Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-16 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача, заперечень відповідача та третьої особи. 16 листопада 2021 року [PERSON] , інтереси якої представляє адвокат Романків І.М. звернулася до суду із позовом до Заланівської гімназії Рогатинської міської ради Івано-Франківської області ( далі - Заланівська гімназія), та в подальшому уточнивши позовні вимоги просить: -визнати незаконним та скасувати наказ від 05 листопада 2021 року №39-К «Про відсторонення від роботи невакцинованого працівника [PERSON] »; -поновити її на роботі на посаді вчителя математики та інформатики Заланівської гімназії Рогатинської міської ради Івано-Франківської області ; - стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з дня незаконного відсторонення від роботи з 08 листопада 2021 року до дня ухвалення судового рішення у справі . Позовна заява обгрунтована тим, що позивачка з 1988 року перебуває у трудових відносинах із Заланівською школою, яка реорганізована в гімназію та працює на посаді вчителя математики та інформатики. Однак, 05 листопада 2021 року директором Заланівської гімназії Бойко М.М. було видано наказ №39-К про її відсторонення від роботи як невакцинованого працівника, з 08 листопада 2021 року без збереження заробітної плати до часу усунення причин. Вказаний наказ вважає незаконним, оскільки виданий з порушенням Конституції України, міжнародних договорів та трудового законодавства. Зокрема відповідачем були порушенні такі норми права, як ст.43 Конституції України, ст.23 Загальної декларації прав людини, ст.ст.2, 21, 46,147 КЗпП України, а також ст.12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб». 02 грудня 2021 року відповідач подав відзив на позовну заяву, де заперечив проти позову. Заперечення проти позову Заланівська гімназія обґрунтовувала тим, що відсторонення позивачки від роботи не є порушенням права на працю, оскільки за нею зберігається робоче місце, а трудові відносини з нею лише призупинено. Також зазначає, що оспорюваний наказ був виданий відповідно до ст.46 КЗпП України , ст.12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», постанови Кабінету Міністрів України «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» від 09 грудня 2020 року № 1236 зі змінами і доповненнями від 20 жовтня 2021 року №1096 та наказу МОЗ України «Про затвердження Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням» від 04 жовтня 2021року № 2153. Зокрема у відповідності до вищевказаного наказу МОЗ України обов`язковим профілактичним щепленням проти респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, підлягають зокрема працівники закладів вищої, післядипломної, фахової перед вищої, професійної (професійно-технічної), загальної середньої, у т. ч. спеціальних, дошкільної, позашкільної освіти, закладів спеціалізованої освіти та наукових установ незалежно від типу та форми власності. Вважає, що оскільки позивачка не надала довідки про протипоказання та застереження до проведення щеплення, а тому її відсторонення від роботи як невакцинованого працівника відбулося з дотриманням чинного законодавства. 24 грудня 2021 року третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - директор Заланівської гімназії Бойко М.М. подала письмові пояснення щодо позову, які фактично аналогічні відзиву на позовну заяву. Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі. Ухвалою судді Рогатинського районного суду Івано-Франківської області від 17 листопада 2021 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито спрощене позовне провадження у справі та призначено судове засідання з викликом сторін. Ухвалою Рогатинського районного суду Івано-Франківської області від 09 грудня 2021 року до участі у справі залучено як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - директора Заланівської гімназії Бойко М.М. В судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник адвокат Романків І.М. позов підтримали з підстав наведених у позовній заяві. В доповнення до позовної заяви позивачка також зазначила, що наявні вакцини не пройшли всіх клінічних випробувань та з врахуванням її стану здоров`я становлять небезпеку для її життя. Представник відповідача , який є також третьо особою - директор Заланівської гімназії Бойко М.М. в судовому засіданні просила відмовити у задоволенні позову в зв`язку із його безпідставністю, оскільки нею було дотримано визначену законодавством процедуру відсторонення [PERSON] від роботи, як невакцинованого педагогічного працівника. Фактичні обставини, встановлені судом. За матеріалами справи позивачка [PERSON] з 05 жовтня 1988 року працювала в Заланівській школі, яка реорганізована в Заланівську гімназію та займає посаду вчителя математики та інформатики. З протоколу виробничої наради Заланівської гімназії від 03 листопада 2021 року вбачається, що вчитель [PERSON] заявила, «що не має наміру вакцинуватися та знає про негативні наслідки для неї у разі відсторонення від роботи». Наказом директора Заланівської гімназії Бойко М.М. від 05 листопада 2021 року №39-К "Про відсторонення від роботи невакцинованого працівника [PERSON] ", вчителя математики та інформатики Заланівської гімназії [PERSON] було відсторонено від роботи з 08 листопада 2021 року без збереження заробітної плати до усунення причин, що спричинили відсторонення. [PERSON] було ознайомлено з даним наказом, однак вона з ним не погодилася . З оспорюваного наказу також вбачається, що підставами для його видання були постанова Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2020 року №1236 зі змінами від 20 жовтня 2021 року №1096, ст.46 КЗпП України, ст.12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» та наказ МОЗ України від 04 жовтня 2021 року №2153 «Про затвердження Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням». З копії довідки відділу освіти Рогатинської міської ради вбачається, що заробітна плата [PERSON] за вересень 2021 року становила 14 835 грн 86 коп., а за жовтень 2021 року - 16 991 грн 55 коп. Норми права, які застосував суд та мотиви їх застосування. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. В силу вимог ст.ст.12,81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Докази мають відповідати вимогам належності, допустимості, достовірності та достатності. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Вирішуючи спір в межах предмету доказування, а саме перевірки законності відсторонення позивачки від роботи, суд застосовує такі норми матеріального права. Так у пунктах а та б статті 10 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я« встановлено обов`язки громадян у сфері охорони здоров`я, зокрема , піклуватись про своє здоров`я та здоров`я дітей, не шкодити здоров`ю інших громадян; у передбачених законодавством випадках проходити профілактичні медичні огляди і робити щеплення. Відповідно до ст.46 КЗпП України відсторонення працівників від роботи власником або уповноваженим ним органом допускається у разі: появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння; відмови або ухилення від обов`язкових медичних оглядів, навчання, інструктажу і перевірки знань з охорони праці та протипожежної охорони; в інших випадках, передбачених законодавством. У Рішенні Конституційного Суду України у справі за конституційним зверненням Київської міської ради професійних спілок щодо офіційного тлумачення частини третьої статті 21 Кодексу законів про працю України ( справа про тлумачення терміну «законодавство») від 09 липня 1998 року №12-рп/98 зазначено, що термін "законодавство" досить широко використовується у правовій системі в основному у значенні як сукупності законів та інших нормативно-правових актів, які регламентують ту чи іншу сферу суспільних відносин і є джерелами певної галузі права. Цей термін без визначення його змісту використовує і Конституція України (статті 9, 19, 118, пункт 12 Перехідних положень). У законах залежно від важливості і специфіки суспільних відносин, що регулюються, цей термін вживається в різних значеннях: в одних маються на увазі лише закони; в інших, передусім кодифікованих, в поняття "законодавство" включаються як закони та інші акти Верховної Ради України, так і акти Президента України, Кабінету Міністрів України, а в деяких випадках - також і нормативно-правові акти центральних органів виконавчої влади. У Кодексі законів про працю України термін "законодавство" в цілому вживається у широкому значенні, хоча його обсяг чітко не визначено. На підставі наведеного, суд вважає, що до « інших передбачених законодавством випадків» у широкому значенні поняття «законодавство», як підстава для відсторонення працівників від роботи належить , зокрема, відмова або ухилення від профілактичних щеплень працівників професій, виробництв та організацій, для яких таке щеплення є обов`язковим. Зокрема, частиною першою та другою статті 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» передбачено, що профілактичні щеплення проти дифтерії, кашлюка, кору, поліомієліту, правця, туберкульозу є обов`язковими і включаються до календаря щеплень. Працівники окремих професій, виробництв та організацій, діяльність яких може призвести до зараження цих працівників та (або) поширення ними інфекційних хвороб, підлягають обов`язковим профілактичним щепленням також проти інших відповідних інфекційних хвороб. У разі відмови або ухилення від обов`язкових профілактичних щеплень у порядку, встановленому законом, ці працівники відсторонюються від виконання зазначених видів робіт. Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням проти інших відповідних інфекційних хвороб, встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я. Отже, зі змісту ч.2 ст.12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» випливає, що центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я, може встановлюватись перелік професій, працівники яких підлягають обов`язковому щепленню також проти інших (крім тих, які визначені в ч.1 ст.12 вказаного Закону) інфекційних захворювань. Відповідно до п.1 Положення про Міністерство охорони здоров`я України ( далі -МОЗ України), яке затверджено постановою Кабінету Міністрів України в редакції від 24 січня 2020 року №90, МОЗ України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України. Так, наказом МОЗ України від 04 жовтня 2021 року №2153, який зареєстрований в Міністерстві юстиції України 07 жовтня 2021 року за №1306/36928 затверджено Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням ( далі - Перелік №2153) . Відповідно до цього Переліку обов`язковим профілактичним щепленням проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України цієї хвороби, підлягають, зокрема працівники закладів вищої, післядипломної, фахової перед вищої, професійної (професійно-технічної), загальної середньої, у т. ч. спеціальних, дошкільної, позашкільної освіти, закладів спеціалізованої освіти та наукових установ незалежно від типу та форми власності. В Переліку №2153 також зазначено, що щеплення є обов`язковим в разі відсутності абсолютних протипоказань до проведення профілактичних щеплень, відповідно до Переліку медичних протипоказань та застережень до проведення профілактичних щеплень, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 16 вересня 2011 року № 595, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 10 жовтня 2011 року за № 1161/19899 (у редакції наказу Міністерства охорони здоров`я України від 11 жовтня 2019 року № 2070). Судом встановлено, що позивачкою не було надано відповідачу документу щодо медичних протипоказань та застережень до проведення їй профілактичного щеплення проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2. Пунктом 41-6 постанови Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2020 року №1236 « Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», який набрав чинності з 08 листопада 2021 року, керівникам державних органів ( державної служби), керівникам підприємств, установ та організацій визначено забезпечити: 1) контроль за проведенням обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19 працівниками та державними службовцями, обов`язковість профілактичних щеплень яких передбачена переліком професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням, затвердженим наказом Міністерства охорони здоров`я від 4 жовтня 2021 р. № 2153 (далі - перелік); 2) відсторонення від роботи (виконання робіт) працівників та державних службовців, обов`язковість профілактичних щеплень проти COVID-19 яких визначена переліком та які відмовляються або ухиляються від проведення таких обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19 відповідно до статті 46 Кодексу законів про працю України, частини другої статті 12 Закону України "Про захист населення від інфекційних хвороб" та частини третьої статті 5 Закону України "Про державну службу", крім тих, які мають абсолютні протипоказання до проведення таких профілактичних щеплень проти COVID-19 та надали медичний висновок про наявність протипоказань до вакцинації проти COVID-19, виданий закладом охорони здоров`я; 3) взяття до відома, що: на час такого відсторонення оплата праці працівників та державних службовців здійснюється з урахуванням частини першої статті 94 Кодексу законів про працю України, частини першої статті 1 Закону України "Про оплату праці" та частини третьої статті 5 Закону України "Про державну службу"; відсторонення працівників та державних службовців здійснюється шляхом видання наказу або розпорядження керівника державного органу (державної служби) або підприємства, установи, організації з обов`язковим доведенням його до відома особам, які відсторонюються; строк відсторонення встановлюється до усунення причин, що його зумовили. На підставі наведеного, суд дійшов висновку, що оскільки позивачка [PERSON] , як працівник закладу загальної середньої освіти підлягає обов`язковому профілактичному щепленню проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, однак відмовилась від щеплення та не надала документу щодо медичних протипоказань та застережень до проведення їй профілактичного щеплення, а тому керівник навчального закладу правомірно видала наказ про її відсторонення від роботи на підставі чинного законодавства у відповідності до вимог ст.46 КЗпП України, ст.12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», наказу МОЗ України від 04 жовтня 2021 року №2153 «Про затвердження Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням» та п. 41-6 постанови Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2020 року №1236 « Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2». Що стосується вимог позивачки про поновлення її на роботі на посаді вчителя математики та інформатики Заланівської гімназії та стягнення з відповідача на її користь середнього заробітку за період з 08 листопада 2021 року до дня ухвалення судового рішення у справі, то суд зазначає наступне. В законодавстві відсутнє визначення поняття «відсторонення від роботи», однак на практиці відсторонення від роботи означає призупинення трудових правовідносин, яке полягає в тимчасовому увільненні працівника від обов`язку виконувати роботу за укладеним трудовим договором і тимчасовому увільненні роботодавця від обов`язку забезпечувати працівника роботою або створювати умови для її виконання та відповідно, сплачувати заробітну плату. Тимчасове увільнення працівника від виконання ним його трудових обов`язків в порядку відсторонення від роботи (на умовах та підставах встановлених законодавством) за своєю суттю не є дисциплінарним стягненням, а є особливим запобіжним заходом. Застосовується такий захід у виняткових випадках, і має за мету відвернення та/або попередження негативних наслідків. Призупинення трудових відносин в такому випадку не тягне за собою обов`язкове припинення самих трудових відносин. На період усунення від роботи за працівником зберігається його робоче місце. Отже, враховуючи те, що позивачці відмовлено у задоволенні вимоги про визнання незаконним та скасування наказу від 05 листопада 2021 року №39-К, а також те, що позивачка лише відсторонена від роботи у зв`язку з відсутністю у неї щеплення від гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, а не звільнена з роботи, де чинним законодавством не передбачена така підстава для звільнення, як відмова від вакцинації, а тому дві інші вимоги також не підлягають до задоволення . Щодо інших аргументів сторони позивача, то суд зазначає , що вони не наводяться у рішенні, оскільки не відносяться до предмета спору, зокрема питання про відповідність Конституції України (конституційність) актів Кабінету Міністрів України належить до повноважень Конституційного Суду України . Крім цього суд зазначає, що Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення ( справа Серявін проти України, рішення від 10 лютого 2010 року).

Outcome: dismissed