартості КТЗ на момент пошкодження, за наявності однієї з нижчезазначених умов: а) якщо, незважаючи на принципи внеску та найбільш ефективне використання, вартість відновлювального ремонту КТЗ не є меншою за його ринкову вартість: 1) Свр > С; 2) 04628,82 > 182193,17; 3) у даному випадку умова «а» виконується, Свр > С; б) якщо сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу КТЗ і втрати товарної вартості не є меншою за ринкову вартість КТЗ за умов, що Свр < С; 1) Сврз + втв > с; 2) 157535,88 + 0 < 182193,17; 3) у даному випадку умова «б» не виконується, Сврз + ВТВ < С; в) якщо неможливо відновити КТЗ відповідно до технічних вимог виробника. Відтак, судовим експертом за наслідками проведення експертного дослідження (огляду) автомобіля MAZDA 6, д.н.з. [NUMBER] , виходячи із характеру його пошкодження внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та з урахуванням середньої ціни (ринкової вартості) даного транспортного засобу, визначено саме розмір матеріального збитку, який складав 182193,17 грн. Вищевказаний висновок експерта № 133 від 10.12.2020 року суд вважає належним та допустимим доказом у справі, оскільки при його виготовленні експерт був попереджений про кримінальну відповідальність за ст. ст. 384, 385 КК України, а тому підстав ставити під сумнів достовірність даного висновку у суду немає. Наведені вище обставини в повному обсязі спростовують доводи сторони відповідача, які були викладені стороною відповідача у відзиві на позовну заяву та відповідно до яких останні заперечували щодо достовірності висновку експерта Волинського НДЕКЦ МВС України № 133 від 10.12.2020 року в цілому. У свою чергу, жодних доказів, які б свідчили про неналежність вказаного висновку, або про невідповідність встановлених у ньому даних дійсним обставинам події, стороною відповідача в ході розгляду справи не надано, а судом таких доказів не здобуто. Таким чином, судом встановлено, що своїми діями, які полягали у пошкодженні автомобіля MAZDA 6, д.н.з. [NUMBER] , д.н.з. [NUMBER] , [PERSON] , заподіяв [PERSON] збитки в розмірі 182193,17 грн., а тому позов у частині заявлених вимог про відшкодування матеріальної шкоди підлягає задоволенню у повному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Згідно положень ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Пунктом 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» передбачено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема враховується характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, конкретних обставин по справі, характер моральних страждань і наслідків, що наступили. Позивач [PERSON] , звертаючись до суду з позовною вимогою про стягнення моральної шкоди, зазначав, що зазнав негативних емоцій, душевних переживань та дискомфорту, у зв`язку з пошкодженням його майна та унеможливлення користування ним, порушення звичного способу життя, а також необхідності прикладення зусиль для нормалізації повсякденного життя. Згідно з роз`ясненнями, що містяться у п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від: характеру моральних страждань, виду психічних страждань у вигляді занепокоєння, страху та відчаю; істотності вимушених змін у житті потерпілих, які можуть бути частково відновлені. Справедливість, добросовісність та розумність згідно з п. 6 ст. 3 ЦК України є одними із засад цивільного законодавства. Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абз. 10 п. 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003). Суд вважає доведеним, що дії відповідача [PERSON] у даному випадку були неправомірними і цими неправомірними діями позивачу було завдано моральну шкоду; між діями відповідача, що призвели до порушення законних прав позивача, та наслідками в вигляді завдання моральної шкоди, яка виразилася у зміні звичайного способу життя, моральних стражданнях та психологічного дискомфорту у зв`язку з цим - є причинно-слідчий зв`язок. При визначенні розміру моральної шкоди суд виходить із ступеню та характеру перенесених позивачем моральних страждань, що були викликані вимушеними змінами у його житті, пов`язані із неможливістю користування власним транспортним засобом для повсякденного комфорту усієї сім`ї . Тому, виходячи з принципів розумності й справедливості, з врахуванням конституційної значимості безперешкодної можливості реалізації права власності, а також охоронюваного інституту здоров`я людини, в тому числі й психологічного, як невідчужуваного і нерушимого блага, що належить людині від її народження, а також характеру і обсягу моральних страждань, яких зазнав позивач, суд вважає за необхідне стягнути на відшкодування завданої моральної шкоди кошти в розмірі - 3000 грн. На думку суду, вищевказана сума є достатньою та буде сприяти відновленню понесених моральних та психічних страждань, істотності змін у житті позивача. Положеннями ст. 