Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-18 00:00:00

04.01.2021 року Позивач звернувся до суду із позовом до [PERSON] , [PERSON] , Товариства з обмеженою відповідальністю «Бліц 2011», [PERSON] , за участю третіх осіб без самостійних вимог на предмет спору: приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Хоми Анни Сергіївни, Приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Ластівки Вікторії Миколаївни, в якому, з врахуванням зміни предмету позову, просить: - скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 30700265 від 29.07.2016р., запис про припинення іпотеки (реєстраційний номер іпотеки 15651153 (спеціальний розділ)), внесений 29.07.2016 року на підставі рішення: 30700265 та скасувати в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 30701099 від 29.07.2016р.,запис про припинення обтяження (реєстраційний номер обтяження 15651969(спеціальний розділ)) внесений 29.07.2016 року внесених на підставі рішення Приморського районного суду м.Одеси по цивільній справі №1522/19205/14 від 18.07.2014 року щодо квартири [ADDRESS] ; - поновити в Державному реєстрі іпотек запис про іпотеку, яка виникла на підставі Іпотечного договору, серія та номер: Реєстровий № 9948, виданий 16.07.2007 року Приватним нотаріусом ОМНО Гашовою В.В. реєстраційний номер іпотеки 5310467 (реєстраційний номер іпотеки 15651153 (спеціальний розділ)) та поновити в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запис про обтяження, реєстраційний номер обтяження 5310451 реєстраційний номер обтяження 15651969(спеціальний розділ), підстава обтяження Іпотечний договір, серія та номер: Реєстровий № 9948, виданий 16.07.2007 року Приватним нотаріусом ОМНО Гашовою В.В. щодо квартири [ADDRESS] ; - визнати недійсним свідоцтво про придбання нерухомого майна на аукціоні з реалізації заставленого майна [PERSON] , серія та номер: 973, виданого 29.07.2016 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Хома А.С. та скасувати у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис №15737760 про проведену державну реєстрацію права власності за [PERSON] (ін.н. [NUMBER] ) на квартиру [ADDRESS] на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 30708263 від 29.07.2016 року; - визнати недійсним договір купівлі-продажу від 06.09.2016 року, укладений між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «Бліц 2011» квартири [ADDRESS] , посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Хома А.С., зареєстрований в реєстрі за №1330 та скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності запис №16251144 про проведену державну реєстрацію права власності за Товариством з обмеженою відповідальністю «Бліц 2011» (ЄДРПОУ 37681018) на квартиру [ADDRESS] проведену на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 31260129 від 06.09.2016 року; - визнати недійсним договір купівлі-продажу від 24.01.2017 року, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Бліц 2011» та [PERSON] квартири [ADDRESS] , посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Ластівкою В.М., зареєстрований в реєстрі за №46 та припинити за [PERSON] (ін.н. [NUMBER] ) право власності на квартиру [ADDRESS] ; - скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності запис №18689205 про проведену державну реєстрацію права власності за [PERSON] (ін.н. [NUMBER] ) на квартиру [ADDRESS] на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 33547362 від 24.01.2017 року. В обґрунтування вимог позивач зазначив, що 05.08.2020 року відповідно до результатів відкритих торгів, оформлених протоколом електронних торгів № UA-EA-2020-05-12-000017-b від 22.05.2020 року між ПАТ КБ «Надра» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» (далі ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп») був укладений Договір №GL48N718070_blank про відступлення прав вимоги. За умовами даного Договору ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» набуло право вимоги до боржників, майнових поручителів та фінансових поручителів зокрема за Кредитним Договором (з додатками, додатковими угодами, договорами про внесення змін та доповнень тощо) №ОД07/01/2007/840-К/114 від 16.07.2007 року укладеним між [PERSON] та ВАТ КБ «Надра», у тому числі за договорами забезпечення, зокрема, Іпотечним договором від 16.07.2007 року, предметом іпотеки є квартира [ADDRESS] . 18.12.2020 року між ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» та ТОВ «БРАЙТ ІНВЕСТМЕНТ» був укладений Договір №GL48N718070_blank_04 про відступлення прав вимоги. За умовами даного Договору ТОВ «БРАЙТ ІНВЕСТМЕНТ» набуло право вимоги до боржників, майнових поручителів та фінансових поручителів зокрема за Кредитним Договором (з додатками, додатковими угодами, договорами про внесення змін та доповнень тощо) №ОД07/01/2007/840-К/114\~від 16.07.2007\~року укладеним між [PERSON] та ВАТ КБ «Надра», у тому числі за договорами забезпечення. З інформаційної довідки Позивачу стало відомо, що запис про іпотеку припинено та припинено запис про обтяження на підставі рішення Приморського районного суду м. Одеси по цивільній справі №1522/19205/14 від 18.07.2014 року. Також Позивачу стало відомо, що рішення Приморського районного суду м. Одеси по цивільній справі №1522/19205/14 від 18.07.2014 року підроблене. Згідно відповіді Приморського районного суду м. Одеси від 01.02.2019 року, у відповідності до відомостей автоматизованої системи Д-3 документообігу суду, обліково-статистична картка за справою № 1522/19205/14 не реєструвалася. Також з Єдиного державного реєстру судових рішень стало відомо, що у провадженні СУ ГУНП в Одеської області перебували матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12015160480004266 від 20 серпня 2015 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.146, ч.2 ст.187, ч.4 ст.189, ч.3 ст.190, ч.4 ст.190, ч.5 ст.27, ч.1 ст.205-1, ч.2 ст.209, ч.2 ст.28. ч.4 ст. 358, ч.3 ст.358, ч.3 ст.365-2 КК України. Дане кримінальне провадження в подальшому було передано за обвинувальним актом до Приморського районного суду мю Одеси. 27.11.2020 року постановою СУ ГУНП в Одеської області ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» було визнано потерпілим в даному кримінальному проваджені. Під час ознайомлення з матеріалами кримінального провадження, позивачу стало відомо, що групою осіб було розроблено план направлений на незаконне привласнення нерухомого майна, що є предметом іпотеки. З цією метою було підроблено рішення Приморського районного суду м. Одеси №1522/19205/14 від 18.07.2014. В подальшому на підставі підробленого рішення суду приватним нотаріусом ОМНО Хома А.С. було прийнято рішення про припинення заборони відчуження майна (іпотечного обтяження), а саме квартири [ADDRESS] . Позивач також зазначає, що із використанням підроблених документів, у тому числі паспорту громадянина України на ім`я [PERSON] - [PERSON] надав нотаріусу документи з метою посвідчення від імені [PERSON] свідоцтва про придбання нерухомого майна на аукціоні з реалізації заставленого майна, внаслідок чого незаконно отримав право власності на вищевказану квартиру. Для цього було надано протокол № 1622364-1/1 від 27.11.2009 року проведення прилюдних торгів з реалізації нерухомого майна, що є предметом іпотеки та акт державного виконавця про реалізацію предмету іпотеки від 15.12.2009 року. На підставі підроблених документів, приватним нотаріусом Хомою А.С., 29.07.2016 року було прийнято рішення про видачу та посвідчення свідоцтва про придбання нерухомого майна на аукціоні з реалізації заставленого майна, зареєстрованого в реєстрі за № 973, згідно якого [PERSON] начебто на аукціоні з реалізації заставленого майна придбав квартиру, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . В подальшому 06.09.2016 року між [PERSON] та ТОВ «Бліц 2011» було укладено договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Хомою А.С.. зареєстровано в реєстрі за №1330 та зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 06.09.2016 року. 24.01.2017 року між ТОВ «Бліц 2011» та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Ластівкою В.М., зареєстровано в реєстрі за №46 та зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 24.01.2017 року. Позивач зазначає, що оскільки за умовами Договору№GL48N718070_blank_04 від 18 грудня 2020 року, укладеному між ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» та ТОВ «БРАЙТ ІНВЕСТМЕНТ» про відступлення прав вимоги Новий кредитор (Позивач) набуває усі права кредитора за основними договорами, то не зважаючи на діючий Іпотечний договір від 16.07.2007 року, укладений між [PERSON] та ВАТ КБ «Надра», вказане відчуження без згоди іпотекодержателя та перереєстрація права власності на квартиру [ADDRESS] підставі підробного рішення суду, унеможливлює позивачеві стягнення з боржника грошових коштів шляхом звернення стягнення на майно. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 22.01.2021 року провадження по справі відкрито в порядку загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання на 11.03.2021 року. У підготовче засідання 11.03.2021 року з`явилися представник позивача та представник відповідача [PERSON] , інші учасники процесу не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи сповіщалися належним чином. Підготовче засідання відкладено на 19.04.2021 року. У підготовче засідання 19.04.2021 року з`явився представник позивача, інші учасники процесу не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи сповіщалися належним чином. Від представника відповідача [PERSON] надійшло клопотання про відкладення розгляду справи. Підготовче засідання відкладено на 23.06.2021 року. У підготовче засідання 23.06.2021 року з`явився представник позивача, інші учасники процесу не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи сповіщалися належним чином. Підготовче засідання відкладено на 22.07.2021 року. 14 липня 2021 року представник позивача надав до суду заяву про зміну предмету позову. 22 липня 2021 року від представника відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, в якому позов не визнавав, зазначив, що відповідач не є стороною кредитного договору, за яким позивач набув право вимоги та не є поручителем за таким договором, майно в іпотеку банку не надавала. На момент укладення договорів відносно спірної квартири в реєстрі обтяжень відомості про іпотеку об`єкта нерухомого майна були відсутні, як на момент відчуження об`єкта на користь [PERSON] , так і на момент придбання цього об`єкта продавцем та його попередниками. Також зазначав, що відповідач при всій своїй розумній обачності не мала жодної об`єктивної та реальної можливості припустити, що протокол про проведення прилюдних торгів з реалізації нерухомого майна та інші документи, надані суб`єктами владних повноважень можуть бути підроблені. Отже, [PERSON] є добросовісною особою, яка придбала нерухоме майно у власність. У підготовче засідання 22.07.2021 року з`явилися представники відповідачів [PERSON] та [PERSON] , інші учасники процесу не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи сповіщалися належним чином. Від представника позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи. Підготовче засідання відкладено на 16.08.2021 року. У підготовче засідання 16.08.2021 року з`явилися представники відповідачів [PERSON] та [PERSON] , інші учасники процесу не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи сповіщалися належним чином. Підготовче засідання відкладено на 21.09.2021 року. У підготовче засідання 21.09.2021 року з`явилися представник позивача та представники відповідачів [PERSON] та [PERSON] , інші учасники процесу не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи сповіщалися належним чином. Сторонам роз`яснено права та обов`язки. Оголошено перерву у підготовчому засіданні на 25.10.2021 року. У підготовче засідання 25.10.2021 року з`явилися представник позивача та представник відповідача [PERSON] , інші учасники процесу не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи сповіщалися належним чином. Ухвалою суду від 25.10.2021 року у задоволенні клопотання представника відповідача [PERSON] про зупинення провадження по справі відмовлено. Протокольною ухвалою суду закрито підготовче засідання та призначено справу до розгляду по суті на 22.11.2021 року. У судове засідання 22.11.2021 року учасники процесу не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи сповіщалися належним чином. По справі оголошено перерву на 17.12.2021 року. У судове засідання 17.12.2021 року з`явилися представник позивача та представник відповідача [PERSON] , інші учасники процесу не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи сповіщалися належним чином. Сторони надали пояснення. По справі оголошено перерву на 19.01.2022 року. У судове засідання 19.01.2022 року з`явилися представник позивача та представник відповідача Мажари Н.В., інші учасники процесу не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи сповіщалися належним чином. Представник позивача позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] позовні вимоги не визнав та просив відмовити у їх задоволенні. Суд, ознайомившись з матеріалами справи, дослідивши надані докази, вислухавши пояснення, приходить до наступних висновків. З матеріалів справи вбачається, що 05 серпня 2020 року відповідно до результатів відкритих торгів, оформлених протоколом електронних торгів № UA-EA-2020-05-12-000017-b від 22.05.2020 року між ПАТ КБ «Надра» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» (далі ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп») був укладений Договір №GL48N718070_blank про відступлення прав вимоги. За умовами даного Договору ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» набуло право вимоги до боржників, майнових поручителів та фінансових поручителів зокрема за Кредитним Договором (з додатками, додатковими угодами, договорами про внесення змін та доповнень тощо) №ОД07/01/2007/840-К/114 від 16.07.2007 року укладеним між [PERSON] та ВАТ КБ «Надра», у тому числі за договорами забезпечення, зокрема, Іпотечним договором від 16.07.2007 року, предметом іпотеки є квартира [ADDRESS] . 18.12.2020 року між ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» та ТОВ «БРАЙТ ІНВЕСТМЕНТ» був укладений Договір №GL48N718070_blank_04 про відступлення прав вимоги. За умовами даного Договору ТОВ «БРАЙТ ІНВЕСТМЕНТ» набуло право вимоги до боржників, майнових поручителів та фінансових поручителів зокрема за Кредитним Договором (з додатками, додатковими угодами, договорами про внесення змін та доповнень тощо) №ОД07/01/2007/840-К/114\~від 16.07.2007\~року укладеним між [PERSON] та ВАТ КБ «Надра», у тому числі за договорами забезпечення. Позивач посилається на те, що відповідно до розділу 2 кредитного договору №ОД/07/07/2007/840-К/114 від 16.07.2007 року, повернення кредиту забезпечується укладенням договору іпотеки, предметом іпотеки по якому є квартира [ADDRESS] . Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до умов Іпотечного договору 16.07.2017 року, предметом іпотеки є квартира [ADDRESS] . З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна вбачається, що запис про іпотеку припинено та припинено запис про обтяження на підставі рішення Приморського районного суду м. Одеси по цивільній №1522/19205/14 від 18.07.2014 року. Однак, як вбачається з обставин, встановлених Київським районним судом м. Одеси по справі №520/5198/16-к, рішення Приморського районного суду м.Одеси по цивільній справі №1522/19205/14 від 18.07.2014 року підроблене. Згідно відповіді Приморського районного суду м. Одеси від 01.02.2019 року, у відповідності до відомостей автоматизованої системи Д-3 документообігу суду, обліково-статистична картка за справою № 1522/19205/14 не реєструвалася. Крім того, з Єдиного державного реєстру судових рішень вбачається, що у провадженні СУ ГУНП в Одеської області перебували матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12015160480004266 від 20 серпня 2015 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.146, ч.2 ст.187, ч.4 ст.189, ч.3 ст.190, ч.4 ст.190, ч.5 ст.27, ч.1 ст.205-1, ч.2 ст.209, ч.2 ст.28. ч.4 ст. 358, ч.3 ст.358, ч.3 ст.365-2 КК України. Зазначене кримінальне провадження наразі перебуває на розгляді Приморського районного суду м. Одеси. 27.11.2020 року постановою СУ ГУНП в Одеської області ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» було визнано потерпілим в даному кримінальному проваджені. З наданих до суду копій матеріалів кримінального провадження вбачається, що групою осіб було розроблено план направлений на незаконне привласнення нерухомого майна, що є предметом іпотеки. З цією метою було підроблено рішення Приморського районного суду м. Одеси №1522/19205/14 від 18.07.2014. В подальшому на підставі підробленого рішення суду приватним нотаріусом ОМНО Хома А.