Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Волинській області, Локачинської селищної ради, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору - ТзОВ «П`ятидні», Нововолинська міська рада про скасування наказу та державної реєстрації права власності на земельну ділянку. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що він є учасником бойових дій та відповідно до п. 14 ч. 1 ст. 12 ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» має пільгу на першочергове відведення земельних ділянок. З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 158163323 від 01 березня 2019 року йому стало відомо про реєстрацію на його ім`я земельної ділянки з кадастровим номером 0721181200:11:000:0225. Підставою виникнення права власності став наказ Головного управління Держгеокадастру у Волинській області «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність без зміни цільового призначення» № 3-3005/15-17-СГ від 21 вересня 2017 року та витяг з Державного земельного кадастру відділу в Іваничівському районі міськрайонного управління в Іваничівському районі та м. Нововолинську Головного управління Держгеокадастру у Волинській області № НВ -0703359532017 від 12 вересня 2017 року. Зазначає, що з метою одержання у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, ним було подано до Грядівської сільської ради відповідне клопотання. Однак, крім подання до органу місцевого самоврядування вказаного клопотання, жодних інших дій він не вчиняв. За розробленням проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки до суб`єктів господарювання не звертався, проект землеустрою на погодження до органу Держгеокадастру не подавав. Також він не звертався до державного кадастрового реєстратора із заявою про проведення державної реєстрації земельної ділянки та витягу про земельну ділянку з Державного земельного кадастру не отримував. До органу державної реєстрації прав або нотаріуса з метою державної реєстрації прав на земельну ділянку він не звертався та свідоцтва про право власності не отримував. Жодних осіб на вчинення вище вказаних дій не уповноважував. Враховуючи, що земельною ділянкою для ведення особистого селянського господарства він фактично не володіє, заходів щодо її отримання не проводив, факт використання його статусу учасника бойових дій з метою отримання третіми особами в користування земельної ділянки є незаконним, у зв`язку з чим, змушений звернутися до суду за захистом своїх прав. На підставі викладеного просить скасувати наказ Головного управління Держгеокадастру у Волинській області № 3-3005/15-17-СГ від 21 вересня 2017 року про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність без зміни цільового призначення та скасувати державну реєстрацію права власності на земельну ділянку кадастровий номер 0721181200:11:000:0225, реєстраційний номер 1366336407211 від 26 вересня 2017 року, номер запису про право власності 22603042, яка здійснена на його ім`я. 18 квітня 2019 року (попередньому складу суду) від представника відповідача Головного управління Держгеокадастру у Волинській області надійшов відзив на позовну заяву із зазначенням у ньому заперечень стосовно позовних вимог, в задоволенні позову просить відмовити повністю. У викладених запереченнях зіслався на те, що 18 квітня 2017 року за № М-1745/0/5/-17 до Головного управління надійшла заява [PERSON] від 20 березня 2017 року про надання дозволу на розробку документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 2,0 га. у власність для ведення особистого селянського господарства за межами населених пунктів на території Грядівської сільської ради Іваничівського району Волинської області. До заяви було долучено викопіювання з кадастрової карти (плану), копію паспорта, копію картки фізичної особи-платника податків та копію посвідчення учасника бойових дій. Головним управлінням розглянуто клопотання [PERSON] та наказом від 17 травня 2017 року № 3-1399/15-17-СГ надано [PERSON] дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності розташованої на території Грядівської сільської ради . Орієнтовний розмір земельної ділянки 2,0 га з цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства. Пунктом 2 вищевказаного наказу передбачено, що розроблений проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки підлягає погодженню та затвердженню відповідно до вимог чинного законодавства. 13 вересня 2017 року поштовою кореспонденцією на адресу Головного управління надійшла заява [PERSON] про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність для ведення особистого селянського господарства площею 2,0 га за рахунок земель сільськогосподарського призначення, яка знаходиться на території Грядівської сільської ради із земель державної власності. До заяви було долучено копію документації із землеустрою та копію витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку. Заява та документація із землеустрою була надіслана до Головного управління поштою, що підтверджується реєстраційно-контрольною карткою з електронної системи документообігу «ДОК ПРОФ». Головним управлінням, в межах вимог п. 9 ст. 118 ЗК України розглянуто заяву [PERSON] . Оскільки проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки був погоджений у спосіб визначений законом, то наказом від 21 вересня 2017 року № 3-3005/15-17-СГ затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність та надано [PERSON] у власність земельну ділянку площею 2,0 га. (кадастровий номер 0721181200:11:000:0225) із земель сільськогосподарського призначення державної власності для ведення особистого селянського господарства на території Грядівської сільської ради. Одночасно п. 3 наказу Головного управління від 21 вересня 2017 року № 3-3005/15-17-СГ передбачено, що право власності на земельну ділянку (кадастровий номер 0721181200:11:000:0225) виникає з моменту державної реєстрації цього права та оформлюється відповідно до ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Прийняття Головним управлінням наказу від 21 вересня 2017 року № 3-3005/15-17-СГ було тим юридичним фактом, який зумовив припинення правовідносин щодо безоплатної приватизації земельної ділянки між [PERSON] та Головним управлінням. Таким чином, Головним управлінням вчинено правомірні дії стосовно прийняття наказу від 21 вересня 2017 року № 3-3005/15-17-СГ про затвердження документації із землеустрою, оскільки вказані дії прямо передбачені нормою закону. Також позивачем не наведено з яких підстав наказ Головного управління від 21 вересня 2017 року № 3-3005/15-17-СГ про затвердження документації із землеустрою підлягає до скасування. (а.с.18-22 Том №1). 02 травня 2019 року (попередньому складу суду) позивачем подано відповідь на відзив у якій не згідний із запереченнями представника відповідача, які викладені у відзиві на позовну заяву з посиланням на наступне. Не заперечує, що 20 березня 2017 року ним була подана заява до Головного управління Держгеокадастру у Волинській області із проханням розглянути можливість щодо надання дозволу на розроблення документації із землеустрою відповідно до ст. 25 ЗУ «Про землеустрій» щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, орієнтовною площею 2,0 га із земель не наданих у власність або користування, яка знаходиться на території Грядівської сільської ради у межах норм безоплатної приватизації. До заяви долучив документи, які посвідчують його особу. Ним також було повідомлено, що правом безоплатної приватизації земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства на території України він не скористався. Однак, крім вище вказаної заяви, він жодних дій направлених на отримання у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства не вчиняв. За розробленням проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки до ФОП [PERSON] чи інших суб`єктів господарювання не звертався, проект землеустрою на погодження до органу Держгеокадастру не надавав. Також не звертався до державного кадастрового реєстратора із заявою про проведення державної реєстрації земельної ділянки та витягу про земельну ділянку з Державного земельного кадастру не отримував. Заяву від 13 вересня 2017 року про затвердження проекту землеустрою та надання у власність земельної ділянки, він не підписував та до Головного управління не подавав, жодних осіб на їх подачу не уповноважував. Звертає увагу, що дата складання та дата отримання Головним управлінням заяви - 13 вересня 2017 року, тому наявні підстави вважати, що документи були надані наручно третьою особою. Оскільки особисто таких документів не подавав та жодних осіб не уповноважував, слідує, що приймання документів Головним управлінням Держеокадастру у Волинській області було здійснено без перевірки документів, що посвідчують особу та встановлюють повноваження на вчинення дій. Підпис, який міститься у заяві від 13 вересня 2017 року йому не належить. Про накази Головного управління «Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою» та «Про затвердження документації із землеустрою і надання земельної ділянки у власність без зміни цільового призначення» йому відомо не було, їх примірники він не отримував. Інформація про знаходження у його власності земельної ділянки кадастровий номер 0721181200:11:000:0225 була для нього неочікуваною та враховуючи те, що він особисто не приймав участі у процедурі її отримання, припущення існуючих обставин є використання його статусу учасника бойових дій з метою отримання третіми особами в користування земельної ділянки, що порушує його права. Вважає, що державна реєстрація права власності на земельну ділянку кадастровий номер 0721181200:11:000:0225 реєстраційний номер 1366336407211 від 26 вересня 2017 року, номер запису про право власності 22603042 за [PERSON] є незаконною та підлягає скасуванню. (а.с.41 -42 Том №1). 13 травня 2019 року від представника Головного управління Держгеокадастру у Волинській області в порядку статті 180 ЦПК України надійшло заперечення. (а.с. 49-53 Том №1). 05 серпня 2020 року суддею Федечко М.О. прийнято до свого провадження вище вказану справу. 23 листопада 2020 року у справі призначено судову почеркознавчу експертизу. Ухвалою суду від 13 квітня 2021 року замінено первісного відповідача Привітненську сільську раду Локачинського району Волинської області на належного відповідача - Локачинську селищну раду Волинської області. Також замінено третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Грядівську сільську раду - правонаступником Нововолинську міську раду. 12 травня 2021 року ухвалою суду витребувано з Володимир-Волинської районної державної адміністрації матеріали реєстраційної справи щодо державної реєстрації права власності на земельну ділянку з кадастровим номером 1366336407211 від 26 вересня 2017 року, номер запису про право власності 22603042 за [PERSON] . Враховуючи, що витребувані документи на адресу суду не надійшли, 20 липня 2021 року повторно витребувано оригінали матеріалів реєстраційної справи. Ухвалою суду від 15 вересня 2021 року призначено по справі судову почеркознавчу експертизу. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав з підстав викладених у позовній заяві, просить позов задоволити та суду пояснив, що позивач у 2017 році звертався до Грядівської сільської ради із заявою про одержання у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства. Будь-яких інших документів у Грядівську сільську раду не подавав. Також 20 березня 2017 року ним було подано заяву до Головного управління Держгеокадастру у Волинській області з проханням розглянути можливість щодо надання дозволу на розроблення документації із землеустрою, відповідно до ст. 25 ЗУ «Про землеустрій» щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2,0 га, яка знаходиться на території Грядівської сільської ради у межах норм безоплатної приватизації. Інших документів до Головного управління Держгеокадастру у Волинській області позивач не подавав. Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки не розробляв та на погодження його до органу Держгеокадастру не подавав. Із заявою про реєстрацію земельної ділянки до державного кадастрового реєстратора не звертався та витягу про земельну ділянку з Державного земельного кадастру не отримував. Вважає, що відповідачі незаконно здійснили реєстрацію права власності на земельну ділянку з кадастровим номером 0721181200:11:000:0225 на ім`я позивача, а тому наказ Головного управління Держгеокадастру у Волинській області від 21 вересня 2017 року «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність без зміни цільового призначення» підлягає визнанню недійсним та скасуванню. Позивач спірною земельною ділянкою не володіє, заходів щодо її отримання не проводив. Вважає, що третіми особами було використано статус позивача, як учасника бойових дій з метою отримання третіми особами в користування земельної ділянки. Висновками експертів встановлено, що заяви від 13 вересня 2017 року начальнику головного управління Держгеокадастру у Волинській області та про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 26 вересня 2017 року позивач не підписував, а тому вважає, що є всі підстави для скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку з кадастровим номером 0721181200:11:000:0225. Судові витрати просить стягнути з відповідачів. Представник відповідача Головного управління Держгеокадастру у Волинській області в режимі відеоконференції в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, в задоволенні позову просить відмовити повністю з підстав зазначених у відзиві на позов. Суду пояснив, що 18 квітня 2017 року було здійснено реєстрацію заяви [PERSON] про надання дозволу на розробку документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 2,0 га у власність для ведення особистого селянського господарства за межами населених пунктів на території Грядівської сільської ради. До заяви додано викопіювання з кадастрової карти (плану), копії паспорта, коду та посвідчення учасника бойових дій. Розглянувши вказану заяву, [PERSON] надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою та роз`яснено, що проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки підлягає затвердженню. 