Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-11 00:00:00

Стислий виклад позицій сторін: [PERSON] 07.10.2021 звернулася до суду з позовом, в якому просить стягувати щомісячно з [PERSON] на її користь аліменти на сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 3400 грн, починаючи стягнення з дня подання позовної заяви і до закінчення навчання - 30.06.2023, звільнити її від сплати судового збору на піставі п. 3 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" та стягнути з відповідача на її користь судові витрати. Свої вимоги мотивує тим, що 16.01.2015 між нею та відповідачем розірвано шлюб. За час перебування у ньому у них народився син [PERSON] , [INFO] . Зараз син навчається у Стрийському коледжі Львівського національного аграрного університету на 4-му курсі. Відповідач інших дітей не має, аліменти нікому не сплачує, працює, тому має можливість щомісячно сплачувати аліменти на навчання сина у заявленому розмірі. У судове засідання позивачка не з`явилася, від її представника - адвоката Керницького В.М. 28.10.2021 надійшла заява про проведення судового засідання без участі позивачки та її представника, в якій позовні вимоги підтримав повністю, просив їх задовольнити, а також 12.01.2022 - заява, у якій позивачка не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не з`явився, жодних доказів на спростування обґрунтувань позивачки та будь-яких заяв та клопотань щодо процесуальних питань суду не подавав, хоча був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи у встановленому законом порядку. Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії у справі: ухвалою Долинського районного суду Івано-Франківської області від 11.10.2021 відкрито провадження по даній цивільній справі за правилами загального позовного провадження та надано відповідачу строк для надання відзиву. 28 жовтня 2021 року від представника позивачки - адвоката Керницького В.М. надійшла заява про проведення судового засідання без участі позивачки та її представника. 17 листопада 2021 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду. Судові засідання неодноразово відкладались у зв`язку з відсутністю доказів про належне повідомлення відповідача, оскільки, як встановлено з адресної довідки від 18.11.2021, позивачкою неправильно вказано його місце проживання у позовній заяві. Відповідач відзиву, жодних доказів на спростування обґрунтувань позивачки та будь-яких заяв та клопотань щодо процесуальних питань суду не подавав. Згідно з ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. 12 січня 2022 року на електронну адресу суду від представника позивачки - адвоката Керницького В.М. надійшла заява, в якій вказано, що позивачка не заперечує проти заочного розгляду справи. Беручи до уваги ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод Ради Європи від 4 листопада 1950 року, що набрала чинності для України 11.09.1997 року, яка передбачає право кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, а також те, що відповідач клопотань про відкладення судового засідання на адресу суду не направляв, в силу положень ч. 1 ст. 223 ЦПК України, суд вважає за доцільне здійснити судовий розгляд за відсутності останнього. Ухвалою суду від 12.01.2022 постановлено провести заочний розгляд даної справи. Приймаючи до уваги наведені положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, предмет спору, його значення для сторін, за згодою позивачки, враховуючи, що відповідач належним чином повідомлений про місце, день і час судового засідання шляхом направлення рекомендованого повідомлення за його зареєстрованим місцем проживання та розміщення повідомлення про виклик до суду на офіційному сайті Судової влади України, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних матеріалів справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин: згідно з даними свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 18.05.2018, батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 5). Як вбачається зі свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] від 16.01.2015, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с. 4). Про те, що [PERSON] дійсно навчається в Стрийському коледжі Львівського національного аграрного університету на 4 курсі спеціальності "Електроенергетика, електротехніка та електромеханіка" денної форми навчання за державним замовленням та закінчує навчання 30 червня 2022 року, свідчить довідка № 3617 від 02.09.2021 (а.с. 5а). Таким чином, суд встановив, що у сторін є повнолітній син, який навчається у ВУЗі на денній формі навчання, у зв`язку з чим потребує матеріальної допомоги. Між сторонами виник спір щодо участі батька в утриманні повнолітнього сина, який продовжує навчання. Оцінка суду: суд, дослідивши та оцінивши в судовому засіданні письмові докази в їх сукупності, встановивши таким чином фактичні обставини справи, вважає, що позовні вимоги слід задовольнити частково, виходячи з такого. Згідно зі ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Відповідно до роз`яснень, що містяться в п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Отже, обов`язковою умовою стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини є навчання, право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Навчання, крім побутових витрат, також потребує значних коштів на придбання літератури, методичного матеріалу, щоденного виділення коштів на харчування та транспорт. Статтею 200 СК України передбачено, що суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Згідно з ч.1 ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Аналіз статей 199, 200 СК України вказує на те, що законодавець пов`язує обов`язок батьків утримувати своїх повнолітніх сина чи дочку, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріального допомоги, до досягнення ними двадцяти трьох років, коли батьки можуть надавати таку матеріальну допомогу, а також з врахуванням можливостей самої повнолітньої дочки (сина) нести таке утримання. Так, в судовому засіданні встановлено, що син сторін [PERSON] , [INFO] , навчається на денній формі навчання, у зв`язку з чим потребує матерільної допомоги. Позивачка просить стягнути з відповідача аліменти на сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 3400 гривень, однак не долучає жодних доказів на підтвердження можливості відповідача сплачувати аліменти у визначеному розмірі, як і не обгрунтовує необхідність стягнення аліментів саме в такому розмірі. Також, вказуючи на те, що відповідач працює, не зазначає жодних доказів на підтвердження цього. Крім того, звертаючись до суду з вказаним позовом, позивачка не надала доказів, які би підтверджували розмір понесених витрат на утримання сина у зв`язку з його навчанням: на оплату за проживання в гуртожитку, придбання посібників, проїзд та несення інших витрат. Хоча згідно з позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 13 квітня 2021 року у справі № 308/4214/18, при визначенні розміру таких аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. У матеріалах справи також відсутні і будь які докази щодо майнового стану сторін та їхнього сина. Крім того, суд звертає увагу на те, що позивачка зазначає, що відповідач не має інших дітей, аліментів нікому не сплачує, хоча, як встановлено з автоматизованої системи документообігу "Д-3" Долинського районного суду Івано-Франківської області, 21.09.2018 [PERSON] , [INFO] , видано виконавчий лист, згідно з яким 24 грудня 2009 року Долинський районний суд Івано-Франківської області розглянув цивільну справу №2-1137/2009 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що свідчить про те, що у [PERSON] є на утриманні двоє синів, на яких було стягнуто аліменти, та один з яких ще не досяг повноліття. Даючи оцінку викладеному, суд приймає до уваги, що відповідач є особою працездатного віку, законом встановлено його обов`язок надавати матеріальну допомогу сину, оскільки останній продовжує навчання, у зв`язку з чим потребує матеріальної допомоги батька, обставин, які б свідчили про відсутність взагалі можливостей надавати таку допомогу, відповідачем не надано, виходячи з принципу розумності та справедливості, враховуючи матеріальне становище сторін, наявність на утриманні відповідача неповнолітньої дитини, та обставини, визначені в ст. 182 СК України, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково та з відповідача на користь позивачки слід стягнути аліменти у розмірі 2700 гривень. Такий розмір аліментів, на думку суду, є об`єктивним з огляду на принцип рівності батьків в утриманні дитини, відповідає встановленим судом обставинам справи, наданим доказам та вимогам СК України. Розподіл судових витрат: питання судових витрат суд вирішує за правилами ст.141 ЦПК України, при цьому враховує, що до судових витрат, які позивачка понесла у зв`язку з розглядом справи, остання відносить оплату витрат за надання професійної правничої допомоги в розмірі 1000 грн, на підтвердження чого надає суду: квитанцію до прибуткового касового ордера № 166 від 06.10.2021 на вказану суму, договір про надання правової допомоги від 27.10.2021, ордер серії ІФ № 101538 на надання правової допомоги (а.с. 6, 18, 19). Зважаючи на те, що суд прийшов до висновку про наявність підстав для задоволення основної позовної вимоги, тому з відповідача на користь позивачки слід стягнути 1000 гривень понесених нею та документально підтверджених витрат за надання професійної правничої допомоги. Враховуючи положення ст. 141 ЦПК України, Закону України «Про судовий збір», зважаючи на те, що позивачка була звільнена від сплати судового збору при поданні даного позову до суду, тому з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір в розмірі 908 гривень судового збору. На підставі викладеного, ст. 81, 141 ЦПК України, ст. 7, 79, 141, 181, 182, 199, 200 СК України,

Outcome: partial