С. було прийнято рішення про припинення заборони відчуження майна (іпотечного обтяження), а саме квартири [ADDRESS] . Після чого із використанням підроблених документів, у тому числі паспорту громадянина України на ім`я [PERSON] - [PERSON] надав нотаріусу документи з метою посвідчення від імені [PERSON] свідоцтва про придбання нерухомого майна на аукціоні з реалізації заставленого майна, внаслідок чого незаконно отримав право власності на вищевказану квартиру. Для цього було надано протокол № 1622364-1/1 від 27.11.2009 року проведення прилюдних торгів з реалізації нерухомого майна, що є предметом іпотеки та акт державного виконавця про реалізацію предмету іпотеки від 15.12.2009 року. На підставі підроблених документів, приватним нотаріусом Хомою А.С., 29.07.2016 року було прийнято рішення про видачу та посвідчення свідоцтва про придбання нерухомого майна на аукціоні з реалізації заставленого майна, зареєстрованого в реєстрі за № 973, згідно якого [PERSON] начебто на аукціоні з реалізації заставленого майна придбав квартиру, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . В подальшому 06.09.2016 року між [PERSON] та ТОВ «Бліц 2011» було укладено договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Хомою А.С.. зареєстровано в реєстрі за №1330 та зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 06.09.2016 року. 24.01.2017 року між ТОВ «Бліц 2011» та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Ластівкою В.М., зареєстровано в реєстрі за №46 та зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 24.01.2017 року. Відповідно до статті 589 ЦК України, частини першої статті 33 Закону України «Про іпотеку» в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотеко держатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотеко держателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, установлених статтею 12 Закону України «Про іпотеку». Загальне правило про звернення стягнення на предмет застави (іпотеки) закріплене в статті 590 ЦК України й передбачає можливість такого звернення на підставі рішення суду в примусовому порядку, якщо інше не встановлено договором або законом. Правове регулювання звернення стягнення на іпотечне майно визначено Законом України «Про іпотеку», згідно з частиною третьою статті 33 якого звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотеко держателя. Згідно з частиною першою статті 7 Закону України "Про іпотеку" за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь- якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до частини другої статті 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обов`язків серед юридичних фактів є, зокрема, договори та інші правочини. За змістом статей 15 і 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Суд приходить до висновку, що оскільки на підставі підробленого рішення Приморського районного суду м. Одеси по цивільній справі №1522/19205/14 від 18.07.2014 без згоди Іпотекодержателя було припинено іпотеку та обтяження на предмет іпотеки, то це призвело до порушення права іпотекодержателя, оскільки в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки він не зможе. Відповідно до статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Отже, припинення договору, з якого виникає забезпечене іпотекою зобов`язання, зіставляють із підставами для припинення права іпотеки. Однак, при цьому слід ураховувати, що відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Будь-які охоронні зобов`язання, які випливають з основного зобов`язання, не повинні припиняти дію зобов`язань, які забезпечують основне зобов`язання, яке залишилось невиконаним. Змістом частин першої, другої статті 590 ЦК України визначено порядок дій заставодержателя (іпотекодержателя) щодо захисту свого права у разі, коли основне зобов`язання не буде виконано у встановлений строк (термін). За змістом статті 11 Закону України «Про іпотеку» іпотекодавець (майновий поручитель) несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов`язання в межах вартості предмета іпотеки. У статті 3 Закону України «Про іпотеку» зазначено, що іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про іпотеку» Іпотека припиняється у разі припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Якщо предметом іпотечного договору є земельна ділянка і розташована на ній будівля (споруда), в разі знищення (втрати) будівлі (споруди) іпотека земельної ділянки не припиняється; з інших підстав, передбачених цим Законом. Пунктами 3.2.1 Іпотечного договору передбачено, що Іпотекодавець має право володіти та користуватися Предметом іпотеки відповідно до його функціонального призначення та технічних можливостей (якщо предметом іпотеки є будівля чи споруда, чи їх частини), а також відповідно до цільового призначення, якщо предметом іпотеки виступає земельна ділянка. Пунктом 3.1.12 Іпотечного договору встановлено, що до виконання зобов`язання у повному обсязі Іпотекодавець не має права, без згоди Іпотекодержателя, розпоряджатися будь-яким чином Предметом іпотеки в цілому або окремим майном, що входить до його складу, а саме відчужувати у будь-який спосіб (продавати, дарувати, обмінювати), знищувати, передавати у володіння і користування (оренду, лізинг) третім особам, а також укладати відносно Предмету іпотеки або його частини будь-які інші угоди без згоди Іпотекодержателя. Судом було з`ясовано, що згоди на припинення іпотеки Іпотекодержателем не надавалось, будь-яких інших підстав для припинення іпотеки, визначених ст. 17 Закону України «Про іпотеку», встановлено не було. Згідно частини третьої\~статті 13 Цивільного кодексу України\~не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6\~статті 3 Цивільного кодексу України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою до інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Отже, внаслідок протиправних дій та на підставі підробного рішення суду в Державний реєстр іпотек було виключено запис про припинення іпотеки та запис про припинення обтяження. Згідно з частиною першою\~статті 4 Закону України «Про іпотеку»\~обтяження нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому законодавством. Згідно зі\~статтею 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»\~державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (державна реєстрація прав) - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно? Записи до Державного реєстру прав на нерухоме майно вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. У разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав (частини перша та друга статті 26 Закону № 1952-ІУ). Якщо судовий акт скасовано, то він не породжує жодних правових наслідків з моменту його ухвалення. За таких умов у разі скасування судового рішення, на підставі якого з Державного реєстру іпотек виключено запис про обтяження, дія іпотеки підлягає відновленню з моменту вчинення первинного запису в Державному реєстрі іпотек, виключеного на підставі рішення суду, яке скасовано, оскільки відпала підстава виключення такого запису. Це означає, що іпотека є дійсною з моменту внесення про неї первинного запису в Державний реєстр іпотек. Відповідно до ст.37 Закону України «Про іпотеку» Іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання. Оскільки, після припинення іпотеки та обтяження було здійснено не одну перереєстрацію права власності на предмет іпотеки, то відновити становище яке існувало до внесення записів про припинення іпотеки та обтяження, можливо лише шляхом скасування записів про припинення іпотеки та обтяження, а також скасування всіх незаконних перереєстрацій, здійснених на предмет іпотеки, поновлення іпотеки та обтяження, а також звернути стягнення на предмет іпотеки, а тому суд вважає позовні вимоги в цій частині обгрунтованими. Щодо визнання недійсним договору купівлі-продажу та свідоцтва про придбання з прилюдних торгів, то\~статтею 23 Закону України «Про іпотеку»\~визначено, що в разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступшщтва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця та має всі його права й несе всі його обов`язки за іпотечним договором у тому обсязі та на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки. За змістом цієї норми на особу, до якої перейшло право власності на майно, обтяжене іпотекою, навіть у випадках, коли до її відома не було доведено інформації про обтяження майна іпотекою, переходять всі права та обов`язки іпотекодавця. Отже, в разі вибуття заставного майна з власності іпотекодавця, законодавством встановлено механізм захисту прав іпотекодержателя шляхом перенесення всіх прав та обов`язків іпотекодавця на особу, до якої перейшло право власності на майно. Така правова позиція міститься в постанові Верховного Суду України від 3 лютого 2016 року у справі № 6-2026цс16, у справі №201/8138/16 від 18.04.2018 року, Відповідно до\~ст. 9 Закону України «Про іпотеку», іпотекодавець має право виключно на підставі згоди іпотекодержателя: -\~зводити, знищувати або проводити капітальний ремонт будівлі (споруди), розташованої на земельній ділянці, що є предметом іпотеки, чи здійснювати істотні поліпшення цієї земельної ділянки; -\~передавати предмет іпотеки у наступну іпотеку; -\~відчужувати предмет іпотеки: -\~передавати предмет іпотеки в спільну діяльність, лізинг, оренду, користування. Отже, незважаючи на діючий Іпотечний договір від 16.07.2007 року, укладений між [PERSON] та ВАТ КБ «Надра», групою осіб, без згоди іпотекодержателя, було здійснено відчуження та перереєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS] на підставі підробленого рішення суду, а в подальшому на підставі свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів та договору купівлі-продажу, що в свою чергу унеможливило стягнення з боржника грошових коштів шляхом звернення стягнення на майно. За таких обставин, наявність у [PERSON] права власності на нерухоме майно, яке набуте без наявних на те законних підстав, включаючи згоду іпотекодержателя, є неправомірним. Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Так, відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набутгя, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. До правовідносин, які виникли з односторонніх правочинів, застосовуються загальні положення про зобов`язання та про договори, якщо це не суперечить актам цивільного законодавства або суті одностороннього правочину (ч. 5 ст. 202 ЦК України). Згідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину Стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю (ч. 1 ст. 215 ЦК України). Частиною 3 ст. 215 ЦК України передбачено, що якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). На підставі частини третьої статті 12 Закону України «Про іпотеку» правочин щодо відчуження іпотекодавцем переданого в іпотеку майна або його передачі в наступну іпотеку, спільну діяльність, лізинг, оренду чи користування без згоди іпотекодержателя є недійсним. Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 02 березня 2016 року у справі № 6-308цс16. Пунктами 3.2.1 Іпотечного договору передбачено, що Іпотекодавець має право володіти та користуватися Предметом іпотеки відповідно до його функціонального призначення та технічних можливостей (якщо предметом іпотеки є будівля чи споруда, чи їх частини), а також відповідно до цільового призначення, якщо предметом іпотеки виступає земельна ділянка. Пунктом 3.1.12 Іпотечного договору встановлено, що до виконання зобов`язання у повному обсязі Іпотекодавець не має права, без згоди Іпотекодержателя, розпоряджатися будь-яким чином Предметом іпотеки в цілому або окремим майном, що входить до його складу, а саме відчужувати у будь-який спосіб (продавати, дарувати, обмінювати), знищувати, передавати у володіння і користування (оренду, лізинг) третім особам, а також укладати відносно Предмету іпотеки або його частини будь-які інші угоди без згоди Іпотекодержателя. Оскільки, припинення іпотеки та обтяження на підставі не існуючого рішення суду є незаконним, то договір купівлі-продажу квартири, яка є предметом іпотеки відповідно до умов іпотечного договору, укладений без згоди іпотекодержателя, а тому має бути визнаний недійсним. Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право на ефективний засіб юридичного захисту. Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. При цьому Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі"Пантелеєнко проти України"зазначив, що засіб юридичного захисту мас бути ефективним, як на практиці, так і за законом. У рішенні від 31 липня 2003 року у справі"Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. У рішенні від 31 липня 2003 року у справі "Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. При чому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи "Каіч та інші проти Хорватії" (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права. Таким чином, Держава Україна несе обов`язок перед зацікавленими особами забезпечити ефективний засіб захисту порушених прав, зокрема - через належний спосіб захисту та відновлення порушеного права. Причому обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права. На це вказується, зокрема, і у пункті 4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 2 листопада 2004 року №15-рп/2004у справі №1-33/2004, де зазначено, що верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, яка здійснюється, зокрема і судом як основним засобом захисту прав, свобод та інтересів у державі. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, ратифікованою Законом України від 17 липня 1997 року, визначено право на справедливий суд, згідно якого кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Однак, відповідно до ст. 513 ЦК України, правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні, яке виникло на підставі правочину, що підлягає державній реєстрації, має бути зареєстрований в порядку, встановленому для реєстрації цього правочину, якщо інше не встановлено законом. Згідно ст. 4 Закону України «Про іпотеку», обтяження нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації відповідно до закону. Положеннями ч.1 ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до правової позиції, сформульованої Верховним Судом в постанові від 20.02.2019 року по справі № 522/3665/17 законний інтерес має, зокрема, такі ознаки: (а) має правовий характер, тобто перебуває у сфері правового регулювання; (б) пов`язанний з конкретним матеріальним або нематеріальним благом; (в) є визначеним. Благо, на яке спрямоване прагнення, не може бути абстрактним або загальним. У позовній заяві особа повинна зазначити, який саме її інтерес порушено та в чому він полягає; (г) є персоналізованим (суб`єктивним). Тобто належить конкретній особі - позивачу (на це вказує слово «її»). Обставинами, що свідчать про очевидну відсутність у позивача законного інтересу (а отже і матеріально-правової заінтересованості), є: (а) незаконність інтересу - його суперечність Конституції, законам України, принципам права; (б) не правовий характер вимог - вимоги не породжують правових наслідків для позивача. Це виключає можливість віднесення спору до «юридичного» відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України; (в) встановлена законом заборона пред`явлення позову на захист певного інтересу (наприклад, заборона оскаржувати рішення дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя особою, яка подала скаргу на суддю); (г) коло осіб, які можуть бути позивачами, прямо визначено законом, і позивач до їх числа не належить (це свідчить про відсутність матеріальної правоздатності); (д) позивач звернувся за захистом інтересів інших осіб - держави, громади, фізичної або юридичної особи без відповідних правових підстав або в інтересах невизначеного кола осіб. Законний інтерес може бути захищено судом, якщо позивач вважає, що його законний інтерес, за захистом якого він звернувся до суду: а) порушено (щодо протиправних діянь, які мали місце і припинилися) або б) порушується (щодо протиправних діянь, які тривають); або в) створюються перешкоди для його реалізації (щодо протиправних діянь, які тривають і є перешкодами для реалізації права в теперішньому або в майбутньому часі) або г) мають місце інші ущемлення законних інтересів. З наведеного слідує необхідність з`ясування судом обставин, що свідчать про порушення інтересу. Позивач повинен довести, що він має законний інтерес і є потерпілим від порушення цього інтересу. Позивачем було доведено, що він є правонаступником первісного кредитора ВАТ КБ «Надра» у правовідносинах зі [PERSON] , які виникли на підставі кредитного договору №ОД07/07/2007/840-К/114 від 16 липня 2007 року, який в свою чергу забезпечений, зокрема, іпотечним договором від 16 липня 2007 року, за яким в іпотеку передано квартиру [ADDRESS] . Відтак, на переконання суду, законний інтерес позивача у даних правовідносинах має правовий характер, тобто перебуває у сфері правового регулювання; пов`язанний з конкретним матеріальним благом; є визначеним та є персоналізованим (суб`єктивним). При цьому, обставини, що свідчать про очевидну відсутність у позивача законного інтересу (а отже і матеріально-правової заінтересованості) відсутні, оскільки відсутні складові, а саме: незаконність інтересу; не правовий характер вимог; встановлена законом заборона пред`явлення позову на захист певного інтересу; коло осіб, які можуть бути позивачами, прямо визначено законом, і позивач до їх числа не належить; позивач звернувся за захистом інтересів інших осіб або в інтересах невизначеного кола осіб. Суд приходить до висновку, що позивач має законний інтерес до правовідносин, які виникли на підставі іпотечного договору від 16 липня 2007 року, за яким в іпотеку передано квартиру [ADDRESS] , який полягає в наявності гарантій забезпечення виконання боржником [PERSON] своїх зобов`язань за кредитним договором №ОД/07/07/2007/840-К/114 від 16 липня 2007 року, а також довів, що є потерпілим від порушення цього інтересу, оскільки неправомірність переходу прав іпотекодержателя на зазначений предмет іпотеки позбавляє можливості позивача бути впевненим у наявності гарантій забезпечення виконання боржником [PERSON] своїх зобов`язань за кредитним договором №ОД/07/07/2007/840-К/114 від 16 липня 2007 року. В постанові ВП Верховного Суду від 26.01.2021 року справа № 522/1528/15-ц, Велика Палата Верховного Суду звертає увагу, що визнання права як у позитивному значенні (визнання існуючого права), так і в негативному значенні (визнання відсутності права і кореспондуючого йому обов`язку) є способом захисту інтересу позивача у правовій визначеності. Тобто, на переконання суду, для належного захисту інтересу від юридичної невизначеності у даних правовідносинах ТОВ «БрайтІнвестмент» може заявити вимогу про фактичне визнання відсутності права вимоги в іншої особи, що має статус іпотекодержателя, шляхом: скасування рішення про державну реєстацію прав та їх обтяжень; поновлення в державному реєстрі іпотек запису про іпотеку; визнання недійсним свідоцтва про придбання нерухомого майна та визнання недійсними відповідних договорів. Щодо заперечень представника відповідача, викладених у відзиві, суд зазначає наступне. Положеннями ст.328 ЦК України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. Відповідно до статті 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього. Згідно положень статті 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Суд зауважує, що право власності на спірну квартиру вибуло за відсутності згоди ВАТ КБ «Надра» як іпотекодержателя, а саме відчуження було проведено на підставі підроблених документів та рішення суду, вказане свідчить, що таке майно вибуло з володіння не з волі власника [PERSON] та ВАТ КБ «Надра» як Іпотекодержателя. У постанові ВП ВС від 14.11.2018 у справі №183/1617/16 суд вказав, що можливість власника реалізувати його право витребувати майно від добросовісного набувача згідно зі статтею 388 ЦК України залежить від того, на якій підставі добросовісний набувач набув це майно у власність, а у разі набуття його за оплатним договором - також від того, як саме майно вибуло з володіння власника чи особи, якій власник це майно передав у володіння. У даній справі суд вказав, що відсутність спрямованого на відчуження нерухомого майна рішення власника (органу державноївлади - Дніпропетровської ОДА) - означає, що держава як власникволю на відчуження цієї ділянки не виявляла. Суди дійшли правильного висновку, щовона вибула з володіння власника поза його волею - без прийняття ним відповідногорішення. Відсутність заперечення користувача земельної ділянки проти її вилучення, не свідчить про належний спосіб вилучення цієї ділянки із земель лісогосподарського призначення, а також про те, що був вияв воліповноважної особи на її відчуження. При цьому, державна реєстрація прав не є підставою набуття права власності, а є лише засвідченням державою вже набутого особою права власності, що унеможливлює ототожнення факту набуття права власності з фактом його державної реєстрації. При дослідженні судом обставин існування в особи права власності, необхідним є перш за все встановлення підстави, на якій особа набула таке право, оскільки сама по собі державна реєстрація прав не є підставою виникнення права власності, такої підстави закон не передбачає. Відповідні висновки зроблені у постанові ОП КГС від 24.01.2020 у справі №910/10987/18. З наведеного вище, суд приходить до висновку що сама лише державна реєстрації права власності за Відповідачем не є способом набуття права власності, оскільки визначним є встановлення підстави, на яких особа набула таке право. Оскільки судом встановлено недійсність договору купівлі-продажу від 24.01.2017 року, укладеного між ТОВ «Бліц 2011» та [PERSON] , суд приходить до висновку державна реєстрація права власності, зроблена на підставі недійсного правочину, суперечить положенням чинного законодавства України та порушує права та інтереси Позивача. Суд враховує правову позицію, викладену у постанові ОП КЦС від 11.11.2019 року, згідно якої іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду (частина перша статті 3 Закону України «Про іпотеку»). Вона має похідний характер від основного зобов`язання і, за загальним правилом, є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (частина п`ята статті 3 Закону України «Про іпотеку»). Оскільки Законом України «Про іпотеку» не передбачено таких підстав для припинення іпотеки, як витребування майна від добросовісного набувача або відсутність згоди власника на передачу нерухомого майна в іпотеку, тому такі підстави не припиняють основне зобов`язання та не є самостійною підставою для припинення іпотеки. З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що сам лише факт добросовісності Відповідача, яка придбала спірне нерухоме майно, не може бути підставою для відмови у захисті порушених прав та інтересів Позивача, якому належить право вимоги до боржника, забезпечене іпотекою. При цьому, суд враховує, зокрема, той факт, що відчуження спірного нерухомого нерухомого майна, що було обтяжене іпотекою, здійснювалось за відсутності згоди Іпотекодержателя та на підставі підроблених документів, тобто за відсутності законних підстав для передачі права власності на іпотечне майно іншій особі і припиненні іпотеки. Суд не погоджується із запереченнями відповідача щодо неправильно обраного способу захисту позивачем з огляду на наступне. Відповідно до положень ч.3 ст.26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. У постановах Касаційного цивільного суду від 16.09.2020 р. у справі №352/1021/19 та Касаційного господарського суду у постанові від 03.09.2020 р. у справі №914/1201/19, суди зазначили, що починаючи з 16.01.2020 р. скасування запису про проведену державну реєстрацію права не може привести до настання реальних наслідків щодо скасування державної реєстрації прав за процедурою, визначеною у Законі. При цьому, у постанові Касаційного господарського суду від 28.10.2020 р. у справі №910/10963/19, суд вказав, що виконанню підлягають виключно судові рішення: 1) про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень; 2) про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень; 3) про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Державний реєстр прав на нерухоме майно містить записи про зареєстровані речові права на нерухоме майно, об`єкти незавершеного будівництва, їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів цих прав, відомості та електронні копії документів, поданих у паперовій формі, або документи в електронній формі, на підставі яких проведено реєстраційні дії, а також документи, сформовані за допомогою програмних засобів ведення Державного реєстру прав на нерухоме майно у процесі проведення таких реєстраційних (ч. 1 ст. 12 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"). Разом з тим державній реєстрації підлягає заявлене право, державна реєстрація якого здійснюється суб`єктом державної реєстрації прав не за власною ініціативою, а на підставах, установлених законом, зокрема за заявою про державну реєстрацію прав, поданою особою, за якою здійснюється реєстрація права. Тобто відносини у сфері державної реєстрації речового права виникають саме між суб`єктом звернення за такою послугою та суб`єктом, уповноваженим здійснювати відповідні реєстраційні дії. При цьому навіть якщо буде встановлено, що суб`єкт державної реєстрації прав дотримався законодавства при внесенні запису про проведену державну реєстрацію права за іншою особою, це не є перешкодою для задоволення позову щодо скасування цього запису, якщо наявність такого запису порушує права чи охоронювані законом інтереси позивача. Відповідна правова позиція викладена у постанові КГС ВС від 11.02.2020 у справі №915/572/17. При цьому, суд не погоджується із посиланням на правову позицію, викладену у постанові ВП ВС від 15.06.2021 у справі №922/2416/17. Обставини у даній справі суттєво відрізняються від справи що розглядається, а крім того пов`язана з процедурою банкрутства фізичної особи-боржника, який є іпотекодавцем. Також суд відхиляє заперечення відповідача в частині відсутності факту нотаріального посвідчення договору про відступлення прав за іпотечним договором. Суд зауважує, що відповідні доводи були викладені у поясненнях відповідача, які були надані до суду в день засідання 19 січня 2022 року. Водночас, ані у відзиві, ані у попередніх засіданнях відповідачем питання щодо нотаріального посвідчення договору про відступлення прав за іпотечним договором не порушувалось, відповідні клопотання щодо надання до суду таких документів не подавалось. Крім того, судом встановлено, що за договором №GL48N718070_blank про відступлення прав вимоги від 05.08.2020 року ТОВФК «Дніпрофінансгруп» набуло право вимоги до боржників, майнових поручителів та фінансових поручителів зокрема за Кредитним Договором (з додатками, додатковими угодами, договорами про внесення змін та доповнень тощо) №ОД07/01/2007/840-К/114\~від 16.07.2007\~року укладеним між [PERSON] та ВАТ КБ «Надра». За договором №GL48N718070_blank_04 про відступлення прав вимоги від 18.12.2020 Договору ТОВ«БРАЙТ ІНВЕСТМЕНТ» набуло право вимоги до боржників, майнових поручителів та фінансових поручителів зокрема за Кредитним Договором (з додатками, додатковими угодами, договорами про внесення змін та доповнень тощо) №ОД07/01/2007/840-К/114\~від 16.07.2007\~року укладеним між [PERSON] та ВАТ КБ «Надра». Таким чином, до нового кредитора перейшло право вимоги саме за кредитним договором, укладеним зі [PERSON] , який забезпечений іпотечним договором. При цьому, в силу положень ч.4 ст.12 ЦПК України, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. За таких обставин, суд доходить висновку про обгрунтованість позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «БрайтІнвестмент» та наявність підстав для їх задоволення. Відповідно до ст.81ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Згідно ст.13ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом, у передбачених ЦПК України випадках. На підставі викладеного,

Outcome: approved