Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-09 00:00:00

До Ірпінського міського суду Київської області надійшла зазначена вище заява, в якій заявник зазначає, що 03.06.2016 р. між ним та [PERSON] було укладено шлюб, проте вони наразі не проживають однією сім`єю. [PERSON] звернулась до суду з заявою про розірвання шлюбу. Від початку окремого проживання остання постійно влаштовує скандали за місцем здійснення його підприємницької діяльності, пише повідомлення у соцмережах, в яких міститься інформація, яка його дискредитує, провокує на скандали, бійку, подає заяви про вчинення домашнього насильства до поліції, за якими згодом суд приймає рішення про закриття проваджень через відсутність складу адміністративного правопорушення. Тому заявник вважає, що він є особою, яка зазнала або може зазнати домашнього насильства. У зв`язку з цим просить суд заборонити [PERSON] перебувати в місці ведення ним підприємницької діяльності, а саме: в пекарні « [PERSON] » по [ADDRESS] . В судовому засіданні [PERSON] просив задовольнити заяву про видачу обмежувального припису. Заінтересована особа [PERSON] в судовому засіданні заперечувала проти задоволення заяви. Просила долучити до матеріалів справи письмові пояснення, в яких зазначила, що з вересня 2021 р., коли вони почали проживати окремо, заявник їй мститься за рішення про розлучення, виганяє з пекарні, обливає водою та інше. При цьому пекарня - це спільний бізнес, який створювався у шлюбі, де вона постійно працювала і який є єдиним джерелом доходу для забезпечення дитини. Судом встановлено, що 03.06.2016 р. між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, зареєстрований Ірпінським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області, про що складено відповідний актовий запис № 176 (а.с. 7). На даний час [PERSON] та [PERSON] спільно не проживають. Згідно ст. 350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Основним нормативно-правовим актом, яким регулюються спірні правовідносини, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства. Згідно з п.п. 3, 14 ч. 1. ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Відповідно до п.п. 1, 2 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється на подружжя та колишнє подружжя. Згідно з ч. 3 ст. 26 цього Закону рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 1 зазначеного вище Закону оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. При цьому, згідно з п. 3 ч. 1, ч. 2 ст. 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності). У разі неможливості надати докази, визначені пунктом 3 частини першої цієї статті, до заяви може бути додано клопотання про їх витребування. Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 12 ЦПК України, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При цьому, суду не надано будь-яких доказів на підтвердження вчинення [PERSON] домашнього насильства психологічного чи іншого характеру відносно [PERSON] . Посилання на те, що візити [PERSON] до пекарні, де заявник здійснює свою підприємницьу діяльність, унеможливлює його нормальну роботу та заважає працювати у звичному режимі, не підтверджує факт того, що остання вчинила щодо заявника домашнє насильство, що є необхідною умовою для можливості застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». До того ж, доказів таких обставин судом не здобуто. Таким чином, матеріали справи не містять достатніх доказів на підтвердження того, що [PERSON] вчиняє домашнє насильство відносно заявника у розумінні Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Наявність неприязних стосунків між подружжям, чи наявність спору щодо спільної власності, не є достатніми підставами для видачі обмежувального припису. Відповідно до ст. 350-6 ЦПК України, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або відмову в її задоволенні. В силу ч. 3 ст. 350-5 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, суд відносить на рахунок держави. На підставі Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»,

Outcome: dismissed