Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-17 00:00:00

[PERSON] (далі по тексту - позивач, [PERSON] ) звернувся до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] (далі по тексту - відповідач, [PERSON] ) про стягнення заборгованості. Позовні вимоги мотивовані тим, 16.09.2016 між позивачем та відповідачем укладено Договір позики (далі - Договір), посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Леонтьєвим Г.О., зареєстрований в реєстрі за №1075. Відповідно до положень п. 1, 2 Договору, позивач передав у власність відповідачу грошові кошти в сумі 1 008 480, 00 гривень, які останній зобов`язався повернути до 16.12.2016. Своїм підписом на Договорі відповідач підтвердив факт отримання суми позики. Однак, у встановлені договором строки, відповідач не повернув суму позики, у зв`язку з чим за ним утворилась заборгованість у розмірі 2194582,01 гривень, яка складається з 1008480,00 грн. - сума боргу; 795684,01 - пеня за порушене зобов`язання; 314160,00 грн. - інфляційне збільшення боргу; 76258,00 грн. - три відсотки річних, яку позивач і просить стягнути з відповідача, а також суму судового збору в розмірі 9605,00 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 30000,00 грн. Ухвалою суду від 23.09.2019 відкрито провадження у даній справі та призначено її до розгляду в порядку загального позовного провадження в підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 24.03.2020 закрито підготовче судове засідання та призначено справу до розгляду по суті. Заочним рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 14.08.2020 задоволено позов [PERSON] . Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] суму боргу за договором позики від 16.09.2016, посвідченого в приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Леонтьєвим Г.О., зареєстрованого в реєстрі за № 1075 в розмірі 2194582,01 грн., з яких: 1008480,00 грн. - сума боргу; 795684,01 грн. - пеня за порушене зобов`язання; 314160,00 грн. - інфляційне збільшення боргу; 76258,00 грн.- три відсотки річних, судовий збір у розмірі 9605,00 грн. та послуги надання правової допомоги у розмірі 30000, 00 грн. Ухвалою суду від 28.01.2021 поновлено представнику відповідача [PERSON] - [PERSON] строк на подання заяви про перегляд заочного рішення Дарницького районного суду м. Києва від 14.08.2020. Скасовано заочне рішення Дарницького районного суду м. Києва від 14.08.2020 по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості, а справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження в підготовче судове засідання. 05.04.2021 представником позивача подано заяву про збільшення позовних вимог, в якій позивач просить стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 2331987,04 гривень, яка складається з 1008480,00 грн. - сума боргу; 795684,01 - пеня за порушене зобов`язання; 398105,51 грн. - інфляційне збільшення боргу; 129717,52 грн. - три відсотки річних Позивач у судове засідання не з`явився, однак його представник в судовому засіданні вимоги позову, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, підтримав в повному обсязі та просив позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. Клопотання про відкладення розгляду справи до суду не надіслав. Про причину неявки суд не повідомив, відзив та інші заяви з процесуальних питань від нього до суду не надходили. Представник відповідача в судовому засіданні заперечувала проти вимог позову. Вказала, що позивачем неправомірно ставиться вимога про стягнення пені, оскільки вона не передбачена умовами договору позики. Крім того, позивач навів суду невірні розрахунки через допущену помилку у визначенні боргового періоду, що призвело до безпідставного збільшення заборгованості. Також заперечувала проти покладення на відповідача витрат на правничу допомогу. Суд, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи, 16.09.2016 між позивачем та відповідачем укладено Договір позики (далі - Договір), посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Леонтьєвим Г.О., зареєстрований в реєстрі за № 1075 (а.с. 6-7). Відповідно до положень п. 1 Договору, позивач передав у власність відповідачу грошові кошти в сумі 1 008 480, 00 гривень. Пунктом 2 Договору встановлено, що зазначену вище суму Позичальник взяв в борг та зобов`язався повернути її у строк до 16.12.2016. Вказана суми передавалась Боржнику у власність без нарахування відсотків (п. З Договору). Пунктом 4 Договору встановлено, що Позикодавець передає грошові кошти в сумі визначеній в пункті 1 Договору, Позичальнику в день підписання сторонами цього договору. Своїм підписом на Договорі Позичальник підтвердив факт отримання суми позики в розмірі 1 008 480 (один мільйон вісім тисяч чотириста вісімдесят) гривень 00 копійок. Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Договір є укладеним, відповідно до ст. 638 ЦК України, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. На підтвердження чого посвідчують своїми підписами, що відповідає даним правовідносинам. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ст. 1046 Цивільного кодексу України (далі за текстом - ЦК України) за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики вважається укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. При цьому, згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Відповідач умов договору позики у визначені у ньому строки не виконав у зв`язку з чим за ним утворилась заборгованість перед позивачем у розмірі 1 008 480,00 грн. Позивачем на адресу відповідача надсилалась повідомлення-вимога від 24.06.2019 про погашення заборгованості за Договором позики, яка відповідачем була проігнорована. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. А згідно зі стст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. За таких обставин суд приходить до висновку про задоволення позовних щодо стягнення заборгованості за невиконання договору позики у розмірі 1 008 480,00 грн. Частина 1 статті 546 ЦК України визначає види забезпечення виконання зобов`язання, а саме: неустойку, поруку, гарантію, заставу, притримання, завдаток, право довірчої власності. Відповідно до ст.549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові в разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (ч.2 ст.549 ЦК). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст.549 ЦК). Як встановлено із матеріалів справи сторони не передбачили в умовах договору позики можливість сплати пені та не визначали її розмір. Однак, саме зобов`язання зі сплати пені має визначатися згідно з укладеним сторонами договором, інакше буде порушуватися принцип свободи договору, оскільки сторони вправі і не передбачати будь-яких санкцій за порушення строків розрахунку. Відтак, суд приходить до висновку про відсутність підстав для стягнення пені з відповідача у розмірі, не погодженому в договірному порядку та прямо не передбаченому законом, зокрема у сумі 795684,01 грн. Статтею 1050 ЦК України передбачено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. А згідно зі ст. 625 цього Кодексу боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно п.7 Договору у разі прострочення Позичальником повернення позики в термін, зазначений в п. 2 цього договору, Позикодавець вправі буде пред`явити цей договір до стягнення в порядку і в строки, передбачені чинним законодавством України. З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що станом на 31.03.2021 сума заборгованості позичальника [PERSON] за договором позики №1075 від 16.09.2016 становить 1 536 303,03 грн., з яких: 1 008 480,00 грн. - сума боргу; 398 105,51 грн. - інфляційне збільшення боргу; 129 717,52 грн. - три відсотки річних. Частинами 1, 2, 3 та 4 ст.12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В тому числі, суд враховує вимоги ст.80 ЦПК України, зокрема достатність доказів для вирішення справи, наданих до суду. Разом з тим, відповідачем суду не надано жодних належних та допустимих доказів в заперечення позовних вимог, щодо стягнення боргу, з урахуванням 3% річних та інфляційних втрат, не здобуто таких доказів і в ході судових засідань. Повно та всебічно дослідивши обставини справи, оцінивши зібрані докази у їх сукупності, врахувавши те, що відповідач не виконує належним чином взяті на себе зобов`язання за вищезазначеним договором, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. У зв`язку з викладеним суд стягує з відповідача на користь позивача заборгованість за договором позики у загальному розмірі 1 536 303,03 грн., з яких: 1 008 480,00 грн. - сума боргу; 398 105,51 грн. - інфляційне збільшення боргу; 129 717,52 грн. - три відсотки річних Судові витрати відповідно до ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України покладаються на відповідача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, з відповідача підлягає стягненню сума сплаченого судового збору у розмірі 7 491,00 грн. Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу. Згідно зі ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Так, підготовка до розгляду справи, збір доказів та представництво інтересів позивача в суді здійснювалось адвокатом Чекуновим Костянтином Володимировичем відповідно до Договору про надання правової допомоги від 20.06.2019 №38FE-CC/20-06-2910. В попередньому розрахунку судових витрат вказано, що позивач очікує в межах цивільної справи понести витрати на наступні юридичні послуги: попередня консультація довірителя, підготовка повідомлення-вимоги про повернення заборгованості, складання та подання належним чином оформленої позовної заяви, складання та підготовка заяви про забезпечення позову, збір доказів, представництво в судових засіданнях. В позовній заяві позивач просить стягнути витрати з оплати послуг надання правової допомоги в розмірі 30000,00 грн. З матеріалів позову вбачається, що позивач сплатив 30000,00 грн. на рахунок адвокатського об`єднання «Берілстоун», що підтверджується квитанцією № 0.0.1392754782.1 від 25.06.2019 з призначенням платежу - надання правової допомоги згідно договору від 24.06.2019, хоча договір про надання правової допомоги укладено між АО «Берілстоун» та [PERSON] 20.06.2019. Крім того, у вказаній квитанції не зазначено, що кошти сплачуються за надання правової допомоги саме у вказаній справі, враховуючи, що дата укладення договору у квитанції вказана інша. Крім того, як вбачається із договору про надання правничої допомоги, розмір гонорару адвоката не встановлений сторонами договору у фіксованому розмірі. Водночас, позивачем не надано детального опису робіт для визначення розміру витрат на правничу допомогу, оскільки такий розмір залежить від обсягу послуг та часу витраченого представником позивача та не надано акту-передачі виконаних робіт. Відповідно до висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 03.03.2021 по справі №379/1487/18, не може підлягати задоволенню заява щодо стягнення витрат на правову допомогу у разі неподання заявником всіх, передбачених законодавством документів для підтвердження понесення відповідних витрат, у тому числі й детальний опис робіт/послуг, виконаних адвокатом. Враховуючи викладене та відповідно до ст. 141 ЦПК України вимога про відшкодування витрат на професійну правову допомогу задоволенню не підлягає. На підставі викладеного та

Outcome: partial