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України). Відповідно до ст. 1 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Разом з тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. Відповідно до положень ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу та пов`язані із проведенням експертизи. За змістом ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Згідно ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Як слідує з правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 01.10.2018 року в справі № 569/17904/17, - на підтвердження надання правової допомоги необхідно долучати, у тому числі, розрахунок погодинної вартості правової допомоги, наданої у справі, який має бути передбачений договором про надання правової допомоги, та може міститися у акті приймання-передачі послуг за договором. Розрахунок платної правової допомоги повинен відображати вартість години за певний вид послуги та час витрачений на участь у судових засіданнях; вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням; ознайомлення з матеріалами справи в суді тощо. Крім того, у своїй постанові від 13.12.2018 року у справі № 816/2096/17 Верховний Суд прийшов до висновку, що від учасника справи вимагається надання доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою, але не доказів обґрунтування часу, витраченого фахівцем в галузі права, як зазначив суд попередньої інстанції. Що стосується часу, витраченого фахівцем в галузі права, то зі змісту вказаних норм процесуального права можна зробити висновок, що достатнім є підтвердження лише кількості такого часу, але не обґрунтування, яка саме кількість часу витрачена на відповідні дії. У пункті 26 рішення ЄСПЛ у справі «Надточій проти України» та п. 23 рішення ЄСПЛ у справі «Гурепка проти України № 2» наголошується на принципі рівності сторін - одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом. Із наведеного вище слідує, що сторона, яка заявляє вимогу про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, зобов`язана надати відповідні докази, які у причинно-наслідковому зв`язку підтверджують затрачений час на правову допомогу, надану в справі, який має бути передбачений договором про надання правової допомоги та фактичну передачу виконаних адвокатом робіт, які, зокрема, можуть міститися у акті приймання-передачі послуг за договором. Як встановлено судом, 19.10.2020 року між [PERSON] , як клієнтом, та адвокатом Полячуком С.І. було укладено Договір про надання правової допомоги, відповідно до якого останній взяв на себе зобов`язання по представництві клієнта по цивільній справі у Луцькому міськрайонному суді Волинської області (а.с. 39). На виконання вищевказаного Договору, позивач сплатив своєму представнику 5000 грн. за послуги з професійної правничої допомоги, що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордера від 19.10.2020 року (а.с. 40). З урахуванням складності справи, обсягу і складності виконаної адвокатом роботи та значимості таких дій при її розгляді, суд вважає, що зазначені представником позивача витрати на професійну правничу допомогу є належним чином обґрунтованими та такими, що відповідають принципам розумності та справедливості. При визначенні суми відшкодування суд також виходив з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та складності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, у рішеннях у справі «Двойних проти України» від 12.10.2006 року (пункт 80), у справі «Гімайдуліна і інших проти України» від 10.12.2009 року (пункти 34-36), у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23.01.2014 року, у справі «Баришевський проти України» від 26.02.2015 року (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28.11.2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що вимога [PERSON] до [PERSON] про відшкодування витрат на правничу допомогу в розмірі 5000 грн. є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню у повному обсязі. Крім того, за проведення експертного дослідження позивачем було сплачено на рахунок Волинського НДЕКЦ МВС України 1015 грн., про що свідчить відповідний рахунок-фактура № 1500056-27 від 25.11.2020 року від 25.11.2020 року (а.с. 17), а тому відшкодування даних витрат також слід покласти на відповідача. Згідно ч. 1, п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі часткового задоволення позову, покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відтак, стягненню з відповідача на користь позивача підлягають понесені позивачем і документально підтверджені витрати по сплаті судового збору в розмірі 1873,57 грн. (пропорційно розміру задоволених позовних вимог). З вищевикладеного слідує, що з відповідача [PERSON] слід стягнути на користь позивача [PERSON] понесені останнім судові витрати по справі в загальному розмірі 7888,57 грн. На підставі ст. ст. 22, 23, 1166, 1167 ЦК України ст. ст. 10, 12, 13, 77-81, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд, -

Outcome: partial