Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-16 00:00:00

У грудні 2021 року [PERSON] звернулася з позовом до Закладу дошкільної освіти № 47 "Журавонька" Павлоградської міської ради Дніпропетровської області в особі директора Стравоїд К.І., в якому просила: визнати незаконним та скасувати наказ відповідача про відсторонення позивача від роботи та поновити його на роботі; зобов`язати відповідача виплатити позивачу невиплачену заробітну плату за час незаконного відсторонення від роботи. Позов обґрунтовано тим, що позивач працює вихователем у ЗДО №47. 05 листопада 2021 року відповідачем було вручено позивачу наказ № 98-к/тр від 05.11.2021 року про відсторонення останньої від роботи. Підставою відсторонення є відсутність щеплення від респіраторної хвороби COVID-19. При цьому трудовим договором, посадовою інструкцією та іншими документами, не передбачено повноваження відповідача на відсторонення позивача від роботи з підстав відсутності щеплення. Таким чином, на думку позивача, наказ про її відсторонення від роботи є незаконним та порушує її конституційне право на працю. Ухвалою від 07 грудня 2021 року провадження у справі відкрито, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. 29 грудня 2021 року судом призначено справу до судового розгляду на 17 січня 2022 року о 13:15 год. в приміщенні Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити. Представник відповідача заперечувала проти задоволення позову. У відзиві на позовну заяву від 15 грудня 2021 року зазначила, що відсторонення позивача від роботи є правомірним та обов`язковим в даній ситуації. Також, позивач не надала розрахунок сум, які вона просить стягнути з відповідача та доказів для обґрунтування своїх порушених прав. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, повно та всебічно встановивши обставини справи, суд приходить до наступних висновків. За приписами ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Статтею 76 ЦПК України визначено, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (ч. 1 ст. 95 ЦПК України). Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За правилами ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Судом встановлено, що на даний час позивач працевлаштована на посаді вихователя в закладі дошкільної освіти № 47 "Журавонька" Павлоградської міської ради Дніпропетровської області, що підтверджується копією трудової книжки серїі [NUMBER] (а.с.5). Згідно наказу директора ЗДО № 47 «Журавонька» від 05.11.2021 року № 98-к/тр, [PERSON] відсторонено від роботи з 08 листопада 2021 року на час відсутності щеплення від COVID-19 без збереження заробітної плати (а.с.10). З даним наказом позивач була ознайомлена 05.11.2021, про що свідчить її власний підпис. З матеріалів справи вбачається, що позивач була своєчасно проінформована про необхідність вакцинації. Позивач у судовому засіданні суду пояснила, що не робила відповідного щеплення та не має документів про абсолютні протипоказання. У пунктах а, б статті 10 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я» встановлено обов`язки громадян у сфері охорони здоров`я, зокрема, піклуватись про своє здоров`я та здоров`я дітей, не шкодити здоров`ю інших громадян; у передбачених законодавством випадках проходити профілактичні ведичні огляди і робити щеплення. Відповідно до частини першої статті 46 КЗпП України відсторонення працівників від роботи власником або уповноваженим ним органом допускається в разі появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння; відмови або ухилення від обов`язкових медичних оглядів, навчання, інструктажу і перевірки знань з охорони праці та протипожежної охорони; в інших випадках, передбачених законодавством. До інших передбачених законодавством випадків належить, зокрема, відмова або| ухилення від профілактичних щеплень працівників професій, виробництв та організацій, для яких таке щеплення є обов`язковим. Відсторонення працівника від роботи слід розуміти як один із передбачений законодавством випадків призупинення трудових правовідносин, яке полягає в тимчасовому увільненні працівника від обов`язку виконувати роботу за укладеним трудовим договором і тимчасовому увільненні роботодавця від обов`язку забезпечувати працівника роботою або створювати умови для її виконання. Тимчасове увільнення працівника від виконання ним трудових обов`язків в порядку відсторонення від роботи на умовах та з підстав, встановлених законодавством, по суті не є дисциплінарним стягненням, а є особливим запобіжним заходом, який застосовується у виняткових випадках і має на меті запобігання негативним наслідкам. Статтею 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» передбачено, що профілактичні щеплення проти дифтерії, кашлюка, кору, поліомієліту, (правця, туберкульозу е обов`язковими і включаються до календаря щеплень. Працівники окремих професій, виробництв та організацій, діяльність яких може призвести до зараження цих працівників та (або) поширення ними інфекційних хвороб, підлягають обов`язковим профілактичним щепленням також проти інших відповідних інфекційних хвороб. У разі відмови або ухилення від обов`язкових профілактичних щеплень ці працівники у порядку, встановленому законом, відсторонюються від виконання зазначених видів робіт. Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням проти інших відповідних інфекційних хвороб, встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я. Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 04 жовтня 2021 року № 2153 затверджено Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням (далі - Перелік № 2153). Відповідно до цього Переліку обов`язковим профілактичним щепленням проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України цієї хвороби, підлягають працівники, в тому числі закладів вищої, післядипломної, фахової передвищої, професійної (професійно-технічної), загальної середньої, у тому числі спеціальних, дошкільної, позашкільної освіти, закладів спеціалізованої освіти та наукових установ незалежно від типу та форми власності. Оскільки під час відсторонення працівник тимчасово увільняється від виконання своїх трудових обов`язків та не може виконувати роботу, то за загальним правилом такому працівникові заробітна плата в період відсторонення не виплачується, якщо інше не встановлено законодавством. Чинним законодавством не передбачено обов`язку роботодавця щодо збереження за працівником заробітної плати на період його відсторонення від роботи у зв`язку з відмовою або ухиленням від проведення обов`язкових профілактичних щеплень проти гострої респіраторної хвороби COVID-19. Пунктом 41-б постанови Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2020 року № 1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COV1D-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», який набрав чинності з 08 листопада 2021 року, керівникам державних органів (державної служби), керівникам підприємств, установ та організацій визначено забезпечити: 1) \~ \~ \~ \~контроль за проведенням обов`язкових профілактичних щеплень проти C0VID-19 працівниками та державними службовцями, обов`язковість профілактичних щеплень яких передбачена Переліком № 2153; 2) \~ \~ \~ \~відсторонення від роботи (виконання робіт) працівників та державних службовців, обов`язковість профілактичних щеплень проти COVID-19 яких визначена Переліком № 2153 та які відмовляються або ухиляються від проведення таких обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19, відповідно до статті 46 КЗпП України, частини другої статті 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» та частини третьої статті 5 Закону України «Про державну службу», крім тих, які мають абсолютні протипоказання до проведення таких профілактичних щеплень проти COVID-19 та надали медичний висновок про наявність протипоказань до вакцинації проти COVID-19, виданий закладом охорони здоров`я; а також 3) \~ \~ \~ \~взяти до відома, що на час такого відсторонення оплата праці працівників та державних службовців здійснюється з урахуванням частини першої статті 94 КЗпП України, частини першої статті 1 Закону України «Про оплату праці» та частини третьої статті 5 Закону України «Про державну службу»; відсторонення працівників та державних службовців здійснюється шляхом видання наказу або розпорядження керівника державного органу (державної служби) або підприємства, установи, організації з обов`язковим доведенням правами, однак лише тоді, коли таке втручання має об`єктивні підстави, тобто є виправданим. Згідно зі статтею 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Тобто не праця, а саме життя, здоров`я і безпека людини визнаються найвищою соціальною цінністю в Україні. Отже, вирішуючи питання про співвідношення норм статей 3 та 43 Конституції України, не можна не визнати пріоритетність забезпечення безпеки життя і здоров`я людини над правом на працю. Інтереси однієї особи не можуть домінувати над інтересами держави в питанні безпеки життя і здоров`я її громадян. Держава, встановивши правило про те, що без щеплень працівник не може бути допущений до роботи у дошкільному закладі, реалізує свій обов`язок щодо забезпечення безпеки життя і здоров`я всіх вихованців та працівників дитячого садка. З огляду на суспільні інтереси тимчасове відсторонення позивача від роботи не призвело до порушення конституційного права на працю. Таким чином, на підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позивачку було законно відсторонено від роботи, а тому підстав для визнання незаконним та скасування відповідного наказу роботодавця, стягнення невиплаченої заробітної плати, немає. Враховуючи, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, а позивач звільнена від сплати судового збору за подання позовної заяви, суд, у відповідності до ч.6 ст.141 ЦПК України, вважає, що судові витрати слід компенсувати за рахунок держави.

Outcome: dismissed