Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-19 00:00:00

Позивачка [PERSON] пред`явила до суду позов до відповідачів [PERSON] , приватного виконавця виконавчого округу Тернопільської області Мелих А.І., у якому просить зняти арешт з 1/2 частини квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , накладений постановою приватного виконавця виконавчого округу Тернопільської області Мелиха Анатолія Івановича про арешт майна боржника від 30 березня 2021 року у виконавчому провадженні №64992849 від 30 березня 2021 року. В обґрунтування заявлених позовних вимог покликається на те, що в квітні 2021 року їй стало відомо про те, що приватним виконавцем виконавчого округу Тернопільської області Мелихом Анатолієм Івановичем накладено арешт на її майно, а саме на 1/2 частину квартири, що знаходиться за адресою [ADDRESS] , яка належить їй на підставі рішення суду від 21 жовтня 2010 року у цивільній справі №2-10713/2010 та у відповідності до ст. 60 Сімейного кодексу України. Проте, у квітні 2021 року, вона дізналася про те, що 30 березня 2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Тернопільської області Мелих А.І. винесено постанову про арешт майна боржника, яким є її чоловік - [PERSON] . Так, позивачка вважає, що такі дії вчиняються приватним виконавцем неправомірно, у зв`язку із чим вона може бути незаконно позбавлена права власності на своє майно. Так, зазначає, що вона не є боржником у виконавчому провадженні №64992849, в порядку виконання якого було накладено арешт на 1/2 квартири, що знаходиться за адресою [ADDRESS] , яка належить їй згідно із судовим рішенням від 21 жовтня 2010 року, ухваленому у цивільній справі №2-10713/2010 та у відповідності до ст. 60 Сімейного кодексу України. При цьому, зазначає, що у березні 2016 року вже зверталась з таким позовом до суду. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 23 грудня 2016 року у справі №607/3105/16-ц скасовано арешт на 1/2 частину належної їй квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Так, зазначає, що перебування її майна під арештом може спричинити його втрату, позбавляє її законного та гарантованого права користуватись, розпоряджатись своєю власністю на власний розсуд та задля задоволення власних потреб. За вказаних обставин просить позов задовольнити. Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 27 квітня 2021 року провадження у зазначеній справі було відкрите, та справу призначено до розгляду у порядку загального позовного провадження, з викликом сторін. 27 серпня 2021 року судом залучено до участі у розгляді справи в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Акціонерне товариство «УніверсалБанк», про що постановлено ухвалу суду, занесену до протоколу судового засідання. 21 вересня 2021 року судом закрито підготовче провадження у вказаній цивільній справі та призначено її до судового розгляду по суті, про що постановлено ухвалу суду, занесену до протоколу судового засідання. 29 листопада 2021 року судом залучено до участі у розгляді справи в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Акціонерне товариство «Таскомбанк», про що постановлено ухвалу суду, занесену до протоколу судового засідання. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, однак, її представник - адвокат Мельник Ю.О. подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, подавши заяву про . визнав у повному обсязі та просив задовольнити. Відповідач - приватний виконавець виконавчого округу Тернопільської області Мелих А.І. у судове засідання не з`явився, однак, подав до суду клопотання про розгляд справи за його відсутності, згідно якого просив відмовити у задоволення позовних вимог, оскільки права позивачки не порушено, арешт на 1/2 частку квартири позивачки [PERSON] не накладався. В межах виконавчого провадження арешт накладено на все нерухоме майно боржника [PERSON] , а не на квартиру в цілому. Представники третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Акціонерного товариства «Універсал Банк» та Акціонерного товариства «Таскомбанк» у судове засідання не з`явилися, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, заяв про розгляд справи за їх відсутності чи відкладення розгляду справи до суду не подавали. Згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого виконкомом Тернопільської міської ради 23 листопада 2007 року [PERSON] належить на праві приватної власності двокімнатна квартира [ADDRESS] загальною площею 191,0 кв.м., житловою площею 37,2 кв.м. Відповідно до свідоцтва про одруження № [NUMBER] , виданого 12 червня 2003 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області України, 12 червня 2003 року зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , про що складено актовий запис №633 Відділу реєстрації актів громадянського стану Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області України. Після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище [PERSON] . У відповідності до рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21 грудня 2010 року, ухваленого у цивільній справі №2-10713/2010 за позивачкою [PERSON] визнано право власності на 1/2 частина квартири [ADDRESS] , як частку у спільному майні подружжя. Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №272081205, сформованої 27 серпня 2021 року, квартири [ADDRESS] загальною площею 191,0 кв.м., житловою площею 37,2 кв.м. зареєстровано на праві приватної спільної часткової власності за [PERSON] - 1/2 частка, на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого виконкомом Тернопільської міської ради 23 листопада 2007 року та за [PERSON] - 1/2 частка, на підставі рішення суду від 21.12.2010 року, ухваленого у цивільній справі №2-10713/2010. 30 березня 2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Тернопільської області Мелихом Анатолієм Івановичем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №64992849 з примусового виконання виконавчого листа №607/8321/13-ц, виданого 20 серпня 2014 року Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області про стягнення із [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк»1403662,46 гривень та 3441 гривню сплаченого позивачем судового збору. 30 березня 2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Тернопільської області Мелихом Анатолієм Івановичем винесено постанову про арешт майна боржника ВП №64992849, якою накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно, що належить боржнику [PERSON] у межах суми звернення стягнення - 1548313,81 гривень. Проаналізувавши в сукупності досліджені докази, встановлені ними обставини та визначені відповідно до них правовідносини сторін, суд приходить до переконання, що позовні вимоги не підлягають до задоволення. Відповідно до ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Спори про право цивільне, пов`язане з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до статтей 15,16 Цивільного процесуального кодексу України розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства. Позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або інший законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідно до вимог ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Із змісту ст. 316 ЦК України вбачається, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, а ст. 317 цього ж Кодексу передбачено, що власникові належить право володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно ч.ч.1, 2 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону. Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядженням своїм майном. Згідно ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону. Відповідно до ч. 5 ст. 59 Закону України "Про виконавче провадження" у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Відповідно до ч. 1 ст. 73 Сімейного кодексу України за зобов`язаннями одного з подружжя стягнення може бути накладено лише на його особисте майно і на частку у праві спільної сумісної власності подружжя, яка виділена йому в натурі. Згідно п. 2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 5 від 03 червня 2016 року "Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Пред`явлені позовні вимоги позивачка обґрунтовує ти, що постановою державного виконавця накладено арешт на все майно боржника [PERSON] , до якого входить також, належна їй 1/2 частина квартири [ADDRESS] . Проте, в порядку поділу спільного майна подружжя, рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21 грудня 2010 року, ухваленого у цивільній справі №2-10713/2010 виділено частки подружжя у квартирі [ADDRESS] та визнано за позивачкою [PERSON] право власності на 1/2 частина квартири [ADDRESS] , як частку у спільному майні подружжя. При цьому, постановою приватного виконавця виконавчого округу Тернопільської області Мелих Анатолія Івановича про арешт майна боржника ВП №64992849 від 30 березня 2021 року накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно, що належить боржнику [PERSON] у межах суми звернення стягнення - 1548313,81 гривень. Відтак, оскільки боржнику [PERSON] на праві приватної спільної часткової власності належить 1/2 частка квартири [ADDRESS] , що стверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №272081205, сформованої 27 серпня 2021 року, отже, спірною постановою приватного виконавця про арешт майна боржника від 30 березня 2021 року, накладено арешт виключно на 1/2 частку квартири [ADDRESS] , яка належить на праві приватної спільної часткової власності [PERSON] . За вказаних обставин, судом не встановлено факту порушення відповідачем приватного виконавця виконавчого округу Тернопільської області Мелих А.І., прав позивачки [PERSON] на користування та розпорядження належною їй власністю - 1/2 частиною квартири [ADDRESS] . Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до переконання про відсутність визначених законом підстав для задоволення позовних вимог. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed