Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-19 00:00:00

Стислий виклад позовних вимог. 30 вересня 2021 року [PERSON] звернулась до суду з позовом, у якому прохає суд ухвалити рішення, яким визначити місце проживання дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] за місцем проживання матері [PERSON] , за адресою [ADDRESS] . Позовні вимоги мотивовано тим, що позивач з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 02.02.2021 року розірвано. Під час шлюбу у них народилося троє дітей, двоє з них неповнолітніх [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , які після розірвання шлюбу залишилися проживати з нею. Зазначає, що відповідач не приймає участі у вихованні дітей, будь-якої допомоги на утримання не надає, ухиляючись від виконання свого батьківського обов`язку. Вважає, що саме проживання дітей з нею відповідає інтересам дітей, вона не буде чинити перешкод батьку у спілкуванні з дітьми та отримання його піклування, а розлучення дітей з нею негативно вплине на їх психологічний стан. Рух справи в суді. Позовна заява подано до суду 30 вересня 2021 року. 06 жовтня 2021 року до відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС у Волинській області скеровано запит про місце реєстрації відповідача. Отримано повідомлення про реєстрацію відповідача [PERSON] , за адресою [ADDRESS] . Ухвалою судді від 06.10.2021 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження з викликом сторін та призначено підготовче судове засідання на 10.11.2021 року. Одночасно, відповідачу надано строк для подачі відзиву на позовну заяву. Підготовче судове засідання 10.11.2021 року відкладено з підстав перебування головуючого судді на лікарняному. Позиція учасників судового розгляду. Відзиву на позовну заяву відповідачем не подано. Позивач, будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилася, подала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позов підтримує і прохає задовольнити. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи в підготовче судове засідання не з`явився, подав суду заяву про розгляд справи за її відсутності, не заперечує проти задоволення позову. Представник третьої особи яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача -Служби у справах дітей виконавчого комітету Ковельської міської ради подав заяву про розгляд справи у його відсутності, покладається на розсуд суду. Фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось відповідно до вимог частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України. Враховуючи визнання відповідачем позову, суд відповідно до положень ч.4 ст.206 ЦПК України за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Фактичні обставини справи, встановлені судом. Відповідно до копії свідоцтв про народження серії [NUMBER] від 01 лютого 2006 року, серії [NUMBER] , сторони у справі є батьками дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Рішенням Ковельського міськрайонного суду від 05.02.2018 року доводиться, що шлюб між сторонами розірвано. Із довідки РЖКП №1 від 20.04.2021 вбачається, що діти сторін: [PERSON] , 2006 року народження, [PERSON] , 2017 року народження, зареєстровані з позивачем в житловому будинку [ADDRESS] . Витягом з рішення виконавчого комітету Ковельської міської ради Волинської області №482 від 16 грудня 2021 року, затверджено висновок служби у справах дітей № 447-1.20/2 від 13 грудня 2021 року «Про визначення місця проживання дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] ». Згідно з висновком Служби у справах дітей виконавчого комітету Ковельської міської ради від 13.12.2021 року слідує, що служба у справах дітей вважає доцільним визначити місце проживання дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , за адресою їх матері [PERSON] , [ADDRESS] . Висновки суду та мотиви прийнятого рішення. Позов підлягає задоволенню з огляду на наступне. Стаття 11 Закону України «Про охорону дитинства» наголошує, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей, однак предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Із системного тлумачення статей 3, 9 та 18 Конвенції про права дитини, частин другої та третьої статті 11 Закону України «Про охорону дитинства», слідує, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. У статті 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Відповідно до статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини (стаття 155 СК України). Відповідно до частини третьої статті 157 СК України, той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо спілкуватись з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвитку дитини. Отже, батьки дитини не тільки мають право на виховання дитини та й обов`язок виховувати дитину у атмосфері поваги до її прав, її людської гідності, в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї родини, сім`ї, свого народу та Батьківщини. Відповідно до статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Згідно з частинами першою, другою статті 161 цього Кодексу якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до частини першою та другою статті 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками спору щодо її місця проживання. Таким чином, з досягненням віку 10 років у дитини з`являється право не тільки бути вислуханою і почутою, але й право брати активну участь у вирішенні своєї долі, зокрема, у визначенні місця проживання. Лише в разі збігу волі трьох учасників переговорного процесу - матері, батька, дитини можна досягти миру і згоди. Вирішуючи даний спір, суд констатує, що на даний час діти проживають з матір`ю, яка створила належні умови для їх виховання та розвитку. Проте, для визначення місця проживання дітей з батьком, а отже розлучення їх з матір`ю необхідна наявність виняткових обставин, що передбачені ч.2 ст.161 СК України. З матеріалів справи вбачається, що такі виняткові обставини, які б зумовили необхідність розлучення неповнолітніх дітей із матір`ю відсутні. Натомість, судом встановлено, що [PERSON] , будучи матір`ю двохнеповнолітніх дітей, усвідомлюючи свою відповідальність за їх виховання та створення належних умов для проживання, розвитку і збереження здоров`я, забезпечує їх належним доглядом та опікою, у повній та достатній мірі приділяє час дітям, задовольняє гармонійний розвиток їх особистостей в атмосфері любові, моральної та матеріальної забезпеченості. Дані обставини підтверджують наявність тісного зв`язку матері із своїми дітьми, підтримання якого є життєво необхідним для дітей такого віку. Таким чином, оцінивши досліджені в судовому засіданні докази, а також визнання позову відповідачем суд вважає, що неповнолітні [PERSON] та [PERSON] мають більшу прив`язаність до матері, отже проживання і збереження сімейних зав`язків саме з нею буде відповідати найкращим інтересам дітей.

Outcome: approved