Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-09 00:00:00

У квітні 2021р. [PERSON] , через адвоката Симоненко Т.О. (а.с.38,44,45)звернувся до Голосіївського районного суду м.Києва з вищенаведеним позовом, в якому просить суд визнати виконавчий напис, вчинений 26.01.2021р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Баршацьким І.В. реєстровий номер 6302, таким, що не підлягає виконанню і скасувати виконавчий напис. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю (ТОВ) «Фінансова компанія «Українські фінансові операції» витрати, понесені із сплатою судового збору та за надання правничої допомоги. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що приватним нотаріусом вчинено наведений вище виконавчий напис, відповідно до якого позивач є боржником за кредитним договором, строк дії якого закінчився у 2019 р., але в оскаржуваному виконавчому написі зазначено про стягнення заборгованості за період з 31.01.2019р. до 19.01.2021р. Приватний нотаріус при вчиненні виконавчого напису не перевірив безспірність заборгованості; не переконався про направлення боржнику ТОВ «Українські фінансові операції» письмової вимоги про усунення порушень за кредитним договором. Постановою № 64850148 приватного виконавця виконавчого округу Київської області Канцедалом О.О. 17.03.2021р. відкрито виконавче провадження, одночасно було винесено і постанову про арешт коштів боржника. Позивач зазначає, що приватним нотаріусом допущено порушення діючого законодавства, яким регулюється порядок вчинення нотаріальних дій, зокрема положення ст.ст.87,88 Закону України «Про нотаріат». Ухвалою Голосіївського районного суду м.Києва від 14.04.2021р. позовну заяву залишено без руху (а.с.19-21). Ухвалою Голосіївського районного суду м.Києва від 01.06.2021р. відкрито провадження про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи (а.с.107-108). Ухвалою Голосіївського районного суду м.Києва від 01.06.2021р. забезпечено позовну заяву шляхом зупинення виконання спірного виконавчого напису нотаріуса (а.с.109-111). Сторони повідомлені про розгляд справи (а.с.128,129). Відповідно положень ст.ст.274-279 ЦПК України справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін підставі наданих доказів. На момент розгляду справи відповідач ТОВ «Українські фінансові операції» не скористався своїм правом на подання письмового відзиву. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що 26.01.2021 р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Баршацьким І.В. вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 6302, за яким [PERSON] визнано боржником за кредитним договором № 386586 17.012019р., укладеним з ТОВ «Українські фінансові операції», в сумі заборгованості 21 465,65 грн., заборгованість стягується за період з 31.01.2019р. до 19.01.2021р. Заборгованість складається: з суми кредиту - 3000,00 грн.; несплачених відсотків за користування кредитом - 789,00 грн.; заборгованість за пенею - 17 667,65 грн. Стягується 500,00 грн. за вчинення виконавчого напису на підставі ст.31 Закону України «Про нотаріат» (а.с78). Постановою приватного виконавця виконавчого округу Київської області Канцедалом О.О. 17.03.2021р. відкрито виконавче провадження № 64850148 (а.с.50,52). Як вбачається, спірний виконавчий напис вчинено на підставі положень постанови Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 р. у справі № 826/20084/14, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 р. у справі № 826/20084/14, визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, зокрема, пункт 2 змін, що вносяться до Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Оспорюваний, виконавчий напис приватного нотаріуса вчинено 26.01.2021 року, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року. На момент вчинення спірного виконавчого напису норма чинного законодавства про можливість вчинення виконавчих написів в безспірному порядку на підставі кредитних договорів, що не посвідчені нотаріально, була скасована. Положеннями ст. ст. 15, 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених ч. 1 ст. 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. При цьому, відповідно до ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (ч. 1 ст. 39 Закону України «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року № 296/5, та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22.02.2012 року за № 282/20595. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (п. 19 ст. 34 Закону України «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону України «Про нотаріат» та Глава16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій. Згідно ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Згідно з п.п. 2.1 п. 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі, якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (п.п. 2.2 п. 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу (п.п. 2.3 п. 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Крім того, п.п. 3.2, 3.5 п. 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року № 1172. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (ст. 38 Закону України «Про нотаріат»). Однак, характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Проте, сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів ст. ст. 15, 16, 18 ЦК України, ст. ст. 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Такі правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.03.2019 року у справі № 137/1666/16-ц (провадження № 14-84цс19). У цій постанові Верховний Суд зазначив, що вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень ст. ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Враховуючи наведене, вчинення виконавчого напису на кредитному договорі, за якими боржником допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, є безпідставним. За таких обставин, спірній виконавчий напис приватного нотаріусу не підлягає виконанню. Частиною 12 ст. 28 ЦПК України передбачено розгляд справ за позовами до стягувача про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню або про повернення стягненого за виконавчим написом нотаріуса, які можуть пред`являтися за місцем його виконання. Відповідно до вимог ст. 50 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Спір про право, який ґрунтується на вчиненій нотаріальній дії, розглядається судом у порядку позовного провадження. Спір про визнання вчиненого нотаріусом виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, або про повернення стягненого за виконавчим написом нотаріуса, розглядається судом за позовом боржника до стягувача. За змістом статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (рішення в справі «Афанасьєв проти України» від 05.04.2005р.). Таким чином особа має право пред`явити до суду таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Законом не встановлено порядку скасування виконавчого напису нотаріуса. Такий спосіб захисту цивільних прав, як визнання виконавчого напису нотаріуса, таким, що не підлягає виконанню є достатнім та ефективним і не передбачає додаткового скасування оспорюваного виконавчого напису нотаріуса. Відтак, позовні вимоги в частині скасування виконавчого напису не підлягають задоволенню. Отже, безпідставними є вимоги щодо скасування спірного виконавчого напису, оскільки визнання спірного виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, є достатнім і ефективним способом захисту прав позивача. З огляду на викладене, пред`явлена вимога про скасування спірного виконавчого напису нотаріуса суд вважає, що позивачем було обрано невірний спосіб захисту своїх прав, а тому у задоволенні позову в цій частині слід відмовити. Відповідно до положення ч. 1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справу в межах заявлених особою вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Відповідно до вимог ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу. Враховуючи наведене суд дійшов висновку про часткове задоволенні заявлених позовних вимог, задовольнивши вимоги щодо визнання спірного виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, одночасно, відмовивши у задоволенні вимоги щодо скасування спірного виконавчого напису нотаріуса. Частинами 2-4 ст. 137 ЦПК України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. За матеріалами справи позивачем 26.03.2021р. укладався договір № 2021/03/26 про надання правової (юридичної) допомоги з адвокатом Симоненко Т.О. (а.с.44-49). У позовній заяві позивач просить стягнути з ТОВ «Українські фінансові операції» судові витрати понесені, з данням правничої допомоги в сумі 10 000,00 грн. У додатковій угоді № 1 до договору зазначено перелік та вартість послуг. Відповідно до п.3.1 сторонами узгоджено оплату послуг після відкриття провадження у справі. Однак, суду не надано даних на підтвердження складання (підписання) між адвокатом та позивачем акту приймання-передачі наданої правової допомоги та здійснення останнім оплати за послуги адвоката. За таких обставин вимоги щодо стягнення правничої допомоги не підлягають задоволенню. Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог. За приписами ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Стороною позивача сплачувався судовий збір за подачу позову у розмірі 908,00 грн. і заяви про забезпечення позову у розмірі 454,00 грн. Оскільки, суд дійшов висновку про задоволення однієї вимоги про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, відтак з відповідача підлягає стягненню 50% сплаченого судового збору, що становить 681 грн. (908+454:2).

Outcome: partial