Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-19 00:00:00

У листопаді 2021 року Головне управлінні Пенсійного фонду Українив м. Києві (далі - Управління) звернулося в суд з позовом до [PERSON] про стягнення безпідставно отриманих коштів. Позов обґрунтований тими обставинами, що [PERSON] перебував у них на обліку та отримував пенсію відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». З 1 січня 2017 року Управлінням було припинено виплату йому пенсії відповідно Закону, оскільки відсутні підстави для продовження її виплати за нормами Закону, у зв`язку з укладенням [PERSON] контракту про проходження служби в Державній службі України з надзвичайних ситуацій. У зв`язку з цим утворилась переплата пенсії за період з 1 січня 2017 року до 31 грудня 2020 року в розмірі 217 961 грн 53 коп. З метою досудового врегулювання питання щодо відшкодування надміру виплачених коштів у сумі 217 961 грн 53 грн на адресу відповідача були направлені листи про повернення безпідставно отриманих ним коштів, проте кошти ним не були повернуті. З урахуванням зазначеного, посилаючись на ч. 1 ст. 1166, ч. 1 ст. 1212 ЦК України ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби», п. п. 2 , 7 Порядку повернення сум пенсій, виплачених надміру, та списання сум переплат пенсій, що є безнадійними до стягнення, затвердженого Постановою Пенсійного фонду України від 21 березня 2003 року № 6-4 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України 25.11.2014 року № 25-3), зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 15 травня 2003 за № 374/7695 (далі - Порядок), просило стягнути із [PERSON] безпідставно отримані ним коти у сумі 217 961 грн 53 коп. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 9 листопада 2021 року відкрито у справі спрощене позовне провадження, справу призначено до розгляду в судовому засіданні з викликом сторін на 9 грудня 2021 року. 3 грудня 2021 року від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву у якому він вважає позов необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню в повному обсязі. Вказував на те, що починаючи з жовтня 1990 року він проходив службу в структурі цивільного захисту та 4 січня 2012 року відповідно до наказу МНС України № 13і був звільнений у відставку з посади начальника оперативно-координаційного центру (Служба-112) при Головному управлінні МНС України в місті Києві зі спеціальним званням полковника служби цивільного захисту за станом здоров`я.Починаючи з 4 квітня 2012 року знаходився на обліку у Головному управлінні Пенсійного фонду України в місті Києві як одержувач пенсійного забезпечення відповідно до Закону України від 9 квітня 1992 № 2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». 22 грудня 2014 року згідно з наказом № 684 Держаної служби України з надзвичайних ситуацій його колишнього полковника служби цивільного захисту, який уклав контракт про проходження служби цивільного захисту строком на п`ять років його прийнято на службу цивільного захисту та зараховано у кадри Державної служби України з надзвичайних ситуацій у спеціальному званні полковника служби цивільного захисту та призначено головним фахівцем відділу інженерно-технічних заходів та експертизи Департаменту організації заходів цивільного захисту апарату ДСНС України, з присвоєнням особистого номеру 2594513838.Відповідно до наказу Державної служби України з надзвичайних ситуацій від 21 листопада 2019 року № 493 з ним було укладено контракт на проходження служби цивільного захисту ще на п`ять років. Вважає, оскільки він був прийнятий на службу за контрактом до органів і підрозділів цивільного захисту в період знаходження України в особливому періоді, то у відповідності до вимог ч. 3 ст. 2 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» отримання ним пенсії на строк до закінчення особливого періоду або до дня фактичного звільнення зі служби є правомірним. Сплачені йому кошти пенсійного забезпечення не призводять до порушень майнових прав позивача. Позивачем не подано жодного доказу на підтвердження вини відповідача у тому, що йому, ніби то, надміру виплачувалась пенсія та/чи існування із його сторони будь-яких зловживань, фактів подання ним недостовірної інформації чи неподання відповідної інформації. 9 грудня 2021 року до суду прибув відповідач [PERSON] . Представник позивача в судове засідання не прибув, подав клопотання про розгляд справи без його участі. Судове засідання було відкладено на 20 січня 2022 року оскільки ще не закінчився строк для подачі відповіді на відзив. 20 січня 2022 року до суду прибув відповідач [PERSON] , просив у задоволенні позову відмовити. Представник позивача в судове засідання не прибув, подав клопотання про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав та проси їх задовольнити у повному обсязі. Вислухавши пояснення відповідача, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Як передбачає ч. 3, ст. 12 та ч. 1, ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 ЦПК України. Судом встановлено, що з жовтня 1990 року [PERSON] проходив службу в структурі цивільного захисту та 4 січня 2012 року відповідно до наказу МНС України № 13 був звільнений у відставку з посади начальника оперативно-координаційного центру (Служба-112) при Головному управлінні МНС України в місті Києві зі спеціальним званням полковника служби цивільного захисту за станом здоров`я (а.с. 58). З 4 квітня 2012 року [PERSON] знаходиться на обліку у Головному управлінні Пенсійного фонду України в місті Києві як одержувач пенсійного забезпечення відповідно до Закону України від 9 квітня 1992 № 2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». 23 грудня 2014 року згідно з наказом № 684 Держаної служби України з надзвичайних ситуацій [PERSON] прийнято на службу цивільного захисту та зараховано у кадри Державної служби України з надзвичайних ситуацій у спеціальному званні полковника служби цивільного захисту та призначено головним фахівцем відділу інженерно-технічних заходів та експертизи Департаменту організації заходів цивільного захисту апарату ДСНС України, з присвоєнням особистого номеру 2594513838 (а.с. 59). Відповідно до наказу Державної служби України з надзвичайних ситуацій від 21 листопада 2019 року № 493 з ним було укладено контракт на проходження служби цивільного захисту ще на п`ять років (а.