Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-05 00:00:00

[PERSON] звернулася до Новоайдарського районного суду Луганської області з позовом до [PERSON] про визначення часток у праві спільної сумісної власності та визнання права власності в порядку спадкування, третя особа: приватний нотаріус Щастинського районного нотаріального округу Карпенко В. М. Позов обгрунтований тим, що [INFO] помер чоловік позивача [PERSON] . Після його смерті відкрилася спадщина на нерухоме майно, яке належало померлому на праві спільної сумісної власності, до складу якого входить гараж-майстерні, який розташований за адресою: [ADDRESS] , та земельна ділянка з кадастровим номером 4423155100:26:003:0007, площею 0,3744 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . З метою прийняття спадщини, позивач [PERSON] , у встановлений законом строк, звернулася до приватного нотаріуса Новоайдарського районного нотаріального округу Карпенко В. М., проте їй у видачі свідоцтва про право на спадщину було відмовлено, у зв`язку з тим, що гараж-майстерні належав померлому [PERSON] на праві спільної сумісної власності без визначення часток. Гараж-майстерні, який розташований за адресою: [ADDRESS] , належав померлому [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності без визначення часток. Крім того, позивач зазначила, що земельна ділянка з кадастровим номером 4423155100:26:003:0007, площею 0,3744 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , також перебуває у спільній сумісній власності [PERSON] та [PERSON] , який помер [INFO] , і частки є невизначеними. На підставі вищевикладеного, посилаючись на норми матеріального права, позивач звернулася до суду за захистом своїх спадкових прав. Ухвалою судді Новоайдарського районного суду Луганської області від 20.09.2021 р. відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. Відповідачу визначено строк для подання відзиву на позовну заяву. Ухвалою Новоайдарського районного суду Луганської області від 03.12.2021 р. на підставі клопотання представника відповідача, в порядку ст. 84 ЦПК України витребувано від приватного нотаріуса Щастинського районного нотаріального округу Карпенко В. М. Інформаційну довідку зі Спадкового реєстру щодо наявності відкритої спадкової справи після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , та належним чином засвідчену копію спадкової справи. 03.12.2021 р. позивач надала до суду уточнену позовну заяву, в якій зазначила, що земельна ділянка з кадастровим номером 4423155100:26:003:0007, площею 0,3744 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , перебуває у спільній частковій власності [PERSON] та [PERSON] , який помер [INFO] , і частки є невизначеними. Ухвалою Новоайдарського районного суду Луганської області від 09.12.2021 р. підготовче провадження закрите, справу призначено до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні. Представник позивача - адвокат Страшко О. Й., який діє на підставі ордеру про надання правничої (правової) допомоги серія АН № 1026703 від 21.08.2021 р. (а.с.74), у судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив суд їх задовольнити. Представник відповідача - адвокат Лободюк Н. І., яка діє на підставі ордеру на надання правничої (правової) допомоги серія ВВ №1018140 від 29.11.2021 р. (а.с.81), у судовому засіданні позовні вимоги не визнала, посилаючись на те, що позивачем не вірно сформовані позовні вимоги в частині встановлення спільної часткової власності, оскільки вірним було б саме визначити частки у майні, що є об`єктом права спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] по 1/2 частині за кожним. Крім того, позовні вимоги щодо визначення часток у праві спільної часткової власності на земельну ділянку та припинення права спільної часткової власності взагалі є необгрунтованими, оскільки частки є визначеними та земельна ділянка належить [PERSON] та [PERSON] на праві спільної часткової власності, що підтверджується відповідними документами, які містяться в матеріалах цивільної справи. Проти задоволення позовних вимог в частині визнання за позивачем права власності в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] не заперечувала, у вирішенні питання покладалася на розсуд суду, оскільки [PERSON] не є спадкоємцем померлого [PERSON] . Вищенаведене також викладено у відзиві на позовну заяву. Третя особа- приватний нотаріус Щастинського районного нотаріального округу Карпенко В. М. у судове засідання не з`явилася, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, заперечень проти позову не надала, у вирішенні питання покладалася на розсуд суду. На виконання ухвали Новоайдарського районного суду Луганської області від 03.12.2021 р. надала до суду копію спадкової справи після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Суд, заслухавши представника позивача, представника відповідача, дослідивши докази по справі, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною першою ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно вимог ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судовим розглядом встановлено, що позивач [PERSON] є дружиною [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу (а.с.10). Згідно з копією свідоцтва про смерть серія [NUMBER] , виданого 23.04.2019 р. Новоайдарським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Луганській області, [PERSON] помер [INFO] (а.с.9). [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності належить гараж-майстерні, який розташований за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією рішення Новоайдарського місцевого суду від 29.05.2003 р. (а.с.19-20) та копією Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с.85), копією Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (а.с.87). [PERSON] також є власником 1/2 частини земельної ділянки з кадастровим номером 4423155100:26:003:0007, площею 0,3744 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку (а.