Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-12 00:00:00

Позивач, [PERSON] звернулась до Соснівського районного суду міста Черкаси з позовом до [PERSON] про визнання батьківства, стягнення аліментів та про захист честі, гідності та репутації. Позовні вимоги обгрунтовує наступним . Вона та відповідач мала з 2008 року дошлюбні стосунки зустрічались, разом проводили час, між ними тривалий час були інтимні стосунки. Після того, як відповідач дізнався про її вагітність, відносини між ними погіршились, одружуватись відповідач відмовився та запропонував їй перервати вагітність , проте вона відмовилась. [INFO] народився син - [PERSON] . На підставі ч.1 ст. 135 СК України, вона зареєструвала сина на своє прізвище та отримала свідоцтво про народження. Зазначила, що відповідач добровільно визнати себе батьком дитини відмовився, а тому вона у серпні 2015 року звернулась з позовом до Придніпровського районного суду міста Черкаси до відповідача про визнання батьківства, стягнення аліментів та оголошення розшуку відповідача. Провадження у вказаній справі за її заявою було закрито у зв`язку із відмовою від позову. Вказану заяву вона написала оскільки на протязі 2015 -2016 року перебувала у післяродовій депресії , відчувала себе одинокою та покинутою, також хворів малолітній син, а тому вона погодилась на запропоновані представником відповідача умови, сплату їй коштів в розмірі 36 000 грн. При розгляді справи, провадження у якій було закрито, адвокат відповідача [PERSON] звинувачувала її у невірності, розпутстві, звертала увагу суду, що відповідач одружений, а вона "розрушає сім`ю". Поширення вказаної інформації порушує її немайнові права на честь, гідність та репутацію , а в кінцевому випадку привело до підписання угоди про відмову від позову. У 2016 році вона дізналась, що колишня дружина відповідача звернулась до суду з позовом про стягнення з нього аліментів на їх спільну дитину та вказувала, що [PERSON] з травня 2016 року їй не допомагає , а також те, що вони розлучені з 2006 року, тобто задовго до їх знайомства, а тому свідчення, що вона розбила родинні стосунки, були неправдиві. Також [PERSON] сказав , що дитина не його, а вона народила сина від іншого чоловіка. [PERSON] не визнає свого батьківства та участі у вихованні дитини і матеріальному утриманні не приймає. Посилаючись на викладені обставини справи, позивач просила суд: призначити експертизу для визнання батьківства, якщо відповідач буде ухилятись від експертизи, постановити ухвалу про примусовий привід на проведення експертизи. У разі визнання батьківства витрати покласти на відповідача; стягувати щомісячно з відповідача на її користь на утримання сина, 2014 року народження аліменти в розмірі ј частини всіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку , починаючи з дня подачі позовної заяви до суду і до досягнення дитиною 18 років; зобов`язати відповідача спростувати поширену відносно неї недостовірну інформацію, що вона розбила сім`ю, що їх син від іншого чоловіка, шляхом письмового вибачення; зобов`язати відповідача сплатити аліменти за минулий час, але не більше як за три роки. Ухвалою Соснівського районного суду міста Черкаси від 13 січня 2020 року позовна заява залишена без руху та надано позивачу строк для усунення її недоліків. Ухвалою від 20 січня 2020 року продовжено позивачу [PERSON] строк для усунення недоліків позовної заяви відповідно до ухвали від 13.01.2020 року. Ухвалою від 30 січня 2020 року відмовлено [PERSON] у відкритті провадження у справі за її позовом до [PERSON] в частині визнання батьківства та стягнення аліментів на підставі п.2 ч.1 ст. 186 ЦПК України. Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 13 травня 2022 року скасовано ухвалу про відмову у відкритті провадження, справа направлена для продовження розгляду. Ухвалою судді Соснівського районного суду м. Черкаси від 19 червня 2020 року відкрито провадження по даній цивільній справі та призначено підготовче судове засідання на 21 липня 2020 року. Ухвалою від 16 грудня 2020 року закрито підготовче судове засідання та призначено судовий розгляд на 12 січня 2021 року. Ухвалою від 28.01.2021 року призначено судово-генетичну експертизу, провадження у справі зупинено. Ухвалою від 01.03.2021 провадження у справі відновлено у зв"язку із надходженням на адресу суду заяви представника відповідача про відвід експертній установі. Ухвалою від 22.03.2021року відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача про відвід експертній установі, справа направлена для проведення судово-генетичної експертизи, провадження у справі зупинено. 02.07.2021 року провадження у справі відновлено у зв"язку із надходженням на адресу суду висновку експерта. Ухвалою від 24.12.2021 року відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача про закриття провадження у справі. Ухвалою від 24.12. 2021 року відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача про проведення у справі повторної судово-генетичної експертизи. Представник відповідача, скориставшись своїм процесуальним правом, в порядку статті 178 ЦПК України подав відзив на позову заяву, в якому просив суд відмовити позивачці у задоволені позову в повному обсязі, мотивуючи наступним. Вказує, що не визнає свого батьківства щодо сина позивачки, ніколи з нею спільного побуту та бюджету не мав. Надані позивачкою докази не підтверджують факту батьківства та факту спільного проживання, а відтак доводи позивачки грунтуються на припущеннях. Наголошував на тому, що позивач вже зверталась до суду з аналогічним позовом та відмовилась від позову, у зв`язку з чим ровадження у справі було закрито, позивачеві роз`яснено наслідки відмови від позову, зокрема що повторне звернення до суду між тими ж сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав - не допускається. У відповіді на відзив, позивач наголосила, що з висновками відповідача не погоджується, вказавши доводи, аналогічні позову. Просить суд задовольнити позов в повному обсязі. В судовому засіданні позивач вимоги позовної заяви підтримала повністю, просила задовольнити в повному обсязі. Додатково пояснила суду, що зустрічалась з відповідачем періодично, коли він приїздив у місто Черкаси. Повідомивши відповідача про вагітність, останній відмовляв її народжувати дитину та пропонував перевати вагітність. Після пологів, вона неодноразово йому телефонувала, проте він уникав з нею спілкування, а подальшому взагалі заблокував її номер телефону. Вона дійсно зверталась у 2015 році до суду з позовом про визнання батьківства та стягнення аліментів. В цей час син хворів і вона змушена була прийняти пропозицію відповідача про грошову компенсацію задля відмови від позову, написала заяву про відмову від позову та закриття провадження у справі. Звернувшись перший раз до суду, вважала, що відповідач визнає своє батькіство добровільно та буде їй матеріально допомагати, чого не сталося. Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, вимоги позову не визнав. Вважає, що судово-генетична експертиза проведене поверхово, у зв`язку з чим заявляв клопотання про проведення повторної експертизи іншою експертною установою. Також пояснив суду, відповідач ніколи не мав наміру одружуватись на позивачці та створювати з нею сім`ю, оскільки не мав до неї почуттів. Більше того, в той період, який вказує позивач, він проживав зі своєю сім`єю - дружиною та донькою. Їх зустрічі з позивачкою носили періодичний характер та зводились до запрошень до бару чи ресторану. Вони не проводили разом ні відпустки, не їздили в подорожі, тобто будь-яких взаємних прав та обо`язків між ними не існувало. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] , суду повідомив, що позивачка є його матір`ю. Відповідача знає як знайомого своєї матері, з яким вона періодично проводила час відпочинку. Він був присутнім коли відповідач заїзджав до матері після народження нею дитини, його брата. Відповідач не сприйняв себе як батька в ту хвилину, коли [PERSON] показала йому дитину. Мати скаржилась, що відповідач заблокував всі контакти з нею, та не хотів відповідати на дзвінки, як до народження дитини, так і після, навіть заблокува її доступ до свого акаунту у соціальних мережах. Свідок [PERSON] пояснила, що є подругою позивачки. Познайомились з відповідачем та його товаришем під час проведення вільного часу у ресторані. Коли відповідач заблокував номер телефону [PERSON] і та не могла до нього дозвонитись, то брала її телефон , щоб поговорити з ним. Розмова зводилась до необхідності зустрічі та надання матеріальної допомоги. Суд, вислухавши та проаналізувавши пояснення позивача, представника відповідача , показання свідків дослідивши докази наявні в матеріалах справи, встановив наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 32 Конституції України ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України. Частиною 3 статті 51 Конституції України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 СК України. Судом встановлено, що [PERSON] народився [INFO] , батьками якого вказано: батько - [PERSON] , мати - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану по Придніпровському району міста Черкаси реєстраційної служби Черкаського міського управління юстиції 05 березня 2014 року, актовий запис № 276. Згідно витягу з державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження Черкаського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управіління юстиції у Черкаській області № 00021537874 від 27.11.2018 року , державна реєстрація народження дитини [PERSON] , [INFO] була проведена відповідно до ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України, яка передбачає, що при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові дитини записуються за її вказівкою. Отже, підставою актового запису про народження дитини є заява її матері; запис про батька дитини вчинено відповідно до частини першої статті 135 СК України. Відповідно до частини другої статті 125 СК України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: за заявою матері та батька дитини; за рішенням суду. Визнання батьківства це волевиявлення особи, яка вважає себе батьком дитини. Однак одного волевиявлення особи щодо визнання себе батьком певної дитини недостатньо для настання правових наслідків. Необхідно також ще й волевиявлення матері дитини, яке полягає у вираженні згоди на те, щоб чоловік був записаний батьком її дитини. Саме тому вимагається подання до органів реєстрації актів цивільного стану спільної заяви матері дитини та чоловіка, який вважає себе батьком цієї дитини. Визнання батьківства є констатацією факту біологічного батьківства особи, яка подала заяву до органів реєстрації актів цивільного стану, метою якого є підтвердження вже існуючого біологічного (кровного) споріднення між чоловіком, який визнає себе батьком, та дитиною. Згідно ч.1 ст.128 СК України, за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Відповідно до ч.2 ст.128 СК України, підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу. Згідно ч.3 ст.128 СК України, позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Згідно ч. 4 ст. 128 СК України, позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу. Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», спір про походження дитини від осіб, які не перебувають у шлюбі між собою і не подали в державні органи реєстрації актів цивільного стану (далі - органи РАЦС) спільної заяви про реєстрацію їх як батьків, суд може вирішувати за заявою про визнання батьківства, поданою: одним із батьків; особою котра вважає себе батьком; опікуном (піклувальником) дитини; іншою особою, на утриманні якої вона перебуває; самою дитиною, яка досягла повноліття. Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень ЦПК, згідно з якими жоден доказ не має для суду наперед установленого значення, він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення. Отже, сімейне законодавство України не визначає будь-яких особливостей щодо предмета доказування у даній категорії справ. Доказами у такій справі можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, а також інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності.

Outcome: partial