Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Жовтневого районного суду м. Харкова з позовом до відповідача [PERSON] , третьою особою зазначивши Департамент реєстрації Харківської міської ради, і просить суд визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що їй на підставі договору купівлі-продажу квартири від 13.03.2009 року, зареєстрованого в реєстрі за №430, посвідченого приватним нотаріусом Серветник А.Г. на праві приватної власності належить квартира, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] є колишнім чоловіком матері позивача, [PERSON] , [INFO] . Після одруження матері позивача з відповідачем, [PERSON] зареєструвала [PERSON] в своїй квартирі, проте, 20.12.2017 року рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова було розірвано шлюб, укладений між [PERSON] та [PERSON] . Позивач вказує, що впродовж всього часу відповідач значиться зареєстрованим у квартирі за адресою: [ADDRESS] , місце перебування відповідача їй не відоме, однак самостійно з реєстрації відповідач не знявся, що в свою чергу ставить [PERSON] у скрутне матеріальне становище через обов`язок сплачувати комунальні послуги за відповідача. У зв`язку з викладеним позивач вимушена звернутися до суду з вказаним позовом. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 03.03.2021 року прийнято позов до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Департамент реєстрації Харківської міської ради про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Призначено судове засідання. 14.04.2021 року ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова заяву про виклик свідків у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Департамент реєстрації Харківської міської ради про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задоволено. Викликано в судове засідання свідків: [PERSON] та [PERSON] . В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримала, в подальшому просила проводити розгляд справи в її відсутність, не заперечувала проти заочного розгляду справи. Належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи відповідач [PERSON] згідно вимог ст. 128 ЦПК України, у судове засідання повторно не з`явився, в порушення ч. 3 ст. 131 ЦПК України про причини неявки суд не повідомив, відзив не надав, у зв`язку з чим на підставі ухвали Жовтневого районного суду м. Харкова від 03.06.2021 року, зазначеній у протоколі судового засідання, проведено заочний розгляд даної справи згідно з вимогами ст.ст. 280-282 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів. Представник третьої особи Департаменту реєстрації Харківської міської ради в судове засідання не з`явився, повідомлений про дату, час та місце судового засідання належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Суд, заслухавши вступне слово позивача, показання свідків, дослідивши письмові докази, приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову, враховуючи наступне. Судовим розглядом встановлено, що [PERSON] народилася [INFO] , про що зроблено відповідний актовий запис №152 та підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданим 24.02.1982 року. Батьками зазначені [PERSON] та [PERSON] (а.с.6). 02.07.2011 року [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , уклали шлюб, про що зроблено відповідний актовий запис №268 та підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 02.07.2011 року. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу - « [PERSON] » (а.с.17). [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу квартири від 13.03.2009 року, зареєстрованому в реєстрі за №430, посвідченого приватним нотаріусом Серветник А.Г. на праві приватної власності належить квартира, яка розташована за адресою: [ADDRESS] (а.с.13). Технічні характеристики квартири підтверджуються копією технічного паспорту на вищевказану квартиру (а.с.10-11). Згідно з довідкою Департаменту реєстрації Харківської міської ради про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб від 18.01.2021 року за адресою: [ADDRESS] зареєстровані наступні особи: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (а.с.8). Відповідно до заочного рішення Жовтневого районного суду м. Харкова позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу - задоволено. Розірвано шлюб, укладений між [PERSON] та [PERSON] , який зареєстрований Ленінським відділом реєстрації актів громадського стану міста Харкова, актовий запис № 47. Після реєстрації розірвання шлюбу прізвище позивача [PERSON] залишено без змін « [PERSON] » (а.с. 9). З відповіді ВП №1 Харківського ХРУП №3 ГУНП в Харківській області від 13.08.2021 року вбачається, що згідно обліків ІПНП та канцелярії ВП № 1 ХРУП № 3 ГУНП в Харківській області звернень та повідомлень щодо перешкод у проживанні або користуванні житловим приміщенням розташованим, за адресою: [ADDRESS] гр. [PERSON] , 1963 р.н. не надходило (а.с.70). Свідок [PERSON] , матір позивача, в судовому засіданні пояснила, що востаннє бачила свого колишнього чоловіка - відповідача у справі, 5 років тому, їх шлюб розірвано в 2017 році, відповідач зловживав спиртними напоями. Де на даний час фактично проживає відповідач - свідкові невідомо. Свідок [PERSON] , сусідка по квартирі, яка проживає по [ADDRESS] , надала показання про те, що востаннє бачила [PERSON] років 6 назад. Зазначила, що він проживав в першому під`їзді на другому поверсі, а вона - в другому під`їзді на 5 поверсі, однак вона всіх у дворі добре знає, оскільки є інвалідом 3 групи і часто гуляла. На даний час в квартирі [ADDRESS] проживає лише [PERSON] . Згідно з ч. 1, 4 ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом (пункт другий вказаної статті). Право приватної власності, згідно частини четвертої наведеної статті Основного закону України, є непорушним. Зазначені положення кореспондуються з вимогами статті 319 ЦК України, відповідно до якої власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною першою статті 321 вказаного кодексу визначено, що право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17.07.1997 року відповідно до Закону України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Частиною 1 ст. 383 ЦК України передбачено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК Української РСР з урахуванням положень ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Згідно з ч. 4 ст. 156 ЖК Української РСР припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно з ч. 1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Положеннями ч. 1 ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно зі ст. 12 ЦПК України та відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасникам справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Статтями 77, 78, 79 ЦПК України встановлено правила визначення належності, допустимості, достовірності та достатності доказів. Так, судом на підставі досліджених доказів встановлено, що власник квартири [ADDRESS] позивач [PERSON] має певні перешкоди у здійсненні нею права користування та розпорядження належною їй власністю, право позивача порушено, оскільки реєстрація місця проживання відповідача - [PERSON] за даною адресою тягне додаткові витрати з боку позивача та порушує її конституційне право щодо розпорядження майном. При цьому, відповідач не має права власності на вищевказану квартиру, у спірній квартирі не проживає приблизно 5 років, в судове засідання не з`явився та протилежного не довів, відзив на позов не подавав та не повідомляв суд про поважність причин його непроживання за адресою реєстрації. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про наявність законних підстав для визнання [PERSON] , [INFO] , таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити суду, та відмінності, які існують в державах - учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. (Проніна проти України, №63566/00, пр.23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 р.). Відповідно до абзацу 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація - внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру та до паспортного документа про місце проживання або місце перебування особи із зазначенням адреси житла. Статтею 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» встановлено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: заяви особи або її законного представника; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою; свідоцтва про смерть; паспорта або паспортного документа, що надійшов з органу державної реєстрації актів цивільного стану, або документа про смерть, виданого компетентним органом іноземної держави, легалізованого в установленому порядку; інших документів, які свідчать про припинення: підстав для перебування на території України іноземців та осіб без громадянства; підстав для проживання або перебування особи у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту; підстав на право користування житловим приміщенням. Враховуючи наведене, відповідно до статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» на підставі судового рішення про позбавлення права користування житловим приміщенням органом реєстрації зняття з реєстрації особи проводиться без додаткового ухвалення рішення суду. На підставі викладеного і

Outcome: approved