Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-19 00:00:00

21 квітня 2020 року до суду надійшла позовна заява, у якій позивач, посилаючись на ст. ст. 319, 365 ЦК України, просить - припинити право власності на 1/6 частку квартири [ADDRESS] , що належить [PERSON] ; - визнати за нею право власності на всю квартиру [ADDRESS] ; - передати [PERSON] в якості компенсації вартості 1/6 частки у спільному майні 62078,50 гривень, внесених нею на депозитний рахунок суду. Позовні вимоги обґрунтовувались тим, що [INFO] помер батько відповідача та чоловік позивача [PERSON] . 23 грудня 2019 року позивачем було прийнято спадщину за законом від померлого у вигляді 1/3 від 1/2 частини квартири [ADDRESS] , яка належала померлому [PERSON] .. Позивачу також належить на праві власності 1/2 частка вказаної квартири. З метою отримання частини спадщини за законом відповідачем [PERSON] , який є сином померлого, була подана відповідна заява до нотаріуса. Інших спадкоємців у померлого немає. Таким чином, позивачу разом з відповідачем належить на праві спільної часткової власності квартира [ADDRESS] . Розмір частки позивача становить 5/6, а частка відповідача - 1/6. Відповідно до звіту про оцінку нерухомого майна від 30.11.2019 року, вартість вказаної квартири становить 372 471 гривня. Відповідно, вартість частки позивача становить 310 392,5 гривень, а вартість частки відповідача - 62 078,5 гривень. З моменту, коли позивач набула право власності на частку квартири після оформлення спадщини, відповідач своїм майном не цікавився, участі в його утриманні не приймав. Позивач має на меті продати свою частку квартири, однак розпорядитись своєю часткою у вказаному майні вона позбавлена можливості, оскільки відповідно до висновку Департаменту «Бюро технічної інвентаризації» Комунального підприємства «Агентство регіонального розвитку» № 2 від 15 січня 2020 року, частка майна відповідача у спірній квартирі не може бути виділена в натурі. З метою досудового врегулювання спору, позивач надіслала на адресу відповідача пропозицію купити у неї 5/6 частини квартири, або продати їй 1/6 частини квартири, однак відповідач вказаного листа не отримав. Враховуючи, що частка відповідача у спільному спірному майні є незначною порівняно з часткою позивача, не може бути виділена в натурі, відповідач у спірній квартирі не проживає, є громадянином іншої держави, має інше житло, тому позивач вважає за можливе припинити право власності на 1/6 частину квартири, розташованої в будинку [ADDRESS] , яка належить [PERSON] , оскільки таке припинення права власності не завдасть істотної шкоди відповідачу. Ухвалою судді від 24 квітня 2020 року вказана позовна заява була залишена без руху та позивачеві було надано строк для усунення зазначених в ухвалі недоліків. Ухвалою судді від 06 травня 2020 року після усунення позивачем недоліків в установлений строк, відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Ухвалою судді від 06 травня 2020 року надано судове доручення про надання правової допомоги до компетентного суду Російської Федерації про вручення копії позовної заяви з додатками, повідомлення про розгляд справи та відібрання пояснень у відповідача [PERSON] щодо позиції до змісту позовних вимог. Ухвалою суду від 06 травня 2020 року на підставі п. 8 ч. 1 ст. 251 ЦПК України зупинено провадження у справі до надходження відповіді від суду на судове доручення. Ухвалою суду від 09 березня 2021 року було поновлено провадження у справі. Ухвалою суду від 10 березня 2021 року було оголошено перерву у підготовчому засіданні до 31 березня 2021 року на підставі п. 4 ч. 5 ст. 198 ЦПК України. 31 березня 2021 року підготовче засідання було знято з розгляду та призначено підготовче засідання на 14 квітня 2021 року. Ухвалою суду від 14 квітня 2021 року надано судове доручення про надання правової допомоги до компетентного суду Російської Федерації про відібрання пояснень у відповідача [PERSON] , отримання відповіді на питання стосовно змісту позовних вимог, що мають значення для правильного вирішення даного спору, а також на підставі п. 8 ч. 1 ст. 251 ЦПК України зупинено провадження у справі до надходження відповіді від компетентного суду Російської Федерації на судове доручення про надання правової допомоги, вчинення процесуальних дій. Ухвалою суду від 20 грудня 2021 року було поновлено провадження у справі в зв`язку із надходженням на електронну адресу суду від Центрального районного суду м. Барнаула Алтайського краю Російської Федерації документів за результатами виконання судового доручення про надання правової допомоги, вчинення процесуальних дій. 20 грудня 2021 року було оголошено перерву у підготовчому засіданні до 28 грудня 2021 року. Ухвалою суду від 28 грудня 2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду на 12 січня 2022 року. 12 січня 2022 року цивільну справу було знято з розгляду та призначено судове засідання на 20 січня 2022 року. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала та просила задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Суду пояснила, що квартира за адресою: [ADDRESS] належала їй та її чоловіку [PERSON] на праві спільної сумісної власності. Після смерті її чоловіка вона отримала свідоцтво про право на спадщину та стала власником 5/6 частин вказаної квартири. 1/6 частина квартири належить відповідачу, який після смерті батька прийняв спадщину. Враховуючи, що частка відповідача у спільному спірному майні є незначною порівняно з її часткою та не може бути виділена в натурі, відповідач у спірній квартирі не проживає, оскільки проживає на території Російської Федерації та має там власне житло, тому вважає за можливе припинити право власності відповідача на 1/6 частину вказаної квартири з виплатою йому грошової компенсації, оскільки таке припинення права власності не завдасть істотної шкоди відповідачу. Відповідач [PERSON] в призначене судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином у порядку, передбаченому Конвецією про правову допомогу та правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, укладену у Мінську 22 січня 1993 року, ратифіковану 10 листопада 1994 року Верховною Радою України, про що зазначено у підтвердженні про вручення документів відповідачу, яке надійшло до суду від Центрального районного суду м. Барнаула Російської Федерації. Опитаний за судовим дорученням Центральним районним судом м. Барнаула Російської Федерації відповідач пояснив, що спільне проживання в спірній квартирі разом з позивачем [PERSON] є неможливим, оскільки це дружина його померлого батька, вони не спілкуються. Проживати у спірній квартирі він не буде, тому не заперечує, якщо йому виплатять компенсацію за його частку у спільному майні. У випадку виплати йому компенсації його права не будуть порушені. В Україні у нього відсутнє інше нерухоме майно, в Російській Федерації у нього у власності перебуває кімната у квартирі [ADDRESS] , де він проживає. Відповідач має двох неповнолітніх дітей, які проживають у м. Сочі, в офіційному шлюбі не перебуває. На утриманні відповідача батьки не перебувають. Відповідач не перебуває на обліку, як особа, яка потребує житло. Відповідач не має наміру переїздити до м. Славутича для постійного проживання. Він отримав звіт про оцінку майна, з вартістю квартири згоден, а також згоден отримати компенсацію за його частку у майні в розмірі 62 078,5 гривень (а. с. 189-194). Суд, вислухавши вступне слово позивача, вивчивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] , виданого 5 серпня 1995 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Славутицького міськвиконкому, [PERSON] та [PERSON] 5 серпня 1995 року уклали шлюб, про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу 5 серпня 1995 року зроблено запис за № 120. Після укладення шлюбу присвоєні прізвища: чоловікові [PERSON] , дружині - [PERSON] (а. с. 7). Згідно із свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданого 10 липня 2019 року відділом ЗАГСу по Залізничному району міста Барнаула управління юстиції Алтайського краю, повторно, [PERSON] народився [INFO] у м. Барнаул. Батьком записаний [PERSON] , [INFO] (а. с. 127). [INFO] [PERSON] , [INFO] , помер у селі Мньов, Чернігівського району, Чернігівської області, про що 25 червня 2019 року складено відповідний актовий запис № 116, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданого 25 червня 2019 року Славутицьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області, копія якого долучена до матеріалів справи (а. с. 8). Як вбачається із матеріалів спадкової справи номер у Спадковому реєстрі 64491272 ( номер у нотаріуса 5/2019), [PERSON] за життя заповіту не залишив. 22 липня 2019 року [PERSON] подала заяву про прийняття спадщини до приватного нотаріуса Славутицького міського нотаріального округу Київської області Хусалімової Л.В., на підставі якої 22.07.2019 року приватним нотаріусом Славутицької міського нотаріального округу Київської області Хусалімовою Л.В. було відкрито спадкову справу номер у Спадковому реєстрі 64491272 ( номер у нотаріуса 5/2019). 22.07.2019 року син померлого [PERSON] - [PERSON] звернувся до приватного нотаріуса Славутицького міського нотаріального округу Київської області Хусалімової Л.В. із заявою, в якій відмовився від прийняття спадщини після померлого батька [PERSON] на користь дружини померлого [PERSON] [INFO] від сина померлого [PERSON] - [PERSON] до приватного нотаріуса надійшла заява про прийняття спадщини за законом. 23.12.2019 року позивач [PERSON] подала заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом (а. с. 105-168). Відповідно до п. 1 Договору купівлі продажу, посвідченого 25 вересня 1996 року приватним нотаріусом Славутицького нотаріального округу Київської області Степаненком В.Д., [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , продали, а [PERSON] купив квартиру під номером п`ятдесят три, що знаходиться в будинку номер три Єреванського кварталу міста Славутич Київської області. Право приватної власності на квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] , 26 вересня 1996 року зареєстровано в Славутицькому міському бюро технічної інвентаризації та записано в реєстрову книгу № 2 за реєстровим номером 377/53 (а. с. 139). Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта № 194463969 від 23.12.2019 року, квартира, розташована за адресою: [ADDRESS] належала на праві власності [PERSON] , [INFO] (а. с. 142-143). 23 грудня 2019 року приватним нотаріусом Славутицького міського нотаріального округу Київської області Хусалімовою Л.В. було видано свідоцтво про право власності № [NUMBER] , відповідно до якого [PERSON] , [INFO] , яка є пережившою дружиною [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , належить 1/2 частка у праві спільної сумісної власності на майно, набуте подружжям за час шлюбу. Спільне сумісне майно подружжя, право власності на яке в указаній частці посвідчується цим свідоцтвом, складається з: квартири за номером [ADDRESS] , що належить померлому на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 25 вересня 1996 року за реєстровим номером 3934 [PERSON] , приватним нотаріусом Славутицького нотаріального округу Київської області (а. с. 145). Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом № 1616, виданого 23 грудня 2019 року приватним нотаріусом Славутицького міського нотаріального округу Київської області Хусалімовою Л.В., спадкоємцем зазначеного у цьому свідоцтві майна [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , є його дружина, [PERSON] , [INFO] , у тому числі з урахуванням 1/3 частки, від якої відмовився син померлого [PERSON] .. Спадщина, на яку видано це свідоцтво, складається з: 1/2 частки квартири за номером [ADDRESS] , що належить померлому на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 25 вересня 1996 року за реєстровим номером 3934 Степаненком В.Д., приватним нотаріусом Славутицького нотаріального округу Київської області. Свідоцтво про право на спадщину на 1/3 видано [PERSON] .. Свідоцтво про право на спадщину на 1/6 частку квартири ще не видано (а. с. 12, 161). Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 194531046 від 23.12.2019 року, квартира, розташована за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1996584532115, належить на праві приватної спільної часткової власності [PERSON] , на підставі свідоцтва про право власності № [NUMBER] , виданого 23.12.2019 року приватним нотаріусом Славутицького міського нотаріального округу Київської області Хусалімовою Л.В., свідоцтва про право на спадщину № 1616, виданого 23.12.2019 року приватним нотаріусом Славутицького міського нотаріального округу Київської області Хусалімовою Л.В., розмір частки складає 5/6 (а. с. 13). Відповідно до висновку щодо технічної можливості виділу в натурі частки з об`єкта нерухомого майна № 2, виданого 15 січня 2020 року Комунальним підприємством «Агентство регіонального розвитку» Департаменту «Бюро технічної інвентаризації», 5/6 та 1/6 частина об`єкта - квартири, площею 76,1 кв. м., розташованої за адресою: [ADDRESS] , не є відокремленими, не мають окремий вихід, не можуть бути виділені в натурі (а. с. 14). Як вбачається із Звіту про оцінку майна, складеного 20.12.2019 року ФОП [PERSON] , ринкова вартість трикімнатної квартири в багатоповерховому житловому будинку, загальною площею 76,1 кв. м., розташованої за адресою: [ADDRESS] , складає 372 471 гривня без ПДВ (а. с. 18-47). Згідно із ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною першою статті 316 ЦК України визначено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. В частині першій статті 317 ЦК України зазначено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. ч. 1-2 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Статтею 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з ч. ч. 1-2 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Частиною першою статті 356 ЦК України визначено, що власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Як вбачається з Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 194531046 від 23.12.2019 року, квартира, розташована за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1996584532115, належить на праві приватної спільної часткової власності [PERSON] , розмір частки складає 5/6. З матеріалів спадкової справи номер у Спадковому реєстрі 64491272 ( номер у нотаріуса 5/2019), вбачається, що 01.10.2019 року від відповідача [PERSON] до приватного нотаріуса надійшла заява про прийняття спадщини за законом після смерті його батька - [PERSON] .. За нормою статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно із статтею 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частиною другою статті 1220 ЦК України визначено, що часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. В частині першій статті 1269 ЦК України зазначено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Згідно із ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно. Спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (стаття 1296 ЦК України). Аналіз вказаних норм права свідчить про те, що спадкоємець, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, є її власником з часу її відкриття, а документом для підтвердження права власності на спадкове майно є свідоцтво на спадщину, отримане в установленому законодавством порядку. Відсутність реєстрації права власності відповідно до Закону України «Про реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» не зумовлює позбавлення особи прав користування та володіння належним їй на праві власності майном. У спадкоємця, який в установленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають з часу відкриття спадщини. Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 грудня 2021 року у справі № 554/5912/19-ц. Таким чином, [PERSON] , відповідач у справі, набув право власності на спадкове майно, у вигляді 1/6 частини квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , з моменту відкриття спадщини, а саме з 20 червня 2019 року, та є співвласником вказаної квартири разом з [PERSON] .. В статті 364 ЦК України зазначено, що співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. Відповідно до статті 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Аналіз зазначеної норми дає підстави дійти висновку про те, що для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої із обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 365 ЦК України за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 грудня 2019 року у справі № 303/4849/16-ц. Частиною четвертою статті 263 ЦПК України визначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. За приписами частини другої статті 365 ЦК України суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Згідно квитанції АТ КБ «ПРИВАТБАНК» № 0.0.2040057300.1 від 05.03.2021 року, позивачем [PERSON] було внесено на розрахунковий рахунок Територіального управління Державної судової адміністрації в Київській області (код ЄДРПОУ 26268119) 62 078,50 гривень грошової компенсації за 1/6 частину квартири( а.с. 102). Таким чином, судом встановлено, що спільне володіння та користування спірною квартирою позивачем та відповідачем є неможливим, відповідач [PERSON] згоден на припинення його права власності на частку у спірній квартирі та виплату йому відповідної грошової компенсації у розмірі 62078 гривень 50 копійок, які внесені позивачем на розрахунковий рахунок Територіального управління Державної судової адміністрації в Київській області, так як він є громадянином Російської Федерації і постійно проживає на її території, має у власності інше нерухоме майно та не має наміру приїжджати на постійне проживання до м. Славутича, надав суду відповідні реквізити для перерахування йому грошової компенсації, таке припинення права власності не завдасть істотної шкоди його інтересам як співвласника та членам його сім`ї, частка відповідача є незначною у порівнянні з часткою позивача у спірній квартирі та не може бути виділена в натурі відповідно до висновку щодо технічної можливості виділу в натурі частки з об`єкта нерухомого майна № 2, виданого 15 січня 2020 року Комунальним підприємством «Агентство регіонального розвитку» Департаменту «Бюро технічної інвентаризації». Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про достатність правових підстав для задоволення позову в частині припинення права власності [PERSON] на 1/6 частину квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] та визнання права власності на 1/6 частину вказаної квартири за [PERSON] , з виплатою відповідачу грошової компенсації за 1/6 частину вказаної квартири у розмірі 62078 гривень 50 копійок ( 372 471 гривня/6), які внесені [PERSON] на розрахунковий рахунок Територіального управління Державної судової адміністрації в Київській області (код ЄДРПОУ 26268119) згідно з квитанцією № 0.0.2040057300.1 від 05.03.2021 року. Разом з тим, позовні вимоги в частині визнання за позивачем права власності на всю квартиру [ADDRESS] не підлягають задоволенню, оскільки відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 194531046 від 23.12.2019 року, [PERSON] вже є власником 5/6 частин квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] . За таких обставин з наведених вище підстав позов підлягає частковому задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем було сплачено судовий збір в сумі 3 724,8 гривень ( а.с. 1,2, 56,58). Позивач [PERSON] 20.01.2022 року подала до канцелярії суду заяву, в якій просила не стягувати з відповідача на її користь судові витрати по оплаті судового збору. За змістом ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 3 ст. 13 ЦПК України передбачено, що учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. За таких обставин, судовий збір, сплачений позивачем при поданні позову, з відповідача на користь позивача не стягується. На підставі викладеного,

Outcome: partial