Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-17 00:00:00

ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, мотивуючи свої вимоги тим, що між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір № б/н від 29.10.2013, згідно з яким відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом. Однак відповідач умови договору виконував неналежним чином, внаслідок чого заборгованість за кредитним договором станом на 14.09.2021 становить 10 390,10 грн., яка складається з: 8 271,23 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту, 2 118,87 грн. - заборгованість за простроченими відсотками. Просив стягнути з відповідача суму заборгованості у загальному розмірі 10 390,10 грн. та судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2 270,00 грн. Судом проведено такі процесуальні дії у справі. Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 07.10.2021 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі, призначено розгляд справи з повідомленням (викликом) учасників справи у судове засідання, встановлено строк для подання заяв по суті справи. Заяв по суті справи сторони не подавали. Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 14.12.2021 у позивача витребувано письмові пояснення із наведенням інформації та доказів про наявність іншого відкритого карткового рахунку ( [NUMBER] ) на ім`я [PERSON] та його цільове призначення, про виконання Банком постанови старшого державного виконавця Вознесенівського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Коломієць К.С. від 12.02.2021 в межах виконавчого провадження ВП № 44389492 про арешт коштів боржника із зазначенням дати виконання постанови та інформації про дату блокування карткових рахунків відповідача та номерів рахунків, що були заблоковані, із зазначенням залишку власних грошових коштів на момент блокування. 28.12.2021 на виконання ухвали суду від 14.12.2021 від позивача надійшли письмові пояснення (а.с. 95-96). Від представника позивача надійшло клопотання про розгляд справи за його відсутності. У клопотанні зазначив, що позов підтримує та просить його задовольнити. З урахуванням положень ч. 1 ст. 223 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), суд вважав за можливе розглянути справу за його відсутності. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, а саме на суму тіла кредиту, зазначивши, що він до моменту блокування його карток позивачем своєчасно вносив грошові кошти на погашення кредиту. Разом із тим, у лютому 2021 р. банком на підставі постанови державного виконавця про накладення арешту було накладено арешт на його рахунки в АТ КБ «ПРИВАТБАНК», внаслідок чого були заблоковані його картки, а саме картка для виплат, на яку він отримував аліменти на утримання дитини, а також картка «Універсальна». Крім того, залишок грошових коштів по картці для виплат позивач передав до виконавчої служби. Вважав, що позивачем було неправомірно вчинено вказані дії, що і призвело до наявності заборгованості. Заслухавши відповідача, дослідивши надані докази, суд встановив такі фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин. Між публічним акціонерним товариством Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] було укладено кредитний договір № б/н від 29.10.2013 шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, відповідно до якого [PERSON] отримав кредитну картку «Універсальна» (а.с. 15). 29.10.2013 [PERSON] було встановлено на цю картку кредитний ліміт у розмірі 500,00 грн., який 10.12.2018 збільшено до 12 000,00 грн., що підтверджується довідкою про зміну умов кредитування (а.с. 13). Відповідно до зареєстрованої 06.09.2019 нової редакції Статуту позивача, Наказом Мінфіну від 21.05.2018 № 518 було змінено тип Банку на приватне та його найменування на Акціонерне товариство Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (АТ КБ «ПРИВАТБАНК»). За змістом статей 626, 628 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина перша статті 638 ЦК України). Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 «Позика» глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору (частина друга статті 1054 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі ст. 1049 ЦК України Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Статтями 525 та 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору і одностороння відмова від зобов`язання не допускається. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України). Як встановлено судом, анкета-заява про приєднання відповідача до Умов і правил надання банківських послуг у Приватбанку від 29.10.2013 не містить умов щодо розміру процентної ставки, сум комісії, строку повернення кредиту (користування ним). Також в анкеті-заяві відсутні умови про відповідальність позичальника за порушення зобов`язань у вигляді неустойки (пені, штрафів). Крім того, з даної заяви не вбачається, що [PERSON] взагалі звертався до позивача з приводу отримання кредиту, адже в анкеті-заяві не міститься жодних позначень щодо виду картки, яку бажає оформити відповідач: карта «Універсальна»/пенсійна карта/карта Gold/зарплатний пакет/ідентифікація з паспортом/послуга накопичення « [INFO] » (а.с. 15). Пред`являючи вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором, банк просить, крім тіла кредиту стягнути також й заборгованість зі сплати процентів, в обґрунтування якої посилається на Витяг з Тарифів обслуговування кредитної картки «Універсальна», Умови та правила надання банківських послуг у Приватбанку, в яких визначені пільговий період користування коштами, процентна ставка, неустойка, їх розміри та порядок нарахування, а також інші умови. Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Умови договорів приєднання розробляються банком, а тому вони повинні бути зрозумілі усім споживачам банківських послуг та доведені до їх відома, у зв`язку з чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці Тарифи, Умови і правила надання банківських послуг у Приватбанку, з якими був ознайомлений позичальник. Разом з тим, матеріали справи не містять підтвердження, що саме з доданими банком до позовної заяви Витягом з Тарифів та Умовами та правилами надання банківських послуг у Приватбанку ознайомився та погодився відповідач, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у Приватбанку, що саме зазначені документи містили умови щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, неустойки (пені, штрафів), комісії, і саме у тих розмірах, які застосовані банком у наданому ним розрахунку заборгованості. За відсутності підтвердження щодо конкретно запропонованих відповідачу Умов та правил банківських послуг у Приватбанку, відсутність в анкеті-заяві домовленості сторін про сплату процентів за користування кредитними коштами, комісії, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Умови та правила надання банківських послуг у Приватбанку не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua), неодноразово змінювалися банком. Витяг з Тарифів обслуговування кредитної картки «Універсальна» та Умови та правила надання банківських послуг у Приватбанку не містять підпису відповідача, а тому їх не можна розцінювати як складову кредитного договору, укладеного між сторонами 29.10.2013 шляхом підписання анкети-заяви. Зважаючи на наведене, відсутні підстави вважати, що сторони у письмовому вигляді обумовили розмір процентної ставки, порядок її зміни та можливість нарахування банком комісії, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені та штрафу) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. Зазначене узгоджується з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 03.07.2019 у справі №342/180/17 (провадження №14-131цс19). Таким чином, вимоги АТ КБ «ПРИВАТБАНК» про стягнення процентів за користування кредитом у розмірі 2 118,87 грн. є необґрунтованими. В анкеті-заяві позичальника від 29.10.2013 не визначено строку повернення кредиту, а тому відповідно до положень частини другої статті 530 ЦК України банк вправі вимагати захисту порушених прав шляхом стягнення з боржника фактично отриманої суми кредитних коштів. Оскільки [PERSON] не сплатив заборгованість за кредитом у розмірі 8 271,23 грн., суд вважає позовні вимоги АТ КБ «ПРИВАТБАНК» в цій частині обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. При цьому, суд виходить з приписів ч.ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України та враховує, що відповідач не надав суду належних доказів повної чи часткової сплати заборгованості за тілом кредиту, не спростував наданий позивачем розрахунок, на власний розсуд розпорядившись своїми процесуальними правами. Суд вважає такими, що не спростовують обов`язку відповідача погасити кредит, його посилання на блокування карток на виконання постанови державного виконавця, з таких підстав. Так, з наданих позивачем письмових пояснень на виконання ухвали суду від 14.12.2021 випливає, що в межах виконавчого провадження ВП № 44389492 державним виконавцем Вознесенівського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Коломієць К.С. винесено постанову від 12.02.2021 про арешт коштів боржника, яка спрямована на виконання до АТ КБ «ПРИВАТБАНК». При цьому, у постанові відсутня конкретизація щодо виплат, які не підлягають арешту. Клієнт мав звернутись до виконавця, за необхідності надати довідку про цільові зарахування, та виконавець мав надіслати постанову про зняття арешту або видачу цільових. Разом із тим, відповідно до ч. 3 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження» не підлягають арешту в порядку, встановленому цим Законом, кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом. Банк, інша фінансова установа, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у разі надходження постанови виконавця про арешт коштів, що знаходяться на таких рахунках, зобов`язані повідомити виконавця про цільове призначення рахунку та повернути постанову виконавця без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на таких рахунках. Таким чином, саме банк мав повідомити державного виконавця про цільове призначення рахунку та повернути постанову без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на таких рахунках. Разом із тим, як встановлено з письмових пояснень представника позивача, наданих на виконання ухвали суду від 14.12.2021, наявна у [PERSON] карта для виплат ( [NUMBER] ) використовується для отримання будь-яких платежів, не тільки цільових. По вказаній картці наявні зарахування заробітної плати, в останнє 26.11.2020. Натомість, у цій справі заборгованість за кредитом у [PERSON] виникла по картці «Універсальна» із номером [NUMBER] (а.с. 14), а тому можлива неправомірність дій Банку щодо арешту коштів на іншому банківському рахунку за яким видано іншу картку (для виплат) не впливає на обґрунтованість позовних вимог щодо повернення кредитних коштів по картці «Універсальна». Відтак, позовні вимоги АТ КБ «ПРИВАТБАНК» підлягають частковому задоволенню шляхом стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за тілом кредиту розміром 8 271,23 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, що становить 1 816,00 грн. На підставі вищенаведеного,

Outcome: partial