Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-19 00:00:00

До Магдалинівського\~районного суду\~надійшла позовна\~заява [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про визнання права власності на нерухоме майно. Позивач посилається на те, що 04.04.2010 року між нею та [PERSON] було досягнуто згоди про придбання у неї житлового будинку розташованого за адресою: [ADDRESS] . Ціна нерухомого майна була обумовлена в розмірі 5 000 грн. Після чого між ними було досягнуто домовленості, що позивач віддає кошти за вказане нерухоме майно, а [PERSON] зі свого боку зобов`язалася, що після сплати суми нотаріально посвідчити договір купівлі-продажу. Після отримання грошей, [PERSON] договір належним чином не посвідчила, оскільки померла [INFO] . Відповідачі як спадкоємці першої черги із заявами про видачу свідоцтва про право на спадщину на домоволодіння не зверталися. Позивач вважає, що між нею та [PERSON] , як власницею нерухомого майна досягнуто щодо усіх істотних умов договору купівлі-продажу, нею сплачено всю вартість майна, однак неможливо посвідчити договір нотаріально. У зв`язку із чим звертається до суду та прохає визнати за нею право власності на житловий будинок. Позивач в судове засідання не з`явилася, надавши до суду заяву, в якій прохала розглянути справу без її участі, прохала задовольнити позовні вимоги. Відповідачі в судове засідання не з`явилися, надавши до суду заяви, в яких прохали розглянути справу без їхньої участі. Дослідивши докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню за наступних підстав. [PERSON] є власником житлового будинку по [ADDRESS] , згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 23.10.2008 року (а. с. 8). Згідно розписки від 04 квітня 2010 року, [PERSON] отримано плату від [PERSON] за житловий будинок, який розташований за адресою: [ADDRESS] (а. с. 13). Відповідно до ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі внутрішній волі. Правочин має вчинятись у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Згідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до ч. 2 ст. 220 ЦК України якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Виходячи з матеріалів справи, обставини, які склалися, свідчать про наявність укладення договору купівлі-продажу між сторонами. Об`єктивно сторони договору купівлі-продажу порушили вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору. Але позивач і [PERSON] , як сторони правочину (розписки), домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося виконання договору. Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. У відповідності до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до ст. 334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом, при цьому право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішення суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Виходячи з наведеного, суд приходить до висновку, що правочин, який укладено між позивачем та [PERSON] вважається таким, що вчинений правомірно, але неможливо нотаріально посвідчити договір, тому є законні підстави для визнання за позивачем права власності на житловий будинок.

Outcome: approved