Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Добропільського міськрайонного суду Донецької області з позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, в обґрунтування якого зазначив, що з 17.08.2016 вони перебували з відповідачкою в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 17.02.2021 року. Під час існування шлюбу ними спільно було придбано автомобіль «MINI COOPER», д.н.з. [NUMBER] , вартістю 282080 грн. Оскільки взаємної згоди щодо поділу вказаного автомобіля сторонами не досягнуто, позивач звернувся з позовом до суду та просить поділити майно, що є сумісною власністю подружжя, а саме виділивши позивачу грошову компенсацію в розмірі Ѕ частини від вартості спірного автомобіля на загальну суму 141040 грн., а відповідачу виділити автомобіль «MINI COOPER», а також стягнути з позивача на користь позивача понесені судові витрати при зверненні до суду в розмірі 2820,90 грн. Ухвалою Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 07.07.2021 року провадження у справі за вказаним позовом було відкрито за правилами спрощеного позовного провадження, відповідачу надано строк для подання відзиву на позовну заяву. В строк, встановлений судом, відзиву на позовну заяву не надійшло. Представник [PERSON] адвокат Макєєв О.В. звернувся до суду із зустрічною позовною заявою до [PERSON] , в якому просив поділити спільне майно подружжя шляхом стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] вартості належної їй 2/3 частки в спільному майні подружжя автомобіля MINI COOPER, д.н.з. [NUMBER] , в розмірі 188053 грн., припинити за нею право власності на вказаний автомобіль, стягнути з відповідача на її користь судовий збір та витрати на правничу допомогу. В обґрунтування зустрічного позову зазначено, що дійсно у 2017 році під час перебування у шлюбі сторони за спільні кошти придбали зазначений автомобіль, який є спільною сумісною власністю подружжя. Із варіантом поділу майна, який запропоновано позивачем [PERSON] вона не погоджується, оскільки від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - [PERSON] , [INFO] , яка проживає з матір`ю. [PERSON] власного житла не має, отримує мінімальну заробітну плату, у зв`язку з чим не має можливості виплатити позивачу за первісним позовом половину вартості автомобіля. Відповідач [PERSON] матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, має заборгованість зі сплати аліментів в розмірі 5229грн.20 коп., в зв`язку із чим частка позивача [PERSON] в спільному сумісному майні подружжя становить 2/3 частини автомобіля «MINI COOPER»,тобто 188053грн., які слід стягнути з відповідача на її користь, виділивши йому у власніть спірний автомобіль. Ухвалою Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 13.08.2021 року прийнято до розгляду вказану зустрічну позовну заяву, яку об`єднано із первісним позовом, відповідачу за зустрічним позовом надано строк для подання відзиву на позовну заяву. В строк, встановлений судом, відзиву на позовну заяву не надійшло. В судове засідання позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] не з`явилися, про дату, час та місце судового засідання повідомлялися належним чином, натомість, в судове засідання з`явилися представники сторін. В судовому засіданні представник позивача за первісним позовом [PERSON] позовні вимоги [PERSON] підтримав та заперечував проти задоволення зустрічного позову, зазначивши, що у позивача [PERSON] на сьогоднішній день відсутня заборгованість по сплаті аліментів, він не бажає залишати автомобіль собі, оскільки він є жіночим та його покупали саме для колишньої дружини [PERSON] , окрім того, у нього погіршився майновий стан і він неспроможний виплатити грошову компенсацію частини автомобіля, яка за законом належить його колишній дружині. Також представник позивача [PERSON] суду повідомив, що [PERSON] не згоден із позовною вимогою щодо визначення частки [PERSON] в спільному сумісному майні подружжя в розмірі 2/3 частини автомобіля, оскільки згідно закону долі кожного із подружжя в спільній сумісній власності подружжя є рівними і немає будь-яких обставин та доказів їх наявності, які б давали підстави суду для відходу від принципу рівності долей подружжя. Представник відповідача [PERSON] заперечував проти задоволення первісного позову та наполягав на задоволенні зустрічних позовних вимог, зазначивши, що в користуванні та володінні [PERSON] дійсно на цей час перебуває спірний автомобіль, однак, з врахуванням того, що існує заборгованість [PERSON] по сплаті аліментів на утримання дитини, яка знаходиться на її утриманні, відсутність власного житла, маленького розміру заробітної плати, яку вона отримує, вона не бажає залишати спірний автомобіль собі та вважає за необхідне отримати за свою частку, яка має бути в розмірі 2/3 частини вартості автомобіля, грошима, а автомобіль передати у власність [PERSON] . Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та доказ в їх сукупності, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що сторони з 17.08.2016 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано на підставі рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 17.02.2021 року, копія якого долучена до матеріалів справи. (а.с.4) Від вищевказаного шлюбу сторони мають неповнолітню доньку - [PERSON] , [INFO] , про що свідчить копія свідоцтва про народження, виданого 15.03.2017 року Добропільським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, відповідний актовий запис № 61 від 15.03.2017 року. (а.с.58) Як вбачається з матеріалів справи та що сторони підтвердили в судовому засіданні в період шлюбу сторони придбали автомобіль «MINI COOPER», д.н.з. [NUMBER] , який було зареєстровано на [PERSON] . Вартість зазначеного автомобіля згідно висновку експерта за результатами автотоварознавчого дослідження № 06-01 від 14.05.2021 року на момент звернення до суду складає 282080 грн. (а.с.52-53,59). В судовому засіданні представники сторін визначену експертом вартість автомобіля не оспорювали та, окрім того, саме від цієї вартості автомобіля сторонами визначався розмір грошової компенсації, яку вони просили суд стягнути з противної сторони на свою користь. Відповідно ч.1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що жодна із сторін не оспорює факт того, що придбаний під час шлюбу автомобіль MINI COOPER, д.н.з. [NUMBER] , який зареєстрований за [PERSON] , є спільною сумісною власністю колишнього подружжя, та не оспорює визначену судовим експертом вартість автомобілю на момент звернення до суду в розмірі 282080 грн. Судом встановлено, що між сторонами існує спір щодо розміру частки кожного із подружжя та порядку поділу спільного майна подружжя, оскільки кожна із сторін бажає отримати грошову компенсацію частки вартості автомобіля, залишивши сам автомобіль у власності іншого із колишнього з подружжя. Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно ч. 1, 3ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до вимог ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно ч. 1,2 ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. На підстав ч. 1, 2 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Відповідно до ст.70 СК України в разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. В судовому засіданні досліджувалися докази, надані [PERSON] на підтвердження своїх зустрічних вимог щодо збільшення розміру її частки з 1/2 до 2/3 спільного сумісного майна подружжя. Так, згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта №269755062 від 10.08.2021 року вбачається, що за параметрами запиту щодо [PERSON] відомості відсутні, натомість з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта №269773014 від 10.08.2021 року вбачається, що [PERSON] на праві приватної власності належить квартира за адресою: [ADDRESS] . (а.с.61,62). Тобто, в судовому засіданні знашло своє підтвердження ствердження [PERSON] про відсутність в її власності будь-якого житла. В той же час, з матеріалів справи вбачається, що відповідач [PERSON] разом із дитиною зареєстрована в квартирі позивача [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , тобто має право користуватися зазначеним житловим приміщенням, будь-яких доказів перешкоджання в проживанні відповідача в зазначеній квартирі з боку позивача [PERSON] або інших осіб, через що вона б була вимушена знімати інше житло, в судовому засіданні не надано. Суд також не може погодитися із доводом відповідача [PERSON] щодо збільшення розміру її частки в спільному сумісному майні подружжя через заборгованість позивача по аліментам на утримання дитини, на підтвердження чого [PERSON] до суду було надано розрахунок заборгованості зі сплати аліментів за ВП №65812091 від 12.08.2021 року станом на 01.08.2021 року в розмірі 5229,20 грн. (а.с.63). В той же час, в судовому засіданні представник позивача [PERSON] пояснив, що дійсно в зв`язку із розглядом справи про стягнення аліментів в суді виникла заборгованість в розмірі 5229,20грн., яка була погашена позивачем [PERSON] , на підтвердження чого було надано розрахунок заборгованості зі сплати аліментів за ВП №65812091 від 24.09.2021 року станом на 01.09.2021 року , яка становить 0 грн.(а.с. 91). В судовому засіданні стороною відповідача [PERSON] не було надано інших доказів на підтвердження існування обставин, зазначених в ч.2 ст.70 СК України, які б давали підстави для ухвалення судом рішення про необхідність відступу від рівності часток подружжя в спільній сумісній власності, а ті докази, що були надані до суду не заслуговують на увагу. Таким чином, суд приходить до висновку про необхідність поділу спільного сумісного майна колишнього подружжя [PERSON] виходячи із засад рівності часток кожного із подружжя. В своїх позовних заявах кожна із сторін також просила суд провести поділ спільного сумісного майна подружжя, стягнувши на його користь з противної сторони грошову компенсацію своєї частки, залишивши спірний автомобіль у власності іншого із подружжя. Згідно ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Відповідно до ст.364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. Окрім того, в обґрунтування зустрічних позовних вимог [PERSON] представник [PERSON] посилався на наявність правової позиції Верховного суду, яка викладена в постановах від 24.03.2021 р. у справі № 50/2211/18(провадження 61-19084), від 03.02.2020року у справі № 235/5146/16-ц ( провадження № 61-37616св18), від 03.06.2020 року у справі № 487/6195/16-ц( провадження № 61-4632св18), від 30.09.2020р. у справі № 552/1514/19( провадження № 61-21084св19), згідно якої у справах, в яких про припинення своєї частки у спільному майні і отримання компенсації на свою користь заявляє позивач, не вимагається обов`язкового внесення на депозитний рахунок грошової компенсації. Суд приймає до уваги наявність зазначеної правової позиції, яка знайшла своє відображення в перелічених постановах, але в той же час, вважає за необхідне зазначити, що ухвалою Великої Палати ВС від 27.10.2021 року по справі № 209/3085/20 ( провадження № 14-182цс21) було прийнято до розгляду Великою Палатою ВС справу № 209/3085/20, яку було передано для розгляду Першою судовою палатою КЦС в складі ВС в зв`язку із необхідністю відступити від висновку щодо застосування норми права в подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду України від 30 березня 2016 року у справі № 6-2811цс15 щодо застосування приписів частин четвертої та п`ятої статті 71 СК України про обов`язковість надання одним із подружжя (відповідачем) згоди на виплату компенсації частки у праві спільної сумісної власності на майно та внесення на депозитний рахунок відповідної грошової суми у справах, у яких про припинення своєї частки у спільному майні й отримання компенсації на свою користь заявляє позивач. Так, згідно правової позиції ВСУ від 30.03.2016 року по справі № 6-2811цс15 в разі коли жоден із подружжя не вчинив дій, передбачених частиною п`ятою статті 71 СК України дій щодо попереднього внесення відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між сторонами відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Таким чином, на сьогодняшній день відсутня єдина правова позиція щодо застосування норм СК та ЦК України у спірних правовідносинах, в зв`язку із чим Велика Палата ВС прийняла справу № 209/3085/20 до свого провадження. Суд, з врахуванням вищевикладеного, приходить до висновку про неможливість вирішення питання щодо присудження одній із сторін грошової компенсації її частки в спільному сумісному майні подружжя, а іншій право власності на спірне майно, та вважає за необхідне провести поділ спільного сумісного майна подружжя шляхом визнання права на рівну частку в ньому, залишивши таке майно в їх спільній власності. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення первісного позову [PERSON] , та відмови в задоволенні позовних вимог за зустрічним позовом [PERSON] . На підставі викладеного,

Outcome: partial