Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-19 00:00:00

У березні 2021 року позивач ТОВ «Алекскредит», в особі директора Єгорова В.П., засобами поштового зв`язку звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з вищевказаним позовом, в якому просить суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за договором про надання кредиту № 2671999 від 06.11.2018 року у розмірі 13 210,76 грн. та сплачений судовий збір. Позов мотивовано тим, що 06.11.2018 року між ТОВ «Алекскредит» та [PERSON] було укладено договір про надання кредиту № 1618251, невід`ємною частиною якого є «Правила надання кредиту ТОВ «Алекскредит», що розміщені на сайті кредитодавця. Вказаний договір було оформлено у порядку, передбаченому розділом 4 Правил. Відповідно до п. 5.1., 5.2. Правил, сторони домовилися, що договір укладається в електронній формі шляхом використання Електронного цифрового підпису одноразовим ідентифікатором. Кредитодавець 06.11.2018 року перерахував на картковий рахунок позичальника кредитні кошти у розмірі 6 000 грн., а позичальник зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування ним до 06.12.2018 року. Пунктом 1.5 договору визначено, що проценти за користування кредитом строком більше ніж 5 календарних днів нараховуються, виходячи з фіксованої процентної ставки від визначеної в п. 1.4 Договору суми кредиту за фактичну кількість днів користування кредитом, яка складає 1,45% в день. 06.12.2018 року між сторонами укладено додаткову угоду про продовження строку дії договору до 05.01.2019 року. Позивач належним чином виконав свої зобов`язання за договором надавши позичальнику можливість користуватись грошовими коштами, однак відповідач не виконав свої зобов`язання за договором, у зв`язку з чим станом на 22.03.2021 утворилась заборгованість у розмірі 13 210,76 грн., з яких: 6 000 грн. - заборгованість за сумою кредиту; 2 610 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом за базовою процентною ставкою за один день користування кредитом 1,45% за період з 07.12.2018 року по 05.01.2019 року; 3 000 грн. - заборгованість з пені в період з 06.01.2019 року по 22.01.2019 року; 720 грн. - інфляційні витрати за сумою кредиту, нараховані в порядку ст. 625 ЦК України; 313,20 грн. - інфляційні витрати по процентам за користування кредитом, нараховані в порядку ст. 625 ЦК України; 395,51 грн. - 3% річних за сумою кредиту, нараховані у порядку ст. 625 ЦК України; 172,05 грн. - 3% річних по процентам за користування кредитом, нараховані у порядку ст. 625 ЦК України. Окремо зазначено про наявність судового рішення у справі № 357/2734/20 про визнання виконавчого напису щодо стягнення з [PERSON] заборгованості за вказаним кредитним договором таким, що не підлягає виконанню. 31.03.2021 року відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями вказану справу передано на розгляд судді Цуранову А.Ю. 27.05.2021 року ухвалою судді відкрито провадження у справі та призначено розгляд в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні. 22.06.2021 року на адресу суду від відповідача [PERSON] засобами поштового зв`язку надійшов відзив на позов. Вказаний відзив мотивований тим, що проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законодавством та договірні, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині позивач посилається на Правила надання кредиту ТОВ «Алекскредит», що розміщені на сайті кредитодавця, при цьому позов не містить підтверджень, що саме ці Правила розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними підписуючи договір про надання кредиту, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови. Крім того, вказано, що кредитний договір є нікчемним, оскільки укладений з недодержанням письмової форми, кожен аркуш правочину повинен бути завірений підписом позичальника, а також право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом припиняється після спливу строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України. Просив у задоволенні позову відмовити та стягнути на його користь понесені судові витрати. 28.09.2021 року ухвалою суду задоволено клопотання директора ТОВ "Алекскредит" та витребувано від АТ КБ «ПриватБанк» підтвердження зарахування 06.11.2018 року грошових коштів у розмірі 6 000 грн. на платіжну картку [NUMBER] , держателем якої є [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] (номер транзакції 03903069677562865098338026480736) В судове засідання представник позивача не з`явився, в матеріалах справи міститься клопотання адвоката Пашиніної А.В., яка діє в інтересах позивача, зокрема, про розгляд справи без участі позивача. Відповідач в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не сповістив, заяв про відкладення судового розгляду до суду не направив, правова позиція сторони відповідача зазначена в поданому відзиві на позов. В силу вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК фіксування судового процесу технічними засобами не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. 06.11.2018 року між ТОВ «Алекскредит» та [PERSON] укладено договір про надання кредиту № 1618251. Відповідно до п.