Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про поділ спільного майна подружжя, в якому просив визнати за ним право власності на 1/2 частину придбаної у шлюбі квартири [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що він з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі з 11.11.2011 року по 14.04.2021 року. Під час шлюбу 16.01.2020 року сторони придбали квартиру загальною площею 47,9 м2., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Згоди на добровільний поділ майна між ними не досягнуто, тому просив позов задовольнити повністю. Ухвалою Московського районного суду м.Харкова від 18.11.2021 року задоволено клопотання позивача про забезпечення позову. Ухвалою Московського районного суду м.Харкова від 21.01.2022 року відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Інші процесуальні дії у справі (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження, тощо): не застосовувалися. Відповідачем надано відзив на позовну заяву, у якому вона просила відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Зазначила, що спірна квартира була придбана [PERSON] за власні кошти її матері. Посилалася на те, що при розгляді справи про розірвання шлюбу судом встановлено, що сторони з грудня 2019 року не ведуть спільне господарство, а шлюбні відносини фактично припинені. Крім того, позивач отримав від неї гроші за інше майно, що підтверджується копією розписки. Суд, дослідивши матеріали справи та надані докази, вважає позовні вимоги позивача такими, що підлягають задоволенню. Судом встановлено, що з 11.11.2011 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. Рішенням Фрунзенського районного суду м.Харкова від 14.04.2021 року шлюб між сторонами розірвано. В період шлюбу, а саме 16.01.2020 року сторонами придбано квартиру [ADDRESS] . Відповідно до вимог ч.3 ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч.1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності, незалежно від того, що один з них не мав з поважних причин самостійного заробітку. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом спільної сумісної власності. Згідно ч.1 ст.70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Разом з цим, відповідачем не надано доказів та не доведено факту, що квартира придбана за власні кошти і є її особистою власністю. Також суд відхиляє посилання відповідача на рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 14.04.2021 року про розірвання шлюбу, щодо не проживання та не ведення сторонами спільного господарства з грудня 2019 року, оскільки вказане рішення в цій частині не є належним доказом, так як, позивач не допитувався в якості свідка безпосередньо в судовому засіданні стосовно вказаних обставин при розгляді даної справи. Таким чином, враховуючи, що спірне майно набуте сторонами за час шлюбу, то таке є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, у зв`язку з чим суд доходить висновку про його поділ між сторонами, виходячи з правил рівності часток подружжя в спільному майні, виділивши в власність за позивачем та відповідачем по 1/2 частини спірного майна. Відповідно до ст.141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати. Приймаючи до уваги вищенаведене та

Outcome: approved