Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-12 00:00:00

01 грудня 2021 року до Самарського районного суду м. Дніпропетровська засобами поштового надійшов позов від представника Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором в якому просить суд: - стягнути з [PERSON] на користь Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» заборгованість у розмірі 49454,31 гривень та судові витрати у розмірі 2270,00 гривень. І. Стислий виклад позиції позивача. 24.09.2019 між позивачем та відповідачем укладено заяву заяву на встановлення (збільшення) відновлювальної кредитної лінії (кредиту) відповідно до умов договору комплексного обслуговування фізичних осіб та відкрито рахунок № [NUMBER] . Шляхом підписання заяви, позичальник ініціював одержання кредиту на споживчі потреби шляхом встановлення (збільшення) відновлювальної кредитної лінії на картковий рахунок у розмірі 43400, 00 грн. та погодився з умовами користування кредитом відповідно до умов договору з істотними умовами кредитування, викладеними в цій заяві, зокрема розмір процентної ставки є фіксованим і складає 38% річних за користування кредитними коштами на момент укладення цього кредитного договору, та може бути змінена в порядку та на умовах визначених договором, крім випадку користування кредитними коштами протягом Грейс-періоду. 0,001% річних за користування кредитними коштами протягом Грейс-періоду у випадку безготівкового розрахунку за товари та послуги з використанням платіжної картки. Відповідач погодився з умовами користування кредитом та підтвердив укладення між ним та банком кредитного договору. Позивач перед відповідачем зобов`язання виконав в повному обсязі, а саме - надані грошові кошти (кредит) у розмірі та на умовах, встановлених договором. Однак, на теперішній час, відповідачем належним чином не виконуються взяті на себе зобов`язання. Станом на 16.11.2021 заборгованість відповідача перед позивачем становить 49454,31 грн., що складається з: заборгованості за основним боргом (кредитом) - 43389,96 грн., проценти за користування кредитом - 5829,71 грн., комісія - 0,15 грн., 3% річних за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту) - 192,58 грн., 3% річних за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом - 41,49 грн. Враховуючи вищевикладене, позивач змушений звернутися до суду за захистом порушених прав, адже, на теперішній час, відповідачем належним чином не виконуються взяті на себе зобов`язання. ІІ. Заяви, клопотання. Інші процесуальні дії у справі. 15.12.2021 у справі відкрито провадження та призначено справу до розгляду по суті на 30.09.2021 (а.с. 52). Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала, просила його задовольнити з підстав, наведених у позові. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні підтвердив, що дійсно користувався кредитними коштами, був ознайомлений з умовами та правилами користування кредитом. Пояснив, що змінив місце роботи, а потім і взагалі звільнився, тому перестав сплачувати кошти за кредит. Під час розгляду справи судом заслухано пояснення представника позивача, відповідача, досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи. 13.01.2022 складено вступну та резолютивну частини заочного рішення суду. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Так, відповідно до заяви на встановлення (збільшення) відновлювальної кредитної лінії (Кредиту) від 24 вересня 2019 року, відповідачу встановлено (збільшено) кредит з метою споживчих потреб у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок у розмірі 43400, 00 грн. Пункт 3.4. заяви передбачає, що клієнт зобов`язаний щомісячно здійснювати часткове повернення Кредиту в розмірі обов`язкового щомісячного платежу, який складає 5% від суми заборгованості за кредитом. Датою укладення між сторонами договору є дата підписання заяви уповноваженим представником банку, тобто 24 версня 2019 року (а.с. 11-12). Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява на встановлення відновлювальної кредитної лінії, яка є складовою частиною заяви на приєднання, разом з умовами користування кредитом, складають між ним та Банком Кредитний договір. Фактичне використання відповідачем [PERSON] кредитних грошових коштів в межах встановленого кредитного ліміту підтверджується випискою про рух грошових коштів та здійснених операцій по картковому рахунку № [NUMBER] період з 27.09.2019 по 16.11.2021 (а.с. 16-26). Відповідно п.п.1.21 розділу ХXІІ Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, затвердженого постановою правління АТ "Ощадбанк" 05.08.2015 № 694 (зі змінами від 30.07.2019 № 505) за невиконання або несвоєчасне, не в повному обсязі виконання Клієнтом зобов`язання перед Банком у розмірі та в строки, передбачені Договором, Банк має право нараховувати на суми прострочених платежів та стягувати пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який нараховується пеня, за кожен день прострочення, починаючи з дня, коли відповідна сума мала бути сплачена, до дати фактичної сплати, але не більше 15% від суми простроченого платежу (а.с.27-34). Крім того, за користування кредитом відповідач зобов`язався сплачувати Банку проценти в порядку та розмірах, визначених в Заяві та в Додатку № 1 до Договору. Згідно п. 4 паспорту споживчого кредиту процентна ставка за кредитним договором складає 38% річних (а.с.35-37). У зв`язку з порушеннями зобов`язань за кредитним договором та з урахуванням внесених коштів погашення заборгованості, відповідач станом на 16.11.2021 має заборгованість перед позивачем у розмірі 49454,31 грн., що складається з: заборгованості за основним боргом (кредитом) - 43389,96 грн., проценти за користування кредитом - 5829,71 грн., комісія - 0,15 грн., 3% річних за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту) - 192,58 грн., 3% річних за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом - 41,49 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості (а.с. 13-15). ІV. Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. В силу п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема є договори й інші правочини. Відповідно до положень ст.ст. 509, 526, 530 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію, у тому числі сплатити гроші, а кредитор має право вимагати від боржника виконання обов`язку. Зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України умовами кредитного договору є обов`язок кредитодавця надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язаний повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ч. 1 ст. 1055 ЦК України, кредитний договір укладається в письмовій формі. За змістом ст. ст. 610, 611, 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, у тому числі і відшкодування збитків та моральної шкоди. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов`язання, доказується кредитором. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Разом з цим, позивач, пред`являючи вимоги про відшкодування заборгованості, просив, у тому числі, стягнути 3% річних за несвоєчасне погашення основного боргу та за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом, передбачені ст. 625 ЦК України. У відповідності до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Як зазначено у ч. 1 ст. 547 ЦК України, правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі. Частиною 2 статті 611 ЦПК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Укладеним договором передбачено стягнення пені за невиконання або несвоєчасне, не в повному обсязі виконання Клієнтом зобов`язання перед Банком. Отже, у зв`язку з тим, що сторони передбачили умовами договору можливість сплати пені за порушення виконання зобов`язань та визначали її розміру, то немає підстав для 3% річних. Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 95 ЦПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Статтями 77 - 80 ЦПК України встановлено критерії доказів, а саме їх належність, допустимість, достовірність та достатність. Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Вирішуючи позов по суті, суд, також, звертає увагу, що відповідно до положень ст. ст. 12, 13, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Так, згідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно положень ст. 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За змістом ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 142 ЦПК України, у разі, зокрема, задоволення позову - судовий збір покладається на відповідача. V. Висновки суду за результатами розгляду позовної заяви. Враховуючи вищевикладене, а також приймаючи до уваги, що відповідач в порушення умов договору свої зобов`язання по поверненню грошових коштів не виконав, у зв`язку з чим у банку виникло право вимагати повернення грошових коштів та стягнення заборгованості у примусовому порядку, з урахуванням викладеного, суд вважає звернення позивача з позовом до відповідача про стягнення грошових коштів та судових витрат обґрунтованим в частині сплати заборгованості за основним боргом, процентами за користування кредитом та комісією, а також витрат зі сплати судового збору та таким, що відповідає характеру та змісту цивільно-правових відносин та приходить до обґрунтованого висновку, що позов підлягає частковому задоволенню.

Outcome: partial