Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-17 00:00:00

Представник позивача - адвокат Браславська О.А. звернулася до Зміївського районного суду Харківської області з позовною заявою, в якій просила встановити факт, що має юридичне значення, а саме факт прийняття спадщини позивачем [PERSON] , що відкрилася після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] , та визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом на будинок з надвірними будівлями, розташований за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позову зазначено, що позивачка [PERSON] є донькою [PERSON] та [PERSON] . Інших дітей в її батьків не було. [INFO] померла мати [PERSON] . На початку 90-х років, в зв`язку з погіршенням стану здоров`я батька, позивачка забрала його проживати до себе, до міста Когалим Тюменської області, Російська Федерація, де [PERSON] помер [INFO] . Відповідно до законодавства про міжнародне приватне право, позивач звернулася до нотаріуса за місцем відкриття спадщини в місті Когалим Тюменської області з заявою про прийняття спадщини та отримала Свідоцтво про право на спадщину за законом після померлого батька. Крім того, до спливу 6 місяців з дня смерті батька, позивач приїхала до міста Зміїв Харківської області, де знаходиться спірний будинок, що належав спадкодавцеві, та вступила в управління та володіння вказаним майном, зокрема зареєструвала на своє ім`я земельну ділянку під будинком та сам будинок [ADDRESS] . На протязі 17 років позивачка володіє й утримує зазначений будинок, за власний кошт ремонтує його та оплачує послуги з опалення, освітлення, тощо. Однак, на даний час з`ясувалося, що право позивачки на спадковий будинок не зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, а видати Свідоцтво про право на спадщину за законом нотаріус за місцезнаходженням нерухомого майна не має можливості в зв`язку з відсутністю підтвердженого факту прийняття спадщини позивачкою станом на момент смерті спадкодавця. В зв`язку з необхідністю підтвердження вказаного факту та визнання за нею права власності на спадкове майно, позивачка змушена звернутися до суду за захистом своїх прав із зазначеним позовом. Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 19.11.2021 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в справі в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 21.12.2021 року закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу до судового розгляду по суті. В судове засідання з`явилася представник позивача - адвокат О.Браславська. Відповідач - Чугуївська районна державна адміністрація Харківської області - відзиву на позов, чи будь-яких заяв або заперечень по суті позову до суду не подавав, про дату, час і місце судового розгляду повідомлявся належним чином. За змістом ч.1, ч.3 - 4 статті 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. У разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів. Представник позивача О.Браславська не заперечувала проти розгляду справи за відсутності представника відповідача, в зв`язку з чим суд вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних у ній доказів. В судовому засіданні представник позивача підтримала позов та просила його задовольнити в повному обсязі з підстав, викладених вище. Зазначила, що позивачка [PERSON] не відмовлялася від прийняття спадщини, звернулася за Свідоцтвом про право на спадщину за місцем її відкриття в місті Когалим Тюменської області, а також вступила в управління й володіння спадковим будинком відповідно до вимог діючого на той час Цивільного кодексу УРСР 1963 року. Право позивачки на спадковий будинок підтверджується належними й допустимими доказами, а отже вважала наявними підстави для задоволення позову. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що є двоюрідною сестрою позивачки [PERSON] , та все життя мешкає по сусідству зі спірним будинком по [ADDRESS] . Інших дітей, окрім позивачки, у [PERSON] та його дружини, не було. Після смерті матері позивачка забрала батька жити до себе до Російської Федерації, де він і помер [INFO] . На протязі 17 років позивачка влітку завжди приїжджала до спірного будинку [ADDRESS] , здійснювала його ремонт, залишала свідкові грошові кошти для сплати витрат на опалення та інше утримання. На даний час позивачка вирішила продати спірний будинок, але з`ясувалося, що право власності на її ім`я в реєстрі не зареєстровано, однак це її будинок і інших власників чи спадкоємців будинку немає. З досліджених в судовому засіданні письмових доказів вбачається, що позивач [PERSON] , [INFO] , є громадянкою Російської Федерації, та народилася в місті Готвальд (на даний час - Зміїв) Харківської області (а.с.8) 19.06.2008 року позивачкою отримано податковий ідентифікаційний номер, виданий ДПА у Харківській області (а.с.9) Згідно Довідки про укладення шлюбу № А-06933, виданої відділом запису актів громадянського стану міста Анапа Краснодарського краю, Російська Федерація, позивачка [PERSON] 06.02.1988 року уклала шлюб із [PERSON] , актовий запис № 49, складений виконавчим комітетом Когалимської міської Ради народних депутатів Ханти-Мансійського автономного округу Тюменської області (а.с.11) Відповідно до Свідоцтва про народження від 12.02.1957 року, батьками позивачки є [PERSON] та [PERSON] (а.с.10) Згідно Свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого Готвальдівським р\\в ЗАГС Харківської області, [PERSON] померла [INFO] , актовий запис № 111 від 23.06.1978 (а.с.12) Згідно Свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 22.11.1994 року відділом ЗАГС міста Когалим Тюменської області, Росія, [PERSON] помер [INFO] , актовий запис № 145 (а.с.13) 07 червня 1995 року нотаріусом міста Когалим Тюменської області Бойченко С.І. позивачці [PERSON] видано Свідоцтво про право на спадщину після батька [PERSON] , померлого [INFO] , реєстровий номер 2463, згідно якого спадкове майно складається з житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , а також надвірних будівель, розташованих на земельній ділянці, розміром 600 кв.м (а.с.14) Вказаний в Свідоцтві на спадщину житловий будинок зареєстрований в Зміївському БТІ в цілому за позивачкою [PERSON] 21 червня 1995 року за реєстровим № 2358, реєстрова книга № 24.(а.с.14, зв.бік) Відповідно до Довідки КП «Зміївське бюро технічної інвентаризації, містобудування, землевпорядкування та архітектури» № 2026 від 22.09.2021 року, згідно архівних матеріалів БТІ, право власності на житловий будинок [ADDRESS] станом на 31.12.2012 року було зареєстровано в цілому за позивачем [PERSON] на підставі Свідоцтва про право на спадщину, виданого нотаріусом міста Когалим Тюменської області Бойченко С.І. 07.06.1995 року, реєстровий номер 2463 (а.с.18-19) Як вбачається з відповіді Зміївської державної нотаріальної контори Харківської області № 963/01-16 від 04.12.2021 року, з заявами про прийняття спадщини або відмову від спадщини після [PERSON] , померлого [INFO] , у встановлений законом шестимісячний термін ніхто не звертався, Свідоцтво про право на спадщину не видавалося (а.с.) Заслухавши пояснення представника позивача, свідка [PERSON] , дослідивши письмові докази, додані до позовної заяви, суд зазначає наступне: Частинами 1, 3 статті 13 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до ст.ст.76-81 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Відповідно до п.4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України (2004 року), Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності, тому у даному випадку на момент відкриття спадщини спірні правовідносини підлягають врегулюванню за нормами Цивільного кодексу УРСР 1963 року. Статтею 524 Цивільного кодексу УРСР було визначено, що спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Якщо немає спадкоємців ні за законом, ні за заповітом, або жоден зі спадкоємців не прийняв спадщини, або всі спадкоємці позбавлені заповідачем спадщини, майно померлого за правом спадкоємства переходить до держави. За таких обставин, в зв`язку з відсутністю інших спадкоємців після померлого [PERSON] , позивачем вірно визначено відповідача - Чугуївську районну державну адміністрацію Харківської області, яка є правонаступником Зміївської РДА Харківської області та органом державної влади в межах повноважень, визначених законом. Згідно ч.1 статті 529 ЦК УРСР (1963р), при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти ( в тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого За змістом статей 525-526 ЦК УРСР (1963р), часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця. Місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця, а якщо воно невідоме - місцезнаходження майна або його основної частини. Статтею 70 Закону України «Про міжнародне приватне право» передбачено, що з урахуванням положень статей 71, 72 цього Закону, спадкові відносини регулюються правом держави, у якій спадкодавець мав останнє місце проживання, якщо спадкодавцем не обрано в заповіті право держави, громадянином якої він був. Згідно статті 71 Закону України «Про міжнародне приватне право», спадкування нерухомого майна регулюється правом держави, на території якої знаходиться це майно, а майна, яке підлягає державній реєстрації в Україні, - правом України. Відповідно до статті 45 Конвенції про правову допомогу та правові відносини в цивільних, сімейних та кримінальних справах 1993 року, право спадкування майна, крім випадку, передбаченого пунктом 2 цієї статті, визначається за законодавством Договірної Сторони, на території якої спадкоємець мав останнє постійне місце проживання. Право спадкування нерухомого майна визначається за законодавством Договірної Сторони, на території якої знаходиться це майно. У статті 48 Конвенції про правову допомогу та правові відносини в цивільних, сімейних та кримінальних справах 1993 року закріплено, що провадження по справах про спадкування рухомого майна компетентні вести установи Договірної Сторони, на території якої мав місце проживання спадкодавець у момент своєї смерті. Провадження по справах про спадкування нерухомого майна компетентні вести установи Договірної Сторони, на території якої знаходиться майно. Положення пунктів 1 і 2 цієї статті застосовуються також при розгляді спорів, що виникають у зв`язку з провадженням по справах про спадщину. При цьому, оскільки спадкове нерухоме майно знаходиться на території України, згідно статті 99 Закону України «Про нотаріат» (в ред..станом на 18.11.1994 року) та Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої Наказом Міністерства юстиції від 18.06.1994 року (в ред.. станом на 18.11.1994 року), дії, пов`язані з видачею свідоцтва про право на спадщину щодо такого майна, здійснюються відповідно до законодавства України. Згідно статті 548 ЦК УРСР (1963р), для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або застереженням. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Діями, що свідчать про прийняття спадщини, відповідно до ч.1,ч.2 статті 549 ЦК УРСР (1963р), визнається фактичний вступ в управління або володіння спадковим майном, а також подання до державної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. В судовому засіданні належними й допустимими доказами підтверджено, що позивач [PERSON] у встановлений законом шестимісячний термін звернулася до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за місцем відкриття спадщини в місті Когалим Тюменської області, РФ, та отримала Свідоцтво про право на спадщину, а отже вчинила всі необхідні дії, що свідчать про намір прийняття нею спадщини після померлого батька [PERSON] . Крім того, позивач фактично вступила в управління й володіння спадковим майном на території України, зареєструвавши на своє ім`я право власності на спадковий будинок [ADDRESS] в КП Зміївське БТІ відповідно до вимог діючого на той час законодавства та земельну ділянку під будинком, а також продовжуючи відкрито володіти, управляти та утримувати спадковий будинок. За таких обставин суд приходить до висновку про доведеність факту прийняття спадщини позивачкою та наявності підстав для задоволення вказаної позовної вимоги. Щодо визнання за позивачкою права власності на спадковий будинок, суд зазначає наступне: Як вказав Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних та кримінальних справ у листі № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. За змістом ч.1 статті 4 ЦПК України, статті 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права і інтересу. Способами захисту цивільного права та інтересу може бути, в тому числі, й визнання права. Відповідно до статті 41 Конституції України та ч.1 статті 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та Закону України № 475/97-ВР від 17.07.1997 "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції" закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч.5 статті 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно статті 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. Відповідно до статті 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Незважаючи на наявність у позивачки Свідоцтва про право на спадщину, виданого нотаріусом міста Когалим Тюменської області Бойченко С.І. 07.06.1995 року, реєстровий номер 2463, її право власності не зареєстровано в Державному реєстрі прав на нерухоме майно відповідно до вимог чинного законодавства України, правовстановлюючі документи на будинок втрачені, в зв`язку з чим обмежуються законні права власника щодо володіння й розпорядження спірним будинком, а отже таке право підлягає захисту шляхом визнання за позивачкою права власності в порядку спадкування за законом на будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] . За таких обставин, суд приходить до висновку про обґрунтованість позову та наявність законних підстав для його задоволення. Позивачем вимоги щодо розподілу судових витрат не заявлялися, в зв`язку з чим, дотримуючись принципу диспозитивності цивільного судочинства, суд дійшов до висновку про відсутність підстав для вирішення питання щодо розподілу судових витрат між сторонами відповідно до ст..ст.141,142 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved