Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-09 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог 14.12.2020 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства «Альфа-Банк», третя особа, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - приватний нотаріус Івано-Франківського міського нотаріального округу Личук Тарас Володимирович, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. Свої вимоги мотивує тим, що 27.11.2006 між акціонерно-комерційним банком соціального розвитку "Укрсоцбанк", правонаступником якого було акціонерне товариство "Укрсоцбанк" (далі - AT "Укрсоцбанк"), та [PERSON] було укладено договір кредиту №2006/669/19-63, відповідно до умов розділу І якого "Предмет договору" банк надає позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 83111 швейцарських франків зі сплатою 10,2 процентів річних та наступним порядком погашення суми основної заборгованості: з лютого 2007 по жовтень 2013 року щомісячно рівними частинами по 1014 швейцарських франків; у листопаді 2013 року - 977 швейцарських франків з кінцевим терміном погашення заборгованості по кредиту 26.11.2013. Згідно п. 1.2 договору кредит надано на споживчі потреби. Відповідно до п.п. 1.3.1 п. 1.3 договору в якості забезпечення позичальником виконання своїх зобов`язань в день укладення договору укладено з майновими поручителями [PERSON] , [PERSON] нотаріально посвідчений іпотечний договір. На час укладення договору [PERSON] згідно свідоцтва про державну: реєстрацію фізичної особи - підприємця від 23.09.2004був зареєстрований в якості фізичної особи - підприємця. 29.04.2011 ФОП [PERSON] звернувся до господарського суду Одеської області із заявою про визнання його банкрутом. Ухвалою від 04.05.2011 господарським судом Одеської області було порушено провадження у справі № 7 / 17 - 1676 - 2011 про банкрутство та 24.05.2011 прийнято постанову про визнання ФОП [PERSON] банкрутом. Грошові зобов`язання по договору кредиту №2006/669/19-63 від 27.11.2006 у розмірі 819161,54 грн стали предметом судового дослідження у справі про банкрутство ФОП [PERSON] . Пунктом 4 резолютивної частини ухвали від 27.11.2012 визначено кредиторську заборгованість банкрута списати як безнадійну, вимоги, не задоволені за відсутністю майна, вважати погашеними. Крім того, 26.06.2014 начальником Ізмаїльського відділення ПАТ "Укрсоцбанк» на адресу приватного нотаріуса Ізмаїльського міського нотаріального округу Гнесько В.Г. направлено листа, яким у зв`язку з наявністю іпотечного обтяження повідомляв приватного нотаріуса про те, що станом на 26 червня 2014 року [PERSON] свої зобов`язання перед ПАТ "Укрсоцбанк", що випливають з Договору кредиту №2006/669/19-63 від 27.11.2006 року виконав своєчасно в повному обсязі та належним чином, у зв`язку з чим дію іпотечного договору припинено. Проте під час ознайомлення 04.12.2020 з матеріалами виконавчого провадження № 63748395 позивач дізнався про те, що постановою від 26.11.2020 приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Велькова О.В. було відкрите виконавче провадження № 63748395 по примусовому виконанню виконавчого напису за № 4960, виданого 02.11.2020 приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Личуком Т.В. про стягнення з [PERSON] на користь АТ «Альфа-Банк» (правонаступника АТ «Укрсоцбанк») заборгованості по договору кредиту №2006/669/19-63 від 27.11.2006 за період з 01.07.2017 по 01.07.2020, що складається з 60803 швейц. франків простроченої заборгованості за сумою кредиту, 44118 швейц. Франків 41 раппен простроченої заборгованості за відсотками та комісією, а також суми плати за вчинення виконавчого напису у розмірі 1500 грн. Вважає вказаний виконавчий напис вчиненим нотаріусом незаконно, оскільки станом на день його вчинення у позивача була відсутня заборгованість, грошове зобов`язання припинено, крім того у порушення ст. 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріусом вчинено виконавчий напис поза межами строку позовної давності. 02.07.2021 позивач доповнив підстави позову, просив визнати виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню, в тому числі з тих підстав, що для одержання виконавчого напису не було подано оригіналу нотаріально посвідченого кредитного договору, отже відповідачем не було дотримано умови щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Рух справи Ухвалою судді Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 21.12.2020 відкрито провадження у справі в загальному позовному провадженні (а.с. 44). Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 18.03.2021 витребувано від приватного нотаріуса Івано-Франківського міського нотаріального округу Личука Т.В. належним чином засвідчені копії матеріалів нотаріальної справи за спірним виконавчим написом (а.с. 56). Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 08.06.2021 витребувано від АТ «Альфа-Банк» всі матеріали щодо звернення до приватного нотаріуса та отримання виконавчого напису (а.с 66). Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 24.09.2021 справу призначено до розгляду по суті (а.с. 104). Аргументи учасників справи Позивач та його представник у судове засідання не прибули, від представника надійшла заява про розгляд справи за відсутності позивача та представника, просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Представник відповідача у судове засідання не прибув, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, згідно відзиву від 01.07.2021 (а.с. 70) вважає, що заява про вчинення виконавчого напису нотаріусом була оформлена у відповідності до чого законодавства України і містила всі обов`язкові відомості про боржника та стягувача, а також щодо розмірів заборгованості і строків, за які проводиться стягнення; нотаріусом було перевірено належне повідомлення боржника про наявну заборгованість та відповідність документів, поданих на обґрунтування стягнення, Переліку документів, за якими стягнення проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів; виконавчий напис вчинено в межах трирічного строку позовної давності, з дотриманням 30-денного строку з моменту повідомлення боржника про заборгованість, отже АТ «Альфа-Банк» були надані всі необхідні документи на підтвердження безспірності заборгованості боржника, які містяться в матеріалах справи приватного нотаріуса, які є достатніми та у повній мірі відповідають Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. Вважає твердження позивача про те, що після визнання його як фізичної особи-підприємця банкрутом кредитні правовідносини між сторонами припинилися, хибним та не відповідаючими положенням законодавства, що регулює спірні правовідносини. Правовідносини між позивачем як фізичною особою та відповідачем за кредитним договором не припинили свою дію, а отже відповідач мав всі можливості та передбачені законом способи для стягнення заборгованості в примусовому порядку шляхом виконавчого напису нотаріуса. Крім того, вважає безпідставним посилання позивача на сплив позовної давності до позасудового стягнення заборгованості на підставі виконавчого напису нотаріуса. Третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору - приватний нотаріус Івано-Франківського міського нотаріального округу Личук Тарас Володимирович у судове засідання не прибув, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Фактичні обставини справи, встановлені судом 27.11.2006 між акціонерно-комерційним банком соціального розвитку "Укрсоцбанк", правонаступником якого було акціонерне товариство "Укрсоцбанк" (далі - AT "Укрсоцбанк"), та [PERSON] укладено договір кредиту № 2006/669/19-63(далі-Договір) (а.с41). Згідно п.п. 1.1.1 п.1.1 Договору банк надає позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 83 111 швейцарських франків зі сплатою 10,2 процентів річних та наступним порядком погашення суми основної заборгованості: з лютого 2007 по жовтень 2013 року щомісячно рівними частинами по 1014 швейцарських франків; у листопаді 2013 року - 977 швейцарських франків з кінцевим терміном погашення заборгованості по кредиту 26.11.2013. Згідно п. 1.2 Договору кредит надається позичальнику на наступні цілі: споживчі потреби. Відповідно до п.п. 1.3.1 п. 1.3 Договору в якості забезпечення позичальником виконання своїх зобов`язань в день укладення Договору з майновими поручителями [PERSON] та [PERSON] укладено нотаріально посвідчений іпотечний договір (а.с. 44). 02.11.2020 приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Личуком Т.В. вчинено виконавчий напису за № 4960 про стягнення з [PERSON] на користь АТ «Альфа-Банк» (правонаступника АТ «Укрсоцбанк») заборгованості по договору кредиту № 2006/669/19-63 від 27.11.2006 за період з 01.07.2017 по 01.07.2020, що складається з 60803 швейц. франків з простроченої заборгованості за сумою кредиту, 44118 швейц. Франків 41 раппен простроченої заборгованості за відсотками та комісією, а також суми плати за вчинення виконавчого напису у розмірі 1500 грн (а.с. 36). 26.11.2020 приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Вельковим О.В. відкрито виконавче провадження № 6374895 з примусового виконання виконавчого напису № 4960 від 02.11.2020 (а.с. 33). Позиція суду Відповідно до статті 129 Конституції України суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права. Згідно з частинами другою, третьою статті 2 ЦПК України, суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданнями цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, верховенство права та пропорційність. Згідно ч. ч. 1, 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 1 ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Відповідно до ч. 1 ст. 76, ч. 1 ст. 80 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 10 ст. 84 ЦПК України, у разі неподання учасником справи з неповажних причин або без повідомлення причин доказів, витребуваних судом, суд залежно від того, яка особа ухиляється від їх подання, а також яке значення мають ці докази, може визнати обставину, для з`ясування якої витребовувався доказ, або відмовити у його визнанні, або може здійснити розгляд справи за наявними в ній доказами, або, у разі неподання таких доказів позивачем, - також залишити позовну заяву без розгляду. Згідно з ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Перевіривши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з такого. Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права Згідно ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених ч. 1 ст. 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 18 ЦК України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з ч. 1 ст. 39 Закону України «Про нотаріат», порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом та іншими актами законодавства України. Відповідно до ст. 87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів, відповідно до якої нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України "Про нотаріат"). Нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акту має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти (стаття 50 Закону України "Про нотаріат"). У постанові від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16-ц Велика Палата Верховного Суду зазначила, що вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України "Про нотаріат"). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України "Про нотаріат" у такому спорі, суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Правове регулювання процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів визначено главою 14 Закону України «Про нотаріат» та главою 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженому наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі-Порядок). Підпунктами 3.2, 3.4, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу II Порядку визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі-Перелік). Строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку. Пунктом 2 Розділу «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» Переліку в редакції змін, внесених постановою Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року, встановлено, що для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, подаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року зміни, внесені постановою Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року № 662 до Переліку, визнано незаконними та нечинними. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року рішення суду залишено без змін. Згідно з п. 10.2 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України № 7 від 20 травня 2013 року «Про судове рішення в адміністративній справі», визнання акта суб`єкта владних повноважень нечинним означає втрату чинності таким актом з моменту набрання чинності відповідним судовим рішенням або з іншого визначеного судом моменту після прийняття такого акта. Пунктом 1 зазначеного Переліку передбачено, що для одержання виконавчого напису за нотаріально посвідченими угодами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно, нотаріусу подаються: а) оригінал нотаріально посвідченої угоди; б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Таким чином, після скасування внесених постановою Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року № 662 до Переліку змін виконавчий напис міг бути вчинений лише за умови подання оригіналу нотаріально посвідченого договору чи його дублікату, що має силу оригіналу. Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 18.03.2021 від приватного нотаріуса Івано-Франківського міського нотаріального округу Личука Т.В. витребувано належним чином засвідчені копії матеріалів нотаріальної справи за спірним виконавчим написом, яка залишена без виконання у зв`язку з відсутністю адресата за вказаною адресою (а.с. 56,57,63). Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 08.06.2021 від АТ «Альфа-Банк» витребувано матеріали щодо звернення до приватного нотаріуса та отримання виконавчого напису, яку направлено до виконання 09.06.2021 та повторно 02.08.2021 із роз`ясненням наслідків неподання витребуваних доказів відповідно до ч. 10 ст. 84 ЦПК України (а.с. 66,68,92). Ухвалу суду залишено відповідачем без виконання. Разом з цим, зі змісту оскарженого виконавчого напису убачається, що останній вчинено нотаріусом на підставі п. 2 Переліку. Укладений між банком та позивачем договір не був посвідчений нотаріально, виконавчий напис вчинено 02.11.2020 року на підставі п. 2 Переліку після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі № 158/2157/17. За змістом ст. 88 Закону України «Про нотаріат», нотаріус вчиняє виконавчі написи за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 02 липня 2019 року у справі № 916/3006/17 зробила висновок, що строк для звернення до нотаріуса за вчиненням виконавчого напису, передбачений статтею 88 Закону України «Про нотаріат», безпосередньо пов`язаний з позовною давністю, встановленою ЦК України. Обґрунтовуючи наведений правовий висновок, Велика Палата Верховного Суду виходила з такого. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Строк для звернення до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису в контексті застосування положень статті 88 Закону України «Про нотаріат» безпосередньо пов`язаний із позовною давністю, встановленою ЦК України. Фактично законом визначено, що строк для звернення до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису є таким самим, що й позовна давність для звернення до суду. Таким чином, різниця у правовій природі цих строків не має значення у цьому контексті. Тому і загальний строк для звернення до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису становить три роки (Постанова ВП ВС від 21.09.21 № 910/10374/17). Згідно ч. 1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Згідно п.п. 1.1.1 Договору кінцевим терміном погашення заборгованості по кредиту є 26.11.2013, строк позовної давності закінчився 26.11.2016, отжеоскаржений виконавчий напис вчинено 02.11.2020 з порушенням строків, передбачених ст. 88 ЗУ «Про нотаріат». У постанові від 13 жовтня 2021 року у справі № 554/6777/17-ц Верховний Суд зазначив, що чинне законодавство України не зобов`язує нотаріуса викликати позичальника і з`ясовувати наявність чи відсутність його заперечень проти вимог позикодавця. Проте, право позичальника на захист його інтересів забезпечується шляхом направлення йому повідомлення про заборгованість та необхідність її погашення. Однак, враховуючи те, що нотаріальне провадження є безспірним, для забезпечення такої безспірності нотаріусові бажано з`ясувати у позичальника наявність заперечень щодо вчинення виконавчого напису або сплати ним боргу. Учинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих кредитором повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень боржнику. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка на письмовому повідомленні про його отримання. Неотримання боржником вимоги про усунення порушень за кредитним договором об`єктивно позбавляє його можливості бути вчасно проінформованим про наявність заборгованості та можливості надати свої заперечення щодо неї або оспорити вимоги кредитора. Якщо боржник не має можливості подати нотаріусу заперечення щодо вчинення виконавчого напису або висловити свою незгоду з письмовою вимогою про сплату боргу чи повідомити про наявність спору між нею та відповідачем щодо суми заборгованості, це об`єктивно виключає можливість вчинення виконавчого напису (постанова ВС від 10.11.2021 № 758/14854/20). Матеріали справи відомостей про отримання позивачем відповідного повідомлення не містять. Неотримання позивачем вимоги про усунення порушень за кредитним договором позбавило останнього можливості надати свої заперечення щодо заборгованості. Зокрема, з листа начальника Ізмаїльського відділення ПАТ "Укрсоцбанк» від 26.06.2014 на адресу приватного нотаріуса Ізмаїльського міського нотаріального округу Гнесько В.Г. убачається, що станом на 26 червня 2014 року [PERSON] свої зобов`язання перед ПАТ "Укрсоцбанк", що випливають з Договору кредиту № 2006/669/19-63 від 27.11.2006 виконав своєчасно в повному обсязі та належним чином, у зв`язку з чим дію іпотечного договору припинено (а.с. 31). Таким чином, на підставі досліджених доказів суд дійшов висновку, що при вчиненні виконавчого напису було порушено вимоги Закону України «Про нотаріат» та Порядку, що є підставою для задоволення позовних вимог та визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Судові витрати Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. У відповідності до ч. 1, 6 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи вищевикладене, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений судовий збір в сумі 840,80 грн згідно квитанції від 07.12.2020 (а.с. 10). Витрати на професійну правничу допомогу підтверджено угодою № 46/фо про надання правової допомоги від 13.10.2020, додатковою угодою № 1 від 01.12.2020, розрахунком суми судових витрат, який відповідачем не спростовано. Згідно п. 3.2 Додаткової угоди оплата гонорару адвоката здійснюється клієнтом протягом 10-ти днів з дня оголошення судом першої інстанції рішення по суті заявлених позовних вимог. Враховуючи викладене, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу в сумі 11970 грн.

Outcome: approved