Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-13 00:00:00

27 травня 2021 року ТОВ «Фінансово-кредитний супермаркет» направив засобами поштового зв`язку до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська позов до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики, який надійшов до суду 07 червня 2021 року. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 14 червня 2021 року справу було прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 14 січня 2022 року вирішено питання про заочний розгляд справи. Позивач у своєму позові посилався на те, що 29 березня 2018 року між ТОВ «Фінансово-кредитний супермаркет» і відповідачем було укладено договір позики № 2229050, у тому числі і на умовах фінансового кредиту шляхом реєстрації відповідача на інтернет-сайті ТОВ «Фінансово-кредитний супермаркет» і виконанням ним певних дій, які свідчать про укладення договору. 29 березня 2018 року позичальник надав [PERSON] позику у розмірі 3 000 гривень, які було перераховано на картковий рахунок відповідача строком на 29 днів з кінцевою датою повернення 26 квітня 2018 року включно. Відповідно до умов договору сума процентів за користування позикою становить 0,01 % річних, та комісії у розмірі 50,06 % від суми позики, що становить 1 501 гривню 91 коп. Відповідач свої зобов`язання за договором не виконав у повному обсязі, чим порушив умови договору. Таким чином, сума заборгованості станом на 01 травня 2021 року становить 132 246 гривень 25 коп., яка складається із заборгованості за кредитом у розмірі 3 000 гривень, заборгованості за комісією у розмірі 115 180 гривень 84 коп., інфляційних втрат у розмірі 9 972 гривень 69 коп. та трьох відсотків річних у розмірі 4 092 гривень 72 коп. Тому позивач просив стягнути із [PERSON] на свою користь заборгованість у розмірі 132 246 гривень 25 коп., а також витрати зі сплати судового збору у розмірі 2 270 гривень 00 коп. Представник позивача просив розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач [PERSON] про дату та час судового засідання повідомлявся в порядку, передбаченому ч. 4 ст. 130 ЦПК України, у судове засідання не з`явився, відзив на позов не надав. На підставі ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд вважає можливим розглядати справу за відсутності відповідача. Будь-які заяви чи клопотання від відповідача до суду не надходили. Враховуючи, що учасники справи та їх представники у судове засідання не з`явилися, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Перевіривши матеріали справи, оцінивши надані і добуті докази, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що 29 березня 2018 року між ТОВ «Фінансово-кредитний супермаркет» і відповідачем було укладено договір позики № 2229050 (а.с. 35-41). Договір було укладено в електронному вигляді шляхом реєстрації відповідача на інтернет-сайті позивача, з виконанням певних дій, що свідчать про укладення договору. Відповідно до умов договору, 29 березня 2018 року кредитором перераховано на платіжну картку позичальника грошові кошти у розмірі 3 000 гривень (а.с. 42). Згідно з п. 2.2.4.1 договору № 2229050 від 29 березня 2018 року проценти за користування позикою становлять 0,01 % річних, щомісячна комісія складає 50 % від суми позики, що становить 1 501 гривню 91 коп. (а.с. 41). Пунктом 2.2.3 договору № 2229050 встановлено, що строк, на який надається позика за цим договором, становить 29 днів, а датою повернення встановлено 26 квітня 2018 року включно. Правовідносини, що виникли між сторонами урегульовано ЗУ «Про споживче кредитування», ЗУ «Про електронну комерцію», ЦК України. Частиною 1 ст. 13 ЗУ «Про споживче кредитування» зазначено, що договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами. Відповідно до ст. 11 ЗУ «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 ЗУ «Про споживче кредитування»; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 ЗУ «Про споживче кредитування»; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, про зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Статтею 12 ЗУ «Про споживче кредитування» регламентуються вимоги до підпису сторін договору. Так, згідно ч. 1 цієї статті, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, зокрема: електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Відповідно до п. 12 ч. 1 ст. 3 ЗУ «Про споживче кредитування» одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. Таким чином, між ТОВ «Фінансово-кредитний супермаркет» і [PERSON] було укладено договір позики на умовах фінансового кредиту. Згідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором, а якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки НБУ. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог, відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. На підставі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. У встановлений договором строк заборгованість за кредитом відповідачем сплачена не була, тому з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість за кредитом у розмірі 3 000 гривень. Враховуючи зазначені договором умови надання кредиту, відповідач зобов`язаний сплатити щомісячну комісію за користування кредитом у розмірі 50 % від суми позики, що становить 1 501 гривню 91 коп. Як вбачається з наданих позивачем розрахунків розмір комісії з 29 березня 2018 року по 01 травня 2021 року, що підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, виходячи з суми поточної заборгованості у розмірі 3 000 гривень, становить 115 180 гривень 84 коп. (а.с. 43). Проте, суд вважає, що позовні вимоги у цій частині підлягають частковому задоволенню за наступних підстав. Договір між сторонами було укладено з 29 березня 2018 року по 26 квітня 2018 року. Таким чином, право кредитора нараховувати передбачену договором комісію за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку позики. В охоронюваних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Оскільки зі спливом строку, на який був наданий кредит, припинилося право позивача нараховувати комісію кредитним договором, то після 26 квітня 2018 року позивач не має законних підстав нараховувати комісію, передбачену кредитним договором № 2229050 від 29 березня 2018 року. Такий висновок узгоджується з висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) та постанові Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 390/1875/16-ц (провадження № 61-19255св18). Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Таким чином, розмір комісії, яка підлягають стягненню із [PERSON] на користь позивача, становить 1 501 гривню 91 коп. За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже, у даній справі кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України. Відповідно до розрахунків позивача, інфляційні втрати за період з 27 квітня 2018 року по 01 травня 2021 року складають 9 972 гривні 69 коп., три відсотки річних за період з 27 квітня 2018 року по 01 травня 2021 року складають 4 092 гривні 72 коп. З урахуванням того, що у відповідача перед позивачем існує заборгованість, яка [PERSON] добровільно не сплачується, а одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за договором № 2229050 від 29 березня 2018 року про надання позики у розмірі 18 567 гривень 32 коп., яка складається із заборгованості за кредитом у розмірі 3 000 гривень, заборгованості за комісією у розмірі 1 501 гривні 91 коп., інфляційні втрати у розмірі 9 972 гривні 69 коп., трьох відсотків річних у розмірі 4 092 гривні 72 коп. На підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при поданні позову до суду було сплачено судовий збір у розмірі 2 270 гривень. З урахуванням того, що позов задоволено частково, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у розмірі 318 гривень 71 коп. (18 567 гривень 32 коп. х 2 270 гривень : 132 246 гривень 25 коп. = 318 гривень 71 коп.). Таким чином, загальна сума, яку належить стягнути із [PERSON] на користь ТОВ «Фінансово-кредитний супермаркет», складає 18 886 гривень 03 коп. (18 567 гривень 32 коп. + 318 гривень 71 коп. = 18 886 гривень 03 коп.). На підставі викладеного,

Outcome: partial