Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-12 00:00:00

22.09.2021 року позивач [PERSON] звернулася до суду з вищевказаною позовною заявою на обгрунтування якої зазначила, що 25.01.2014 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем, за час якого у них [INFO] народилася спільна дитина - донька [PERSON] . На даний час, в провадженні Луцького міськрайонного суду Волинської області перебуває її позов до [PERSON] про розірвання шлюбу. Вказала, що протягом останніх 4-х місяців відповідач не приймає участі у вихованні та матеріальному утриманні спільної доньки. Натомість, [PERSON] є здоровим, працездатним, інших осіб на своєму утриманні не має, офіційно працевлаштований у Холдинговій компанії «Баядера Груп». У свою чергу, щомісячні витрати на доньку, пов`язані з її навчанням у Луцькому НВК № 10 та відвідуваннях секції з плавання, складають 2300 грн. та не включають у себе повсякденного харчування, придбання одягу, канцелярського приладдя та речей першої необхідності. Враховуючи наведене, просить суд постановити рішення, яким стягувати з [PERSON] на її користь аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 3500 грн. щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Представник позивача в судове засідання не з`явився, причин неявки суду не повідомив, про день, час, місце розгляду справи був повідомлений належним чином та завчасно, про що свідчить його відповідна розписка, яка знаходиться у матеріалах справи (а.с. 20), заяви чи клопотання про відкладення розгляду справи від нього на адресу суду не надходили. В судовому засіданні відповідач заявлені позовні вимоги визнав частково та пояснив суду, що з часу фактичного припинення подружніх відносин з позивачкою матеріальну допомогу на утримання доньки він надавав у добровільному порядку, однак розмір такої назвати не може. На даний час він працює на посаді торгового представника у ТзОВ «Баядера Логістик» де отримує мінімальну заробітну плату. Інших осіб на своєму утриманні у нього немає. Також зазначив, що він має захворювання, у зв`язку з чим змушений лікуватися, проте доказів на підтвердження даної обставини, у тому числі й про розмір витрат на лікування, у нього немає. Просив визначити аліменти в розмірі 30 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. За змістом ст.ст. 43, 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. На осіб, які беруть участь у справі, покладається загальний обов`язок - добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки. При цьому під добросовісністю необхідно розуміти таку реалізацію прав і виконання обов`язків, що передбачають користування правами за призначенням, здійснення обов`язків в межах, визначених законом, недопустимість посягання на права інших учасників цивільного процесу, заборона зловживати наданими правами. Відповідно до ч. 2 ст. 233 ЦПК України суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку в разі неявки у судове засідання учасника справи щодо якого немає відомостей про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін або їх представників, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні за їх відсутності. Оскільки представник позивача належним чином був повідомлений про день, час, місце розгляду справи, його неявка в судове засідання відбулася без поважних причин та з урахуванням того, що доводи і міркування щодо заявлених вимог викладені у позовній заяві, суд вважає за можливе провести судовий розгляд за його відсутності, не відкладаючи розгляду справи. Заслухавши пояснення відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що позивач [PERSON]. та відповідач [PERSON] 25.01.2014 року зареєстрували шлюб, який рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 14.12.2021 року в цивільній справі № 161/15659/21 було розірвано (а.с. 22-23). За час шлюбу у сторін [INFO] народилася спільна дитина - донька [PERSON] , про що свідчить відповідне свідоцтво про народження серії [NUMBER] (а.с. 5-зворот). Після розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] , їх спільна малолітня донька [PERSON] проживає разом зі своєю матір`ю та перебуває на її утриманні. Згідно ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Судом встановлено, що сторони не можуть дійти згоди щодо порядку участі відповідача в матеріальному утриманні їх спільної малолітньої дитини, тобто між ними існує спір з цього питання. Відповідно до ст. 181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі. Статтею 184 СК України передбачено, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Аналіз наведених норм закону дає підстави для висновку, що за загальним правилом спосіб виконання батьками своїх обов`язків по утриманню неповнолітніх дітей, зокрема, сплаті аліментів, залежить від домовленості між ними, однак, у разі відсутності такої домовленості той з батьків, з ким проживають діти, має право звернутися до суду з відповідним позовом і в цьому разі аліменти на них можуть бути присуджені в частці від заробітку (доходу) їх матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно абз. 3 п. 17 Постанови Пленуму Верховного суду України від 15.05.2006 № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є здоровим, працездатним, будь-яких інших осіб на утриманні не має, офіційно працевлаштований у ТзОВ «Баядера Логістик», де отримує заробітну плату. Доказів щодо розміру заробітної плати відповідач суду не надав. Малолітня [PERSON] , [INFO] здорова, на обліку у лікарів не перебуває, самостійних доходів не має. Будь-яких доказів іншого сторонами суду надано не було. Визначаючи розмір стягуваних аліментів, суд враховує матеріальне становище сторін та малолітньої дітей, реальну спроможність відповідача сплачувати аліменти на їх утримання. Частиною 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину, який не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Проаналізувавши надані сторонами докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивачки необхідно стягувати аліменти на утримання малолітньої дитини - доньки [PERSON] , [INFO] в розмірі 2000 грн. щомісячно, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожного із дітей, та до досягнення ними повноліття. Суд вважає, що визначений розмір аліментів є достатнім та справедливим, а також таким, що відповідає потребам дитини. У свою чергу, жодних доказів того, що відповідач [PERSON] має можливості сплачувати аліменти у визначеному позивачкою розмірі, останньою та її представником в ході розгляду справи не надано. При цьому, не було доведено відповідачем й тієї обставини, що він позбавлений можливості сплачувати аліменти на утриманні доньки у розмірі, який був визначений судом достатнім та справедливим. Суд наголошує, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ч. 1 ст. 192 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. З даною позовною заявою позивач [PERSON] звернулася до суду 22.09.2021 року (а.с. 1), отже саме з зазначеної дати аліменти мають стягуватися з відповідача на її користь. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити дане рішення суду до негайного виконання у межах сплати платежу аліментів за один місяць. Отже, з врахуванням вищевикладеного, суд прийшов до висновку, що позовна заява [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів підлягає до часткового задоволення. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення. Крім того, згідно положень ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. У зв`язку з тим, що позивач звільнена від сплати судового збору на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», тому з відповідача слід також стягнути на користь держави судовий збір в сумі 992 грн. 40 коп. На підставі ст.ст. 180, 181, 182, 184 СК України,

Outcome: partial