Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-13 00:00:00

05.01.2021 [PERSON] звернулась з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, вимоги мотивувала тим, що подружнє життя з відповідачем не склалось через відсутність взаєморозуміння та різні погляди на сімейне життя, тому припинили подружні стосунки, більше одного року спільно не проживають, збереження сім`ї неможливе, просить розірвати шлюб. В суді позивачка [PERSON] позов підтримала, пояснила, що подружнє життя з відповідачем не склалось в основному через відсутність взаєморозуміння, тому з 28.12.2020 припинили подружні стосунки, спільно не проживають, вона не любить відповідача, заходи вжиті судом до примирення позитивного результату не дали, збереження сім`ї неможливе, просить шлюб розірвати. Від стягнення судових витрат з відповідача відмовилась. Відповідач [PERSON] просить про розірвання шлюбу, мотивуючи тим, що подружнє життя з позивачкою не склалось, тому з 28.12.2020 припинили подружні стосунки, спільно не проживають, примирення між ними неможливе, просить шлюб розірвати. Заслухавши позивачку, відповідача, вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Із пояснень сторін, із долученого до справи свідоцтва про шлюб, із копії свідоцтва про народження (а.с. 4, 11) убачається, що сторони в шлюбі з 17.11.2015, мають доньку [PERSON] , [INFO] , з 28.12.2020 припинили подружні стосунки, спільно не проживають. Позивачка [PERSON] , як убачається із її пояснень в суді, настоює на розірванні шлюбу з відповідачем, мотивуючи тим, що не любить його, що примирення і подальше збереження сім`ї неможливе. Відповідач [PERSON] теж заперечує можливість примирення з позивачкою, просить про розірвання шлюбу. Вжиті судом 15.06.2021 заходи до примирення сторін, позитивного результату не дали. Відповідно до ст. 16 Загальної декларації прав людини від 10.12.1948 р., чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Згідно ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами 3 і 4 ст. 56 вказаного Кодексу передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на особисту свободу і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до положень ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. У п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21.12.2007р. зазначено, що проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюб суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Отже, регулювання шлюбно-сімейних правовідносин здійснюється на принципах добровільності, взаємоповаги, взаєморозуміння, а держава забезпечує принцип свободи шлюбу та принцип свободи розірвання шлюбу. Ураховуючи вищенаведене, інші фактичні взаємини сторін, що збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, а також ту обставину, що примушування сторін до збереження шлюбу порушуватиме їх права, суд приходить до висновку, що шлюб між ними слід розірвати.

Outcome: approved