Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-09 00:00:00

Позивачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася. Представник позивачки [PERSON] в судове засідання не з`явився та надіслала до суду заяву, у якій просить провести судове засідання без участі позивачки та її представника. Представник відповідача - акціонерного товариства „ІДЕЯ БАНК" в судове засідання не з`явився. Представник відповідача Заставна О.В. надіслала до суду відзив у якому не визнає позовні вимоги, а також зазначає, що у матеріалах справи відсутні належні докази, які б підтверджували розмір витрат на правову допомогу. Третя особа без самостійних вимог на предмет спору - Остапенко Є.М. в судове засідання не з`явився. Позов заявлений з тих підстав, що заборгованість по кредитному договору не є безспірною, нотаріус не перевірив безспірність вимог кредитора, [PERSON] як боржник не була повідомлена про вимоги кредитора. Крім того, [PERSON] вважає, що запроваджений карантин віднесений до форм-мажорних обставин і є підставою для її звільнення від відповідальності за несвоєчасне виконання зобов`язань щодо дострокового повернення всієї суми кредиту, нарахованих процентів, пені та інших нарахувань. Крім того, договір не був нотаріально посвідчений, а тому не міг бути поданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису. Судом встановлено, що 24 жовтня 2019 року між акціонерним товариством „Ідея Банк", товариством з обмеженою відповідальністю „Нью Файненс Сервіс" та [PERSON] було укладено договір кредиту та страхування № М01.00118.005805154, згідно умов якого [PERSON] було надано строковий кредит в сумі 197000 гривень на строк 30 місяців. Процентна ставка була визначена як 16,99 % - змінювана. Повернення заборгованості повинно було здійснюватися щомісячними платежами згідно графіку викладеного в додатку №1 до договору кредиту та страхування. Вказані обставини стверджуються копією договору кредиту та страхування № М01.00118.005805154 від 24.10.2019 року та паспортом споживчого кредиту, який є додатком №1 до договору кредиту та страхування № М01.00118.005805154 від 24.10.2019 року. [PERSON] не виконала свої зобов`язання щодо внесення щомісячних платежів в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором. 14 грудня 2020 року представник акціонерного товариства „ІДЕЯ БАНК" звернувся до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. із заявою про вчинення виконавчого напису. 18 грудня 2020 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. вчинив виконавчий напис про стягнення з [PERSON] на користь акціонерного товариства „Ідея Банк" невиплачених у строк грошових коштів на підставі договору кредиту та страхування № М01.00118.005805154 від 24.10.2019 року. У виконавчому написі зазначено, що за період з 24.04.2020 року по 04.11.2020 року стягується 128012 гривень 56 копійок - строковий основний борг, 52872 гривні 75 копійок - прострочений основний борг, 22218 гривень 62 копійки - прострочені проценти, 914 гривень 97 копійок - строкові проценти, 3250 гривень 50 копійок - строкова плата за обслуговування кредиту, 100 гривень 70 копійок - пеня, 1900 гривень - плата за вчинення виконавчого напису, що становить загальну суму 238524 гривні 60 копійок. 22 січня 2021 року головним державним виконавцем Кельменецького районного відділу державної виконавчої служби Холявчуком А.І. було відкрито виконавче провадження щодо виконання вищевказаного виконавчого напису нотаріуса. Вказані обставини стверджуються копією заяви про вчинення виконавчого напису від 14 грудня 2020 року, копією виконавчого напису від 18 грудня 2020 року, копією постанови про відкриття виконавчого провадження від 22 січня 2021 року. Таким чином між сторонами склалися кредитні правовідносини. Відповідно до статті 18 Цивільного кодексу України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Право вчинення виконавчого напису відповідно до пункту 19 статті 34 Закону України „Про нотаріат" належить до компетенції нотаріусів. При цьому, законодавець визначив, що виконавчий напис - це розпорядження нотаріального органу про примусове стягнення з боржника на користь кредитора грошових сум або передачу чи повернення майна кредитору, вчинене на документах, які підтверджують зобов`язання боржника. В основі вчинення цієї нотаріальної дії лежить факт безспірності певної заборгованості. Частиною першою статті 88 Закону України „Про нотаріат" встановлено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Аналогічні положення містяться в пункті 3.1. Глави 16 „Вчинення виконавчих написів" Розділу ІІ „Порядок вчинення окремих видів нотаріальних дій" Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012 (далі за текстом - Порядок). Отже, виконавчий напис вчиняється нотаріусом за наявності двох умов: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем і якщо з моменту виникнення права на позасудове вирішення спору не минув строк, передбачений законом. Частиною першою статті 87 Закону України „Про нотаріат" передбачено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України (частина 2 статті 87 Закону України „Про нотаріат"). Згідно з пунктами 1.1., 1.2., 3.2., 3.5. Глави 16 "Вчинення виконавчих написів" Розділу ІІ "Порядок вчинення окремих видів нотаріальних дій" Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012 , для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29.06.1999 (1172-99-п) (далі за текстом - Перелік). Під час вчинення виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України №1172 від 29.06.1999 року. Пунктом 2 Розділу „Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин" Переліку в редакції змін, внесених постановою Кабінету Міністрів України №662 від 26.11.2014 року, встановлено, що для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, подаються, а)оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Разом з цим, Київський апеляційний адміністративний суд постановою від 22.02.2017 року, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року у справі № 826/20084/14, визнав незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України №662 від 26.11.2014 року "Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів", зокрема, в частині пункту 2 змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Визнання акта суб`єкта владних повноважень нечинним означає втрату чинності таким актом з моменту набрання чинності відповідним судовим рішенням або з іншого визначеного судом моменту після прийняття такого акта. Київський апеляційний адміністративний суд дійшов висновку про необхідність визнання нечинною Постанови Кабінету міністрів України №662 від 26.11.2014 року "Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів" в частині, з моменту її прийняття. З огляду на викладене до спірних правовідносин підлягає застосуванню постанова Кабінету Міністрів України „Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів" №1172 в редакції від 29.11.2001 року. Пунктом 1 зазначеного Переліку в редакції від 29.11.2001 року передбачено, що для одержання виконавчого напису за нотаріально посвідченими угодами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно, нотаріусу подаються: а) оригінал нотаріально посвідченої угоди; б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Також, підпунктом 5.1. пункту 5 глави 16 „Вчинення виконавчих написів" розділу ІІ „Порядок вчинення окремих видів нотаріальних дій" Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України №296/5 від 22.02.2012 року (в редакції чинній станом на 18.12.2020 року - дату вчинення спірного виконавчого напису) встановлено, що виконавчий напис вчинюється на оригіналі документа (дублікаті документа, що має силу оригіналу), що встановлює заборгованість. Судом встановлено, і цей факт відповідачем не заперечувався, що договір кредиту та страхування № М01.00118.005805154 від 24 жовтня 2019 року між сторонами нотаріально не посвідчувався, що виключає надання відповідачем оригіналу такого договору нотаріусу. А тому у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Остапенка Є.М. були відсутні правові підстави для вчинення виконавчого напису. Отже, станом на 18.12.2020 року - дату вчинення спірного виконавчого напису нотаріуса чинне законодавство передбачало можливість вчинення виконавчого напису лише за умови подання оригіналу нотаріально посвідченого договору чи його дублікату, що має силу оригіналу. Вчинення виконавчого напису на підставі копій інших договорів (укладених в простій письмовій формі) чинним законодавством не передбачалось. Вчинення нотаріусом виконавчого напису за відсутності надання йому особою, яка звертається із відповідною заявою про вчинення виконавчого напису, необхідних оригіналів договорів чи їх дублікатів має наслідком визнання такого виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Враховуючи наведене, суд вважає, що позовні вимоги слід задовольнити частково. Зокрема, позивачка та її представник не надали суду доказів, які б підтверджували, що розмір заборгованості [PERSON] перед акціонерним товариством „Ідея Банк" був меншим ніж зазначено у виконавчому написі. Суд вважає безпідставним посилання позивачки на обов`язок нотаріуса повідомити [PERSON] про звернення акціонерного товариства „Ідея Банк" із заявою про вчинення виконавчого напису. Зокрема таке повідомлення не передбачене Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України №296/5 від 22.02.2012 року. Суд також вважає безпідставним посилання [PERSON] на ту обставину, що у даному випадку через введений карантин у неї виникли форс-мажорні обставини. . Згідно до ст. 14 Закону України „Про торгово-промислові палати в Україні", торгово-промислова палата України засвідчує форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), а також торговельні та портові звичаї, прийняті в Україні, за зверненнями суб`єктів господарської діяльності та фізичних осіб. Частиною 1 статті 14-1 вищевказаного Закону передбачено, що торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно. Приписами частини другої статті 14-1 Закону України „Про торгово-промислові палати в Україні" обставини непереборної сили визначено як форс-мажорні обставини, що є надзвичайними та невідворотними обставинами, які об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами. Перелік обставин, які можуть вважатися форс-мажорними, визначено частиною другою статті 14-1 цього Закону, однак, такий перелік не є вичерпним. Зокрема суд враховує, що форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості виконання зобов`язання, повинна довести їх наявність не тільки самих по собі, але і те, що такі обставини були форс-мажорними саме для даного конкретного випадку виконання господарського зобов`язання. Суд вважає, що [PERSON] не довела, що введений карантин був форс-мажорною обставиною для виконання нею своїх зобов`язань перед акціонерним товариством „Ідея Банк". Суд також бере до уваги, що [PERSON] не подала до суду сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили). Відповідно до рішення ЄСПЛ у справі „Ruiz Torija проти Іспанії" метою мотивування є показати сторонам, що їх почули і, таким чином, це сприятиме тому, щоб вони погодились із рішенням. Водночас це зобов`язує суддю обґрунтовувати свої міркування об`єктивними аргументами і дотримуватись прав сторони захисту. Проте, обсяг обов`язку мотивування може змінюватися залежно від характеру рішення і має аналізуватись у світлі обставин справи. Суд не мусить надавати відповіді на кожне порушене питання („Van de Hurk проти Нідерландів" §61), проте з рішення має бути ясно зрозуміло, що головні проблеми, порушені у даній справі, були вивчені („Boldea проти Румунії" §30) і була надана конкретна і чітка відповідь на аргументи, які є вирішальними для вирішення справи („Морейра Феррейра проти Португалії") . Згідно до статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, згідно ст.ст.133,141 ЦПК України з відповідача на користь позивачки слід стягнути 908 гривень в рахунок відшкодування витрат понесених по сплаті судового збору. На підставі ст.ст. 16,18,ЦК України, статті 34,87,88 Закону України „Про нотаріат", п.п.1.1., 1.2., 3.2., 3.4, 3.5 глави Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України №296/5 від 22.02.2012, постановою Кабінету Міністрів України „Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів" №1172 в редакції від 29.11.2001 року,

Outcome: partial