13 вересня 2017 року поштовою кореспонденцією на адресу відповідача надійшла заява [PERSON] про затвердження проекту землеустрою щодо вище вказаної земельної ділянки та долучено копію документації із землеустрою та копію витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку. Враховуючи, що вказані документи надійшли поштовим зв`язком, то встановити особу, яка подала відповідні документи та тотожність підпису на заяві не виявилось можливим. Перевіривши документи, підстав для відмови у видачі наказу про затвердження проекту землеустрою не вбачалося, а тому вважає дії відповідача щодо затвердження проекту землеустрою правомірними. Що стосується права власності на земельну ділянку, то в позивача воно виникло з моменту державної реєстрації цього права, що передбачено ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяження». Позивачу з метою врегулювання вказаного спору було запропоновано припинити право власності на спірну земельну ділянку шляхом добровільної відмови власника від права на земельну ділянку, однак позивач такого бажання не виявив. Оскаржуваний наказ Головного управління від 21 вересня 2017 року «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність без зміни цільового призначення» за своєю правовою природою є актом індивідуальної дії, оскільки не містить у собі загальнообов`язкових правил поведінки, а стосується лише затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність позивача у зв`язку з чим, вичерпує свою дію фактом виконання. Представник відповідача Локачинської селищної ради в судове засідання не з`явився, однак від нього надійшла заява про розгляд справи у його відсутність, просить винести рішення по справі на розсуд суду за наявними у справі матеріалами. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - ТзОВ «П`ятидні» в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Нововолинської міської ради в судове засідання не з`явився, від нього надійшло клопотання про розгляд справи у його відсутність. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, дослідивши надані докази, приходить до висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення виходячи з наступних підстав. Підставою для звернення позивача до суду стало те, що як стверджує документів на затвердження документації із землеустрою та на державну реєстрацію права власності на земельну ділянку кадастровий номер 0721181200:11:000:0225 не подавав та про реєстрацію права власності на його ім`я вище вказаної земельної ділянки йому відомо не було. У частині першій статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно ст. 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Відповідно до частин другої та третьої статті 78 ЗК України ( в редакції на 04 червня 2017 року) право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Земля в Україні може перебувати у приватній, комунальній та державній власності. Згідно з п. б, ч. 1 ст. 81 Земельного кодексу України, громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності. Підстави набуття права на землю із земель державної та комунальної власності регламентовано статтею 116 ЗК України. Згідно з ч.1 ст.116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування (ч.2 ст.116 ЗК України). Відповідно до ч.3 ст. 116 ЗК України безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом. Згідно ч.4 вище вказаної статті, передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання. Згідно з п.б ч.1 ст. 121 ЗК України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара. Центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб (ч.4 ст. 122 ЗК України). Відповідно до п.1 Положення про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру, затвердженого постановою КМУ від 14 січня 2015 р. № 15 ( в редакції на 29 серпня 2017 року), Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру (Держгеокадастр) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра аграрної політики та продовольства і який реалізує державну політику у сфері топографо-геодезичної і картографічної діяльності, земельних відносин, землеустрою, у сфері Державного земельного кадастру, державного нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі в частині дотримання земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій і форм власності, родючості ґрунтів. Відповідно до «Положення про Головне управління Держгеокадастру в області», затвердженого Наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України 29.09.2016 № 333, Головне управління відповідно до покладених на нього завдань здійснює державний нагляд (контроль) в агропромисловому комплексі у частині дотримання земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій та форм власності, в тому числі за дотриманням вимог земельного законодавства органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування з питань передачі земель у власність та надання у користування, у тому числі в оренду, зміни цільового призначення, вилучення, викупу, продажу земельних ділянок або прав на них на конкурентних засадах. Судом встановлено наступні юридичноно значимі факти та відповідні їм правовідносини. З метою отримання у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства позивач, як учасник бойових дій, відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 12 ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», звернувся до Грядівської сільської ради із відповідною заявою. 20 березня 2017 року позивач подав письмову заяву Начальнику Головного управління Держгеокадастру у Волинській області Василенку В.