Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-05 00:00:00

[PERSON] звернулась до Рубіжанського міського суду Луганської області з позовною заявою до [PERSON] та [PERSON] , якою просить визнати [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] , чим усунути перешкоди у користуванні та розпорядженні [PERSON] належним їй майном. В судове засідання сторони не з`явились, причини неявки суду не повідомили. Позивач просила розглянути справу без її участі, свої вимоги підтримала. У випадку неявки відповідачів, не заперечувала проти розгляду справи у заочному порядку та ухвалення заочного рішення. Відповідачі у встановлений їм строк правом на подачу відзиву на позов не скористалися. За таких обставин, а також в силу положень частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України (надалі за текстом - ЦПК України) розгляд справи здійснювався за відсутності учасників справи, а фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Позиції учасників у справі. Позиція позивача полягає в тому, що вона є власником квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS] ,що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 03 листопада 2021 року, зареєстрованого в реєстрі за № 717 та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 03.11.2021 року № 282620271. Однак у вказаній квартирі зареєстровані колишня власниця та члени її сім`ї, а саме: [PERSON] та [PERSON] . Відповідачі добровільно не здійснили зняття з реєстрації місця проживання по вищевказаній адресі. А це заважає позивачу повною мірою використовувати свої повноваження власника на вільне використання та розпорядження квартирою. Відповідачі правом на подачу відзиву на позов не скористалися, і будь-які докази суду не надали; були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, але не з`явилися без повідомлення причин. Позивач не заперечує проти розгляду справи та вирішення справи у заочному порядку. Тому суд, на підставі частини 1 статті 280 ЦПК України, здійснював розгляд справи за відсутності відповідачів, на підставі наявних у справі доказів (у заочному порядку), про що судом була постановлена ухвала без виходу до нарадчої кімнати. Встановлені судом обставини. На основі всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження, кожного наявного у матеріалах справи доказу окремо, а також у їх сукупності, суд встановив наступні обставини: 03 листопада 2021 року [PERSON] продала, а [PERSON] прийняла у власність квартиру розташовану за адресою: [ADDRESS] . І того ж дня, остання зареєструвала своє право приватної власності на придбану нею квартиру (а.с.6-8). Відповідно до 8 абзацу договору купівлі-продажу квартири від 03.11.2021 року, сторони домовились, що [PERSON] та [PERSON] сторони обумовили термін зняття вказаних осіб з місця реєстрації, проте колишній власник та члени її сім`ї у добровільному порядку цього не зробили (а.с. 6). Згідно акту про встановлення фактичного місця проживання від 01.12.2021 року за адресою: [ADDRESS] , встановлено що за вказаною адресою [PERSON] та [PERSON] не мешкають з 2015 року, особистих речей не мають (а.с.9). Отже, із встановлених обставин вбачається, що між позивачем та відповідачами виникли цивільні правовідносини, в межах яких виник спір щодо наявності у відповідачів права користування квартирою, як між власником та колишнім власником житла та членами її сім`ї. Оцінка суду щодо права. Відповідно до положень частини першої статті 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Згідно з частиною першою статті 1 Протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Отже, саме власникам майна належать правомочності володіння, користування і розпорядження майном, що підтверджується і положеннями частини першої статті 317 Цивільного кодексу України (надалі за текстом ЦК України), позбавити яких, власника можна тільки на умовах передбачених законом. Так, з огляду на положення пункту першого частини першої статті 346 ЦК України, право власності, а значить і право користування, як одна з його складових, припиняється у разі відчуження власником свого майна. Судом встановлено, що у звязку із продажем позивачу квартири [ADDRESS] , у [PERSON] та [PERSON] припинилось право власності на вказану квартиру, а тому вони втратили усі правомочності власників та членів її сім`ї щодо цієї квартири, й у тому числі право користування. З огляду на це, позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню, тому відповідачів слід визнати такими, що втратили право користування проданої ними квартирою повністю. Таким чином,

Outcome: approved