Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-18 00:00:00

Позивач АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № K2V4FE00003435 від 15.02.2007 рокУ У РОЗМІРІ 992,01 доларів США за період з 03.11.2012 по 12.02.2021. Згідно договору позивач зобов`язався надати відповідачу кредит у розмірі 15 106,27 доларів США на термін до 14.02.2012, а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених договором. Позивач вказує, що свої зобов`язання за договором банк виконав в повному обсязі, надавши кредит у розмірі, передбаченому умовами договору, натомість відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором і таким чином у порушення умов кредитного договору відповідач не виконав взяті на себе зобов`язання. Рішенням Індустріального районного суду м.Дніпро віл 28.11.2012 стягнуто заборгованість за кредитним договором за період з дати укладення договору до дати поточної заборгованості, а саме з 15.02.2007 по 30.10.2012, тому позивач просить стягнути заборгованість у розмірі 992,01 доларів США за період з 03.11.2012 по 12.02.2021. 23.04.2021 ухвалою судді Деснянського районного суду м. Києва Саламон О.Б. відкрито провадження по справі, постановлено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи, у відповідності до ч. 5 ст. 279 ЦПК України. Сторони, в передбачений ч. 7 ст. 279 ЦПК України строк, не звернулись до суду з клопотанням про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін. Строк, визначений ч. 3 ст. 279 ЦПК України, для реалізації особами своїх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків сплив. Відповідачем до суду не подано відзиву на позову заяву, при цьому останній належним чином повідомлявся про розгляд справи в суді, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового направлення. Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову з наступних підстав. Судом встановлено наступне. 15.02.2007 між АТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] укладено кредитний договір №2V4FE00003435, згідно умов якого позивач зобов`язався надати відповідачу кредит у розмірі 15 106,27 доларів США на термін до 14.02.2012, а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених довго ром. Відповідно до умов договору, погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, відповідач повинен надавати позивачу грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно кредитного договору. 02.11.2012 АТ КБ «Приватбанк» звернувся до Індустріального районного суду м. Дніпро з позовною заявою про стягнення заборгованості з відповідача шляхом звернення стягнення на предмет застави. Заочним рішенням Індустріального районного суду м.Дніпро від 28.11.2012 вимоги позову задоволено частково, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № K2V4FE00003435 від 15.02.2007 в сумі 137 603,97 грн. звернуто стягнення на предмет застави автомобіль DAEWOO, 2007 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] ,що належав на праві власності [PERSON] шляхом опису та передачі зазначеного автомобіля ПАТ КБ «Приватбанк» з правом його продажу ПАТ КБ «Приватбанк». Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Оскільки сторони уклали договір, вони набули взаємних прав та обов`язків. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, а ст. 530 ЦК України вимагає: " Якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк." Відповідно до ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Ч.ч. 1,3 ст. 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. В ході розгляду справи стороною позивача належних та допустимих доказів на підтвердження нарахованої суми суду надано не було. Частинами 1, 2, 3 та 4 ст. 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). Тягар доведення обґрунтованості вимог позову за загальними правилами процесуального закону покладається саме на позивача, а не реалізовується у спосіб спростування доводів пред`явлених вимог стороною відповідача, як беззаперечних. Якщо позивач, розпоряджаючись своїми правами на власний розсуд, доведе суду обґрунтованість пред`явлених вимог, то у випадку їх неспростування стороною відповідача у спосіб, визначений законом, такі вимоги підлягають задоволенню. Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що стороною позивача в силу ст. 12, 81 ЦПК України не було доведено належними та достатніми доказами розмір нарахованої суми заборгованості у розмірі 3 994,06 доларів США, а відтак розрахунок 3 % річних судом не приймається до уваги як належний доказ, а вимога щодо стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 992,01 доларів США є необґрунтованою, а тому слід відмовити в задоволенні позову за недоведеністю. Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що стороною позивача в силу ст. 12, 81 ЦПК України не було доведено належними та достатніми доказами розмір нарахованої суми заборгованості, а тому суд вважає, що в задоволенні позову в слід відмовити за недоведеністю.

Outcome: dismissed