Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-12 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому просив визнати за ним право власності на житловий будинок, загальною площею 44,5 кв.м. з огорожею, розташованого по [ADDRESS] , та земельну ділянку площею 0,25 га., з цільовим призначенням для обслуговування вказаного житлового будинку, посвідчену Державним актом на право приватної власності на землю ІІІ - МК № 045410, виданого 20.09.1996 року та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 1622, належну [PERSON] . Позов обгрунтовує тим, що 20.07.2010 року між ним та [PERSON] був укладений договір купівлі - продажу вищевказаного житлового будинку з вищезазначеною земельною ділянкою для його обслуговування, у вигляді розписки. Того ж дня позивач передав останній, як продавцю, грошові кошти в сумі 1 600 доларів США, що еквівалентно 60000 грн., про, що відповідачем була виготовлена розписка, та передано йому ключі від житлового будинку,правовстановлюючі документи на будинок та на земельну ділянку. Та в цій же розписці продавець зобов`язалась нотаріально посвідчити укладений договір, для чого - з`явитися до нотаріуса 27.08.2010р. Однак, у подальшому продавець від нотаріального оформлення договору купівлі - продажу майна ухилилась, шляхом відмови, а [INFO] [PERSON] померла. З цих підстав він не може захистити свої невизнані права, в іншому порядку крім судового, тому просить позов задовольнити. Позивач [PERSON] у судовому засіданні 13.01.2022р., позовні вимоги підтримав повністю та просив їх задовольнити, на підставі наявних у матеріалах справи доказів. Просив сплачений судовий збір при пред`явленні позову залишити за ним. Представник відповідача - Врадіївської селищної ради Первомайського району Миколаївської області, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи (розписки про одержання судових повісток), у судові засідання 20.12.2021р., 13.01.2022р. не з`являвся, звертався до суду з заявами (вх. № 4869 від 07.12.2021р., № 6 від 04.01.2022р.) про розгляд даної справи без присутності представника селищної ради. Просив вирішити справу на розсуд суду, згідно діючого законодавства. Відповідач - [PERSON] , двічі будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, в порядку передбаченому ч. 8, ч. 11 ст. 128 ЦПК України (судові повістки направлені по зареєстрованому місцю проживання відповідача рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень № 5630100463581 на 20.12.2021р., № 5630100467277 на 13.01.2022р., які повернуті до суду з відміткою поштового відділення «про відсутність адресату за вказаною адресою», а також через опублікування оголошення про виклик на офіційному веб-сайті судової влади України),у судові засідання 20.12.2021р., 13.01.2022р. не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, заяв про розгляд справи в його відсутність чи про відкладення та відзив на позовну заяву, не надав. Згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею, з огляду на що, суд визнав за можливе розглянути справу у відсутність відповідачів - Врадіївської селищної ради, [PERSON] , належним чином повідомлених про дату, час та місце судового засідання. Судом встановлені факти та відповідні їм правовідносини: - 01.11.1990 року [PERSON] набула право приватної власності на житловий будинок з господарськими спорудами, розташований по [ADDRESS] (свідоцтво про право приватної власності на житловий будинок від 01.11.1990 року видане на підставі рішення виконкому Новопавлівської сільської ради народних депутатів Врадіївського району, Миколаївської області № 28 від 19.10.1990 року, технічний паспорт на житловий будинок від 10.10.1990 року, інвентарний номер № 26); - 20.09.1996 року [PERSON] набула право приватної власності на земельну ділянку загальною площею 0,25 га, яка знаходиться на території Новопавлівської сільської ради, з цільовим призначенням - для обслуговування вищевказаного житлового будинку (державний акт серії ІІІ-МК № 045410, виданого 20.09.1996 року на підставі рішення виконкому Новопавлівської сільської ради народних депутатів від 31.07.1995 року № 43, та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 1622); - 20.07.2010 року між продавцем [PERSON] та покупцем (позивачем по справі) [PERSON] було укладено, у простій письмовій формі, договір купівлі-продажу житлового будинку з господарськими будівлями, загальною площею 44,5 кв.м. (житлова 31,5 кв.м. та допоміжна 13 кв.м.), разом з земельною ділянкоюплощею 0,25 га призначену для обслуговування будинку, розташованих за адресою: [ADDRESS] , за 60000 грн., та передачу їх у власність останньому разом з ключами від будинку та правовстановлюючими документами на нього та земельну ділянку. У цій же розписці продавець та покупець досягли домовленості щодо нотаріального оформлення договору купівлі-продажу, - 27.08.2010 року (розписка від 20.07.2010 року, пояснення позивача [PERSON] в якості свідка, показання свідка [PERSON] ); - [INFO] [PERSON] померла (свідоцтво про смерть серії [NUMBER] , видане 21.07.2015 року, пояснення позивача [PERSON] в якості свідка); - на день смерті [PERSON] була зареєстрована та проживала за адресою: [ADDRESS] , разом з онуком (відповідачем по справі) [PERSON] (довідка Врадіївської селищної ради за вих. № 257 від 08.06.2021 року, пояснення позивача [PERSON] в якості свідка); - після померлої [INFO] [PERSON] відкрито спадкову справу № 150/2015, з заявою про прийняття спадщини звернувся онук (відповідач по справі) [PERSON] , заява зареєстрована в книгу обліку і реєстрації спадкових справ за № 432 від 27.10.2015 року (спадкова справа № 150/2015, Витяг про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 41913843 від 27.10.2015 року); - 11.10.2018 року до технічного паспорту на вищевказаний житловий будинок, що є предметом спору внесено зміни щодо власника нерухомого майна - [PERSON] (технічний паспорт та технічний опис об`єкта нерухомого майна на житловий будинок, виготовленістаном на 11.10.2018 року, пояснення позивача [PERSON] в якості свідка); - позивач [PERSON] з 2015 року, як новий господар, постійно користується житловим будинком, обробляє земельну ділянку та сплачує за неї податки (пояснення позивача [PERSON] в якості свідка, показання свідка [PERSON] ); - назву [ADDRESS] перейменовано на [ADDRESS], без зміни поштових номерів житлових будинків, установ та споруд (рішення № 4 ХХХІІІ сесії шостого скликання від 14.07.2015 року Новопавлівської сільської ради Врадіївського району Миколаївської області, пояснення позивача [PERSON] в якості свідка). Суд вважає, що між сторонами склалися правовідносини з приводу визнання права власності на житловий будинок та земельну ділянку для його обслуговування. При прийнятті рішення, суд керується: Відповідно до ст.ст. ч. 1 ст. 220, 640, 657 ЦК України - договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Згідно у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Однак, на підставі частини 2 статті 220 ЦК України такий договір може бути визнаний судом дійсним, при умові, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державної реєстрації - з моменту державної реєстрації. У відповідності до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно, яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно з частиною 1 статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Стаття 328 ЦК України визначає, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлено судом. Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися, розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Частиною 3 статті 152 ЗК України, передбачений один зі способів захисту прав громадян на земельну ділянку - визнання права. Положеннями підп. Ґ п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 16.04.2004р. "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ", визначено що при переході права власності на будівлі та споруди за цивільно-правовими угодами, укладеними до 1 січня 2002р., згідно з положеннями чинної до цієї дати статті 30 ЗК України до набувача від відчужувача переходить належне йому право власності або право користування земельною ділянкою, на якій розташовані будівлі та споруди, якщо інше не передбачалось у договорі відчуження. Після 31 грудня 2001 року в таких випадках право власності на земельну ділянку або її частини могло переходити відповідно до статті 120 ЗК України 2001 року на підставі цивільно-правових угод. До особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду після 31 грудня 2003р., згідно зі статтею 377 ЦК, а з часу внесення змін до статті 120 ЗК України від 27 квітня 2007 р., - і згідно зі статтею 120 ЗК, переходило право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором; а якщо договором це не було визначено, до набувача переходило право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка необхідна для її обслуговування. Відповідно до ст. 377 ПК України, до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового використання, у розмірах, встановлених договором. Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначений, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка необхідна для їх обслуговування. Те ж саме передбачено і ст. 120 ЗК України, згідно якої право на земельну ділянку переходить до набувача житлового будинку, будівлі чи споруди з моменту набуття права на цей будинок, будівлю чи споруду. У п. 7 розділу 10 «Перехідних положень» Земельного Кодексу України зазначено, що громадяни та юридичні особи, що одержали у власність, у тимчасове користування, в тому числі на умовах оренди, земельні ділянки у розмірах, що були передбачені раніше діючим законодавством, зберігають права на ці ділянки. [PERSON] надано у приватну власність земельну ділянку площею 0,25 га., з цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку, розташованого по [ADDRESS] , в таких розмірах у відповідності до ч. 2 ст. 67 ЗК України (в редакції закону 1990 року), якою передбачалося, що розмір ділянок для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) повинен бути не більше: у сільських населених пунктах - 0,25 гектара, селищах міського типу - 0,15 гектара, а для членів колективних сільськогосподарських підприємств і працівників радгоспів - не більше 0,25 гектара, у містах - 0,1 гектара. Як вбачається з висновку Верховного Суду, викладеного в постанові від 04 березня 2019 року по справі №665/2266/16-ц однією з умов застосування частини другої статті 220 ЦК України та визнання правочину дійсним у судовому порядку є встановлення судом факту безповоротного ухилення однієї із сторін від нотаріального посвідчення правочину та втрата стороною можливості з будь-яких причин нотаріально посвідчити правочин.Враховуючи встановлені обставини та надані докази, суд вважає за необхідне позовні вимоги про визнання договору купівлі-продажу таким, що відбувся та визнання права власності на майно, - задовольнити, так як вони є обґрунтованими та такими, що знайшли своє підтвердження в суді. За таких підстав, суд вважає доведеним, що сторони договору купівлі-продажу нерухомого майна, домовилися щодо усіх істотних умов договору (предмету, ціни), та і відбулося повне виконання договору сторонами, а також доведеним факт безповоротного ухилення однієї із сторін (продавця) від нотаріального посвідчення правочину та втрату стороною (покупцем) можливості з будь-яких причин нотаріально посвідчити правочин, з підстав смерті продавця, а також доведеним факт переходу до набувача будинку права власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка необхідна для їх обслуговування, яка була набута для цих цілей продавцем за життя в межах норм безоплатної передачі у сільських населених пунктах, як 0,25 га, а тому вважає позов підлягаючим задоволенню.

Outcome: approved