Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-17 00:00:00

Позивач АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до Кролевецького районного суду із позовом, який обгрунтовує тим, що АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] 29.07.2008 року уклали кредитний договір 239872 CRED. Згідно кредитного договору АТ КБ «ПриватБанк» зобов`язався надати відповідачу кредит у розмірі 6000 доларів США на термін до 14.07.2010 року, а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. В забезпечення виконання зобов`язання за Договором 239872 CRED між АТ КБ «ПриватБанк» та поручителем [PERSON] і [PERSON] укладено договір поруки. Рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 16.07.2013 року стягнуто заборгованість в розмірі 15447,60 доларів США, нараховану станом на 21.04.2013 року. В період часу з 14.05.2013 року по 04.05.2021 року відповідач має заборгованість у розмірі 1219,10 доларів США, яка складається з 3% річних від простроченої суми. Відповідачам була направлена письмова вимога із зазначеним невиконаних зобов`язань по Договору, яка була залишена без задоволення. На підставі зазначеного просить стягнути з [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , заборгованість у розмірі 1219,10 доларів США, яка складається з 3% річних від простроченої заборгованості в солідарному порядку. Представник позивача у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі. Проти ухвалення заочного рішення не заперечує (а.с.3, 5) Відповідачі [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] у судове засідання повторно не з`явилися, про час і місце розгляду справи сповіщалися завчасно і належним чином, відзив на позов не подали, заперечення щодо розгляду справи в спрощеному порядку, будь-яких клопотань чи заяв не надали. (а.с.48, 49, 51, 52-54, 56-58, 61-63). Згідно правил ч.6 ст.19 ЦПК України зазначений спір є малозначним, а тому відповідно до вимог ст.274 ЦПК України справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, не здійснювалось. Судом встановлено, що відповідно до кредитного договору № 239872 CRED від 29.07.2008 року укладеного між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] , позивач надав відповідачу кредит у сумі 6000 доларів США, а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановленому цим договором (а.с.16-17) 29 липня 2008 року між [PERSON] , [PERSON] та АТ КБ «ПриватБанк» укладено договір поруки по кредитному договору № 239872 CRED від 29.07.2008 року (а.с.19) Рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 16.07.2013 року справа №2/202/5022/2013 стягнуто солідарно з [PERSON] , [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приват Банк» заборгованість за кредитним договором № 239872 CRED від 29.07.2008 року у сумі 113472 грн. 65 коп, що становить 14196,04 доларів США, яка складається з 3884,94 доларів США заборгованість по кредиту; 9545,71 доларів США заборгованість по процентам за користування кредитом; 31,28 доларів США штраф (фіксована частина); 734,11 доларів США штраф (процентна складова) (а.с.6) Доказів виконання рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 16.07.2013 року, а так само сплати відповідачами заборгованості за кредитним договором № 239872 CRED від 29.07.2008 року сторони суду не надали. Позивачем надсилалися письмові відомлення про повернення суми кредиту та нараховані проценти та штрафи по кредитному договору № 239872 CRED від 29.07.2008 року та договору поруки від 29.07.2008 року (а.с.11, 12, 13). Однак зазначені вимоги залишені без задоволення. За змістом розрахунку 3% річних вбачається, що станом на 04.05.2021 року заборгованість про процентам становить 1219,10 доларів США (а.с.7) Звертаючись до суду з даним позовом, позивач вказує, що винесення судом рішення від 16.07.2013 року не свідчить про припинення договірних правовідносин сторін, кредитний договір № 239872 CRED від 29.07.2008 року діє до повного виконання сторонами зобов`язань і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов`язання, тому у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення у вигляді стягнення інфляційних витрат та 3 % річних. Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає про таке. Згідно ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Статтею ст.627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 ЦК України. Стаття 625 ЦК України передбачає, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплати суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, у ст.625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його невиконання (договір чи діалект). Приписи ст.625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Вказана правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2018 у справі №686/21962/15-ц (провадження №14-16цс18). Водночас, за змістом статей 598-609 ЦК України рішення суду про стягнення боргу не є підставою для припинення грошового зобов`язання. Таким чином, наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч.2 ст. 625 ЦК України. Право кредитора вимагати сплату боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утриманими ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору. Наведене узгоджується з правовою позицією викладеною Верховним Судом у постанові від 07.02.2018 у справі № 910/11249/17. Так, Верховний Суд у постанові від 07.02.2018 року у справі № 910/11249/17 вказав, що норма ст. 625 ЦК України, не обмежує права кредитора звернутися до суду за захистом свого права, якщо грошове зобов`язання не виконується й після вирішення судом питання про стягнення основного боргу. Оскільки чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з постановленням судового рішення чи відкриття виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не виключає його відповідальності за порушення строків розрахунків. Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 10.04.2018 року у справі № 910/10156/17 зроблено висновок щодо можливості застосування положень ст.625 ЦК України до будь-яких грошових зобов`язань незалежно від підстав виникнення. Тобто приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачене договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. У постанові від 06.03.2019 року у справі № 577/5360/15-ц Верховний Суд зробив висновок, що за змістом ст.625 ЦК України нарахування інфляційних витрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Таким чином, на підставі викладеного вбачається, що на підставі судового рішення між сторонами виникло грошове зобов`язання, у зв`язку зі стягненням грошових коштів, невиконання якого зумовлює застосування положень частини другої статті 625 ЦК України. Зазначене відповідає правовому висновку, наведеному у постанові Верховного Суду України від 06.07.2016 року у справі № 6-1946цс15, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18). Вирішуючи спір по суті позовних вимог, суд вважає, що надані позивачем докази є обґрунтованими, а тому приходить до висновку, що з відповідачів в солідарному порядку належить стягнути на користь позивача кошти в сумі 1219,10 доларів США 3% річних від простроченої суми. При цьому суд виходить з приписів ч.1, 5 ст.81 ЦПК України та враховує, що відповідачі не надали суду доказів повної чи часткової сплати заборгованості, не спростували наданий позивачем розрахунок, на власний розсуд розпорядившись своїми процесуальними правами. На підставі викладеного та

Outcome: approved