Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про встановлення факту родинних відносин та визначення додаткового строку для прийняття спадщини. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що [INFO] помер його батько [PERSON] . Після його смерті залишилась спадщина у вигляді 1/3 частки квартири за адресою: [ADDRESS] . Також 1/3 частка вказаної квартири належала його братові [PERSON] , який помер [INFO] , та яку успадкувала відповідач. У встановлений шестимісячний строк він не звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, оскільки проживав в іншій країні та не мав можливості приїхати, крім того він не знав своїх прав, відсутністю коштів, а також у зв`язку з похованням близької людини в нього на теперішній час постійно підвищений тиск та погане самопочуття. 23.03.2021 року він отримав посвідку на постійне проживання та 18.08.2021 року отримав дублікат свідоцтва про народження. 18.08.2021 він звернувся до нотаріальної контори за роз`ясненням порядку отримання спадщини після смерті батька, де йому було повідомлено, що він пропустив строк на подачу заяви про прийняття спадщини, крім цього у нього з батьком по різному записані прізвища, а саме у батька заначено [PERSON] , а у дублікаті свідоцтва про народження зазначено [PERSON] . У зв`язку з чим, він вимушений звернутись до суду. Ухвалою суду від 08.10.2021 року було відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 25.11.2021 року було закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду. Також було витребувано копію спадкової справи після смерті [PERSON] . Ухвалою суду від 13.01.2022 року постановлено провести заочний розгляд справи. Позивач до судового засідання не з`явився, у позовній заяві зазначив про розгляд справи за його відсутності. Відповідач до судового засідання не з`явився з невідомих суду підстав, повідомлявся у встановленому законом порядку. Дослідивши матеріали справи суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. За вимогами ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідне для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Зі змісту статті 12 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до копії свідоцтва про право власності на житло від 04.09.1995 року квартира за адресою: [ADDRESS] належала на праві сумісної власності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Згідно копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 05.12.1996 року [PERSON] помер [INFO] , про що було зроблено актовий запис про смерть 2480. Згідно копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 10.02.2021 року (виданого повторно) [PERSON] помер [INFO] , актовий запис № 30. Відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 18.08.2021 року (виданого повторно) [PERSON] народився [INFO] , батьками зазначені [PERSON] та [PERSON] . З посвідки на постійне проживання № [NUMBER] від 22.03.2021 року вбачається, що вона видана на ім`я [PERSON] . Згідно з відповіддю на запит суду Першої маріупольської державної нотаріальної контори спадкова спарва до майна померлого [INFO] [PERSON] нотаріусами України не заводилась. З відповіді відділу аналітичного забезпечення Департаменту адмістративних послуг № 100-99.02-04434 від 08.12.2021 року вбачається, що інформація щодо реєстрації місця проживання осіб за адресою: [ADDRESS] відсутня та згідно відповіді на запит суду вказаного відділу за адресою: [ADDRESS] зареєстрована відповідач [PERSON] . Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту: родинних відносин між фізичними особами. Частиною 2 передбачено, що у судовому порядку можуть бути встановлені факти від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до пункту 7 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31 березня 1995 року, суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину. Суд не може відмовити в розгляді заяви про встановлення факту родинних відносин з мотивів, що заявник може вирішити це питання шляхом встановлення неправильності запису в актах громадянського стану. Судом встановлено, що родинні відносини між заявником [PERSON] та його батьком [PERSON] , 1941 року народження, який помер [INFO] , прослідковуються на підставі наданих суду документів - свідоцтва про народження , свідоцтвом про право власності, де ім`я та по батькові батька позивача збігаються та однаково зазначено прізвище, однак у свідоцтві про смерть прізвище батька вказане, як [PERSON] . З урахуванням вищенаведеного, можливо зробити висновок, що був зроблений різний переклад прізвища заявника та його батька з російської мови на українську мову, що в подальшому призвело до породження певних юридичних наслідків для заявника. З урахуванням вищевикладеного, суд вважає, що зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують про наявність достатніх правових підстав вважати, що факт родинних відносин між заявником та його батьком [PERSON] , доведеним, встановлення факту родиних відносин для позивача необхідний для витрішення питання про прийняття спадщини, тому позовні вимогив цій частині підлягають задоволенню. Що стосується вимоги щодо визначення додаткового строку для прийняття спадщини суд приходить до наступного. Відповідно до свідоцтва про смерть спадкодавець [PERSON] помер [INFO] , такми чином спащина відкралася саме у 1996 році. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема відповідні правила ЦК України (1963 року), у тому числі щодо прийняття спадщини, спадкоємців за заповітом і за законом. Тому суд приходить до всиновку, що позивачем було невірно обрано спосіб захисту порушеного права та до зазначених правовдносин слід застосоувати вимоги ЦК УССР 1963 року Стаття 529 ЦК УРСР 1963 року визначає, що при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Приписами ст. 561 ЦК УРСР 1963 року було встановлено, що свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям за законом після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини. При спадкоємстві як за законом, так і за заповітом свідоцтво може бути видане і раніше закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини, якщо в державній нотаріальній конторі є дані про те, що, крім осіб, що заявили про видачу свідоцтва, інших спадкоємців немає. Свідоцтво про право на спадщину в усіх випадках видається не раніше як через шість місяців з дня відкриття спадщини. Статтею 549 ЦК УРСР 1963 року, який був чинним на час виникнення спірних правовідносин, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом 6 місяців з дня відкриття спадщини. Частиною 1 ст.550 ЦК УРСР 1963 року строк для прийняття спадщини, встановлений ст.549 цього кодексу, може бути подовжений судом, якщо він визнає причини пропуску строку поважними. Спадщина може бути прийнята після закінчення зазначеного строку й без звернення до суду при наявності згоди на це всіх інших спадкоємців, які прийняли спадщину. Цей строк може бути подовжений судом за заявою заінтересованої особи при доведеності поважності причин його пропуску. Якщо в указаний строк позивач вступив в управління або володіння спадковим майном або його частиною, суд із цих підстав вирішує питання про визнання права на спадкове майно, а не про подовження пропущеного строку. Установивши, що спадщина після смерті [PERSON] відкрилась [INFO] суд вважає, що позивачем не надано доказів поважності пропуску строку для прийняття спадщини, тому відсутні підстави для продовження такого строку, а вимоги позивача щодо визначення додаткового строку для прийняття спадщини задоволенню не підлягають. На підставі ст.ст.12-13, 81, 259, 263-265 ЦПК України, суд

Outcome: partial