Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-16 00:00:00

04 листопада 2021 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 15 лютого 1992 року між ними було зареєстровано шлюб. Спільне життя подружжя не склалося, оскільки [PERSON] не працював, пиячив, через що в сім`ї відбувались сварки. З 2002 року припинились подружні стосунки, спільне господарство не ведеться. [PERSON] вважає, що подальше перебування у шлюбі з [PERSON] суперечить її інтересам, просить суд розірвати шлюб між нею і [PERSON] . Ухвалою суду від 19 листопада 2021 року провадження у справі відкрито та призначено судове засідання в порядку спрощеного позовного провадження. В судове засідання позивачка [PERSON] не з`явилась, 17 січня 2022 року звернулась до суду із заявою про розгляд справи за її відсутності, в якій також зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився за невідомими суду причинами, про час і місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, про поважні причини неявки до суду не повідомив, відзив на позовну заяву не надав, тому суд на підставі ч. 1 ст. 280 ЦПК України та наявних у справі документів ухвалює заочне рішення. Суд вважає, що в справі є всі дані про права і взаємовідносини сторін, а тому для ухвалення рішення немає необхідності вислуховувати особисті пояснення сторін, які не з`явились до суду. Дослідивши письмові докази, врахувавши фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 15 лютого 1992 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, після реєстрації шлюбу [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] », про що Самарським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції зроблено відповідний актовий запис № 40, видано свідоцтво серії [NUMBER] (а. с. 3). Згідно з ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, що відповідає ст. 51 Конституції України. Відповідно до ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до ст. 110 Сімейного кодексу України. Згідно ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя i збереження шлюбу суперечили б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що має істотне значення. Статтею 113 Сімейного кодексу України передбачено, що особа яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Таким чином, оцінивши зібрані по справі докази, з`ясувавши дійсні причини позову про розірвання шлюбу, суд вважає, що шлюб між сторонами слід розірвати і бере до уваги той факт, що сторони фактично припинили подружні стосунки. Задовольняючи позов, суд враховує, що фактично шлюбні відносини припинені у 2002 році, позивач [PERSON] не вбачає можливості збереження сім`ї, наполягає на розірванні шлюбу, а [PERSON] в судове засідання не з`явився та не висловив думку щодо позовних вимог, створити міцної сім`ї за час спільного проживання сторони не змогли, внаслідок чого шлюб фактично розпався, подальше спільне життя подружжя неможливе, а збереження шлюбу суперечить інтересам сторін. Питання судових витрат суд вирішує на підставі ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved