Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-16 00:00:00

23 жовтня 2021 року Управління соціального захисту населення Глухівської міської ради в особі начальника управління Павленка Р.В. звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення 69067,25 грн. матеріальної шкоди. Позивач зазначив, що рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 20 січня 2021 року визнано протиправним та скасовано розпорядження секретаря Глухівської міської ради Бурлаки Ю.О. № 191-К від 10 вересня 2020 року про звільнення [PERSON] . Цим же рішенням [PERSON] поновлено на посаді начальника Управління соціального захисту населення Глухівської міської ради та стягнуто з Управління соціального захисту населення Глухівської міської ради на користь [PERSON] 53325 грн. середнього заробітку за час вимушеного прогулу. На виконання цього рішення позивачем було сплачено: 42926,63 грн. заробітної плати за вимушений прогул; 11731 грн. єдиного соціального внеску; 9598,50 грн. податку на доходи фізичних осіб; 799,87 грн. військового збору; 4010,75 грн. повернення допомоги по безробіттю. Посилаючись на те, що виплата цих коштів є шкодою, яка була завдана винними діями відповідача, позивач на підставі статей 1166 та 1191 ЦК України, просив стягнути з відповідача 69067,25 грн. матеріальної шкоди (1-3). 8 листопада 2021 року суд відкрив провадження у цій справі і з урахуванням частини четвертої статті 19 ЦПК України, вирішив її розглянути у порядку спрощеного провадження без виклику сторін (26-27). 11 грудня 2021 року відповідач отримав ухвалу суду про відкриття провадження у справі і 25 грудня 2021 року направив до суду відзив, у якому проти позову заперечував. Відповідач зазначив, що розгляд справи щодо поновлення [PERSON] проходив без його участі, так як він 1 грудня 2020 року був звільнений з посади секретаря міськради. У зв`язку із цим на нього не може бути покладене зобов`язання щодо відшкодування шкоди. Крім того, в силу ч. 4 ст. 136 КЗпП та ст. 42 Закону України «Про місцеве самоврядування» звернутись до суду із позовом може тільки Глухівська міська рада, а не управління соціального захисту населення. Позовна заява подана особою, яка не мала на це відповідних повноважень. Крім того, сума єдиного соціального внеску є обов`язковою і перераховується на кожну виплату заробітної плати і відноситься на витрати підприємства, а тому вона не може бути включена до розміру шкоди (32-48). 5 січня 2022 року позивач подав відповідь на відзив, де зазначив, що [PERSON] приймав участь в якості відповідача у справі, де розглядалось питання про поновлення [PERSON] . Посилання на ч. 4 ст. 136 КЗпП та ст. 42 Закону України «Про місцеве самоврядування» є недоречним, оскільки це стосується тільки працюючих на посадах керівників або діючих міських голів. Нічим не передбачено виключної компетенції міської ради на звернення з таким позовом. Начальник управління має право звертатись із таким позовом. Врахування суми єдиного соціального внеску відноситься до сум збитків (а.с.50-56). Дослідивши матеріали справи, оцінивши подані сторонами документи і докази, суд дійшов наступних висновків. Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 20 січня 2021 року визнано протиправним та скасовано розпорядження секретаря Глухівської міської ради Бурлаки Ю.О. від 10 вересня 2020 року № 191-К «Про звільнення [PERSON] ». Цим же рішенням [PERSON] поновлено на посаді начальника Управління соціального захисту населення Глухівської міської ради та стягнуто з Управління соціального захисту населення Глухівської міської ради на користь [PERSON] 53325 грн. середнього заробітку за час вимушеного прогулу (а.с.6-9). Платіжними дорученнями від 26 січня 2021 року, 2 березня 2021 року Управлінням соціального захисту населення Глухівської міської ради було здійснено платежі на виплату 42926,63 грн. заробітної плати за вимушений прогул; 11731 грн. єдиного соціального внеску; 9598,50 грн. податку на доходи фізичних осіб; 799,87 грн. військового збору (а.с.10-13, 15-18). Також на підставі розпорядження міського голови від 12 лютого 2021 року платіжним дорученням від 25 лютого 2021 року управлінням соціального захисту населення Глухівської міської ради було здійснено платіж на суму 4010,75 грн. повернення допомоги по безробіттю (а.с.14, 20). Позивач зазначав, що оскільки звільнення [PERSON] відбулося з порушенням закону, то у винної у цьому особи [PERSON] , яким видано незаконний наказ про звільнення, виник обов`язок відшкодувати установі завдану таким звільненням шкоду у вигляді виплаченого середнього заробітку за час вимушеного прогулу та податків. Як на підставу своїх вимог, позивач послався норми статей 1166 та 1191 ЦК України. Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана, майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. У відповідності до частини першої статті 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Разом із цим, у пункті 8 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 грудня 2015 року № 12 «Про узагальнення практики застосування судами законодавства, що регулює матеріальну відповідальність працівників за шкоду, заподіяну роботодавцю», роз`яснено, що відшкодування матеріальної шкоди, що передбачені статтею 1166 ЦК, застосовуються в разі наявності між сторонами спору в деліктних зобов`язаннях. Підстави, умови, порядок, межі й розмір матеріальної відповідальності працівників за шкоду, заподіяну ними підприємству, установі, організації, встановлені Главою ІХ КЗпП. Отже, заявлені позивачем підстави для відшкодування шкоди є необґрунтованими. Водночас, згідно із пунктом 8 статті 134 КЗпП, відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли службова особа, винна в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу. При цьому, у відповідності із частиною четвертою статті 136 КЗпП, стягнення з керівників підприємств, установ, організацій та їх заступників матеріальної шкоди в судовому порядку провадиться за позовом вищестоящого в порядку підлеглості органу. Згідно із Положенням про управління соціального захисту населення Глухівської міської ради, затвердженого рішенням Глухівської міської ради від 18 вересня 2020 року № 541, управління соціального захисту населення міської ради є структурним підрозділом Глухівської міської ради. Управління утворюється міською радою, підконтрольне міській раді, її виконавчому комітету, міському голові. Управління соціального захисту населення міської ради утримується за рахунок коштів міського бюджету. Виконання рішення суду про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу здійснено за рахунок коштів міського бюджету, а позивач є структурним підрозділом міськради. Таким чином, саме Глухівська міська рада є органом, який уповноважений здійснювати відповідні функції у спірних відносинах. Посилання позивача на те, що правило, передбачене частиною четвертою статті 136 КЗпП стосується лише працюючих на посадах керівників, судом не приймається, оскільки таке тлумачення взагалі виключає можливість притягнення до матеріальної відповідальності колишніх керівників чи службових осіб винних у незаконному звільненні, позаяк суб`єктом відповідальності за пунктом 8 статті 134 КЗпП у такому випадку також повинна бути працююча службова особа. Крім того, відповідно до частини першої статті 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами. Таким чином, міська рада є органом, якому делеговано повноваження територіальної громади відповідного міста, на представництво такої громади та здійснення від її імені та її інтересах функцій і повноважень місцевого самоврядування. Відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» сільський, селищний, міський голова є головною посадовою особою територіальної громади. Сільський, селищний, міський голова очолює виконавчий комітет відповідної сільської, селищної, міської ради, головує на її засіданнях (частини перша та третя статті 12 цього ж Закону). Відповідно до абзацу 12 частини першої статті 1 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» посадовою особою органу місцевого самоврядування є особа, яка працює в органах місцевого самоврядування, має відповідні посадові повноваження у здійсненні організаційно-розпорядчих та консультативно-дорадчих функцій і отримує заробітну плату за рахунок місцевого бюджету. Виконавчі органи сільських, селищних, міських, районних у містах рад є підконтрольними і підзвітними відповідним радам, а з питань здійснення делегованих їм повноважень органів виконавчої влади - також підконтрольними відповідним органам виконавчої влади. Враховуючи те, що питання повноважень очільника виконавчого комітету міської ради щодо трудових відносин не є делегованими повноваженнями органів виконавчої влади, у зазначених питаннях міський голова та виконавчий комітет міської ради є підконтрольним міській раді. За наведених вище обставин, саме Глухівська міська рада має виступати позивачем у цій справі на підставах визначених Главою ІХ КЗпП. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed