Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з даним позовом до відповідачів про скасування реєстрації права власності [PERSON] на земельну ділянку, кадастровий номер 2125381400:01:014:0186. Посилається на те, що йому на праві власності належить земельна ділянка площею 0,1336 га., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що посвідчується державним актом. З метою виготовлення кадастрового номеру та подальшої державної реєстрації права власності на земельну ділянку позивач замовив технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Технічну документацію на земельну ділянку було виготовлено та присвоєно кадастровий номер - 2125381400:01:014:0186, 03.02.2020 року зареєстровано в Державному земельному кадастрі. З метою внесення даних про земельну ділянку в Державний реєстр прав на нерухоме майно позивач 12.03.2020 року звернувся до Державного реєстратора Вишківської селищної ради Бонтлаб С.В. із заявою про державну реєстрацію прав на земельну ділянку. Листом № 02-36/243 від 17.03.2020 р. Вишківською селищною радою його повідомлено, що в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно наявна заява про заборону вчинення реєстраційних дій від 05.03.2020 р. за номером 38812787. 18.03.2020 року право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 2125381400:01:014:0186 зареєстровано за [PERSON] . Просить суд скасувати реєстрацію права власності за [PERSON] на земельну ділянку кадастровий номер 2125381400:01:014:0186. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав викладених у позовній заяві, просив їх задовольнити. Відповідач державний реєстратор Горщар М.В. в судове засідання не з`явився. Про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином шляхом розміщення оголошення про виклик в судове засідання на офіційному веб-порталі судової влади. Причини його неявки суду не відомі, відзив у встановлений строк без поважних причин не подав. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився. Про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, шляхом розміщення оголошення про виклик в судове засідання на офіційному веб-порталі судової влади. Причини його неявки суду не відомі. Представник відповідача адвокат Аннишинець М.І. подав відзив на позовну заяву, відповідно до якого вважав позовні вимоги позивача безпідставними та просив суд відмовити у їх задоволенні в повному обсязі. У відзиві посилався на те, що [PERSON] не є належним відповідачем, оскільки право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 2125381400:01:014:0186 зареєстроване за [PERSON] , доказів, які підтверджують підстави та обґрунтування порушення прав позивача [PERSON] не надано. Крім того зазначає, що державний акт на право приватної власності на землю, копію якого позивач додає до позову, виданий на підставі рішення 10 сесії Велятинської сільської ради від 11.09.1997 року, однак підставою виготовлення технічної документації із землеустрою є рішення 22 сесії Велятинської сільської ради 23 скликання від 28.12.2001 року.\~\~ Відповідач представник Велятинської сільської ради в судове засідання не з`явився. Про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, шляхом розміщення оголошення про виклик в судове засідання на офіційному веб-порталі судової влади. Представником відповідача Велятинським сільським головою Микитюк Ж.М. подано відзив на позовну заяву, відповідно до якого Велятинська сільська рада позовні вимоги не визнає та просить суд відмовити у задоволенні позову [PERSON] в повному обсязі. У відзиві посилається на те, що державний акт на право власності на землю на ім`я [PERSON] , не має юридичної сили, оскільки такий не видавався державними установами, не зареєстрований, під зазначеним номером такого акту не існує. Суд, заслухавши пояснення позивача та дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить наступного висновку. Право власності, у тому числі на землю, набувається і реалізується громадянами відповідно до закону, це право гарантується, є непорушним, підлягає захисту, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, випадки позбавлення, обмеження права власності, припинення права власності та діяльності власника встановлюються Конституцією та законами України; земельне законодавство базується на принципах, зокрема, забезпечення рівності права власності на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, невтручання держави в здійснення громадянами, юридичними особами та територіальними громадами своїх прав щодо володіння, користування і розпорядження землею, крім випадків, передбачених законом, забезпечення гарантій прав на землю (ст. 14 ч. 2, ст. 41 ч. 4 Конституції України, ст. 3 ч. 1 п.п. 2, 5, ст.ст. 15, 16, ст. 319 ч. 7, ст. 321 ч.ч. 1, 2, ст.ст. 328, 386 ЦК України, ст. 1 ч. 2, ст.