Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-09 00:00:00

Представник позивача [PERSON] - адвокат Цюпка О.В. звернувся до суду з позовом та вимоги мотивує тим, що [PERSON] згідно свідоцтва про право власності на житло від 12.03.2003 являється власником квартири [ADDRESS] . На теперішній час у вказаній квартирі зареєстровано місце проживання [PERSON] , з яким вона у період з 28.04.2006 по 24.11.2010 перебувала у шлюбі. З 24.11.2010 [PERSON] не проживає у квартирі [ADDRESS] . [PERSON] відомо, що на теперішній час відповідач вже як декілька років мешкає у м. Москва Російської Федерації. У зв`язку з цим просить суд позбавити [PERSON] , [INFO] , права користування житлом - квартирою [ADDRESS] . Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, надав заяву в якій просив розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги визнав у повному обсязі. Третя особа [PERSON] надала заяву у якій позовні вимоги підтримала, просила розглядати справу без її участі. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України,- за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, враховуючи наступні обставини. Судом встановлено, що 28.04.2006 [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, прізвище після реєстрації шлюбу чоловіка та дружини - [PERSON] (а.с. 7), який 24.11.2010 було розірвано (а.с. 8). Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 12.03.2003, квартира за адресою: [ADDRESS] , на праві спільної сумісної власності належить [PERSON] та членам її сім`ї - [PERSON] (а.с. 9). З довідки № 14.03-08/90398 від 06.12.2021, виданої Управлінням "ЦНАП у м. Суми" СМР, вбачається, що за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а.с. 10). З свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] вбачається, що 21.06.2008 [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, прізвище після реєстрації шлюбу чоловіка [PERSON] , дружини - [PERSON] (а.с. 12). У статті 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до частин першої, другої статті 319 ЦК України, - власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч.1 ст.321 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 383 ЦК України, - власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Згідно з положеннями статті 391 ЦК України, - власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Відповідно до статті 15 ЦК України, - кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. У відповідності до положень статті 16 ЦК України,- особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права. Тлумачення наведених норм цивільного законодавства дає підстави для висновку про те, що в разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження майном, що перебуває у приватній власності, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі звернутися до суду за захистом свого майнового права, зокрема з позовом про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні власністю шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, або шляхом виселення (негаторний позов). У разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном у випадку, коли особа не проживає у спірному житловому приміщенні, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим вимогу про визнання особи такою, що втратила право користування. Така позиція висловлена у висновку Верховного Суду у постанові від 29 липня 2020 року у справі №345/1241/19. Відповідно до ст. 82 ЦПК України,- обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Оскільки відповідач [PERSON] позов визнав, суд приймає визнання позову відповідачем, яке на думку суду не суперечить вимогам закону, та обставини позову не потребують доказування відповідно до ст. 82 ЦПК України. Враховуючи зазначені норми чинного законодавства, суд вбачає за необхідне визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] .

Outcome: approved