Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-10 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про зміну способу стягнення аліментів. В обґрунтування позовних вимог зазначив про те, що він проживав у цивільному шлюбі з відповідачем. Їхнє подружнє життя не склалося і вони разом не проживають. Під час проживання з відповідачем у них народилася спільна дочка - [PERSON] [INFO] . Згідно рішення Черкаського районного суду від 13 жовтня 2021 року, справа № 707/1930/21, він має сплачувати аліменти на утримання його дочки [PERSON] в розмірі 1/4 заробітку і всіх видів доходів, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. На даний час так склалися обставини, що він не має можливості сплачувати таку суму. Згідно рішення Чорнобаївського районного суду від 25 грудня 2013 року з нього стягуються аліменти на утримання іншої його неповнолітньої дочки щомісячно в розмірі 1/4 заробітку і всіх видів доходів, але не менше 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Крім того, він є інвалідом третьої групи, потребує постійного лікування та дорогих ліків. Має на утриманні батьків пенсіонерів, яким теж допомагає фінансово, що підтверджується довідкою з сільської ради. Щоб якось прожити він, будучи інвалідом, пішов працювати водієм в м. Черкаси, де проживає в гуртожитку, за який щомісячно теж сплачує кошти. Проживає з цивільною дружиною, яку теж потрібно фінансово забезпечити. Всі ці обставини не дають йому можливості сплачувати аліменти в тому розмірі, який присуджено судом. Позивач вказує також, що йому потрібно харчуватись, одягатись, сплачувати комунальні послуги, купувати ліки та інше, а такої фінансової можливості він не має. Влаштуватись на ще одну роботу йому не дозволяє стан його здоров`я. Він не відмовляється сплачувати аліменти, але має можливість сплачувати щомісячно у твердій грошовій сумі в розмірі 1000 гривень. Крім того, відповідач перешкоджає йому брати участь у вихованні дитини, не дає можливості бачити дочку, лише хоче фінансового забезпечення. Відповідач працездатна і теж повинна утримувати дочку. З огляду на вказані обставини, позивач просить змінити спосіб стягнення аліментів, які стягуються з нього на користь [PERSON] , на утримання [PERSON] з 1/4 частини заробітку і всіх видів доходів, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку на тверду грошову суму в розмірі 1000 гривень щомісячно. До початку слухання справи по суті позивачем подано до суду заяву про уточнення позовних вимог, в якій він, посилаючись на ті ж підстави, що і в позовній заяві, просить суд змінити спосіб стягнення аліментів, які стягуються з нього на користь [PERSON] , на утримання [PERSON] з 1/4 частини заробітку і всіх видів доходів, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку на 1/6 частину всіх видів доходів щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Суд констатує, що по суті вказаною заявою позивач просить змінити розмір, а не спосіб стягуваних аліментів. Представником відповідача подано до суду відзив на первісну позовну заяву про зміну способу стягнення аліментів, в якій заперечує повністю проти вимог заяви, вказуючи на те, що аліменти, які стягуються з позивача на користь відповідача не може бути зменшено до 1000,00 грн. у зв`язку із тим, що вказаний розмір є меншим ніж законодавчо встановлені 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку як мінімальна сума, яка може бути стягнута, що становить станом на 01.12.2021 року - 2100,00 гривень. Також, представник відповідача зазначає, що оренда позивачем житла, матеріальна допомога батькам, та наявність цивільної дружини ніяк не повинно впливати на його обов`язок утримувати дитину. Представник відповідача вказує на те, що довідка про доходи, надана відповідачем не може бути належним доказом, оскільки не засвідчена підписами уповноважених осіб, позивач не надав жодних доказів щодо зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я. Також, позивач не скористався правом на оскарження рішення Черкаського районного суду від 13.10.2021 року про стягнення з нього аліментів саме у розмірі 1/4 частини. Крім того, просив стягнути з позивача витрати на правову допомогу у розмірі 8000,00 грн. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити, виходячи з наступного. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] є батьком [PERSON] [INFO] , що підтверджується свідоцтвом серії [NUMBER] від 20.08.2020 року. Позивачем подано до суду довідку про доходи, де зазначено, що він працює водієм в ПП "Еліт-Транс", суму доходу за період з квітня по вересень 2021 року, та суму сплачених аліментів за цей період, однак вказану довідку суд не бере до уваги, оскільки підписи уповноважених осіб та печатка підприємства на ній відсутні. Згідно довідки від 10.2021 року № 1287, позивач згідно договору оренди № 543 у СТОВ "Агроко" отримав орендну плату за земельний пай у 2021 році у розмірі 9316,77 грн., з якої відраховано аліментів у розмірі 1875,00 грн. відповідно до виконавчого листа. Згідно довідки Управління з питань виплати пенсій ГУ ПФУ у Черкаській області від 04.10.2021 року № 2300-0403-8/57963, за період з 01.09.2020 року по 30.09.2021 року з позивачу нараховано пенсії на суму 28000,00 грн, та утримано аліментів на суму 9374,70 грн. Згідно пенсійного посвідчення № [NUMBER] від 25.04.2012 року серії [NUMBER] , [PERSON] [INFO] є інвалідом третьої групи, та згідно довідки МСЕК серії 10ААА № 921825, виданої 15.03.2012 року йому протипоказана важка фізична праця та рекомендовано стаціонарне лікування у неврологічному відділенні. Позивачем надано копії скріншотів квитанцій про сплату коштів за гуртожиток з червня по вересень2020 року, квітень 2021. Відповідно до довідки виконавчого комітету Іркліївської сільської ради Чорнобаївського району Черкаської області від 05.10.2021 року № 472, [PERSON] фінансово допомагає своїм батькам - [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO]., які отримують пенсію та якої їм не вистачає на лікування та прожиття. Позивач у позовній заяві посилається на рішення Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 25.12.2013 року, згідно з яким з нього також стягуються аліменти на ще одну дитину у розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку, однак вказане рішення суду не надав. Також, [PERSON] не надав і рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 13.10.2021 року. Вказане рішення суду додано до відзиву відповідача, згідно з яким позовні вимоги [PERSON] задоволено частково, з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання його доньки [PERSON] в розмірі 1/4 заробітку і всіх видів доходів щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 17 серпня 2021 року і до досягнення донькою повноліття. Як вбачається із вказаного рішення суду, [PERSON] подавав відзив на позовну заяву, в якому просив стягувати з нього 1/6 частину від усіх видів його доходу. Рішення суду від 13.10.2021 року набрало законної сили 13.11.2021 року і перебуває на стадії виконання. Даючи правову оцінку обставинам вказаної справи, суд виходить з наступних мотивів. Відповідно до частини дев`ятої статті 7 Сімейного кодексу України, сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Згідно з частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Обсяг відповідальності батьків не залежить від проживання їх разом чи окремо від дитини, і цей факт не звільняє від обов`язку забезпечувати такі умови життя дитини, які є достатніми для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, соціального та духовного розвитку. Відповідно до ст. 273 СК України, якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-якого з них змінити розмір встановлених аліментів або звільнити від їх сплати. Вказана норма містить дві підстави для коригування аліментів: а) шляхом зміни розміру аліментів у бік зменшення або збільшення; б) шляхом звільнення платника аліментів від їх сплати. Аліментні правовідносини існують тривалий час. Тому матеріальний або сімейний стан особи, яка одержує аліменти, а також того, хто їх сплачує, протягом цього часу може істотно змінитися як у бік погіршення так і у бік покращення. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України№789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. У статті 192 СК України наведено перелік обставин, за яких суд може винести рішення, зокрема, про збільшення (зменшення) розміру аліментів. Такими обставинами є: зміна матеріального стану, зміна сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я як особи, з якої стягуються аліменти, так і особи, на чию користь вони стягуються, та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Тому, виходячи з вимог чинного законодавства, вказані обставини повинні бути суттєвими і відігравати значну роль у житті заявника, платника аліментів та доведеними при розгляді спору про зменшення або збільшення розміру аліментів, встановлених рішенням суду. Отже, з положень ст. 181 та ст. 192 СК України вбачається, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. У зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Таким чином, з викладеного вище вбачається, що Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного рішенням суду. Із зазначених норм закону також випливає, що зміна розміру аліментів, визначеного рішенням суду є правом суду, а не його обов`язком та може бути застосовано при наявності відповідних обставин для цього. Згідно з пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. З аналізу зазначених правових норм також вбачається, що при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі. Особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів. При цьому, суд, з урахуванням встановлених обставин і сукупності належних та допустимих доказів, при наявності підстав щодо неможливості сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі, може вирішити питання щодо зменшення розміру аліментів. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 1 та 2 ст. 77 ЦПК України). Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно зі ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Отже, враховуючи встановлений частиною першою статті 81 ЦПК України обов`язок доказування, у справах про зміну розміру аліментів позивач повинен довести як наявність обставин, передбачених статтею 192 СК України, так і те, що ці обставини виникли після ухвалення рішення про стягнення аліментів (визначення аліментів за домовленістю між батьками) та існують на момент звернення з позовом. Аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 02.04.2020 у справі 27/21323/17 (провадження № 61-8597св18). Звертаючись до суду з позовом про зменшення розміру аліментів, позивач посилався на те, що не в змозі сплачувати аліменти у розмірі 1/4 частини від усіх його доходів, оскільки отримує мінімальну заробітну плату, є інвалідом третьої групи та потребує постійного лікування, має сплачувати за гуртожиток та утримувати цивільну дружину та непрацездатних батьків, сплачує аліменти у розмірі 1/4 частини від усіх доходів ще на одну дитину згідно рішення Чорнобаївського районного суду. Суд зазначає, що обставини, на які посилається позивач, а саме його обов`язок допомагати батькам пенсіонерам, утримувати себе та цивільну дружину не впливає на його обов`язок утримувати дитину та не можуть впливати на розмір стягуваних аліментів. Проте, всупереч вимогам ст.ст. 12, 81 ЦПК України, позивачем не доведено належними та допустимими доказами факту погіршення свого майнового стану, як платника аліментів, не надано належних доказів отримання мінімальної заробітної плати, погіршення стану здоров`я та потреби у постійному лікуванні, після ухвалення судового рішення про стягнення аліментів від 13.10.2021 року, які б були підставою для зменшення розміру аліментів у порядку ст. 192 СК України. Жодних нових обставин та доказів, які б підтверджували погіршення матеріального, сімейного становища чи погіршення стану здоров`я позивача, які не були досліджені та враховані Черкаським районним судом Черкаської області при постановленні рішення від 13.10.2021 (справа № 707/1930/21), яке набрало законної сили та не було оскаржено ним у справі, позивач не надав. Посилання позивача на відсутність достатнього щомісячного заробітку, необхідного для сплати аліментів на двох дітей та для забезпечення особистих потреб без надання відповідних доказів погіршення його майнового стану не є підставою для зменшення розміру аліментів на дитину та не звільняє його від обов`язку утримання доньки на рівні з матір`ю. Крім того, розмір стягуваних з нього аліментів за рішеннями двох судів, як зазначав позивач, по 1/4 частині на кожну дитину у сумі не перевищує граничного розміру стягнення 50 % від заробітної плати боржника у разі стягнення аліментів, що передбачено ст. 70 ЗУ "Про виконавче провадження". Таким чином, беручи до уваги вищенаведені обставини, що мають істотне значення для визначення розміру аліментів, враховуючи право дитини на достойний рівень матеріального забезпечення і обов`язок батьків утримувати дітей до їх повноліття, суд вважає, що розмір аліментів, які стягуються з позивача на дитину, не може бути безпідставно заниженим. Зважаючи на вищевикладене, інтереси дитини, яка має право на достойний рівень матеріального забезпечення, суд вбачає відсутність правових підстав для зменшення розміру аліментів, які стягуються з позивача на користь [PERSON] на утримання доньки [PERSON] [INFO] з 1/4 частини на 1/6 частину від доходів позивача, оскільки правові підстави для такого рішення ним не доведені. На підставі вищевказаного, суд вважає необхідним відмовити у задоволенні позову. Щодо витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. До витрат, пов`язаних із розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду (ч. 3 ст. 133 ЦПК України). Частиною 2 статті 141 ЦПК України встановлено, що судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до наявних в матеріалах справи доказів встановлено, що відповідачем понесені судові витрати на правову допомогу. На підтвердження понесених витрат на правову допомогу представником відповідача надано договір про надання юридичних послуг від 07.12.2021 р. № 01/12-21, укладений між ФОП [PERSON] та [PERSON] , відповідно до яких розмір послуг адвоката склав 8000,00 грн., меморіальний ордер № @2PL840063 від 07.12.2021 р. про сплату [PERSON] 8000,00 грн. за надання юридичних послуг ФОП [PERSON] , проте стороною відповідача не надано акту приймання виконаних робіт з детальним описом наданих юридичних послуг. Згідно з правовою позицією, викладеною у постанові ВСУ від 05.06.2018 року у справі № 904/8308/17, підставою для відмови у розподілі витрат на професійну правничу допомогу в заявленій сумі може бути ненадання переліку послуг (робіт), наданих (виконаних) адвокатом. Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Беручи до уваги те, що судом справа розглядалась у спрощеному позовному провадженні без виклику сторін, представником відповідача подано до суду відзив на позовну заяву та клопотання про закриття провадження у справі, правову позицію ВСУ, викладену у постанові від 05.06.2018 року у справі № 904/8308/17, виходячи з засад розумності, справедливості та співмірності витраченого часу для надання правової допомоги з розміром витрат, суд вважає, що заявлені витрати на правову допомогу є неспівмірними з обсягом виконаних робіт, а тому підлягають до часткового задоволення у розмірі 2000,00 грн. У зв`язку з тим, що у задоволенні позовних вимог [PERSON] суд вважає за необхідне відмовити, тому згідно з ст. 141 ЦПК України, до стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] підлягають витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2000,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved