Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-03 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське» про стягнення моральної шкоди, спричиненої професійним захворюванням. В обґрунтування вимог вказав, що в періоди з 15.04.2013 по 26.07.2015 та з 01.11.2017по 01.03.2021 він перебував у трудових відносинах з ПрАТ «ШУ «Покровське», працюючи гірником очисного забою в умовах впливу шкідливих виробничих факторів, що призвело до виникнення професійного захворювання. Згідно наказу відповідача від 04.03.2021 його було звільнено з роботи на підставі п.2 ст.40 КЗпП України у зв`язку з невідповідністю займаній посаді за станом здоров`я. 09.11.2021 згідно висновку МСЕК йому було встановлено 50% втрати професійної працездатності та визначено III групу інвалідності. Встановлено протипоказання роботи в умовах дії пилу, токсичних та подразнюючих речовин, несприятливого мікроклімату, шуму, фізичних навантажень, вимушеної робочої пози та рекомендовано санаторно-курортне лікування у профільних санаторіях, курси загальнозміцнювальної, відновлювальної терапії. Зазначаючи на вказані обставини, які призвели до фізичних і моральних страждань, обмеження життєдіяльності, втрати професії, а також настання вимушених змін у житті, що вимагає докладання додаткових зусиль для організації життя та побуту у зв`язку з неможливістю вести повноцінний спосіб життя, а також змушує нести додаткові витрати на лікування, позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь у відшкодування моральної шкоди 50000 грн. Справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Сторони, будучи належним чином повідомленими про час і місце розгляду справи, до судового засідання не з`явилися, надали суду заяви про розгляд справи у їх відсутність. Згідно відзиву на позовну заяву, відповідач проти позовних вимог заперечує. Вважає, що позивачем не доведено настання моральної шкоди та вини відповідача у її спричиненні. Звертає увагу суду на те, що підставою для відшкодування моральної шкоди може бути медичний висновок лікувально-профілактичної установи або медично-консультаційної або медично-соціально експертної комісії про стрес, якого зазнав потерпілий в результаті професійного захворювання та якого позивачем не надано, а також на безпідставну завищеність позивачем розміру моральної шкоди. Відповіді на відзив не надано. Розглянувши справу на підставі наявних у ній доказів, суд встановив наступне. Згідно трудової книжки позивача, акту розслідування форми П-4 причин виникнення професійного хронічного захворювання, позивач має загальний стаж роботи 15 років 11 місяців 04 дні, з яких 05 років 11 місяців 06 днів - пропрацював за процесією гірник очисного забою у ПрАТ «ШУ «Покровське». 15 років 11 місяців 04 дні відпрацбовано в умовах шкідливих факторів (а.с.9-19, 26-29). Відповідно до медичного висновку центральної лікарсько-експертної комісії (ЦЛЕК) від 25.08.2021 року №29/8925, виданого Державною установою «Інститут медицини праці ім.Ю.І.Кундієва Національної академії медичних наук України», позивачу встановлений діагноз: хронічна радикулопатія L5, S1 ліворуч в стадії неповної ремісії з помірними статико-динамічними порушеннями та больовим синдромом, які носять характер професійного захворювання. Підґрунтям для визначення професійної категорії захворювання явились: дані клінічного обстеження; динаміка захворювання; інформація про умови праці, представлена в інформаційній довідці [PERSON] від 27.07.2021, згідно якої хворий піддавався дії фізичного навантаження, параметри якого перевищували допустимі величини; стаж в шкідливих умовах праці - 15 років (а.с.24) Згідно акту розслідування хронічного професійного захворювання форми П-4 від 13.09.2021, загальний стаж роботи [PERSON] складає 15 років 11 місяців 04 дні, за професією гірник очисного забою - 05 років 11 місяців 06 днів. Професійне захворювання виникло у зв`язку з тривалим періодом роботи в умовах впливу шкідливих виробничих факторів - важкості праці та пилу фіброгенної дії на підприємстві вугільної промисловості, значного фізичного навантаження, робоча поза в нахиленому положенні, що перевищує допустимі нормативні значення (а.с.26-29). 01.03.2021 позивач був звільнений з роботи на підставі п.2 ст.40 КЗпП України за станом здоров`я (а.с.18). 09.11.2021 висновком МСЕК позивачу вперше визначено 50% втрати професійної працездатності та встановлено III групу інвалідності з черговим переоглядом 09.11.2023 (а.с.30, 31). Згідно вказаного висновку позивачу [PERSON] протипоказана важка фізична праця та робота в підземних умовах. Позивач потребує медикаментозного та санаторно-курортного лікування. Правовідносини, які виникли між сторонами, є трудовими і регулюються ст. 237-1 КЗпП України, згідно якої відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Статтею 3 Конституції України передбачається, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Частина 4 статті 43, частина 1 статті 46 Конституції України визначають, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, забезпечення яких, згідно ч.1 і ч.2 ст.153 КЗпП України, на всіх підприємствах, в установах, організаціях покладається на власника або уповноважений ним орган. Статтею 6 Закону України «Про охорону праці» визначено, що умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам законодавства. Згідно ст.13 зазначеного Закону роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці, оскільки державна політика в галузі охорони праці базується на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці; соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань. Відповідно до частини першої ст.1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Згідно з частинами першою, п`ятою ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно пункту 13 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (зі змінами, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 25 травня 2001 року), відповідно до ст.237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок про відшкодування моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Як вбачається з акту розслідування хронічного професійного захворювання від 13.09.2021, причиною професійного захворювання є тривалий час роботи позивача в шкідливих умовах, обумовлених впливом несприятливих факторів виробничого середовища трудового процесу - фізичного навантаження, робочої пози, виробничого шуму, концентрації пилу, що призвело до виникнення професійного захворювання у позивача (арк.спр.28). Суд погоджується з доводами позивача, що отримане ним професійне захворювання та його наслідки негативно впливають на його життєву активність, позбавляючи можливості вести повноцінний спосіб життя, що вимагає від позивача додаткових зусиль для організації свого життя, в тому числі до вжиття заходів, направлених на лікування і підтримку здоров`я, що тягне за собою моральні страждання. Доводи відповідача про те, що позивач не навів доказів завдання йому моральної шкоди суд вважає безпідставними, так як згідно представлених суду доказів, зокрема акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання, медичних висновків та епікризів позивач отримав професійне захворювання внаслідок порушення працедавцем його права на безпечні умови праці і уже самим фактом втрати позивачем професійної працездатності йому спричинена моральна шкода. До того ж, згідно рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року № 10рп\\2004 моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, спричиняють йому моральні та фізичні страждання, і висновок МСЕК на підтвердження спричинення особі моральної шкоди не вимагається. Тому доводи представника відповідача, наведені у відзиві про необхідність документального підтвердження настання моральної шкоди та підтвердження її глибини і тривалості є безпідставними і не звільняють відповідача від сплати на користь позивача моральної шкоди, оскільки згідно ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд, крім вище наведеного, враховує ступінь, тривалість та характер моральних переживань, що пов`язані з перенесенням позивачем фізичного болю, відсоток втрати професійної працездатності, настання негативних наслідків, істотність вимушених змін, необхідність вжиття додаткових зусиль для організації свого життя у зв`язку з ушкодженням здоров`я та втратою працездатності і вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача у відшкодування моральної шкоди 30 000 грн. Суд вважає, що такий розмір компенсації позивачу моральної шкоди в повній мірі буде відповідати засадам виваженості, розумності і справедливості. Вирішуючи питання судових витрат у справі, суд вважає за необхідне в силу ст.141 ЦПК України стягнути з відповідача на користь держави судовий збір пропорційно задоволеним вимогам в розмірі 544,80 грн. На підставі ст.ст.43, 46 Конституції України, ст.ст.153, 237-1 КЗпП України, ст.9 Закону України «Про охорону праці»,

Outcome: partial