ст. 81, 90, ст. 152, ст. 153 ЗК України). Стаття 125 Земельного Кодексу України визначає, що право власності на земельну ділянку виникає з моменту державної реєстрації такого права. Відповідно до ст. 126 цього Кодексу право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Згідно зі ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. В судовому засіданні судом встановлено, що на підставі рішення 10 сесії 23 скликання Велятинської сільської ради від 11 вересня 1997 року [PERSON] видано державний акт на право приватної власності на землю серії ЗК-013 20905, площею 0,2955 га., яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №18426. Позивач вказує, що йому на праві власності належить земельна ділянка площею 0,1336 га, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що посвідчується державним актом. Однак до матеріалів справи такий державний акт не додано. З матеріалів справи вбачається, що позивачем була виготовлена технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), яка розташована за адресою: [ADDRESS] , площею 0,1336 га. Згідно витягу від 03.02.2020 року з Державного земельного кадастру про земельну ділянку за кадастровим номером 2125381400:01:014:00186, площа якої 0,1336 га., інформація про зареєстроване право в Державному земельному кадастрі відсутня. Відповідно до листа державного реєстратора Вишківської селищної ради Бонтлаб С.В. за\~ №02-36/243 від 17.03.2020 року [PERSON] повідомлено про відсутність законних підстав для проведення реєстраційних дій відносно об`єкта нерухомого майна, а саме земельної ділянки за кадастровим номером 2125381400:01:014:00186 на підставі наявної заяви про заборону вчинення реєстраційних дій від 05.03.2020 року за номером 38812787. Рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно Бонтлаб С.В. від 31 березня 2020 року за №51838262 [PERSON] відмовлено у державній реєстрації права власності приватної земельної ділянки з реєстраційним номером 2057476021253, що розташована за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 2125381400:01:014:0186 на підставі п.1 ч.5 ст.24 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», оскільки наявні суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно. Дане рішення позивачем не оскаржене.\~ Ухвалою суду від 01.03.2021 року за клопотанням позивача замінено первісного відповідача державного реєстратора Вишківської селищної ради Бонтлаб С.В. належним відповідачем [PERSON] , залучено до участі в справі в якості співвідповідача [PERSON] . З Інформації Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку від 26.03.2020 р. власником земельної ділянки площею 0,1336 га., розташованої в [ADDRESS] є [PERSON] . /а.с. 20/. З дослідженої в судовому засіданні реєстраційної справи\~ №2057476021253 вбачається, що право власності на земельну ділянку, кадастровий номер № 2125381400:01:014:0186 зареєстровано за [PERSON] . Згідно ч. 1 ст. 48 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. З аналізу даної норми слідує, що відповідач - це особа, на яку вказує позивач в позовній заяві, як на порушника своїх прав. Тому, саме позивач визначає до кого пред`явити позов. Якщо позивач помилиться (неправильно зазначивши сторону) і притягне відповідачем особу, яка його прав не порушила або не повинна відповідати за позовом з інших причин, суд у такому позові відмовляє. Виходячи з підстав і предмету позову, наявності кількох відповідачів, предметом доказування є передусім факти, які повинні підтверджувати доводи позивача про те, що конкретні винні дії, вчинені кожним з відповідачів у певний час у відповідному місці та за відповідних обставин потягли порушення його права власності на нерухоме майно (право на земельну ділянку), перешкоджають йому у вчиненні конкретних дій щодо неї, як це вбачається з правової позиції позивача. Позивачем у заявленому клопотанні про залучення в якості співвідповідача [PERSON] фактів і обставин, які б конкретно вказували на перешкоди, які йому вчиняються [PERSON] у користуванні чи оформленні ним прав на земельну ділянку не наведено. Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Враховуючи, що відсутність порушеного права [PERSON] є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові, суд, ухвалюючи рішення, не досліджує обставини щодо здійснення реєстраційних дій державним реєстратором під час реєстрації права власності [PERSON] на земельну ділянку. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом надано рівні права сторонам процесу щодо подання доказів, їх дослідження і доведення перед судом їх переконливості . Однак, позивач не скористався наданим правом та не надав суду належних та допустимих доказів того, що [PERSON] незаконно отримав у власність земельну ділянку. Позивачем також не надано суду доказів того, що земельна ділянка, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , площею 0,1336 га., кадастровий номер 2125381400:01:014:0186, належним чином оформлена і знаходиться у нього у власності. Відповідно у суду відсутні підстави скасовувати реєстрацію права власності за [PERSON] на земельну ділянку за кадастровим номером 2125381400:01:014:0186. За таких обставин, з урахуванням вищевикладеного, проаналізувавши та оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що вимоги позивача не підлягають задоволенню, так як не обґрунтовані та не доведені.\~\~\~\~\~\~\~\~ Відповідно до ст. 141 ЦПК України, у зв`язку з відмовою у позові, судові витрати позивачу не відшкодовуються.

Outcome: dismissed