Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-04 00:00:00

03 червня 2021 року [PERSON] звернулася до суду із зазначеним позовом до [PERSON] . Свої вимоги позивачка обґрунтовувала тим, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків з виховання та утримання своїх синів [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , не піклується про їх здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток. З 2014 року після розірвання їхнього з відповідачем шлюбу останній проживає окремо, постійно змінює як місце проживання, так і місця роботи з метою ухилення від сплати аліментів, що стягуються з нього рішенням суду від 17 липня 2014 року. Станом на 27 липня 2020 року заборгованість відповідача зі сплати аліментів становила 184990 грн. 31 коп. Вона витрачає чимало коштів на утримання дітей, при цьому весь тягар з матеріального забезпечення синів покладений лише на неї. Посилаючись на викладене, а також на те, що відповідач втратив родинні зв`язки зі своїми синами, не цікавиться їх розвитком та навчанням, чим створює негативні умови, що шкодять інтересам дітей, просила позбавити відповідача батьківських прав відносно синів та збільшити розмір аліментів, що стягуються на їх утримання до 2500 грн. щомісячно на кожну дитину. Позивачка та її представник в судовому засіданні заявлені вимоги підтримали у повному обсязі. Позивачка при цьому додатково пояснила, що має намір надати синам освіту в Європі, однак відповідач відмовляється надавати відповідну згоду на виїзд старшому синові за кордон, при цьому в якості умови надання такої згоди наполягає на відкликанні нею з відділу ДВС виконавчого листа про стягнення з нього аліментів. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи у порядку, передбаченому ч. 11 ст. 128 ЦПК України, через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України, а також за місцем реєстрації у порядку, передбаченому ч. 2 ст. 130 ЦПК України, до суду не з`явився. Представником відповідача подано письмовий відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що відповідач позовні вимоги визнає частково, а саме в частині збільшення розміру аліментів. Вимогу про позбавлення його батьківських прав відповідач не визнає у повному обсязі. В якості обґрунтування своїх заперечень послався на те, що він тривалий час виділяв значні грошові кошти на утримання синів своїй колишній дружині, купував синам смартфони, через які вони спілкувались із ним. Разом із тим, позивачка забороняє дітям підтримувати стосунки із батьком, також відмовляє звітувати про витрачені кошти на дітей, а тому він не має бажання фінансувати власні потреби колишньої дружини. Посилаючись на викладене, а також на те, що у майбутньому він має намір оплатити своїм дітям отримання вищої освіти, просив відмовити у задоволенні вимоги [PERSON] про позбавлення його батьківських прав. Також у цьому відзиві представник відповідача просив розглянути справу без участі останнього. Представник третьої особи - служби у справах дітей Очаківської міської ради в судовому засіданні проти задоволення позову в частині позбавлення відповідача батьківських прав не заперечувала, вважала його таким, що відповідає виключно інтересам дітей. Вислухавши пояснення учасників справи, допитавши свідків, дослідивши письмові докази, суд дійшов такого. Як вбачається з копій свідоцтв про народження серії [NUMBER] від 22 червня 2006 року та серії [NUMBER] від 25 червня 2011 року (а.с. 11, 12), [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , є синами позивачки та відповідача. Рішенням Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 17 липня 2014 року з відповідача на користь позивачки було стягнуто аліменти на утримання синів, щомісячно до досягнення дітьми повноліття, у твердій грошовій сумі в розмірі 3000 грн. (а.с. 15). Відповідно до ч. 1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них. Враховуючи правову позицію відповідача, який повністю визнав позов в цій частині, суд дійшов висновку, що позов [PERSON] в частині збільшення розміру аліментів є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Вирішуючи позов в частині позбавлення відповідача батьківських прав, суд виходить з такого. Згідно зі ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має, крім інших, один із батьків. Відповідно до ч. 2 ст. 164 СК України підставами для позбавлення батьківських прав є ухилення батьків від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Пленум Верховного Суду України в п. 16 Постанови № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснив, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не створюють умов отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для особи, що позбавляється таких прав, так і для дитини (ст. 166 СК України). При розгляді даної справи були встановлені такі обставини, що в корні спростували думку про позбавлення батьківських прав як виключну міру. Так, в судовому засіданні в порядку, передбаченому ст. 232 ЦПК України, були допитані в якості свідків неповнолітній [PERSON] та малолітній [PERSON] . Неповнолітній [PERSON] повідомив суду, що з моменту його переїзду до міста Очакова він жодного разу не бачив батька та не спілкувався з ним, хоча декілька разів телефонував останньому, але той не відповідав на дзвінки; при цьому мати ніколи не була проти їхнього спілкування з батьком. Також наголосив, що мобільні телефони їм з братом купувала саме матір, також вона купувала їм одяг та інші речі. Батько ніколи не купував їм мобільних телефонів. Більш того, два роки тому він дізнався, що батько згоден надати дозвіл на виїзд його до Польщі, де він бажає навчатися і отримав відповідний виклик, лише за умови, що мати забере виконавчий лист з відділу ДВС. Таке ставлення батька до прагнення дитини отримати якісну освіту, на думку суду, свідчить про свідоме маніпулювання відповідача інтересами сина у власних корисних інтересах. Малолітній [PERSON] також розповів суду, що взагалі жодного разу не бачив батька і не спілкувався з ним, хоча мати проти цього не заперечує. Він лише спілкувався з бабусею - матір`ю батька, але йому навіть невідомий мобільний номер останнього. Батько ніколи не передавав їм жодної речі, все купувала матуся. Вказані показання свідків також підтверджуються довідками з місць навчання [PERSON] та [PERSON] за підписами директорів Очаківської ЗОСШ № 4 та Чорноморської ЗОСШ (а.с. 18-20), в яких зазначено, що відповідач [PERSON] жодного разу не відвідував навчальних закладів, де навчаються його діти, не цікавився їхнім життям, навчанням, духовним розвитком тощо. Висновком виконавчого комітету Очаківської міської ради Миколаївської області від 31 серпня 2021 року (а.с. 85) визнано доцільним позбавлення відповідача батьківських прав, оскільки це відповідає інтересам дітей. В силу ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині законом та іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, які б дозволяли їй розвиватись фізично, розумово, морально, духовно і в соціальному відношенні здоровим і нормальним шляхом в умовах свободи і гідності. Отже, в судовому засіданні було встановлено, що тривалий час з боку відповідача не було жодного випадку прояви уваги до дітей, зустрічей з ними, надання будь-якої допомоги і тим більше виховання. Це свідчить про те, що жодних батьківських обов`язків по відношенню до дітей [PERSON] не виконував і не виконує. Проаналізувавши викладене вище, встановивши фактичні обставини справи, дослідивши надані сторонами докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов [PERSON] в частині позбавлення відповідача батьківських прав є таким, що підлягає задоволенню, оскільки, приймаючи рішення, суд, у першу чергу, бере до уваги інтереси неповнолітніх дітей. Крім цього, у порядку, передбаченому ч. 6 ст. 141 ЦПК України, підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки 908 грн. судового збору за вимогу немайнового характеру, сплата якого підтверджується відповідною квитанцією (а.с. 1), а також в дохід держави судовий збір у розмірі 908 грн. за вимогу про збільшення розміру аліментів, від сплати якого при зверненні до суду із цим позовом позивачка була звільнена. На підставі викладеного,

Outcome: approved