Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-12 00:00:00

Свої позовні вимоги позивач мотивує тим, що у січні 2020 року позивач дізнався, що приватним виконавцем виконавчого округу Вінницької області Тимощуком В.В. було винесено постанову від 07.10.2020 року про відкриття виконавчого провадження про стягнення з нього на користь АТ «Альфа-Банк» заборгованості у сумі 65696,25 доларів США та 1500,00 грн. Через свого представника позивач звернувся до зазначеного приватного виконавця із запитом про надання інформації по виконавчому провадженню ВП №63253126. 09.02.2021 p. приватним виконавцем надано відповідь на адвокатський запит з якого [PERSON] стало відомо, що 22.09.2020 року приватним нотаріусом Івано - Франківського міського нотаріального округу Личуком Т.В. вчинено виконавчий напис №3865 про стягнення з позивача вищезазначеної заборгованості за кредитним договором №050/27-271 від 17 серпня 2007 року укладеного між Акціонерно - Комерційним банком соціального розвитку «УкрсоцБанк» (правонаступником якого є AT «Альфабанк») та [PERSON] . До січня місяця 2020 року [PERSON] не було нічого відомо про наявну заборгованість оскільки останній вважав, що виконав взяті на себе зобов`язання перед Банком, так як протягом десяти років від Банку йому не надходило жодних повідомлень про наявну заборгованості. Крім того термін дії кредитного договору №050/27-271 від 17 серпня 2007 закінчився у 2010 році. Позивач вважає, що виконавчий напис приватного нотаріуса вчинено з порушенням вимог закону та судової практики по подібним правовідносинам Верховного Суду, що підтверджується наступним. При вчиненні виконавчого напису, приватний нотаріус не був обізнаний чи [PERSON] отримав розрахунок заборгованості, в тому числі і інші фінансово- бухгалтерські документи (виписка про рух коштів), оскільки в нього відсутнє поштове рекомендоване повідомлення про вручення позивачеві відповідних документів. Крім того нотаріусом не перевірено правильність виниклого боргу, та нарахованої заборгованості, не зазначено яким чином і на яку суму заборгованості нараховані відсотки, а тому такий розрахунок не є безспірним. Відповідно до ст. ст.87-88 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Нотаріус вчиняє виконавчий напис, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Аналогічне визначено Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5. Відповідно до п.3.2. зазначеного Порядку безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172. Відповідно до пункту 2 даної Постанови встановлено, що для одержання виконавчого напису про стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин додається оригінал кредитного договору та засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Отже, безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком, нотаріус під час вчинення виконавчого напису не встановлює права та обов`язки учасників правовідносин, а лише перевіряє наявність необхідних документів. Вищевикладене узгоджується з Правовою позицією, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 20 травня 2015 року у справі № 6-158цс15. Разом з тим, виконавчий напис не відповідає вимогам ст. 87 Закону України «Про нотаріат», оскільки нотаріусом не перевірено факт одержання позивачем (боржником) письмової вимоги про усунення порушень за договором (якщо такий є); не враховано сум, якими погашався кредит, якщо передбачити, що такий був. Таким чином, приватним нотаріусом для вчинення виконавчого напису належним чином не здійснив перевірку наявності певних умов, за яких може бути вчинена зазначена нотаріальна дія, а також перевірка всіх пред`явлених для вчинення виконавчого напису документів, які підтверджують безспірність зазначеної заборгованості боржника перед стягувачем, оскільки боржник повинен бути повідомлений не менш ніж за 30 днів до вчинення виконавчого напису про порушення кредитних зобов`язань та ліквідувати допущені порушення чи оскаржити виставлену вимогу у судовому порядку або виставити заперечення кредитору. Якщо жодна із цих дій не виконана, лише тоді зазначена заборгованість вважається безспірною. Відповідно до рішення про реорганізацію №5/2019 від 15.10.2019 року єдиного акціонера AT «Укрсоцбанк» правонаступником усіх прав та обов`язків AT «Укрсоцбанк» за кредитним договором №050/27-271 від 17.08.2007 року є AT «Альфабанк», тобто фактично AT «Укрсоцбанк» відступило право вимоги AT «Альфабанк». Після відступлення права вимоги новому кредиторові передаються всі документи, що підтверджують зобов`язання боржника, і далі йому необхідно в письмовій формі повідомити боржника про перехід до нього відповідних прав. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання для нього небажаних наслідків, а боржник вважається таким, що належно виконав свої зобов`язання (ч. 2 ст. 518 ЦКУ). Крім того, у виконавчому написі зазначено, що строк платежу за кредитним договором №050/27-271 від 17.08.2007 року настав та боржником допущено прострочення платежів. Стягнення заборгованості проводиться за період з 01.06.2017 року по 01.06.2020 рік, тобто AT «Альфабанк» проводить стягнення за період починаючи з 01.06.2017 року, тоді коли право вимоги йому перейшло лише 15.10.2019. Слід зазначити про незрозумілість настання права вимоги зазначеної AT -Альфабанк» саме з 01.06.2017 року, так як кредитний договір укладено у 2007 році з терміном дії по 2010 рік, а від так слід рахувати, що право вимоги виникло у Банку ще 2007 році, що суперечить вимогам ст.ст. 87, 88 ЗУ «Про нотаріат». В даному випадку виконавчий напис про стягнення заборгованості відповідно до кредитного договору № 050/27-271 від 17.08.2007 року міг бути вчинений до 2013 року. Крім того, нотаріуси не мають права вчиняти виконавчі написи на не нотаріально посвідчених договорах (рішення Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у справі № 826/20084/14 та у Постанові КМУ № 662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» ) У зазначеній Постанові КМУ 662 було розширено перелік документів на підставі яких нотаріуси отримали можливість вчиняти виконавчі написи. До них додали і кредитні договори без нотаріального засвідчення. Так, банки та фінансові установи мали можливість звернутися до нотаріуса з оригіналом кредитного договору, випискою по рахунку з відміткою, що борг не погашено і нотаріус міг вчиняти виконавчий напис. Проте, 22.02.2017 року Київський апеляційний суд вирішив скасувати Постанову КМУ 662 в частині внесення вищевказаних змін. Таким чином, банки та інші фінансові установи не мають права вчиняти виконавчі написи на своїх кредитних договорах, які нотаріально не посвідчені. У зв`язку з чим, [PERSON] звернувся до суду з позовом про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. У судове засідання позивач та його представник - адвокат Сауляк Є.В. не з`явилися, представник позивача подав до суду клопотання про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просить їх задовольнити. Представник відповідача АТ "Альфа-Банк" - адвокат Стеценко М.В. у судове засідання не з`явився, подав до суду клопотання про розгляд справибез участі представника відповідача. Крім того, подав заперечення на позовну заяву, в якій просить відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі з тих підстав, що кредитний договір 050/27/271 від 17.08.2007 не був розірваний чи припинений його повним виконанням, оскільки позивач отримані ним кошти, а також проценти за користування даними коштами, не повернув. Крім того, відповідачем було подано весь пакет документів, який був передбачений для подання нотаріусу на день вчинення виконавчого напису, інших документів, які б підтверджували б безспірність заборгованості нотаріус не вимагав, а тому представник відповідача вважає позовну заяву необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню. Треті особи в судове засідання не з`явились, свого представника до суду не направили, хоча про дату час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. За вказаних обставин, суд проводить розгляд справи у відсутності сторін без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу за правилами ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи та оцінивши їх у сукупності, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Судом встановлено, що 22.09.2020 приватним нотаріусом Івано - Франківського міського нотаріального округу Івано - Франківської області Личуком Тарасом Володимировичем було здійснено виконавчий напис №3865, яким стягнуто на користь Акціонерного товариства "Альфа-Банк" заборгованість, що виникла за кредитним договором №050/27-271 від 17.08.2007, який був укладений між Акціонерно-Комерційним Банком соціального розвитку "Укрсоцбанк" та [PERSON] за період з 01.06.2017 по 01.06.2020 в розмірі 65696,25 доларів США (на день вчинення цього напису, згідно офіційного курсу гривні щодо іноземних валют 28,20, становить: 1852634,25 грн.) та 1500 грн., з яких: прострочена заборгованість за кредитом - 26941 доларів США 31 цент; прострочена заборгованість за комісією та процентами - 38603 доларів США 40 центів; строкова заборгованість за сумою кредиту - 0 дол. США 0 центів; строкова заборгованість за комісією та процентами - 151 дол. США 54 центи; штрафні санкції - 0 дол. США 0 центів; суми плати, що здійснена стягувачем за вчинення виконавчого напису - 1500 гривень 00 копійок. Зазначений виконавчий документ було пред`явлено АТ "Альфа-Банк" до примусового виконання приватному виконавцеві виконавчого округу Вінницької області Тимощуку Володимиру Вікторовичу, який постановою №63253126 від 07.10.2020 відкрив виконавче провадження. Окрім того, представник позивача - адвокат Сауляк Є.В. також подав заяву про забезпечення позову, в якій просить суд зупинити стягнення на підставі виконавчого напису №3865 виданого 22.09.2020 року приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Личук Т.В. в межах виконавчого провадження №63253126 до набрання законної сили рішення суду по вищевказаній цивільній справі. Вищевказана заява про забезпечення позову була розглянена та ухвалою Немирівського районного суду Вінницької області від 18.05.2021 було забезпечено позов та зупинено стягнення за виконавчим написом. Так, за загальним правилом статей 15,16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України " Про нотаріат " та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону України "Про нотаріат"). Таким актом є, зокрема Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій). Згідно зі статтею 87 Закону України "Про нотаріат" для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України "Про нотаріат" визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону, нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій). Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України " Про нотаріат " та Порядку вчинення нотаріальних дій. Аналізуючи вищенаведені норми Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 березня 2019 року у справі №137/1666/16-ц дійшла таких висновків. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України "Про нотаріат"). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Захист прав боржника у процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається у спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій, - шляхом надіслання іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З урахуванням приписів статей 15,16,18 ЦК України, статей 50,87,88 Закону України "Про нотаріат " захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами у повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87,88 Закону України "Про нотаріат" у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 "Позика. Кредит. Банківський вклад" ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. За змістом частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Такий правовий висновок викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12. Суд вважає, що виконавчий напис є таким, що не підлягає виконанню, так як нотаріусу не було надано всі необхідні документи, що підтверджуються безспірність заборгованості, тому не було правових підстав для видачі виконавчого напису в силу вимог Закону України «Про нотаріат» та Порядку №296/5. Окрім того, як було встановлено в судовому засіданні на підставі укладеного 17.08.2007 між [PERSON] та Акціонерно - Комерційним банком соціального розвитку «УкрсоцБанк» (правонаступником якого є AT «Альфабанк») Кредитного договору №050/27-271 виникли кредитні відносини. Вказаний Договір не був посвідчений нотаріально, однак був підписаний сторонами. Відповідно до правової позиції, викладеної в Постанові Великої Палати Верховного суду України від 21.09.2021 у справі № 910/10374/17, провадження № 12-5гс21, якщо укладений між банком та позивачем кредитний договір, який був наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, не був посвідчений нотаріально, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. На переконання суду, позивачем та його представником повністю доведено наявність порушення прав позивача при вчиненні приватним нотаріусом виконавчого напису, всі обставини, на які він посилався у своїй позовній заяві знайшли своє підтвердження в судовому засіданні. Разом з тим, відповідачем не подано до суду належних та достовірних доказів щодо спростування доводів позивача та його представника. Враховуючи вищевказане, суд приходить до висновку, що приватний нотаріус Івано-Франківського міського нотаріального округу Личук Тарас Володимирович при вчиненні 22.09.2020 спірного виконавчого напису №3865 не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом, вчинив виконавчий напис поза межами встановлених ст.88 Закону України «Про нотаріат» строків, чим порушив норми Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Крім того, згідно з позиціями ВСУ, які викладені Великою палатою Верховного Суду у справах № 826/20084 від 20.06.2018 року, №910/10374/17 від 21.09.2021 вчинення нотаріусом виконавчого напису за відсутності надання йому особою, яка звертається із відповідною заявою про вчинення виконавчого напису, необхідних оригіналів нотаріальних договорів чи їх дублікатів має наслідком визнання такого виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що оспорюваний виконавчий напис нотаріусом було вчинено з порушенням чинного законодавства, а тому він підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню. Окрім того, відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь позивача сплачений ним при звернені до суду судовий збір в розмірі 908 грн., згідно квитанції №N1D7T3532M від 25.02.2021. На підставі наведеного, ст.ст. 87, 88 Закону України "Про нотаріат", Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, ст.ст. 4, 12, 13, 19,76-81, 141, 211, 247, 259, 263, 264, 352-355 ЦПК України, суд, -

Outcome: approved