Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-16 00:00:00

В березні 2021р. позивачка [PERSON] звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до відповідача Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації, третя особа: [PERSON] , в якому просила суд: - визнати протиправним та скасувати рішення Відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб відповідача від 01 грудня 2020р. про зняття з реєстрації місця проживання позивачки за адресою: [ADDRESS] (далі по тексту - вимога № 1); - зобов`язати Відділ з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб відповідача відновити запис позивачці про реєстрацію за адресою: [ADDRESS] (далі по тексту - вимога № 2). Свої позовні вимоги позивачка обґрунтовувала тим, що їй на праві приватної власності належала вище зазначена квартира [ADDRESS] , яка на думку сторони позивача незаконно була реалізована в межах виконавчого провадження, шляхом проведення електронних торгів, яка була набута у власність третьою особою. 01 грудня 2020р. рішенням відповідача її було знято з реєстрації місця проживання за адресою: [ADDRESS] . на заяви третьої особи, як нового власника квартири. Сторона позивача вважає, що рішення відповідача про зняття її з реєстрації місця поживання у зазначеній квартирі є незаконним, оскільки відповідачем не враховані положення ст. ст. 19, 47 Конституції України, ст. ст. 319, 391 ЦК України та ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні». Оскільки в досудовому порядку вирішити спір не можливо, позивачка вимушена була звернутись до суду з вказаним позовом. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 10 березня 2021р. відкрито провадження поправі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 22 липня 2021р. на адресу суду надійшов відзив на позов, в якому відповідач проти позову заперечив, зазначивши, що діяв у відповідності до вимог діючого законодавства, зокрема положень ст. ст. 319, 321 ЦК України, ст. 19 Конституції України; п. 26 Правил реєстрації місця проживання, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 02 березня 2016р. № 207 (далі по тексту - Правила), при цьому позивачка на час зняття її з реєстрації місця проживання у квартирі не була власником цієї квартири. 03 серпня 2021р. на адресу суду надійшла відповідь на відзив, в якій сторона позивача заявлені позовні вимоги підтримала в повному обсязі, з підстав, зазначених у позові, наголосивши, що доводи сторони відповідача зазначені у відзиві на позов є безпідставними, та не ґрунтуються на положеннях ст. ст. 19, 47 Конституції України, правових позиціях Верховного Суду наведених у постанові від 22 березня 2018р. по справі № 815/2309/17. Заперечення на відповідь на відзив стороною відповідача не подавались. В судовому засіданні представник позивачки заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі, з підстав зазначених у позові, відповіді на відзив, просив суд позов задовольнити. Відповідач, третя особа, про час та місце розгляду справи були повідомлені в установленому законом порядку, своїх представників до суду не направили, поважності причин неявки не повідомили. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ч.1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. ( ч. 2 ст. 15 ЦК України ) Частиною 1 ст. 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Рішенням Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням 50 народних депутатів України щодо офіційного тлумачення окремих положень ч. 1 ст. 4 ЦПК України від 01 грудня 2004р. № 18-рп/2004 (справа про охоронюваний законом інтерес) визначено, що поняття «охоронюваний законом інтерес», що вживається в ч. 1 ст. 4 ЦПК України та інших законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям «права», треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, позивачці на підставі договору купівлі - продажу квартири від 01 лютого 2008р. належала на праві приватної власності квартира [ADDRESS] . 01 лютого 2008р. між позивачкою та ЗАТ «ОТП Банк» було укладено кредитний договір № ML-003/016/2008 та договір іпотеки № РML-003/016/2008, відповідно до якого, в якості забезпечення виконання нею, як боржником за кредитним договором зобов`язань, позивачкою було передано в іпотеку зазначену квартиру. Заочним рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 30 квітня 2013р. по цивільній справі № 362/1781/13-ц, яке набрало законної сили позов ТОВ «ОТП Факторинг Україна» (правонаступника ЗАТ «ОТП Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором - задоволено. Стягнуто з [PERSON] на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» суму боргу за кредитним договором № ML-003/016/2008 від 01 лютого 2008р. в розмірі 4399625,04 грн. Судом вставнолено, що третьою особою було набуто у власність квартиру [ADDRESS] , шляхом придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів) та зареєстровано право власності ні цю квартиру 23 грудня 2019р. З матеріалів справи вбачається, що 01 грудня 2020р. на підставі заяви уповноваженого третьою особою представника, відповідачем було винесено рішення (Відділ з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб) про зняття з реєстрації місця проживання позивачки за адресою: [ADDRESS] . Звертаючись до суду з вказаним позовом (вимога № 1) позивачка зазначала, що зняття її з місця реєстрації проживання у зазначеній квартирі є незаконним. Згідно з ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст.1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном, як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. У відповідності з ст. 8 ЦПК України, суд вирішує справи відповідно до Конституції України, законів України та міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких дана Верховною Радою України, суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Згідно з ч. 1, 6 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Держава не втручається у здійснення власником права власності. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч. 1 ст. 321 ЦК України). Згідно абз. 9, 10 п. 26 Правил зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: інших документів, які свідчать про припинення: підстав на право користування житловим приміщенням (закінчення строку дії договору оренди, найму, піднайму житлового приміщення, строку навчання в навчальному закладі (у разі реєстрації місця проживання в гуртожитку навчального закладу на час навчання), відчуження житла та інших визначених законодавством документів). Зняття з реєстрації місця проживання на підставах, визначених в абзацах восьмому та дев`ятому цього пункту, здійснюється за клопотанням уповноваженої особи спеціалізованої соціальної установи, закладу соціального обслуговування та соціального захисту або за заявою власника/наймача житла або їх представників. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок казів у їх сукупності, суд приходить о висновку, що відсутні правові підстави для задоволення вимоги № 1. Враховуючи те, що суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні вимоги № 1, то не вбачає суд і правових підстав для задоволення вимоги № 2, як похідної від вимоги № 1. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, враховуючи, що суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позову, то з відповідача не підлягає стягненню судові витрати.

Outcome: dismissed