п. 1.3. - 1.5., 1.8., 1.9. договору сторони домовились, що кредитодавець надає позивальнику кредит у сумі 6 000 грн. на строк 30 календарних днів, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування ним до 06.12.2018 року. Плата за користування кредитом вказується у графіку платежів та в особистому кабінеті позичальника. Згідно з додатком № 1 до договору про надання кредиту № 1618251 від 06.11.2018 року (графік платежів) вказано строк кредиту з 06.11.2018 року по 06.12.2018 року, суму платежу у розмірі 8 610 грн., в тому числі: основна сума кредиту в розмірі 6 000 грн. та проценти за користування кредитом в сумі 2 610 грн., а також реальна процентна ставка у розмірі 529,25%. Відповідно до довідки АТ КБ «ПриватБанк» № 20.1.0.0.0/7-211019/30600 від 22.10.2021 року, яка була надана на виконання ухвали Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 28.09.2021 року, 06.11.2018 року здійснено зарахування коштів у розмірі 6 000 грн. на платіжну картку [NUMBER] , держателем якої є [PERSON] . Пунктом 1.5. договору визначено, що проценти за користування кредитом строком більше ніж 5 календарних днів (включаючи дострокове погашення кредиту) нараховуються, виходячи з фіксованої процентної ставки від визначеної в п. 1.4. Договору суми кредиту за фактичну кількість днів користування кредитом. Процентна ставка складає 1,45 % в день. 06.12.2018 року між сторонами було укладено додаткову угоду про зміну умов договору про надання кредиту № 1618251 від 06.11.2018 року, відповідно до п.п. 1-2 якої сторони дійшли згоди продовжити строк дії договору про надання кредиту № 1618251 від 06.11.2018 року до 05.01.2019 року (включно). На дату укладання Додаткової угоди позичальник сплачує фактично нараховані проценти за користування кредитом за період з 06.11.2018 року по 06.12.2018 року у розмірі 2 610 грн., а також плату за продовження строку повернення кредиту у розмірі 150 грн. Крім цього, представником позивача для підтвердження укладення кредитного договору із відповідачем надано паспорт споживчого кредиту та «Правила надання кредиту ТОВ «Алекскредит», що розміщені на сайті кредитодавця https://alexcredit.ua та згідно з п.п. 1.1. договору є невід`ємною частиною цього договору У відповідності до п. 5.1., 5.2. Правил кредитний договір, додаткова угода до кредитного договору та паспорт споживчого кредиту підписано сторонами в електронній формі шляхом використання Електронного цифрового підпису одноразовим ідентифікатором. Відповідно до наданих позивачем розрахунків, станом на 11.03.2021 року утворилася заборгованість у розмірі 13 210,76 грн., яка складається з наступного: 6 000 грн. - заборгованість за сумою кредиту; 2 610 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом за базовою процентною ставкою за один день користування кредитом 1,45% за період з 07.12.2018 року по 05.01.2019 року; 3 000 грн. - заборгованість з пені за період з 06.01.2019 року по 22.01.2019 року; 720 грн. - інфляційні витрати за сумою кредиту, нараховані в порядку ст. 625 ЦК України; 313,20 грн. - інфляційні витрати по процентам за користування кредитом, нараховані в порядку ст. 625 ЦК України; 395,51 грн. - 3% річних за сумою кредиту, нараховані у порядку ст. 625 ЦК України; 172,05 грн. - 3% річних по процентам за користування кредитом, нараховані у порядку ст. 625 ЦК України. В матеріалах справи також міститься копія листа ТОВ ФК «Вей Фор Пей» № 4524-ВП від 02.03.2021 року про укладену між позивачем та вказаним товариством угоди на переказ коштів № ВП-220817-1 від 22.08.2017 року, на виконання якого за дорученням ТОВ «Алекскредит» 06.11.218 року здійснено успішний переказ на суму 6 000 грн., номер транзакції - 03903069677562865098338026480736., маска картки [NUMBER] , копія довідки позивача № 255-03-2021 від 18.03.2021 року про отримання 07.12.2018 року платежу у розмірі 2 760 грн., а також копія паспорта відповідача. 11.02.2020 року приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчик Володимиром Вікторовичем вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 1706 про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Алекскредит» заборгованості за кредитним договором № 1618251 від 06.11.2018 року за період з 06.01.2019 року по 22.01.2020 року у розмірі 12 810 грн., за яким 19.02.2020 року приватний виконавцем виконавчого округу міста Києва Дорошкевич Вірою Леонідівною відкрито виконавче провадження № 61323884 та у зв`язку із погашенням боргу 03.03.2020 року вказане виконавче провадження закінчено. 22.06.2020 року рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Колейчиком Володимиром Вікторовичем, зареєстрований в реєстрі за № 1706 від 11.02.2020 року, про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Алекскредит» заборгованості за кредитним договором № 1618251 від 06.11.2018 року за період з 06.01.2019 року по 22.01.2020 року у розмірі 12 810 грн., стягнуто з ТОВ «Алекскредит» на користь [PERSON] безпідставно набуті кошти у розмірі 12 810 грн., витрати на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 8 548,63 грн. та 1681,60 грн. судового збору, разом 23 040,23 грн. Відповідно до постанови приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Біловола В.О. № 62957948 від 04.09.2020 року за вказаним рішення відкрито виконавче провадження, на виконання якого позивачем проведено перерахування коштів у розмірі 25 413,25 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 9/20-1 від 08.09.2020 року. При вирішенні справи суд виходить з наступного. Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України). Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або ту ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною. Згідно зі ст. 8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму. Механізм укладення електронного договору, який має використовуватися позивачем у взаємовідносинах із позичальниками, зокрема вимоги до його підписання сторонами, врегульовано Законом України «Про електронну комерцію» та Законом України «Про електронний цифровий підпис». Вищевказаний кредитний договір укладено в електронному вигляді шляхом реєстрації відповідача на веб-сайті в мережі Інтернет https://alexcredit.ua та підписання кредитного договору електронним підписом з одноразовим ідентифікатором відповідно до Закону України «Про електронну комерцію», що не суперечить вимогам ЦК України та цивільного законодавства. Згідно з положенням ч. 1,2 ст. 205 Кодексу правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. Приписами ч. 1 ст. 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається в письмовій формі (ст. 1055 ЦК України). Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору (ч. 1 ст. 634 ЦК України). Абзац 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі. Відповідно до правового висновку, висловленого Верховним Судом у постановах від 09.09.2020 року у справі № 732/670/19, від 23.03.2020 року у справі № 404/502/18, від 07.10.2020 року № 127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України). Згідно із ч. 3 ст. 11 ЗУ «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Частиною 6 ст. 11 вищевказаного Закону передбачено, що відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: - надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; - заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; - вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Статтею 12 вказаного закону встановлено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: - електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; - електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; - аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Таким чином, суд прийшов висновку, що 06.11.2018 року між сторонами за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем укладено в письмовій формі кредитний договір, за яким позивач виконав взяті на себе зобов`язання шляхом перерахування коштів на рахунок відповідача. Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором (ст. 1049 ЦК України). Судом встановлено, що сторонами обумовлений чіткий строк договору - з 06.11.2018 року по 06.12.2018 року з визначеними процентами за користування коштами у розмірі 2 610 грн., що становить 529,25% процентної ставки кредиту (тіло 6 000 грн.). Суд враховує, що додатковою угодою від 06.12.2018 року здійснено реструктуризацію заборгованості, відповідачем сплачено проценти за користування кредитом за період з 06.11.2018 року по 06.12.2018 року у розмірі 2 610 грн., плату за продовження строку дії кредиту у розмірі 150 грн. та встановлено нові строки кредиту - з 07.12.2018 року по 05.01.2019 року, сума платежу за розрахунковий період - 8 760 грн., в тому числі: 6 000 грн. основної суми кредиту та 2 610 грн. процентів за користування кредитом, реальна процентна ставка становить 559,67%, абсолютне значення подорожчання кредиту - 2 760 грн. При вирішенні питання про нарахування процентів після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України, суд враховує правовий висновок Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 року у справі № 444/9519/12, від 04.07.2018 року (№ 14-154цс18), від 31.10.2018 року (№14-318цс18), від 06.02.2019 року у справі № 175/4753/15-ц, постанові Верховного Суду від 05.11.2020 року у справі № 466/7784/13-ц, яким роз`яснено, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Згідно статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Отже, кредитор мав право на нарахування процентів за умовами договору лише в межах строку кредитування, тобто до 05.01.2019 року, але згідно поданого розрахунку здійснив нарахування відсотків станом на 11.03.2020 року, що не відповідає положенням частини другої статті 1050 ЦК України та абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України, оскільки нарахування відбулось поза межами погодженого сторонами строку кредитування. Таким чином, у даній справі кредитор вправі вимагати повернення фактично отриманих позичальником грошових коштів (позики), а також обумовлених договором відсотків за користування коштами. Інші заявлені до стягнення позивачем грошові вимоги сторонами договору погоджені не були. Враховуючи вищевикладене, встановивши під час розгляду справи, що позичальник взяті не себе зобов`язання не виконав, у передбачений в договорі строк грошові кошти (суму позики) та нараховані проценти за користування кредитом не повернув, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову, тобто в розмірі тіла кредиту та нарахованих процентів за умовами договору у межах строку кредитування, що становить 8 610 грн. Слід роз`яснити, що вразі несвоєчасного повернення суми боргу, яка присуджена до стягнення судовим рішенням, що набрало законної сили, позичальник вправі заявити вимогу про стягнення трьох відсотків річних та інфляційних втрат у відповідності до правил статті 625 ЦК України. Відповідно до статті 141 Цивільного процесуального кодексу України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так, позивачем до відповідача заявлено позовні вимоги на загальну суму 13 210,76 грн., задоволено судом до стягнення суму 8 610 грн., тобто 65,17% від заявленої суми. Отже, сума витрат на сплату судового збору, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача становить 1 479,36 грн. (2 270 х 65,17%).

Outcome: partial