Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-16 00:00:00

У серпні 2020 року позивач звернувся в суд до [PERSON] про стягнення заборгованості. Посилався на те, що 20 лютого 2020 року між ТОВ «Фінансова компанія «Фінанс Інновація» та [PERSON] було укладено договір № 200220-5223-4, відповідно до якого позивач надав відповідачу кредит у сумі 6000 гривень строком на 10 днів, шляхом переказу на її платіжну картку, емітовану АТ КБ «ПриватБанк» зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,5 % від суми кредиту за кожен день користування та 3,5 % від залишку суми кредиту за кожен день прострочення терміну повернення кредиту. Кредитний договір укладено в електронному вигляді шляхом реєстрації відповідача на веб-сайті в мережі Інтернет https://monetka.com.ua та підписання кредитного договору електронним підписом з одноразовим ідентифікатором відповідно до Закону України «Про електронну комерцію». Підписання кредитного договору електронним підписом з одноразовим ідентифікатором є прямою і безумовною згодою відповідача з умовами кредитного договору, Правилами надання грошових коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, з яким вона ознайомилась перед підписанням кредитного договору та отриманням кредиту. ТОВ «Фінансова компанія «Фінанс Інновація» було перераховано на картковий рахунок відповідача № [NUMBER] позику в розмірі 6000 гривень, що підтверджується чеком від 20 лютого 2020 року. Незважаючи на взяті на себе зобов`язання, відповідач борг не повертає. Станом на 10 серпня 2020 року заборгованість відповідача становить у розмірі 32100 гривень, що складається з: - 6000 гривень - заборгованість за кредитом; - 270 гривень - заборгованість за нарахованими процентами відповідно до п. 1.2. кредитного договору за ставкою 1,5 % за кожен день користування кредитом за період з 20 лютого 2020 року по 04 березня 2020 року; - 25200 гривень - заборгованість за нарахованими процентами відповідно до п. 3.3. кредитного договору за ставкою 3,5 % за кожен день користування кредитом за період з 05 березня 2020 року 09 липня 2020 року. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 28 серпня 2020 року відкрито спрощене позовне провадження у справі. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 17 січня 2022 року відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про передачу справи за підсудністю. З відзиву на позовну заяву відповідача вбачається, що вона просить відмовити в задоволенні позову. Зазначено, що жодного договору з позивачем вона не підписувала, електронний ключ не має. Вважає договір нікчемним правочином у зв`язку з неповідомленням клієнтів про можливі ризики. Зазначає, що вона отримала на свою картку грошові кошти у сумі 5970 гривень від незрозумілого відправника, а тому вважає, що це не є кредитними коштами, отриманими від позивача. Заявляє клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу. З відповіді на відзив представника позивача вбачається, що він підтримує викладене у позовній заяві, просить суд задовольнити позов у повному обсязі. З пояснень на відповідь на відзив відповідача встановлено, що вона підтримує викладене у відзиві на позовну заяву. Зазначено, що розрахунок заборгованості не є первинним бухгалтерським документом. Позивач не надав суду докази про інформування її щодо реальної процентної ставки та розміру подорожчання кредиту, про можливі ризики. Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, особи, які беруть участь у справі, не викликались. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 20 лютого 2020 року між ТОВ «Фінансова компанія «Фінанс Інновація» та [PERSON] було укладено договір № 200220-5223-4, відповідно до якого позивач надав відповідачу кредит у сумі 6000 гривень строком на 10 днів, шляхом переказу на її платіжну картку, емітовану АТ КБ «ПриватБанк» зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,5 % від суми кредиту за кожен день користування та 3,5 % від залишку суми кредиту за кожен день прострочення терміну повернення кредиту. Кредитний договір укладено в електронному вигляді шляхом реєстрації відповідача на веб-сайті в мережі Інтернет https://monetka.com.ua та підписання кредитного договору електронним підписом з одноразовим ідентифікатором відповідно до Закону України «Про електронну комерцію». ТОВ «Фінансова компанія «Фінанс Інновація» було перераховано на картковий рахунок відповідача позику в розмірі 6000 гривень, що підтверджується чеком від 20 лютого 2020 року. З відзиву на позов відповідача вбачається, що жодного договору з позивачем вона не підписувала, електронний ключ не має. Вважає договір нікчемним правочином у зв`язку з неповідомленням клієнтів про можливі ризики. Зазначає, що вона отримала на свою картку грошові кошти у сумі 5970 гривень від незрозумілого відправника, а тому вважає, що це не є кредитними коштами, отриманими від позивача. З листа АТ «Таскомбанк» від 17 вересня 2020 року встановлено, що в рамках договору про організацію взаємодії при переказі коштів фізичним особам № 44 від 30 липня 2018 року банком було здійснено переказ грошових коштів на рахунок одержувача, до якого емітовано електронний платіжний засіб, а саме 20 лютого 2020 року на картку отримувача № [NUMBER] було зараховано 6000 гривень, відправником яких виступило ТОВ «Фінансова компанія «Фінанс Інновація». Крім того, відповідач надала суду електронну виписку з банківської картки (*9422), з якої вбачається, що 20 лютого 2020 року на картку відповідача було зараховано 6000 гривень. Станом на день подачі позову до суду відповідач борг не повернула. Відповідно до ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною. Згідно зі ст. 8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму. Механізм укладення електронного договору, який має використовуватися позивачем у взаємовідносинах із позичальниками, зокрема вимоги до його підписання сторонами, врегульовано Законом України «Про електронну комерцію» та Законом України «Про електронний цифровий підпис». Статтею 1 Закону України «Про електронний цифровий підпис» передбачено, що електронний цифровий підпис - вид електронного підпису, отриманого за результатом криптографічного перетворення набору електронних даних, який додається до цього набору або логічно з ним поєднується і дає змогу підтвердити його цілісність та ідентифікувати підписувача. Електронний цифровий підпис накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про електронний цифровий підпис» електронний цифровий підпис за правовим статусом прирівнюється до власноручного підпису (печатки) у разі, якщо: електронний цифровий підпис підтверджено з використанням посиленого сертифіката ключа за допомогою надійних засобів цифрового підпису; під час перевірки використовувався посилений сертифікат ключа, чинний на момент накладення електронного цифрового підпису; особистий ключ підписувача відповідає відкритому ключу, зазначеному у сертифікаті. Електронний підпис не може бути визнаний недійсним лише через те, що він має електронну форму або не ґрунтується на посиленому сертифікаті ключа. Згідно зі ст. 4 Закону України «Про електронний цифровий підпис» електронний цифровий підпис призначений для забезпечення діяльності фізичних та юридичних осіб, яка здійснюється з використанням електронних документів. Електронний цифровий підпис використовується фізичними та юридичними особами - суб`єктами електронного документообігу для ідентифікації підписувача та підтвердження цілісності даних в електронній формі. Використання електронного цифрового підпису не змінює порядку підписання договорів та інших документів, встановленого законом для вчинення правочинів у письмовій формі. Статтею 6 Закону України «Про електронний цифровий підпис» передбачено, що сертифікат ключа містить такі обов`язкові дані: найменування та реквізити центру сертифікації ключів (центрального засвідчувального органу, засвідчувального центру); зазначення, що сертифікат виданий в Україні; унікальний реєстраційний номер сертифіката ключа; основні дані (реквізити) підписувача - власника особистого ключа; дату і час початку та закінчення строку чинності сертифіката; відкритий ключ; найменування криптографічного алгоритму, що використовується власником особистого ключа; інформацію про обмеження використання підпису. Посилений сертифікат ключа, крім обов`язкових даних, які містяться в сертифікаті ключа, повинен мати ознаку посиленого сертифіката ключа. Інші дані можуть вноситися у посилений сертифікат ключа на вимогу його власника. Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронна комерція - відносини, спрямовані на отримання прибутку, що виникають під час вчинення правочинів щодо набуття, зміни або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснені дистанційно з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, внаслідок чого в учасників таких відносин виникають права та обов`язки майнового характеру; електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Згідно із ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Відповідно до ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом:надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону;заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону;вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання:електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину;електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом;аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Частиною 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору; одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Вбачається, що між позивачем та відповідачем укладено договір позики у формі електронного документу з електронними підписами сторін. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Встановлено, що відповідно до договору від 20 лютого 2020 року [PERSON] має повернути ТОВ «Фінансова компанія «Фінанс Інновація» 6000 гривень. Позивач просить суд стягнути з відповідача суму боргу в розмірі 6000 гривень, 270 гривень заборгованості за нарахованими процентами відповідно до п. 1.2. кредитного договору за ставкою 1,5 % за кожен день користування кредитом за період з 20 лютого 2020 року по 04 березня 2020 року, 25200 гривень заборгованості за нарахованими процентами відповідно до п. 3.3. кредитного договору за ставкою 3,5 % за кожен день користування кредитом за період з 05 березня 2020 року 09 липня 2020 року. Відповідно до п. 3.3. договору у випадку порушення строків повернення кредиту, встановлених пунктом 1.3. договору (з урахуванням пролонгації строку дії договору), позичальник сплачує товариству плату за користування кредитом за підвищеною ставкою - 3,5 % від суми несвоєчасно повернутого кредиту за кожний день користування кредитом понад строк, зазначений у п. 1.3. цього договору. Розрахунок загальної суми заборгованості [PERSON] по кредитному договору станом на 10 серпня 2020 року наданий суду і відповідає вимогам закону. Доказів на спростування наданого позивачем розрахунку заборгованості відповідачем суду не надано. Зокрема, не надано інший розрахунок, який би спростовував нарахування позивача. Таким чином, стягненню з відповідача підлягають зазначені суми. Позивач також просить стягнути з [PERSON] витрати на правничу допомогу в розмірі 5000 гривень та 2500 гривень. Відповідно до частин 1-3 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Частиною 2 цієї статті передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. У матеріалах справи міститься договір про надання юридичних послуг № 01/06/2020-ФІ від 01 червня 2020 року, акт приймання-передачі наданих послуг № 1, виконаних адвокатом від 30 червня 2020 року, розрахунок суми судових витрат від 10 серпня 2020 року, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю № 2412 від 23 жовтня 2018 року, платіжне доручення № 2547 від 03 липня 2020 року (призначення платежу - згідно договору № 01/06/2020-ФІ про надання юридичних послуг та від 01 червня 2020 року акту виконаних робіт № 1 від 30 червня 2020 року), акт приймання-передачі наданих послуг № 35, виконаних адвокатом від 29 грудня 2020 року, платіжне доручення № 157 від 29 грудня 2020 року (призначення платежу - згідно договору № 01/06/2020-ФІ про надання юридичних послуг та від 01 червня 2020 року акту виконаних робіт № 34 від 28 грудня 2020 року та акту № 35 від 29 грудня 2020 року). Згідно з частинами 4-6 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Стороною відповідача було заявлено клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу. Разом з тим, відповідачем не доведена не співмірність витрат на правничу допомогу. Клопотання відповідача взагалі не містить доводів, з яких вона виходить щодо не співмірності та необґрунтованості понесених позивачем витрат. За таких обставин, вимога про стягнення витрат на правничу допомогу в розмірі 7500 гривень з відповідача на користь позивача підлягає задоволенню. З огляду на наведене, позовна заява підлягає задоволенню. З урахуванням задоволення позову та відповідно до ст. 141 ЦПК України, стягненню з відповідача також підлягає судовий збір на користь позивача у розмірі 2102 гривні.

Outcome: approved