с.11-13), та копією державного акту на право власності на земельну ділянку (а.с.16-17). За життя [PERSON] заповіту не склав, що підтверджується копією Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) (а.с.123). Спадкоємцями за законом першої черги після смерті [PERSON] є його донька [PERSON] та дружина [PERSON] . Після смерті [PERSON] його донька [PERSON] надала до приватного нотаріуса Карпенко В. М. заву про відмову від прийняття спадщини (а.с.107). [PERSON] спадщину після померлого чоловіка [PERSON] прийняла, подавши відповідну заяву до нотаріуса (а.с.113), на підставі якої відкрито спадкову справу, що підтверджується копією Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі (а.с.122). [PERSON] отримала свідоцтво про право на спадщину за законом, а саме на транспортний засіб марки SKODA OCTAVIA, що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину (а.с.133), копією Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі (а.с.134). Проте, при зверненні до приватного нотаріуса з метою спадкування нерухомого майна, а саме гараж-майстерні, розташованого за адресою: [ADDRESS] , належного на праві приватної спільної сумісної власності померлому [INFO] [PERSON] , їй було відмовлено, оскільки згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, 26.07.2003 р. в Реєстрі прав власності на нерухоме майно зареєстроване право спільної сумісної власності [PERSON] на гараж-майстерні, розташований за адресою: [ADDRESS] , на підставі рішення Новоайдарського місцевого суду Луганської області від 29.05.2003 р., справа №2-410-2003, тому оскільки частки в праві спільної сумісної власності не визначені, видати свідоцтво про право на спадщину на вищевказане майно неможливо (а.с.15). Відповідно до ст.355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно); майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності; право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом; спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. У відповідності до вимог ст. 372 ЦК України, майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Договір про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 р. № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», роз`яснено, що у разі смерті співвласника, частки кожного із співвласників у праві спільної власності є рівними, якщо інше не було встановлено договором між ними. Так, матеріали справи не містять відомостей про наявність відповідного письмового та нотаріально посвідченого договору між співвласниками про визначення розмір часток, а тому суд приходить до висновку, що їх частки рівні та складають по 1/2 частці за кожним співвласником. Відповідно до пункту 3.4 листа ВССУ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Суб`єкт права спільної сумісної власності має право заповідати свою частку у праві спільної сумісної власності до її визначення та виділу в натурі. У разі відмови нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину спадкоємці учасника спільної сумісної власності мають право звернутися з позовом про визначення частки майна, належної померлому на праві спільної сумісної власності. Згідно із пунктом 17 Постанови Пленуму ВССУ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» №5 від 07.02.2014 р. частка суб`єкта права спільної сумісної власності визначається, зокрема, при відкритті після нього спадщини. Відповідно до ч.1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини. Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Частиною 1 ст. 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Згідно ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Відповідно до листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року, визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. З матеріалів справи вбачається, що із заявою про прийняття спадщини за законом до приватного нотаріуса звернулась позивачка [PERSON] . Донька померлого - [PERSON] відмовилася від прийняття спадщини, подавши приватному нотаріусу Карпенко В. М. заяву про відмову від прийняття спадщини. [PERSON] приватним нотаріусом Щастинського районного нотаріального округу Карпенко В. М. було відмовлено у вчиненні нотаріальних дій в частині видачі свідоцтва про право на спадщину на гараж-майстерні з тих підстав, що частки співвласників у справі спільної сумісної власності не визначені (а.с.15). У відповідності до п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно ч.1 ст.86 ЗК України, земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність). Відповідно до п. «г» ч. 1 ст. 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Відповідно до ч. 3 ст. 152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом визнання прав. Стаття 16 ЦК України також передбачає такий спосіб захисту права особи, як «визнання права». Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши всі обставини справи, суд вбачає підстави для часткового задоволення позову, а саме в частині визначення часток співвласників у праві спільної сумісної власності на гараж-майстерні в порядку передбаченому ст. 372 ЦК України, припинивши право спільної сумісної власності. Позовні вимоги в частині встановлення спільної часткової власності на земельну ділянку та припинення спільної часткової власності на земельну ділянку є необгрунтованими та не підлягають задоволенню, оскільки земельна ділянка належить [PERSON] та [PERSON] на праві спільної часткової власності з визначенням за кожним по 1/2 частці, що підтверджується копією Державного акту на право власності на земельну ділянку (а.с.16-17), копією Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку (а.с.11-13), копією Витягу з Деражвного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.86-87). На підставі ст.ст. 356, 391, 364, 370, 372, 1218, 1222, 1220, 1223, 1225, 1226, 1268, 1270, 1296 ЦК України, ст.ст. 152, 155, 86, 87, 89 ЗК України,

Outcome: partial