М. про надання дозволу на розробку документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 2,0 га. у власність для ведення особистого селянського господарства за межами населених пунктів на території Грядівської сільської ради Іванчівського району Волинської область. До заяви долучено викопіювання з кадастрової карти (плану), копію паспорта, копію картки фізичної особи платника податків та копію посвідчення учасника бойових дій. (а.с.24-28 Том №1). На підставі вказаної заяви, 17 травня 2017 року Головним управлінням Держгеокадастру у Волинській області видано наказ «Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою», згідно якого, [PERSON] надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, розташованої на території Грядівської сільської ради. Орієнтовний розмір земельної ділянки 2,00 га з цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства (а.с.29 Том №1). В матеріалах справи міститься заява від імені [PERSON] від 13 вересня 2017 року, яка адресована Начальнику Головного управління Держгеокадастру у Волинській області Василенку В.М. про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання у власність для ведення особистого селянського господарства площею 2,0 га за рахунок земель сільськогосподарського призначення, яка знаходиться на території Грядівської сільської ради Іваничівського району Волинської області із земель державної власності. Правом безоплатної приватизації земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства на території України не скористався. Зі статтею 116 ЗК України ознайомлений. (а.с.30 Том № 1). Підставою для звернення позивача до суду стало те, що як стверджує останній заяву начальнику Головного управління Держгеокадастру у Волинській області Василенку В.М. від 13 вересня 2017 року про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання у власність для ведення особистого селянського господарства площею 2,0 га за рахунок земель сільськогосподарського призначення, яка знаходиться на території Грядівської сільської ради із земель державної власності не подавав та її не підписував. Також стверджує, що не звертався до фізичної особи-підприємця [PERSON] із заявою про виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. У зв`язку з чим, вважає, що заступником начальника Головного управління Держгеокадастру у Волинській області Ланевич О.М. неправомірно видано наказ «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність без зміни цільового призначення» від 21 вересня 2017 року, яким йому надано у власність земельну ділянку площею 2,00 га (кадастровий номер 0721181200:11:000:0225) в тому числі пасовища площею 2,0 га із земель сільськогосподарського призначення державної власності для ведення особистого селянського господарства, розташовану на території Грядівської сільської ради без зміни цільового призначення. (а.с.35 Том №1). Представник відповідача Головного управління Держгеокадастру у Волинській області заперечуючи проти позову у вказаній частині позовних вимог вказав, що документи на затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки від позивача надійшли поштовою кореспонденцією, що підтверджується реєстраційно-контрольною карткою з електронної системи документообігу «ДОК ПРОФ» і підстав для відмови у реєстрації заяви та видачі наказу про затвердження документації із землеустрою не було (а.с.31-32). Згідно висновку експерта від 03 березня 2021 року № СЕ-19/103-21/903-ПЧ, судової почеркознавчої експертизи підпис від імені [PERSON] в графі «(підпис)» заяви [PERSON] від 13 вересня 2017 року начальнику головного управління Держгеокадастру у Волинській області Василенку В.М. - виконаний не [PERSON] , а іншою особою. (а.с.156-162). Як встановлено судом, після видачі наказу «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність без зміни цільового призначення» від 21 вересня 2017 року, від імені позивача 26 вересня 2017 року у Привітненську сільську раду Локачинського району Волинської області було подано заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на земельну ділянку з кадастровим номером 0721181200:11:000:0225 у якій вказано документ, що посвідчує особу, а саме, паспорт громадянина України [PERSON] серії [NUMBER] виданого 21 червня 1997 року Володимир-Волинським МВ УМВС України у Волинській області. Згідно відомостей із бази даних про реєстрацію заяв та запитів Державного реєстру речових прав, заяву зареєстровано за реєстраційним номером 24359241 від 26 вересня 2017 року. (а.с.214 Том № 1). Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта стверджується, що за позивачем зареєстроване право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 0721181200:11:000:0225. (а.с.215). Відповідно до витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, позивач, [PERSON] , є власником земельної ділянки кадастровий номер 0721181200:11:000:0225 площею 2,0 га для ведення особистого селянського господарства, що розташована на території Грядівської сільської ради Іваничівського району (Володимир-Волинського району) Волинської області (а.с.216-220). Як встановлено під час розгляду справи в подальшому, вище вказану земельну ділянку було передано в оренду ТОВ «П`ятидні». Заперечуючи подання заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на земельну ділянку площею 2,0 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства у Привітненську сільську раду, позивач також просить скасувати державну реєстрацію права власності на земельну ділянку кадастровий номер 0721181200:11:000:0225 реєстраційний номер 1366336407211 від 26 вересня 2017 року. Висновком експерта № СЕ-19/103-21/8560-ПЧ від 24 листопада 2021 року судової почеркознавчої експертизи встановлено, що підпис від імені заявника - [PERSON] в графі «Підпис заявника» в заяві про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (щодо права власності) від 26 вересня 2017 року, реєстраційний номер заяви 24359241- виконаний не [PERSON] , а іншою особою. (а.с.37-41). Відповідно до ч. 3 ст. 152 Земельного кодексу України, захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Згідно із ст.155 ЗК України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Рішення суб`єкта владних повноважень у сфері земельних відносин, яке має ознаки ненормативного акта та вичерпує свою дію після його реалізації, може оспорюватися з точки зору його законності, а вимоги про визнання рішення незаконним - розглядатися в порядку цивільного або господарського судочинства, якщо за результатами реалізації рішення у фізичної чи юридичної особи виникло право цивільне й спірні правовідносини, на яких ґрунтується позов, мають приватноправовий характер. У такому випадку вимога про визнання рішення незаконним може розглядатися як спосіб захисту порушеного цивільного права за статтею 16 ЦК України та пред`являтися до суду для розгляду в порядку цивільного або господарського судочинства, якщо фактично підґрунтям і метою пред`явлення позовної вимоги про визнання рішення незаконним є оспорювання цивільного речового права особи (зокрема й права власності на землю), що виникло в результаті та після реалізації рішення суб`єкта владних повноважень. Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 16.12.2015 року у справі № 6-2510цс15, від 29.01.2020 року у справі №903/248/19. Суд вважає, що вирішення питання у судовому порядку щодо законності наказу Головного управління Держгеокадастру у Волинськійобласті від 21 вересня 2017 року № 3-3005/15-17-СГ за прецендетною практикою Європейського суду з прав людини та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод може викликати у [PERSON] правомірні очікування щодо реалізації свого права на першочергове виділення земельної ділянки та використання права на безоплатну передачу у власність земельної ділянки з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства відповідно до ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», в той же час як встановлено судом в ході розгляду справи таке його право вже було використано всупереч його волі. Представником позивача в судовому засіданні не було спростовано твердження представника Головного управління Держгеокадастру у Волинській області про те, що заява від імені позивача про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання у власність для ведення особистого селянського господарства площею 2,0 га за рахунок земель сільськогосподарського призначення, яка знаходиться на території Грядівської сільської ради із земель державної власності разом із повним переліком документів надійшла поштовою кореспонденцією та представник відповідача не мав можливості встановити особу, яка подала вказані документи та що підстав для відмови у затвердженні проекту землеустрою не було. Однак із досліджених в судовому засіданні доказів судом встановлено, що виданим наказом порушені права позивача, а саме, невідомими особами використано його статус учасника бойових дій та всупереч його волі зареєстровано на його ім`я земельну ділянку, які підлягають судовому захисту, оскільки інший спосіб ніж звернення до суду із відповідним позовом не передбачений. Також твердження представника відповідача про можливість добровільної відмови позивача від земельної ділянки не спростовує порушення прав позивача, оскільки право власності на земельну ділянку відбулося поза його волею з використанням статусу учасника бойових дій. Посилання представника відповідача Головного управління Держгеокадастру у Волинській області на ту обставину, що визнання недійсним оскаржуваного наказу як правового акту індивідуальної дії є неможливим, оскільки він вже був реалізований та втратив чинність у зв`язку із його одноразовим застосуванням, не заслуговує на увагу, оскільки, як вбачається з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, саме проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок є підставою виникнення права власності та проведення державної реєстрації права власності за [PERSON] як похідної дії, з моменту якої виникає право власності. Також згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, підставою виникнення права власності є наказ про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність без зміни цільового призначення, серія та номер: 3-3005/15-17-СГ виданий 21 вересня 2017 року Головним управлінням Держгеокадастру у Волинській області, витяг з Державного земельного кадастру серія та номер НВ-0703359532017 виданий 12 вересня 2017 року відділом у Іваничівському районі Міськрайонного управління в Іваничівському районі та м. Нововолинську Головного управління Держгеокадастру у Волинській області. (а.с.229-230 Том №1), а отже фактично підґрунтям і метою пред`явлення позовної вимоги про визнання рішення незаконним є оспорювання цивільного речового права особи (зокрема й права власності на землю), що виникло в результаті та після реалізації рішення суб`єкта владних повноважень. Враховуючи, що висновком експерта від 03 березня 2021 року, встановлено, що підпис на заяві від імені позивача, яка адресована начальнику Головного управління Держгеокадастру у Волинській області Василенку В.М. про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання у власність для ведення особистого селянського господарства площею 2,0 га за рахунок земель сільськогосподарського призначення, яка знаходиться на території Грядівської сільської ради із земель державної власності від 13 вересня 2017 року виконаний не [PERSON] , а іншою особою, то з огляду на викладене, суд прийшов до висновку про наявність підстав для визнання недійсним наказу Головного управління Держгеокадастру у Волинській області від 21.09.2017 № 3-3005/15-17-СГ про затвердження проекту землеустрою та передачу у власність [PERSON] земельної ділянки площею 2,0 га, кадастровий номер 0721181200:11:000:0225, для ведення особистого селянського господарства із земель сільськогосподарського призначення державної власності, що розташована в межах Грядівської сільської ради на підставі якого було зареєстроване право власності на вище вказану земельну ділянку за позивачем. Відповідно до ст. 79-1 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї. Спеціальним законом, який установлює правові, економічні та організаційні основи діяльності у сфері Державного земельного кадастру, є Закон України «Про Державний земельний кадастр» (далі - Закон). Відповідно до ст. 1 Закону (в редакції станом на 04 червня 2017 року) державна реєстрація земельної ділянки - це внесення до Державного земельного кадастру передбачених цим Законом відомостей про формування земельної ділянки та присвоєння їй кадастрового номера. Ведення та адміністрування Державного земельного кадастру забезпечуються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин (ст. 6 Закону). За нормами ст. 9 Закону внесення відомостей до Державного земельного кадастру і надання таких відомостей здійснюються державними кадастровими реєстраторами центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин. Втручання будь-яких органів, посадових і службових осіб, громадян чи їх об`єднань у діяльність Державного кадастрового реєстратора, пов`язану із здійсненням державної реєстрації земельних ділянок, забороняється (частина 7 статті 9 Закону). Державна реєстрація земельних ділянок, обмежень у їх використанні, ведення поземельних книг, внесення до Державного земельного кадастру відомостей про земельні ділянки здійснюються Державними кадастровими реєстраторами, які здійснюють свою діяльність за місцем розташування земельної ділянки відповідно до норм, встановлених частиною 8 статті 9 та частиною 2 статті 24 Закону. Процедуру та вимоги щодо ведення Державного земельного кадастру визначає Порядок ведення Державного земельного кадастру, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 № 1051. Згідно ч. 10 ст. 24 Закону України «Про державний земельний кадастр» (в редакції станом на 10 грудня 2021 року) державна реєстрація земельної ділянки скасовується Державним кадастровим реєстратором у разі ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки допускається виключно з одночасним припиненням таким рішенням усіх речових прав, їх обтяжень, зареєстрованих щодо земельної ділянки (за наявності таких прав, обтяжень). Ухвалення судом рішення про визнання нечинним рішення органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою, за якою була сформована земельна ділянка, щодо якої виникли речові права, а також про скасування державної реєстрації такої земельної ділянки, що допускається за умови визнання нечинним рішення про затвердження такої документації (за його наявності) та припинення таких прав (за їх наявності). Положення ч. 2 ст. 18 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції станом на 04 червня 2017 року) встановлює, що перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Згідно з ч. 4 ст. 18 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим/отриманим документам. Частиною 1 ст. 22 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», визначено, що документи, які подаються для державної реєстрації прав, повинні відповідати вимогам, встановленим цим Законом та іншими нормативно-правовими актами. Відповідно до п. 4 ч. З ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» під час проведення реєстраційних дій державний реєстратор обов`язково використовує відомості Державного земельного кадастру. Згідно із п. 18 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 № 1127, за результатом розгляду заяви та документів, поданих для державної реєстрації прав, державний реєстратор приймає рішення щодо державної реєстрації прав або щодо відмови в такій реєстрації. Відповідно до ч.2 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Судом встановлено, що перед здійсненням державної реєстрації права власності на земельну ділянку державний реєстратор перевіряє пакет документів наданих для реєстрації та йому надається витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку. Згідно дослідженої копії витягу з Державного земельного кадастру, земельну ділянку сформована у Державному земельному кадастрі відділом у Іваничівському районі міськрайонного управління в Іваничівському районі та м. Нововолинську Головного управління Держгеокадастру у Волинській області та на підставі витягу було здійснено державну реєстрацію земельної ділянки. Враховуючи, що підставою виникнення права власності на земельну ділянку на ім`я позивача був наказ Головного управління Держгеокадастру у Волинській області про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність без зміни цільового призначення, який судом визнано недійсним, то вимога про скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку кадастровий номер 0721181200:11:000:0225, реєстраційний номер 1366336407211 від 26 вересня 2017 року, номер запису про право власності 22603042 є похідною та такою, що підлягає до задоволення. Крім цього висновком експерта № СЕ-19/103-21/8560-ПЧ від 24 листопада 2021 року судової почеркознавчої експертизи встановлено, що підпис від імені заявника - [PERSON] в графі «Підпис заявника» в заяві про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (щодо права власності) від 26 вересня 2017 року, реєстраційний номер заяви 24359241- виконаний не [PERSON] , а іншою особою. (а.с.37-41). Разом з тим, суд вважає за доцільне зазначити, надаючи правову оцінку належності обраного позивачем способу захисту, судам необхідно зважати і на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції. Так, у рішенні від 15 листопада 1996 року у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) наголосив, що зазначена норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, передбачених Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені у правовій системі тієї чи іншої країни. Суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дали би змогу компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції та надавати відповідний судовий захист, хоча держави-учасниці Конвенції мають певну свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Таким чином, належний спосіб захисту, виходячи із застосування спеціальної норми права, повинен забезпечити ефективне використання цієї норми у її практичному застосуванні - гарантувати особі спосіб відновлення порушеного права або можливість отримання нею відповідного відшкодування. Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала про те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17, від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16, від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц. П. г ч.3 ст.152 ЗК України передбачено, що захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. З урахуванням викладеного, ефективним способом захисту права, яке позивач вважає порушеним, є визнання недійсним та скасування оскаржуваного наказу від 21.09.2017 року. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Частиною 1 ст. 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Пунктом 2 ч. 3 ст. 133 ЦПК України передбачено, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Пунктом 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. У зв`язку із задоволенням позову повністю, відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідачів на користь позивача слід стягнути сплачений останнім судовий збір в сумі 1681,60 грн., а з кожного по 840,80 грн. Також підлягають до стягнення судові витрати понесені за проведення судових почеркознавчих експертиз в загальній сумі 1800,96 грн., а з кожного по 900,48 грн. Питання щодо стягнення з відповідачів на користь позивача судових витрат на професійну правничу допомогу судом не вирішується, а позивачу судом визначається строк для подання доказів щодо розміру понесених ним вказаних судових витрат. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved