Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-17 00:00:00

Позивач Рівненський обласний центр зайнятості в особі Дубровицької районної філії Рівненського обласного центру зайнятості звернувся в суд з позовом до відповідача [PERSON] та просить стягнути з відповідача на користь Рівненського обласного центру зайнятості кошти, отримані ним незаконно в сумі 3919,35 грн. (три тисячі дев`ятсот дев`ятнадцять гривень тридцять п`ять копійок) та судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 2270 грн. (дві тисячі двісті сімдесят гривень). Свої вимоги мотивує тим, що 08 травня 2020 року до Дубровицької районної філії Рівненського обласного центру зайнятості за сприянням у працевлаштуванні звернувся [PERSON] , який подав заяву про надання статусу безробітного та призначення виплати допомоги по безробіттю. Згідно із ст. 43 Закону України "Про зайнятість населення" від 05.07.2012 року, Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 02.03.2000 року [PERSON] 08 травня 2020 року був наданий статус безробітного та призначена допомога по безробіттю терміном 180 календарних днів з 08 травня 2020 року по 03 листопада 2020 року, категорія безробітного - "Незастраховані особи, які мають право на матеріальні виплати у розмірі прожиткового мінімуму". Однак, згідно поданої особою до Дубровицької районної філії Рівненського ОЦЗ 22 травня 202о року з органів Управління Пенсійного фонду довідки за формою ОК-5, [PERSON] мав трудові відносини з ТзОВ Агрокомбінат "Тарасівський" упродовж липня та серпня 2008 року. Отже [PERSON] був зареєстрований як безробітний в Дубровицькій районній філії Рівненського ОЦЗ на підставі поданих ним недостовірних даних, зокрема приховав факт роботи в ТзОВ Агрокомбінат "Тарасівський", чим порушив чинне законодавство України про зайнятість населення, що призвело до переплати державних коштів у вигляді допомоги по безробіттю. При цьому, [PERSON] у заяві про надання статусу безробітного, інформував про відсутність останнього місця роботи та про те, що несе відповідальність за достовірність поданих даних та відомостей. Подання [PERSON] недостовірних даних призвело до переплати допомоги по безробіттю у розмірі 4419,35 грн. за період з 08 травня 2020 року по 15 жовтня 2020 року. На пропозицію добровільно повернути кошти, отриманні незаконно, [PERSON] самостійно було сплачено частину заборгованості у сумі 500 грн. Станом на 04 листопада 2021 року [PERSON] кошти в сумі 3919,35 грн. не повернув. У судове засідання представник позивача не з`явився. Згідно поданої заяви заступника директора - начальника відділу організації працевлаштування населення Дубровицької районної філії Рівненського обласного центру зайнятості Бугринця О.В., останній просить розгляд справи проводити без участі представника позивача, зазначивши, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, хоча про день, час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов до наступного висновку. З матеріалів справи вбачається, що 08 травня 2020 року відповідач [PERSON] звернувся до Дубровицької районної філії Рівненського обласного центру зайнятості із заявою про надання йому статусу безробітного відповідно до статті 43 Закону України "Про зайнятість населення" з урахуванням абзацу 4 пункту 5-1 Прикінцевих положень вказаного Закону на підставі вказаних ним даних (а.с.5). У заяві про надання статусу безробітного [PERSON] підтвердив, що не відноситься до зайнятого населення відповідно до ст. 4 Закону України "Про зайнятість населення" та через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів, у тому числі не забезпечує себе роботою самостійно. Відповідач був ознайомлений з правами та обов`язками безробітного та відповідальністю за подання недостовірних даних та відомостей. Встановлено, на підставі заяви про призначення виплати допомоги по безробіттю від 08 травня 2020 року відповідачу був наданий статус безробітного та було призначено допомогу по безробіттю з 08 травня 2020 року по 03 листопада 2020 року. Як вказує позивач та підтверджується Індивідуальними відомостями про застраховану особу з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (а.с.7) відповідач упродовж липня та серпня 2008 року перебував у трудових відносинах з ТзОВ Агрокомбінат "Тарасівський". Таким чином, відповідач, під час реєстрації та надання статусу безробітного, подав до Дубровицької філії Рівненського ОЦЗ недостовірні данні, що призвело, як вказує позивач, до переплати допомоги по безробіттю у розмірі 4419,35 грн. з а період з 08 травня 2020 року по 15 жовтня 2020 року, що підтверджується службовою запискою Рівненського обласного центру зайнятості від 19.10.2020 року №93 (а.с.9). 20 жовтня 2020 року відповідачу направлено лист з повідомленням про повернення безпідставно отриманої допомоги по безробіттю в сумі 4774,19 грн. з попередженням, що у разі несплати, питання про перерахування коштів буде вирішуватися в судовому порядку (а.с.10). Як вбачається з матеріалів справи, відповідач сплатив у добровільному порядку кошти в сумі 500 грн. До зайнятого населення належать особи, які працюють за наймом на умовах трудового договору (контракту) або інших умовах, передбачених законодавством (ст. 4 Закону України "Про зайнятість населення"). У відповідності до п. 1 ч. 1 ст.43 Закону України "Про зайнятість населення", статус безробітного може набути особа працездатного віку до призначення пенсії (зокрема на пільгових умовах або за вислугу років), яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів, готова та здатна приступити до роботи. Частиною 2 статті 43 Закону України "Про зайнятість населення", статус безробітного надається зазначеним у частині першій цієї статті особам за їх особистою заявою (у тому числі поданою засобами електронної ідентифікації) у разі відсутності підходящої роботи з першого дня реєстрації у територіальних органах центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, незалежно від зареєстрованого місця проживання чи місця перебування. Відповідальність за достовірність поданих до територіального органу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, даних та документів, на підставі яких приймається рішення щодо реєстрації безробітного та призначення матеріального забезпечення, надання соціальних послуг, покладається на зареєстрованого безробітного (ч. 3 ст. 44 Закону України "Про зайнятість населення"). Згідно п.п. 1, 9 ч. 1 статті 45 Закону України "Про зайнятість населення", реєстрація безробітного в територіальному органі центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, припиняється у разі: зайнятості особи; встановлення факту виконання безробітним оплачуваної роботи (надання послуг). Відповідно до ч. 2 ст. 36 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття", застраховані особи, зареєстровані в установленому порядку як безробітні, зобов`язані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг. Як визначено абз. 5 ч. 1 ст. 34 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття", фонд загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття має право стягувати відповідно до Закону кошти Фонду, виплачені особам, зареєстрованим як безробітні, у вигляді матеріального забезпечення на випадок безробіття та витрачені на надання соціальних послуг безробітним у разі встановлення факту їх отримання на підставі недостовірних відомостей, поданих особою. Сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов`язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг (ч. 3 ст. 36 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття"). Отже, неповідомлення особою обставини, яка не дає право їй для визнання її безробітною, свідчить про невиконання нею своїх обов`язків та відповідно до ч. 3 ст. 36 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття'" є підставою для стягнення суми виплаченого забезпечення. Відповідні висновки викладено у постанові Верховного Суду від 26 вересня 2018 року у справі № 545/164/17-ц. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 1215 ЦК України, не підлягає поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. Її тлумачення свідчить, що законодавцем передбачені два виключення із цього правила: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки зі сторони особи, яка проводила таку виплату; по-друге, у разі недобросовісності зі сторони набувача виплати. Такі висновки узгоджуються із правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду України від 02 липня 2014 року у справі № 6-91цс14, а також з правовим висновком, викладеним у постанові Об`єднаної палати КЦС ВС від 06 лютого 2019 року, які відповідно до вимог ч. 4 ст. 263 ЦПК України враховуються судом при ухваленні рішення. Враховуючи наведене, добросовісність безробітного полягає у своєчасному повідомленні відповідного центру зайнятості про втрату ним права на отримання допомоги по безробіттю. Частиною 1 ст. 1212 ЦК України передбачено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Абзацом 1 п. 6 Порядку розслідування страхових випадків обґрунтованості виплати матеріального забезпечення безробітним, затвердженого спільним Наказом Міністерства праці та соціальної політики України і Державної податкової адміністрації України № 60/62 від 13.02.2009 року, у разі встановлення центром зайнятості відповідно до Порядку належності безробітної особи до категорії зайнятих така особа знімається з обліку як безробітна в установленому законодавством порядку та повертає суму незаконно отриманого матеріального забезпечення і вартості наданих соціальних послуг з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати матеріального забезпечення та надання соціальних послуг (). Якщо відомості про доходи є недостовірними з вини особи, центри зайнятості припиняють відповідні виплати, а суми здійснених виплат з дня їх призначення повертаються особою відповідно до пункту 7 цього Порядку (абз. 3 п. 6 Порядку). Системний аналіз вищевказаних норм свідчить, що сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов`язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг, при цьому підставою для стягнення з відповідача суми виплаченого забезпечення є встановлення умисного невиконання обов`язків та зловживання ними застрахованою особою. Суд відмічає, що в поданій заяві про надання статусу безробітного, відповідач зазначив, що не відноситься до зайнятого населення та через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів, у тому числі не забезпечує себе роботою самостійно, а також останній ознайомлений з правами та обов`язками зареєстрованого безробітного, що визначені Законами України "Про зайнятість населення", "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття". Суд констатує, що не подання відповідачем відомостей про його перебування у трудових відносинах з ТзОВ Агрокомбінат "Тарасівський", є обставиною, що впливає на умови виплати йому допомоги по безробіттю, тому неповідомлення ним про виникнення таких обставин свідчить про невиконання ним своїх обов`язків. Суд не встановив обставин передбачених ст. 1215 ЦК України щодо можливості неповернення відповідачем безпідставно набутої допомоги через недобросовісність з його боку. Відтак, суд вважає, що відповідач допустив умисне невиконання обов`язків та зловживання ними, тому в його діях є ознаки недобросовісності, які допускають повернення безпідставно отриманої допомоги по безробіттю. Такі висновки, узгоджуються з правовою позицією викладеною Верховним Судом у постановах від 06 жовтня 2021 року по справі № 754/17336/19 та від 15 квітня 2020 року по справі 756/16673/17. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що є всі підстави для задоволення позовних вимог. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір у разі задоволення позову покладається на відповідача. Таким чином, у зв`язку із задоволенням позовних вимог, понесені позивачем і документально підтверджені судові витрати, а саме судовий збір у розмірі 2270 грн., підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved