Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Броварського міськрайонного суду Київської області із позовом до [PERSON] про стягнення аліментів та додаткових витрат на дитину. Подану позовну заяву обґрунтовано тим, що рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 11.02.2019 року розірвано шлюб між позивачем та відповідачем. Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 07.04.2021 року визначено місце проживання малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] разом із батьком [PERSON] . Під час розгляду Деснянським районним судом м. Києва доведено факт, що діти проживають із позивачем з початку січня 2019 року по теперішній час. Упродовж всього часу позивач забезпечував доньок особисто, оскільки відповідачка не надавала коштів в якості аліментів та додаткових витрат на дітей, хоча позивач неодноразово звертався з цього приводу до останньої. На підставі викладеного, позивач просить: ?стягнути із відповідача заборгованість у розмірі 186000,00 грн. по аліментах за попередній період з 01.01.2019 року по 31.07.2021 рік, заборгованість у розмірі 219812,00 грн. із додаткових витрат на дітей за попередній період з 01.01.2019 р. по 31.07.2021 р.; ?зобов`язати відповідачку щомісяця сплачувати аліменти на утримання малолітніх дітей у твердій грошовій сумі в розмірі 3000,00 грн. на кожну дитину; ?судові витрати покласти на відповідачку. Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 08.09.2021 року вказану цивільну справу передано до Деснянського районного суду м. Києва за підсудністю. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.10.2021 року, цивільну справу за № 361/6940/21 передано судді Сенюті В.О. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 21.10.2021 року відкрито провадження за правдами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. В судовому засіданні позивач подану позовну заяву підтримав, просив позов задовольнити з викладених підстав. Відповідачка про день, час та місце судового розгляду справи повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомила, відзив на позовну заяву не подала. Оскільки відповідачка про розгляд справи повідомлялася належним чином, відзив на позовну заяву не подала та не повідомила причини його неподання, а також те, що сторона позивача не заперечувала щодо розгляду справи в порядку заочного провадження, про що свідчать пояснення позивача, суд вважає можливим розглянути спір відповідно до ст.ст. 280-282 ЦПК України та на підставі матеріалів справи постановити заочне рішення. Суд вирішує справу за наявними письмовими матеріалами, що відповідає положенню частини восьмої статті 178 ЦПК України. Суд, вислухавши вступне слово позивача, дослідивши письмові докази, з`ясувавши фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, прийшов до наступних висновків. Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Відповідно до вимог ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Судом встановлено, що позивач та відповідачка перебували у зареєстрованому шлюбі у період з 15.07.2011 року по 11.02.2019 рік (а.с.11, 14). Відповідно до копії свідоцтва про народження серія [NUMBER] , [INFO] народилася [PERSON] , батьками якої є [PERSON] та [PERSON] (а.с.12, Т.1). [INFO] народилася [PERSON] , батьками якої є [PERSON] та [PERSON] , про що свідчить копія свідоцтва про народження серія [NUMBER] (а.с.13, Т. 1). На підставі рішення Деснянського районного суду м. Києва від 07.04.2021 року визначено місце проживання малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] з батьком - [PERSON] (а.с. 18-21, Т.1). Рішення суду в апеляційному порядку не оскаржувалося та набрало законної сили 18.05.2021 року. Щодо позовної вимоги позивача про визнання його одержувачем аліментів та стягнути із відповідача заборгованість у розмірі 186000,00 грн. по аліментах за попередній період з 01.01.2019 року по 31.07.2021 рік, заборгованість у розмірі 219812,00 грн. із додаткових витрат на дітей за попередній період з 01.01.2019 р. по 31.07.2021 р. суд приходить до висновку про відмову у задоволенні вказаної вимоги з урахуванням наступного. Суд звертає увагу на необхідності розмежування заборгованості з виплати аліментів від стягнення аліментів за минулий період. Так, позивач у позовній заяві посилається на положення ст.. 191 СК України та вказує про те, що він неодноразово звертався до відповідачки з приводу сплати аліментів та додаткових витрат на дітей, проте кошти не надходили. Відповідно до ч. 2 ст. 191 СК України аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. Верховний Суд у постанові № справа № 748/2340/17, провадження № 61-12495св18 від 06.08.2018 року вказав, що аналіз статті 191 СК України свідчить, що для стягнення аліментів за минулий час позивач повинен довести: (а) вжиття заходів щодо одержання аліментів з відповідача; (б) ухилення відповідача від надання утримання дитині. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Проте, позивач всупереч ч. 1 ст. 81 ЦПК України не надав докази вжиття ним заходів щодо одержання аліментів з відповідачки та ухилення останньої від надання утримання на дітей. З письмових матеріалів справи вбачається, що позивач відносить до додаткових витрат: харчування, гурток шахів, оплата садку, стоматологічні послуги, канцелярські приладдя, іграшки, засоби гігієни, лікування, розваги, витрати на поїздки на Волинь, кисневі пінка, продукти. На підтвердження вказаних витрат позивачем долучено фіскальні чеки, договір про надання послуг з організації і проведення дитячого свята [PERSON] , [INFO] від 07.11.2020 року (а.с.203-206, Т.1), угоду про надання послуг по системі фізичної і соціальної адаптації від 08.11.2020 року (навчання футболу [PERSON]) (а.с.207, Т. 1), угоду про надання послуг по системі фізичної і соціальної адаптації від 08.11.2020 року (навчання футболу [PERSON]) (а.с.208, Т. 1), договір про надання послуг по проходженню програми «Основи техніки» на 1 міс. Футбольна школа Шахтар від 17.11.2020 року - [PERSON] (а.с.209-219, Т.1), договір про надання послуг по проходженню програми «Основи техніки» на 1 міс. Футбольна школа Шахтар від 17.11.2020 року - [PERSON] (а.с.220-230 Т.1). Згідно положення ч. 1, 2 ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 18 постанові Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», до передбаченої статтею 185 СК України участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Верховний Суд, виклав правові позиції у постановах від 30 січня 2019 року, справа № 205/4622/16-ц, провадження № 61-22588св18, № 720/1119/17 провадження № 61-3891св18 від 17.01.2019 року та справа № 484/2230/17 провадження № 61-1460св18 від 31.01.2020 року - про те, що відвідування спортивної секції, вивчення іноземної мови, вартість поїздок, придбання медикаментів першої необхідності та харчування (без надання доказів наявності потреби в такому відпочинку, викликаної хронічною хворобою, лікуванням) не відносяться до тих особливих обставин, які передбачають можливість стягнення додаткових витрат з батьків на утримання дитини. Враховуючи вище викладене, а також відсутність в письмових матеріалах справи доказів наявності потреб в такому відпочинку, викликаної хронічною хворобою, лікуванням, тощо суд приходить до висновку, що наведені позивачем витрати не можуть бути віднесені до додаткових витрат на дітей в розумінні ст. 185 СК України. Позовна вимога позивача про зобов`язання відповідачку щомісяця сплачувати аліменти на утримання малолітніх дітей у твердій грошовій сумі в розмірі 3000,00 грн. на кожну дитину підлягає частковому задоволенню з урахуванням наступного. Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Згідно ч.1 ст.122 Сімейного Кодексу України дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі Свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров`я про народження дружиною дитини. Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ч. 2 ст.150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Підстав для звільнення відповідача від обов`язку утримувати дитину, передбачених ст.188 СК України, не встановлено. Відповідач та Позивач повинні у відповідності до вимог закону утримувати дітей, відчувати відповідальність за них, забезпечувати їм добрі умови для проживання та виховання, у тому числі, забезпечувати матеріально. Можливість стягнення аліментів за рішенням суду залежить не лише від факту добровільної участі одного з батьків в утриманні дітей, а й від згоди іншого з батьків із розміром та способом такого утримання. Пунктом 17 Постанови Пленуму ВСУ «Про застосування судами окремих норм СКУ при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» №3 від 15.05.2006 р. передбачено, що суд при визначені розміру аліментів, повинен врахувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Окрім того, суд звертає увагу на те, що законодавчо визначеним мінімальним рекомендованим розміром аліментів на одну дитину є розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Разом з тим, обставин, які б свідчили про неможливість сплачувати аліменти на утримання дітей відповідачем не доведено. Відповідачка перебуває в працездатному віці, відомостей про обтяження турботами щодо утримання інших осіб письмові матеріали справи не містять, являючись матір`ю неповнолітніх дітей зобов`язана утримувати їх до повноліття. Відповідачка повинна у відповідності до вимог закону утримувати дітей, відчувати відповідальність за них, забезпечувати їм добрі умови для проживання та виховання, у тому числі, забезпечувати матеріально. При визначенні розміру стягуваних аліментів суд виходить з прожиткового мінімуму, встановленого з 01 січня 2022 року Законом України «Про державний бюджет України на 2022 рік» для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня - 2618 гривень. Враховуючи наведене, виходячи з того, що діти сторін проживають разом із Позивачем, у зв`язку з чим цілодобовий обов`язок останнього полягає не тільки у матеріальному забезпеченні дітей, а ще й у постійному вихованні, контролі, що потребує більших моральних витрат, враховуючи вік дітей, суд вважає за можливе визначити розмір аліментів в твердій грошовій сумі в розмірі 2618 гривень щомісячно, враховуючи, що вказаний розмір аліментів не є меншим ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Суд вважає визначений розмір аліментів достатнім та справедливим. Стягнення аліментів у такому розмірі відповідатиме вимогам закону та інтересам дитини, не порушить прав сторін. Щодо покладення судових витрат на відповідачку, суд приходить до наступного висновку. З позовної заяви вбачається, що позивач просить стягнути судові витрати у розмірі 95000,00 грн. Вказана вимога мотивована тим, що під час розгляду справи щодо визначення місця проживання дітей, позивач залучав адвоката Шаповалова О.Ю., при цьому згідно договору 01/20 від 21.09.2020 року (а.с.200-202, Т.2) розмір адвокатського гонорару становить 95000 грн. Проте вказана сума не була відшкодована. Разом з тим, позивач вважає, що вказаний договір продовжує свою дію, позивач має намір отримувати таку допомогу під час розгляду Броварським міськрайнним судом Київської області, а відтак вважає, що з відповідачки підлягає стягненню витрати на правову допомогу у розмірі 95000 грн. Згідно ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Разом з тим, у відповідності до ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила чи має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України", заява N 19336/04). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Верховним Судом у постанові від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18 (провадження № 61-9124св20) вказано, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. Позивачем не надано доказів понесених ним судових витрат у заявленому розмірі, відсутній детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Крім того, стягнення витрат на правову допомогу у справі про визначення місця проживання дітей є безпідставним під час розгляду справи про стягнення аліментів. Таким чином, вимога про стягнення витрат на професійну правничу допомогу не підлягає задоволенню. Згідно положення ст.141 ЦПК України пропорційно задоволеним позовним вимогам з відповідача на користь держави належить стягнути судові витрати із сплати судового збору в розмірі 908,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial