Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-10 00:00:00

[PERSON] звернулася до Жовтневого районного суду м. Харкова з позовом до [PERSON] , третя особа: Універсальна біржа "України", в якому\~просить,\~визнати договір\~купівлі-продажу\~51/100\~частин часток\~житлового будинку\~з відповідною\~часткою надвірних\~будівель,\~що знаходиться\~на земельній\~ділянці площею\~449\~кв.м.\~по будинку\~ [ADDRESS] ,\~укладений між\~та продавцем\~ [PERSON] та\~покупцем [PERSON] \~№ Н10-1351\~від 24.12.1998\~року оформлений\~на Біржі\~нерухомості та\~основних фондів\~"України"\~-\~дійсним. В обґрунтування\~своїх вимог\~позивач посилається\~на те,\~що є\~власником 51/100\~частини житлового\~будинку [ADDRESS] .\~Право власності\~на 51/100\~частин будинку\~набуто 24.12.1998\~року на підставі договору купівлі-продажу № Н10-1351, укладеного на Біржі нерухомості та основних фондів «Україна» з [PERSON] . Договір зареєстровано 28.12.1998 року в КП «ХМБТІ» за №3000. Продаж частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами було вчинено за грошові кошти в сумі 9476 грн (Дев`ять тисяч чотириста сімдесят шість ) грн., про що свідчить відповідне положення в п.4 договору купівлі-продажу. Сума сплачена покупцем до посвідчення угоди (п.5 договору). Згідно ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», угоди, укладені на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню, а підлягають реєстрації в органах технічної інвентаризації (п.п. 9, 10 договору). На час укладення договору купівлі-продажу у грудні 1998 року сторони правочину не були повідомлені належним чином про те, що правочин купівлі-продажу нерухомого майна, у відповідності до ст.47 ЦК України (в ред.1963 року) підлягає нотаріальному посвідченню, оскільки та той час був чинним Закон України «Про товарну біржу», відповідно ст.15 якого, правочини, зареєстровані на біржі, подальшому нотаріальному посвідченню не підлягають. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 19.11.2021 року відкрито провадження по справі та призначено її розгляд за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 15.12.2021 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті. У судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася, надала до суду заяву в якій просила розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, надала до суду заяву про визнання позову в якій просила розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги задовольнити повністю. Відповідно до п. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Третя особа в судове засідання повторно не з`явилася, про дату, час і місце розгляду справи повідомлена у встановленому законом порядку шляхом направлення судової повістки на адресу місцезнаходження, причини неявки суду не повідомила, відзив на позов не надала. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, враховуючи неявку в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази в їх сукупності, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні правовідносини. Відповідно до копії договору № Н10-1351, від 24.12.1998 року [PERSON] (Продавець) та [PERSON] (Покупець) уклали договір купівлі - продажу, за яким [PERSON] , придбала у власність 51/100 частини житлового будинку з відповідною частиною надвірних споруд, розташованого по [ADDRESS] . Договір складено та зареєстровано на Біржі нерухомості і основних фондів "Україна" та на підставі біржового контракту № БН10-1351 від 24.12.1998 року. Згідно копії технічного паспорту на житловий будинок індивідуального житлового фонда власником на 51/100 частину житлового будинку за адресою [ADDRESS] зазначена [PERSON] . Спірні правовідносини, які виникли між позивачем та відповідачем регулюються Цивільним кодексом України (далі - ЦК України). Відповідно до статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Відповідно з ч. 1 ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до ст.1 Закону України "Про товарну біржу", товарна біржа є організацією, що об`єднує юридичних і фізичних осіб, які здійснюють виробничу і комерційну діяльність, і має за мету надання послуг в укладенні біржових угод, виявлення товарних цін, попиту і пропозицій на товари, вивчення, упорядкування і полегшення товарообігу і пов`язаних з ним торговельних операцій. Крім того, ст. 2 Закону України "Про товарну біржу" встановлено, що основними принципами діяльності товарної біржі є рівноправність учасників біржових торгів, застосування вільних (ринкових) цін, публічність проведення біржових торгів. Відповідно до ст. 5 ЦК України до застосування підлягають акти цивільного законодавства, що регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Враховуючи, що спірні правовідносини виникли у квітні 1999 року, для їх врегулювання слід застосовувати ЦК УРСР в редакції 1963 року. Згідно зі статтею 227 ЦК УРСР, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією зі сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору стаття 47 цього Кодексу. За змістом статей 128, 153 ЦК УРСР (1963 року) право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї зі сторін повинно бути досягнуто згоди. Відповідно до статті 224 ЦК УРСР (1963 року) за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Статтею 227 ЦК УРСР передбачалася обов`язкова нотаріальна форма договору купівлі-продажу житлового будинку (квартири) і його реєстрація органами місцевого самоврядування. Згідно зі статтею 15 Закону України «Про товарну біржу» не підлягали нотаріальному посвідченню угоди, які зареєстровані на біржі, якщо вони являють собою купівлю-продаж, поставку та обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі. Частиною 2 ст.47 ЦК УРСР (1963 р.) передбачено, що у разі, якщо одна із сторін повністю або частково виконала угоду, яка потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, що виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Право позивача, як власника майна, на звернення до суду за захистом своїх майнових прав пов`язаних з правом володіння власністю не може бути обмежено позовною давністю. Інструкція про порядок державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних і фізичних осіб, затверджена наказом Державного комітету України будівництва, архітектури та житлової політики України від 9 червня 1998 року №121, передбачала підставу для державної реєстрації договорів купівлі-продажу, зареєстрованих на біржі. Оскільки, сторони договору купівлі-продажу досягли згоди щодо всіх умов договору, що підтверджується підписами сторін, всі зобов`язання за договором сторонами виконанні в повному обсязі, договір зареєстрований в Державному комунальному підприємстві Харківського міського бюро технічної інвентаризації, тому позивач на підставі статей 128, 153 ЦК УРСР і статті 49 Закону України «Про власність», який діяв на той час, набула право власності на належну частину спірного будинку і правомірно володіє нею. З огляду на зазначені обставини суд вважає, що позивачем надані належні докази на підтвердження факту укладення вищевказаного договору купівлі-продажу будинку, її виконання та обставини, які свідчать про неможливість подальшого нотаріального посвідчення угоди, а відтак приходить до висновку про наявність передбачених законом підстав для визнання в судовому порядку дійсним договору купівлі-продажу укладений між продавцем [PERSON] та покупцем [PERSON] , посвідчений Біржею нерухомості\~і основних\~фондів "Україна"\~від 24.12.1998\~року №\~Н10-1351. Враховуючи наведені обставини, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги [PERSON] про визнання договору\~дійсним підлягають задоволенню. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved