Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська із позовними вимогами про стягнення грошових коштів за договором позики з [PERSON] у сумі 16 000 доларів США. В обґрунтування зазначила, що 27.08.2017 року надав відповідачу грошові кошти в сумі 16 000 доларів США та [PERSON] зобов`язався повернути їй борг у сумі 16 000 доларів США до 15.12.2020 року, однак у визначений термін відповідач борг не повернув. [PERSON] позов підтримала у повному обсязі та просила задовольнити. Надала суду оригінал розписки від 27.08.2017 року та оригінал розписки про повернення боргу у строк до 15.12.2020 року від 09.06.2020 року. Відповідач [PERSON] надав відзив на позовну заяву в якому зазначив, що грошові кошти в сумі 16 000 доларів США були повернуті [PERSON] в повному обсязі. Заперечував факт того, що підписував зобов`язання про повернення боргу від 09.06.2020 року та вимог щодо повернення боргу від позивача не отримував. [PERSON] надала відповідь на відзив в якій зазначила, що відповідач не повернув їй грошові кошти та доказів виконання грошового зобов`язання суду не надав. Розписка про повернення боргу від 09.06.2020 року підписана [PERSON] . Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 31.03.2021 року, за клопотанням відповідача [PERSON] , призначено по справі за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу почеркознавчу експертизу. 17.11.2021 року справу повернуто з експертної установи без проведення почеркознавчої експертизи, у зв`язку з тим, що відповідачем не сплачено витрати за проведення експертизи. Суд, вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, приходить до наступних висновків. Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Ця особливість реальних договорів зазначена в ч. 2 ст. 640 ЦК України, за якою якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику. Відповідно до ч. 1 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Досліджуючи договори позики чи боргові розписки, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа і, зважаючи на встановлені результати, робити відповідні правові висновки. Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України, встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг із зобов`язанням її повернення та дати отримання коштів. Згідно розписки від 27.08.2017 року відповідач [PERSON] зобов`язався повернути борг у сумі 16 000 доларів США позивачу [PERSON] за її вимогою та вона скріплена підписом відповідача. Відповідно до розписки від 09.06.2020 року відповідач [PERSON] зобов`язався повернути борг у сумі 16 000 доларів США позивачу [PERSON] до 15.12.2020 року. Таким чином, вищевказана розписка містить в собі інформацію щодо отримання позичальником коштів в борг та зобов`язання щодо повернення боргу у визначений строк. Відповідно до ст. 545 ЦК України, прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора. Аналізуючи вищевказаному норму чинного ЦК України, суд вважає, що доказом повернення позики є факт передачі позикодавцем оригінала боргового документа позичальникові, або зазначення кредитором відомостей у розписці про повернення боргу щодо неможливості повернення боргового документа. Як встановлено в судовому засіданні, оригінал розписки від 27.08.2017 року та оригінал розписки від 09.06.2020 року перебуває у позивача [PERSON] та не повернутий відповідачу [PERSON] . Згідно ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 527 ЦК України, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Позивач, як сторона по справі, зобов`язаний довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог, відповідно до ст.81 ЦПК України. Нормами ст.77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст.81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні, так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Відповідачем [PERSON] не надано суду жодних доказів на підтвердження сплати боргових зобов`язань за договором позики від 27.08.2017 року. Посилання відповідача на те, що він не підписував розписку від 09.06.2020 року про зобов`язання повернення грошових коштів, не підтверджено будь-якими доказами; за клопотанням відповідача судом було призначено судову почеркознавчу експертизу, яку не проведено через не сплату [PERSON] попередньої вартості проведення експертизи. Отже, доводи відповідача не підтверджені жодними доказами та не приймаються судом до уваги. Враховуючи, що наявність боргових зобов`язань підтверджується відповідною розпискою про отримання грошових коштів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір в розмірі 4 440 грн.

Outcome: approved