с. 60). З 1 січня 2017 року Управлінням було припинено виплату [PERSON] пенсії. Позивач, вважає що утворилась переплата відповідачу пенсії за період з 1 січня 2017 року по 31 грудня 2020 року. Як на підставу задоволення позовних вимог позивач посилався на ст. ст. 1166, 1212 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 50 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку. Повернення коштів, надміру виплачених за призначеними пенсіями, та списання органами Пенсійного фонду України сум переплат пенсій та грошової допомоги, що є безнадійними до стягнення, визначає Порядок відшкодування коштів, надміру виплачених за призначеними пенсіями, та списання сум переплат пенсій та грошової допомоги, що є безнадійними до стягнення, затверджений постановою правління Пенсійного фонду України від 21 березня 2003 року № 6-4 та зареєстрований в Міністерстві юстиції України від 15 травня 2003 року №374/7695. Згідно з п. 3 цього Порядку повернення коштів проводиться відповідно до ст. 103 Закону України «Про пенсійне забезпечення у випадках виявлення подання громадянами недостовірних відомостей про заробітну плату чи інший дохід, стаж роботи, несвоєчасного подання відомостей про зміну у складі сім`ї тощо. Таким чином, необхідною умовою повернення надмірно виплачених сум пенсій є, зокрема, зловживання з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних. Згідно зі ст. 101 Закону України «Про пенсійне забезпечення» органи, що призначають пенсії, мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі. Підприємства та організації несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну громадянам або державі внаслідок несвоєчасного оформлення або подання пенсійних документів, а також за видачу недостовірних документів, і відшкодовують її. Згідно з ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно) зобов`язана повернути потерпілому це майно. Не підлягають поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача (ст. 1215 ЦК України). Отже, закон встановлює два виключення із цього правила: по-перше, якщо виплата вказаних платежів є результатом рахункової помилки з боку особи, яка проводила цю виплату; по-друге, у разі недобросовісності з боку набувача. Суд зважає на те, що законодавством України встановлений вичерпний перелік підстав для стягнення надмірно сплачених коштів з одержувача. Правовою позицією Верховного Суду України 22 січня 2014 року за результатами розгляду справи № 6-151цс13 визначено, що безпідставно набуті особою кошти, що належать до виплат, встановлених абз. 2 ч. 1 ст. 1215 ЦК України, за відсутності рахункової помилки з боку особи, яка добровільно провела їх виплату, та факту недобросовісності набувача, не підлягають поверненню. Крім того правовою позицією Верховного Суду України від 2 липня 2014 року за результатами розгляду справи № 6-91цс14 визначено, що до правовідносин щодо набуття грошових коштів без достатньої правової підстави, якщо ці кошти є пенсійною виплатою, яка проведена іншою особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача, застосуванню підлягають положення ст. 1215 ЦК України, за якою зазначені грошові кошти поверненню не підлягають. Правильність виконаних розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, отже, зазначене у ст. 1215 ЦК України майно підлягає поверненню у разі наявності цих фактів. Отже, повернення надмірно сплачених сум пенсій передбачає стягнення зазначених сум лише у випадку, якщо така надмірна сплата відбулась з вини пенсіонера, а саме, через зловживання, зокрема у випадку надання недостовірної інформації або взагалі ненадання відповідної інформації. Відповідно до ч.1ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення, (ч. 2ст. 77 ЦПК України). Зміст ст. 89 ЦПК України визначає, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Таким чином, законом саме на позивача покладено процесуальний обов`язок доведення наявності вказаних вище порушень зі сторони пенсіонера та його вини у надмірній виплаті пенсії. Проте, незважаючи на вказані вимоги ч. 1 ст. 81 ЦПК України, позивачем не подано жодного доказу на підтвердження вини відповідача у тому, що йому, ніби то, надміру виплачувалась пенсія та/чи існування зі сторони відповідача будь-яких зловживань, фактів подання недостовірної інформації чи неподання відповідної інформації. Жодної недобросовісності з боку набувача пенсії позивачем не доведено, доказів на підтвердження такого не надано. Крім того, пунктом 71 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Рисовський проти України» від 20.10.2011 року встановлено, що ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються. Аналогічний висновок також міститься у справах «Пінкова проти Чеської Республіки», «Гаші проти Хорватії». «Тріо проти Хорватії». За приписами до ч. 1 ст. 3 ЦПК України завданням цивільного судочинства с вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Предмет позову не відповідає фактичним обставинам справи. Позивач, з посиланням на ст. 1166 ЦК У країни зазначає, що він звернувся до суду з позовом про відшкодування майнової шкоди. Викладена позивачем позиція є помилковою, оскільки згідно п.1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завданамайну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. З наведеної норми вбачається, що підставою для відшкодування шкоди є неправомірні дії (бездіяльність) особи яка її завдала. Проте позивач не зазначив та не довів доказами в чому полягали неправомірні дії (бездіяльність) відповідача. Сукупність вищезазначених обставин свідчить про наступне:переплата по пенсії не виникла внаслідок приписів Закону. В матеріалах справи відсутні докази того, що відповідач вчинив будь-які зловживання зі свого боку або подав відповідачу недостовірні дані під час нарахування та виплати йому пенсії. На підставі наявних у справі доказів суд приходить до висновку про те, що позивачем не доведено факту зловживань з боку відповідача, його винуватості чи недобросовісності щодо надання недостовірних даних не встановлено. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність відмови в задоволенні позову.

Outcome: dismissed