Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-13 00:00:00

у грудні 2021 року [PERSON] звернувся до Машівського районного суду Полтавської області зі вказаною позовною заявою, мотивованою тим, що [INFO] померла його мати - [PERSON] , після смерті якої відкрилася спадщина і він є спадкоємцем майна померлої за заповітом, однак пропустив визначений ст. 1270 ЦК України шестимісячний строк для прийняття спадщини. Стверджує, що пропустив цей строк з поважних причин, зокрема, через те, що не був обізнаний про наявність складеного на його ім`я матір`ю заповіту. Також зазначає, що на час відкриття спадщини не проживав зі спадкодавицею і про наявність заповіту його ніхто не повідомив, натомість був упевнений, що спадкове майно після смерті мами відсутнє, оскільки знав, що за життя вона його відчужила на підставі договору дарування. У зв`язку з викладеним позивач просить визначити йому додатковий тримісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини після померлої матері [PERSON] . Ухвалою від 07.12.2021 суд відкрив провадження за правилами загального позовного провадження та залучив до участі в справі в якості третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - приватного нотаріуса Полтавського районного нотаріального округу Полтавської області Довгань А.М. (а.с. 20). Своєю ухвалою від 29.12.2021 суд закрив підготовче провадження та справу призначив до судового розгляду по суті (а.с. 30). У судове засідання сторони та третя особа не з`явилися, сторони направили клопотання про проведення судового засідання без їх участі, представник позивача - адвокат Бульбах Н.М. позовні вимоги підтримала з підстав, викладених у позовній заяві (а.с.28,37), представник Машівської селищної ради проти позову не заперечує (а.с. 26,27). Враховуючи вищевикладене, суд розглянув справу за відсутності сторін та третьої особи, і дослідивши надані письмові докази, дійшов такого висновку. Судом установлено, що [INFO] в с. Кошманівка Машівського району Полтавської області у віці 79 років померла [PERSON] , [INFO] , що стверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а.с. 11). Позивач по справі доводиться сином померлої, що вбачається з копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , відповідно до якого матір`ю [PERSON] записана [PERSON] (а.с. 10). Згідно з довідкою Кошманівського старостинського округу виконавчого комітету Машівської селищної ради №02-26/4/905 від 04.11.2021 року [PERSON] дійсно була зареєстрована в [ADDRESS] , і померла [INFO] . В даному будинку після 07.04.2021 року і по даний час зареєстрованих немає (а.с.16). За життя [PERSON] була власником земельної ділянки площею 0,9300 га, розташованої на території Кошманівської сільської ради Машівського району Полтавської області, що підтверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯИ №927578 (а.с.14). Згідно із заповітом від 24.04.2015 року, посвідченим секретарем виконавчого комітету Кошманівської сільської ради Машівського району Полтавської області 24.04.2015 року та зареєстрованого в реєстрі за №106, [PERSON] на випадок своєї смерті заповіла земельну ділянку площею 0,9300 га, розташовану на території Кошманівської сільської ради Машівського району Полтавської області, яка належить їй згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯИ №927578 своєму синові [PERSON] (а.с.13). 08.11.2021 приватний нотаріус Полтавського районного нотаріального округу Полтавської області Довгань А.М. повідомила [PERSON] про неможливість відкриття спадщини та видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв`язку з пропуском строку на прийняття спадщини (а.с. 12). Згідно з ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Оскільки [PERSON] померла [INFO] , а тому строк для прийняття спадщини сплив 07 жовтня 2021 року. Відповідно до статті 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Заповіт є одностороннім правочином, оскільки залежить виключно від волі заповідача. Заповіт лише спрямовується на виникнення у спадкоємця прав та обов`язків, але до моменту смерті не створює їх у нього. Розпорядження, яке міститься у заповіті, набирає чинності лише у разі смерті заповідача. Призначення спадкоємцем є правом заповідача, визначеним частиною першою статті 1235 ЦК України. За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України). Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України). Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до частини першої статті 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України. Поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. Необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини. У вирішенні питання про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини потрібно враховувати свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права. Про свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права та поважність причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини у випадку доведеності факту необізнаності спадкоємця про існування заповіту вказано також у постановах Верховного Суду від 25 березня 2020 року у справі № 642/2539/18-ц, від 26 червня 2019 року у справі № 565/1145/17, від 28 жовтня 2019 року у справі № 761/42165/17, від 06 червня 2018 року у справі № 315/765/14-ц, що свідчить про сталість судової практики у спірних правовідносинах. Відповідно до положень статті 63 Закону України «Про нотаріат»в редакції, яка діяла на момент відкриття спадщини, нотаріус, який одержав від спадкоємців повідомлення про відкриття спадщини, зобов`язаний повідомити про це тих спадкоємців, місце проживання або роботи яких йому відоме. Нотаріус може також зробити виклик спадкоємців шляхом публічного оголошення або повідомлення про це у пресі. Згідно з пунктами 2.2 та 3.2 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, в редакції, чинній на момент відкриття спадщини, при заведенні спадкової справи нотаріус за даними Спадкового реєстру перевіряє наявність заведеної спадкової справи, спадкового договору, заповіту. Щоб не допустити пропуску шестимісячного строку для прийняття спадщини, нотаріус роз`яснює спадкоємцям право подачі заяви про прийняття спадщини чи про відмову від її прийняття. Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду від 15 квітня 2021 року у справі № 591/1271/18. Крім того, стаття 17 Закону України "Про виконання рішення застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справи Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Європейський суд з прав людини у справі "Ільхан проти Туреччини" від 27 червня 2000 року зазначив, що при вирішенні питання пропуску строку на вчинення дій має застосовуватись правило встановлення всіх обставин з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру. Судом також враховується рішення ЄСПЛ у справі «Маркс проти Бельгії» від 13.06.1979 року, ст.1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, які по своїй суті є гарантом права власності, оскільки визнають право будь-якої особи на безперешкодне користування своїм майном. Як зазначив позивач, він пропустив визначений ст. 1270 ЦК України шестимісячний строк для прийняття спадщини, оскільки ні на день смерті матері, ні після її смерті в будинку мами не проживав, ключів від будинку не мав, достеменно знав, що за життя вона подарувала вказаний будинок брату позивача і в даному будинку ніхто не проживав після її смерті, та лише після сплину шести місяців після смерті останньої, а саме в листопаді 2021 року, він разом з братом прийшли до данного будинку і під час прибирання в шафі знайшли зазначений заповіт на земельну ділянку. Вказане, в сукупності з тим, що ніхто крім позивача на спадщину не претендує, вона до цього часу ніким не прийнята, відумерлою у встановленому законом порядку не визнана, відповідач не заперечує проти задоволення позову, що з урахуванням практики Європейського суду з прав людини дає підстави суду дійти висновку, що позивач пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини і йому потрібно визначити додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини та відповідно позов задовольнити. На підставі викладеного,

Outcome: approved