Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-05 00:00:00

Виклад позиції позивача. Позивач [PERSON] звернувся до Немирівського районного суду Вінницької області з вищевказаним позовом мотивуючи його тим, що 09 лютого 2020 р., час ДТП: 03 год. 30 хвилин, на відрізку автодороги сполучення "Стрий-Тернопіль-Кропивницький-Знам`янка" у напрямку м.Гайсин, на ділянці 454 км.- 200 м., поблизу с.Кароліна, Немирівського району, Вінницької області, водій [PERSON] , рухаючись за кермом автомобіля Фольксваген Транспортер, держзнак [NUMBER] , втратив керування, виїхав на зустрічну смугу руху та здійснив зіткнення з автомобілем, яким керував позивач, мікроавтобусом LVD MAXUS з номерним знаком [NUMBER] , у правій смузі руху у напрямку м.Немирів, зіткнення, чим спричинив ушкодження автомобіля та тілесні ушкодження позивача. Вироком Немирівського районного суду Вінницької області 02.07.2021 року [PERSON] , відповідач у справі, був визнаний винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, справа № 930/842/20 (Провадження № 1-кп/930/142/21) та підданий покаранню судом у вигляді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років без позбавлення права керувати транспортними засобами. На підставі ст. 75 КК України засуджений звільнений від відбування призначеного основного покарання у вигляді позбавлення волі з випробуванням, з встановленням іспитового строку 3 (три) роки. В результаті ДТП автомобіль позивача був розбитий та відповідно до висновку експерта Вінницького НДЕКЦ МВС України N 53 від 27.03.2020 року не підлягає відновленню, у зв`язку з тим, що вартість ремонтно-відновлювальних робіт складає суму -283621 грн.64 копійки, а розмір матеріального збитку складає - 136 216 грн. 66 копійок. Частину матеріального збитку позивачу відшкодовано страховою компанією у сумі - 63 800 гривень. Проте повністю відшкодувати нанесені ДТП матеріальні збитки страхова компанія не може. Внаслідок даного ДТП позивачу довелось лікуватися, купувати ліки на лікування, проходити реабілітацію, що завдало йому значних фінансових втрат. У зв`язку з тим, що в даному ДТП є інші постраждалі, є загибла людина по вині відповідача, з їх сторони буде заявлений, також, позов про відшкодування нанесеної ДТП шкоди, страхової суми явно не достатньо. Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Крім зазначеного, внаслідок протиправних дій відповідача , позивачу була спричинена також моральна шкода. Наявність моральної шкоди він обґрунтовує: - фізичним болем та стражданнями, яких він зазнав у зв`язку з ушкодженням здоров`я (п.1 ч.2 ст.23 ЦК). Позивач отримав сильні ушиби тіла, до цього часу його здоров`я не відновилося. За словами лікарів наслідки такої травми повністю не виліковуються до кінця життя. Це дає підстави побоюватись, що його здоров`я повністю не відновиться і тіло не буде функціонувати як до аварії, - душевними стражданнями пережитими позивачем у зв`язку із самим фактом знищення належного мені майна (п. З ч. 2 ст. 23 ЦК). Виклад позиції відповідача. Відповідач [PERSON] відзив на позов із викладенням своїх заперечень до суду не подавав, не дивлячись на пропозицію суду, викладену в ухвалі від 26.11.2021 року. Заяви, клопотання позивача, відповідача Від позивача [PERSON] 26.11.2021 року на адресу суду надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви , заява про зменшення позовних вимог та заява про забезпечення позову. Від відповідача [PERSON] жодних заяв та клопотань на адресу суду не надходило. Процесуальні дії у справі Відповідно до ухвали суду від 29.10.2021 року позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про відшкодування нанесеної матеріальної та моральної шкоди, заподіяної в результаті ушкодження автомобіля та здоров`я в результаті ДТП залишено без руху та запропоновано позивачу усунути недоліки позовної заяви у строк не пізніше п`яти днів з дня отримання копії даної ухвали. Відповідно до ухвали суду від 26.11.2021 року прийнято до розгляду позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про відшкодування нанесеної матеріальної та моральної шкоди, заподіяної в результаті ушкодження автомобіля та здоров`я в результаті ДТП та відкрито провадження у справі, розгляд цивільної справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження на 06.01.2022 року без повідомлення (виклику) учасників справи. Витребувано з архіву Немирівського районного суду Вінницької області кримінальне провадження по справі № 930/842/20 для огляду у судовому засіданні при розгляді даного позову, прийнято до розгляду заяву про зменшення позовних вимог. Ухвалою суду від 26.11.2021 року у задоволенні заяви [PERSON] про забезпечення позову відмовлено. Судом були вжиті належні заходи для повідомлення відповідача про розгляд справи та реалізації ними права судового захисту своїх прав та інтересів шляхом направлення на адресу відповідача копії ухвали суду про відкриття провадження та копії відповідних документів, що підтверджує поштове повідомлення. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними у ній матеріалами, оскільки при підготовці справи до розгляду дотримано вимоги ЦПК України щодо належного повідомлення сторін у справі про розгляд справи. Відповідно до ч.2, п.1 ч.6 ст. 19, п.1 ч.1 ст. 274 ЦПК України суд розглядає за правилами спрощеного провадження без виклику сторін малозначні справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мініміму для працездатних осіб. За приписами ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. У зв`язку з наведеним вище, суд ухвалив розглядати справу в порядку письмового провадження, без проведення судового засідання (ч.13 ст.7 ЦПК України). Перешкод для здійснення розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження та вирішення справи і ухвалення судового рішення за наявними матеріалами судом не встановлено. За вказаних обставин, за приписами ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу суд не здійснює. Фактичні обставини, встановлені судом, зміст спірних правовідносин, докази Судом встановлено , що вироком Немирівського районного суду Вінницької області [PERSON] визнано винним у вчинені злочину , передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначено покарання у вигляді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років без позбавлення права керувати транспортними засобами. На підставі ст. 75 КК України засудженого звільнено від відбування призначеного основного покарання у вигляді позбавлення волі з випробовуванням (а.с.16-18) Відповідно до висновку експерта від 27.03.2020 року , розмір матеріального збитку , спричинений власнику пошкодженого внаслідок ДТП автомобіля «LVD MAXUS» державний номерний знак [NUMBER] , відповідно до технічного стану та строку експлуатації даного автомобіля станом на 27.03.2020 року становить 136 216,66 (сто тридцять шість тисяч двісті шістнадцять гривень 66 копійок) Відповідно до чеку № 573 , підтверджується виплата частини матеріального збитку позивачеві в сумі 63 791 грн. 55 коп. (а.с.31) Згідно з свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] , власником автомобіля марки «LVD MAXUS» державний номерний знак [NUMBER] є [PERSON] (а.с.33) Норми права, які застосовує суд, мотиви їх застосування В межах розгляду даної судової справи, позивач просить стягнути з відповідачів матеріальну шкоду, пов`язану з пошкодженням транспортного засобу та судові витрати. Приймаючи до уваги вищевказані фактичні обставини справи суд виходить з того, що згідно з положеннями ст. 2 Цивільного процесуального кодексу України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною першою ст. 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Під способом захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається у ст. 16 Цивільного кодексу України. За змістом п. 8 частини другої ст.16 Цивільного кодексу України, одним із способів захисту порушеного права є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Із спірних правовідносин вбачається, що такі є делікатними. Юридичною підставою позадоговірної відповідальності є склад цивільного правопорушення (ст. 1166 Цивільного кодексу України), необхідними елементами якого є: шкода, протиправна поведінка, причинний зв`язок між шкодою і протиправною поведінкою, вина. Згідно з положеннями частини першої ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. На практичну реалізацію положень ст. 1166 Цивільного кодексу України спрямовані і приписи п. 6 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 №4 Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки , якими передбачено, що особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2 Правил дорожнього руху України). Спеціальними нормами, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин є також положення частини другої ст. 1187 Цивільного кодексу України, якою передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Разом з тим, у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Частиною четвертою ст. 263 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду від 4 липня 2018 року по справі № №755/18006/15-ц зроблено висновок, відносно того, що покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів ). Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди (пункт 35 цієї постанови). Згідно з частинами першою-третьою статті 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв`язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі (абзац 2 частини 1 статті 1192 Цивільного кодексу України). У спірній по справі ситуації позивачем заявлена вимога щодо відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок ДТП. Отже, з`ясування питання про фактичну наявність шкоди та її розмір, має безпосереднє значення для правильного вирішення спору. По відношенню до цього, суд зазначає, що ідея справедливого судового розгляду передбачає здійснення судочинства на засадах рівності та змагальності сторін. Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача. Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Відповідно до частин першої, шостої та сьомої статті 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, установлених цим кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви в добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим кодексом. При цьому, саме на позивача покладено обов`язок довести факт дійсного порушення його прав, яке, на його думку, полягає в завданні матеріальної шкоди його транспортному засобу. Висновки суду Аналізуючи вищевикладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи із принципів розумності, виваженості, справедливості, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог позивача в заявлених ним межах та про існування правових підстав для їх задоволення. Розподіл судових витрат Відповідно до ч.1ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. У п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України передбачено, що витрати на професійну правничу допомогу відносяться до витрат, пов`язаних з розглядом справи. За нормами частини 8 статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Статтею 60 ЦПК України встановлено, що представником у суді може бути адвокат або законний представник. Згідно зі ст.15 ЦПК України представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. У відповідності до статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокатська діяльність - це незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Частинами 1,2 статті 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Позивачем було надано договір про надання правової допомоги та квитанцію до прибуткового касового ордеру , а тому витрати на правову допомогу підлягають до задоволення в повному обсязі. Крім того з відповідача на користь позивача слід стягнути витрати на оплату судового збору. На підставі викладеного, ст.ст. 1166, 1187 ЦК України, Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів , ст.ст. 4, 12, 13, 76-81, 95, 141, 258, 259, 263-265, 268, 352, 354 ЦПК України, суд -

Outcome: approved