Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-20 00:00:00

27 липня 2021 року до суду звернулася [PERSON] , в особі представника адвоката Майсак В.О. з позовною заявою до [PERSON] про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, в якій просила стягнути з [PERSON] , [INFO] , ідентифікаційний номер [NUMBER] , який зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , на користь, [PERSON] , [INFO] , ідентифікаційний номер [NUMBER] , яка зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів у розмірі 59\~678,30 грн., а також просила стягнути з відповідача судові витрати по справі в розмірі 2000 гривень на правничу допомогу. В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначає, що з 02 жовтня 2004 року по 03 жовтня 2016 року позивач, [PERSON] , перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем по справі, [PERSON] , що підтверджує копією свідоцтва про одруження серії [NUMBER] , виданим Новомихайлівською сільською радою Чернігівського району Запорізької області від 02.10.2004 року, актовий запис № 03 та рішенням Токмацького районного суду Запорізької області від 03 жовтня 2016 року. Від даного шлюбу вони мають неповнолітніх дітей, [PERSON] , [INFO] , що підтверджує свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Токмацького районного управління юстиції Запорізької області від 17.03.2005 року, актовий запис № 08 та [PERSON] , [INFO] , що підтверджує копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданим Шевченківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції від 23.10.2012 року, актовий запис № 1414. 03.10.2016 року Токмацьким районним судом Запорізької області було винесено рішення по справі № 328/2936/16-ц про стягнення з відповідача на користь позивача на утримання дітей, [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , аліменти у розмірі 1/2 частки від усіх доходів відповідача, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 10.08.2016 року і до досягнення дітьми повноліття. З моменту ухвалення рішення про стягнення аліментів, відповідач проводив певну сплату аліментів, проте, набагато меншу ніж йому нараховано. Внаслідок безвідповідального ставлення до батьківського обов`язку, байдужості до забезпечення достатнього рівня життя дітей, у відповідача виникла заборгованість по сплаті аліментів, хоча діти відповідача мають право на належне утримання. Відповідно до розрахунку заборгованості боржника по аліментам, наданого Чернігівським районним відділом державної виконавчої служби ПС МУ МЮ (м. Дніпро) від 09.07.2021 р., загальна заборгованість по аліментам станом на дату складення розрахунку заборгованості по аліментам становить 59\~678,30 грн. Відповідач свої доходи приховує. Він працює не офіційно, має стабільний високий дохід, на утриманні інших дітей, непрацездатних дружини або батьків не має, у шлюб після розлучення не вступав. Тому, відповідач має змогу сплачувати аліменти у більшому розмірі, аніж він сплачує. Представник позивача зазначає, що за розрахунками за період з 01 вересня 2018 року по 30 червня 2021 року сума неустойки, яку відповідач зобов`язаний сплатити на користь позивача складає 331\~166,09 гривень, проте, враховуючи обмеження, визначенні у ч. 1 ст. 196 СК України, відповідно до яких розмір неустойки (пені), що підлягає стягненню, не може перевищувати 100 відсотків заборгованості по сплаті аліментів, тому розмір неустойки (пені), який підлягає стягненню з [PERSON] , становить 59\~678,30 грн. Таким чином, з часу виникнення заборгованості зі сплати аліментів у відповідача не було жодних перешкод для своєчасного погашення боргу. Вказана заборгованість по аліментам виникла з його вини, так як відповідач достовірно знаючи про наявність рішення суду про стягнення з нього аліментів, про розмір аліментів, що підлягає сплаті, про період стягнення з нього аліментів, не виконує покладений на нього обов`язок по сплаті аліментів. Відповідач станом заборгованості не цікавиться, що й призвело до росту боргу та стало підставою цього звернення до суду. Ухвалою судді Токмацького районного суду Запорізької області від 04 серпня 2021 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі. Розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Роз`яснено відповідачу право на подання відзиву на позовну заяву, також роз`яснено сторонам право на подання відповіді на відзив та заперечення (а.п. 22-24). 07 вересня 2021 року до суду надійшов відзив на позовну заяву від відповідача, який подано до відділення Укрпошти 03 вересня 2021 року, про що свідчить відтиск штемпелю на конверті. Відповідач просить відмовити в задоволенні позовних вимог (а.п. 39-63). Обґрунтовуючи свої заперечення проти позовних вимог зазначає, що з нього стягуються аліменти на утримання дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/2 частки від усіх доходів відповідача, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 10.08.2016 року і до досягнення дітьми повноліття. [INFO] у нього народився син, [PERSON] . 27 червня 2020 року він одружився на [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 27.06.2020 року. Від другого шлюбу у нього на утриманні знаходиться ще одна дитина, [PERSON] , мати якої є [PERSON] та батько - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 12.04.2007 року. На підставі заочного рішення Гуляйпільського районного суду Запорізької області по справі № 315/893/16-ц від 13.10.2016 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. У зв`язку з чим у нього значно змінилося матеріальне становище, оскільки забезпечує матеріальне утримання дружини, яка знаходиться у декреті по догляду за дитиною, дитину, тещу, батька, [PERSON] , матір, [PERSON] . Його матір після розірвання шлюбу з батьком вдруге одружилася на [PERSON] , його вітчим є особою з інвалідністю II групи, якого йому теж потрібно утримувати. Згідно довідки № 6 від 15.07.2021 року він офіційно працевлаштований та має постійний дохід. У зв`язку з переліченими фактами та обставинами, сплата на користь позивача неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів ставить його в скрутне матеріальне становище. Він не може всю заробітну плату віддавати, так як вимушений залишати собі незначні кошти, для забезпечення своєї життєдіяльності. Бухгалтерія підприємства, де він працює, відповідно до норм чинного законодавства, не має права стягувати всю суму аліментів за один місяць, а тому бухгалтерія стягує з нього суму аліментів в сумі, що не перевищує 50 % від його заробітної плати, а він, у свою чергу, отримавши заробітну плату, ще сам додатково виплачує певну суму аліментів, залишаючи собі незначну суму. Відтак, жодної вини чи умислу у виникненні заборгованості зі сплати аліментів за спірний період, немає, а отже і підстав для стягнення з нього неустойки (пені) теж немає, а тому позовні вимоги не підлягають задоволенню. Крім того, позивачкою взагалі не надано суду належного розрахунку заборгованості пені. Відповідач вважає, що в його діях відсутня винна поведінка щодо несплати заборгованості по аліментах, оскільки він не мав можливості сплачувати аліменти в повному розмірі, виходячи з розміру отримуваної ним у 2018-2021 роках доходів. Він вносив щомісячні платежі на сплату аліментів своєчасно, а заборгованість по аліментах виникла з незалежних від нього причин, що також свідчить про відсутність в нього умислу на ухилення від сплати заборгованості по аліментах, а тому підстав для стягнення з нього неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів немає, відтак з цих підстав вважає, що позов задоволенню не підлягає. 13 вересня 2021 року до суду надійшла відповідь на відзив від представника позивача, яку подано до відділення Укрпошти 10 вересня 2021 року, про що свідчить відтиск штемпелю на конверті. Представник позивача просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, а доводи відповідача викладені у відзиві на позовну заяву вважає необґрунтованими (а.п. 64-68). Представник позивача вважає, що відповідачем не доведено, що заборгованість по сплаті аліментів виникла не з його вини або умислу та що він вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання. Враховуючи матеріальне становище відповідача, який є фізично здоровою та працездатною особою, має постійний дохід, на обліку у вузьких спеціалістів медичних закладів не перебуває, на утриманні відповідача немає непрацездатних батьків, які є інвалідами та потребують постійної сторонньої допомоги, а тому вважає, що відповідач в змозі сплатити неустойку за навмисне неналежне виконання зобов`язань по сплаті аліментів. 18 жовтня 2021 року через канцелярію суду представником відповідача подано письмові заперечення, в яких представник підтримує позицію відповідача викладену у відзиві на позовну заяву та просить відмовити в задоволенні позовних вимог, обґрунтовуючи свою позицію судовою практикою Верховного Суду (а.п. 69-73). 18 жовтня 2021 року через канцелярію суду представником відповідача подано клопотання про виклик свідка, в якому просив викликати та допитати в якості свідка державного виконавця Чернігівського районного ВДВС ПС МУ МЮ (м. Дніпро) в провадженні якого відкрита справа, оскільки відповідача ніхто не повідомляв про заборгованість по аліментам. 04 листопада 2021 року представником позивача до канцелярії суду подано заяву про долучення до матеріалів справи письмових доказів, та докази направлення документів відповідачу (а.п. 80-82). В судовому засіданні, 15 листопада 2021 року, представник відповідача, адвокат Здорик О.І., просив не розглядати клопотання про виклик свідка, оскільки відпала в цьому потреба та зазначив, що відповідач сплатив заборгованість, у зв`язку з чим просив відкласти розгляд справи для надання вказаних доказів. Судове засідання за клопотанням представника відповідача було відкладено. В подальшому ні відповідач, ні його представник в судові засідання не з`являлися, та заявлені докази не подавали. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, була повідомлена належним чином про дату, час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомила. Представник позивача, адвокат Майсак В.О. в судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, просила позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Відповідач, [PERSON] в судове засідання не з`явився, був повідомлений належним чином про дату, час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомив. Представник відповідача, адвокат Здорик О.І. в судове засідання не з`явився, був повідомлений належним чином про дату, час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомив. Відповідно до ч. 2 ст.\~247\~ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини, дійшов наступного висновку. Відповідно до ч. 8 ст. 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Згідно зі ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до положень ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 5 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Водночас, відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 3 статті 12 ЦПК України та частиною 1 статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК). Судом встановлено, що 02 жовтня 2004 року між позивачем та відповідачем було укладено шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про одруження серії [NUMBER] , виданим Новомихайлівською сільською радою Чернігівського району Запорізької області від 02.10.2004 року, актовий запис № 03 (а.п. 7). Від даного шлюбу сторони мають неповнолітніх дітей, [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Токмацького районного управління юстиції Запорізької області від 17.03.2005 року, актовий запис № 08 та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданим Шевченківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції від 23.10.2012 року, актовий запис № 1414 (а.п. 8-9). Відповідно до рішення Токмацького районного суду Запорізької області від 03 жовтня 2016 року, по справі № 328/2936/16-ц, шлюб між позивачем та відповідачем розірвано, після розірвання шлюбу позивачу залишено прізвище [PERSON] , а також стягнуто з відповідача на користь позивача на утримання дітей, [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , аліменти у розмірі 1/2 частки від усіх доходів відповідача, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 10.08.2016 року і до досягнення дітьми повноліття. (а.п. 11-12). На виконання вказаного рішення суду видано виконавчі листи, які перебувають на виконані в Чернігівському районному відділі державної виконавчої служби ПС МУ МЮ (м. Дніпро). Відповідно до розрахунку заборгованості боржника по аліментам, наданого державним виконавцем Чернігівського районного відділу державної виконавчої служби ПС МУ МЮ (м. Дніпро) від 09.07.2021 р., загальна заборгованість по аліментам станом на дату складення розрахунку заборгованості по аліментам становить 59\~678,30 грн.(а.п. 10). Представником позивача адвокатом Майсак В.О. в позові наведено розрахунок заборгованості неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, за її розрахунками за період з 01 вересня 2018 року по 30 червня 2021 року сума неустойки, яку відповідач зобов`язаний сплатити на користь позивача складає 331\~166,09 гривень, проте, враховуючи обмеження, визначенні у ч. 1 ст. 196 СК України, відповідно до яких розмір неустойки (пені), що підлягає стягненню, не може перевищувати 100 відсотків заборгованості по сплаті аліментів, тому просить стягнути з [PERSON] , неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів в розмірі 59\~678,30 грн. Відповідно до листа начальника Комунарського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) від 05 жовтня 2021 року, слідує, що на виконанні перебуває виконавче провадження 52955842 щодо виконання виконавчого листа № 328/2936/16-ц виданого 03.10.2016 Токмацьким районним судом Запорізької області про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , аліментів в розмірі 1/2 частини від усіх доходів відповідача, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову, тобто з 10.08.2016 року і до досягнення дітьми повноліття. Згідно відповіді Міністерства внутрішніх справ України за боржником зареєстровано автотранспортний засіб ВАЗ, Модель ТЗ: [NUMBER] , рік виробництва ТЗ:2011, колір ТЗ: зелений, номерний знак: [NUMBER] . 09 вересня 2021 року вказаний транспортний засіб оголошено у розшук. Згідно відповіді з місця роботи боржник офіційно працює у ФОП [PERSON] . Згідно довідки-розрахунок від 05.10.2021 року заборгованість станом на 30.09.20921 року складає 54\~628,30 грн. 05.10.2021 року державним виконавцем винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника та направлено на утримання боргу до ФОП [PERSON] (а.п. 81). Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов`язанні утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (частина третя статті 181 СК України). У будь-якому випадку, чи то у разі стягнення аліментів у частці від доходу, чи у твердій грошовій сумі, цей платіж є періодичним і повинен сплачуватися платником аліментів кожного місяця. Тобто в разі несплати аліментів у поточному місяці з 01 числа наступного місяця виникає заборгованість, яка тягне відповідальність у вигляді неустойки. Згідно з частинами першою, другою статті 196 СК України в редакції, чинній на момент вирішення спору, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. У п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Отже, відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 СК України. Обов`язок доведення відсутності вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів покладається на боржника. Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц (провадження № 14-616цс18) викладені такі правові висновки про порядок нарахування пені за прострочення аліментів. Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується розмір несплачених аліментів за кожний місяць та кількість днів прострочення за кожним платежем окремо. Аліменти нараховуються щомісячно, тому строк виконання цього обов`язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною. Законодавець встановив розмір пені 1 % за кожен день прострочення та період, за який нараховується пеня за кожен день, починаючи з наступного, в який мала бути здійснена сплата аліментів за відповідний місяць, але таке зобов`язання не було виконане, до дня, в який проведена сплата заборгованості, чи до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені. Таке правило застосовується в разі прострочення виконання зобов`язання зі сплати аліментів за місяць, у який вони мали бути сплачені. Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, в якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості), та помножити та один відсоток. Тобто формула така: заборгованість за місяць х кількість днів прострочення х 1 %. За цим правилом обчислюється пеня за кожним простроченим місячним платежем. Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обчисленої за кожним місячним (періодичним) платежем. Якщо місячний платіж сплачено не у повному розмірі, то пеня буде нараховуватися з першого дня місяця, наступного за місяцем сплати чергового платежу, на різницю між розміром, який мав бути сплачений на утримання дитини, та розміром фактично сплачених аліментів з урахуванням строку прострочення та ставки пені 1 %. Перебіг строку прострочення починається з першого дня місяця, наступного за місяцем внесення періодичного платежу, до дня, який передує дню сплати заборгованості. У разі якщо заборгованість зі сплати аліментів погашено частково в іншому місяці, то визначення пені на заборгованість зі сплати аліментів розраховується з урахуванням розміру несплаченої частки аліментів за певний місяць з дня сплати частки місячного платежу і до дня, який передує дню погашення заборгованості за відповідним місячним платежем, помножену на 1 %. У вказаній постанові від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц (провадження № 14-616цс18) Велика Палата Верховного Суду відступила від висновків Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених, зокрема у раніше прийнятих постановах від 03 лютого 2016 року у справі № 6-1477цс15, від 16 березня 2016 року у справі № 6-2589цс15, від 16 березня 2016 року у справі № 6-300цс16 та від 02 листопада 2016 року у справі № 6-1554цс16. З позовної заяви вбачається, що визначаючи розмір пені за порушення строків сплати аліментів, позивач застосувала саме таке правило. Представником позивача адвокатом Майсак В.О. в позові наведено розрахунок заборгованості неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, відповідно до якого розмірі неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів складає 331\~166,09 гривень. Відповідач та його представник з даним розрахунком не погоджуються, проте контррозрахунку не надали. Згідно зі ст. 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. В даному випадку представник позивача, [PERSON] з урахуванням ч. 1 ст. 196 СК України, просила суд стягнути на користь позивача заборгованість пені за прострочення сплати аліментів за період з 01 вересня 2018 року по 30 червня 2021 року в сумі 59\~678,30 грн., тобто 100 відсотків заборгованості. Відповідно до постанови Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 грудня 2020 року у цивільній справі № 661/905/19 неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти. Стягнення неустойки є санкцією за ухилення від сплати аліментів. Ухиленням від сплати аліментів слід вважати дії або бездіяльність винної особи, спрямовані на невиконання рішення суду про стягнення з неї на користь стягувача визначеної суми аліментів. Вони можуть виразитись як у прямій відмові від сплати встановлених судом аліментів, так і в інших діях (бездіяльності), які фактично унеможливлюють виконання вказаного обов`язку (приховуванні заробітку (доходу), що підлягає обліку при відрахуванні аліментів, зміні місця роботи чи місця проживання з неподанням відповідної заяви про необхідність стягування аліментів тощо). Тлумачення статті 196 СК України свідчить про те, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. У Сімейному Кодексі України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. Очевидно, що в такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості, і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів. Отже, для застосування зазначеної вище санкції до платника аліментів необхідні такі умови: існування заборгованості зі сплати аліментів, встановлених рішенням суду або за домовленістю між батьками згідно з частиною першою статті 189 СК України; наявність винних дій особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти, що призвели до виникнення заборгованості. Відповідачем та його представником не надано доказів того, що у боржника, на момент звернення до суду з позовом, відсутня заборгованість зі справи аліментів, або така заборгованість нарахована помилково. Відповідно до положень частин першої - третьої статті 195 СК України заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення, незалежно від того, одержано такий заробіток (дохід) в Україні чи за кордоном. Заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості або є фізичною особою - підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, або є громадянином України, який одержує заробіток (дохід) у державі, з якою Україна не має договору про правову допомогу, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості. У разі встановлення джерела і розміру заробітку (доходу) платника аліментів, який він одержав за кордоном, за заявою одержувача аліментів державний виконавець, приватний виконавець здійснює перерахунок заборгованості. Розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом. Відповідно до розрахунку заборгованості боржника по аліментам, наданого державним виконавцем Чернігівського районного відділу державної виконавчої служби ПС МУ МЮ (м. Дніпро) від 09.07.2021 р., загальна заборгованість по аліментам станом на дату складення розрахунку заборгованості по аліментам становить 59\~678,30 грн. (а.п. 10). З даного розрахунку слідує, що відповідач не в повному обсязі сплачував аліменти на утримання дітей, у зв`язку з чим виникла така заборгованість. Матеріали справи не містять доказів на спростування здійсненого державним виконавцем розрахунку заборгованості зі сплати аліментів. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (частина 9 статті 7 СК України). Відповідно до частини другої статті 141 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Обсяг відповідальності батьків не залежить від проживання їх разом чи окремо від дитини, і цей факт не звільняє від обов`язку забезпечувати такі умови життя дитини, які є достатніми для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, соціального та духовного розвитку. Згідно із частиною четвертою статті 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до листа начальника Комунарського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) від 05 жовтня 2021 року, слідує, що на виконанні перебуває виконавче провадження 52955842 щодо виконання виконавчого листа № 328/2936/16-ц виданого 03.10.2016 Токмацьким районним судом Запорізької області про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , аліментів в розмірі 1/2 частини від усіх доходів відповідача, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову, тобто з 10.08.2016 року і до досягнення дітьми повноліття. Згідно відповіді Міністерства внутрішніх справ України за боржником зареєстровано автотранспортний засіб ВАЗ, Модель ТЗ: [NUMBER] , рік виробництва ТЗ:2011, колір ТЗ: зелений, номерний знак: [NUMBER] . 09 вересня 2021 року вказаний транспортний засіб оголошено у розшук. Згідно відповіді з місця роботи боржник офіційно працює у ФОП [PERSON] . Згідно довідки-розрахунок від 05.10.2021 року заборгованість станом на 30.09.20921 року складає 54\~628,30 грн. 05.10.2021 року державним виконавцем винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника та направлено на утримання боргу до ФОП [PERSON] (а.п. 81). Відповідач будучи офіційно не працевлаштованим набув у власність автомобіль, що свідчить про те, що відповідач має достатнє матеріальне забезпечення. Доводи відповідача про те, що на його утриманні перебуває дружина суд оцінює критично, оскільки відповідачем не надано жодного належного та допустимого доказу, що його дружина не отримує дохід або є така, що потребує матеріальної допомоги. Доводи відповідача про те, що на його утримані перебуває інша дитина, а саме: [PERSON] , [INFO] , суд оцінює критично, оскільки батьком цієї дитини є [PERSON] та з якого стягуються аліменти на утримання цієї дитини відповідно до судового наказу Гуляйпільського районного суду Запорізької області від 15.10.2019 р. (справа № 315/1134/19) в розмірі 1/4 частини всіх видів доходу, щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 29.09.2019 року і до повноліття дитини. Доводи відповідача про те, що він забезпечує матеріально свою тещу та вітчима, суд не бере до уваги оскільки не надано належних і допустимих доказів, які б підтверджували дані обставини. Довідка до акта огляду МСЕК серії АД № 114758 від 20.05.2009 року, видана на ім`я [PERSON] , не є доказом того, що відповідач його утримує. Крім того, [PERSON] отримує пенсію по інвалідності, як особа з інвалідністю. Відповідач разом з тещею та вітчимом не проживає, довідки про їхні доходи, які б свідчили, що вони потребують матеріальної допомоги ним не надано. Копія паспорта [PERSON] (батька), не є доказом того що відповідач утримує свого батька. Крім того, в матеріалах справи відсутні докази того, що батько відповідача потребує матеріальної допомоги. Законодавство покладає на особу зобов`язання своєчасно та в повному обсязі сплачувати аліменти, при цьому, якщо аліменти стягуються за рішенням суду, то невиконання чи неналежне виконання такого обов`язку має негативні наслідки у вигляді додаткової відповідальності. Вина у сімейних правовідносинах характеризується тим, що особа усвідомлювала протиправність своєї поведінки, передбачала або повинна була передбачати настання шкідливого результату, бажала його настання або відносилась до нього байдуже. Форма вини не має принципового значення у сімейних правовідносинах. Саме на платника аліментів покладається обов`язок довести, що заборгованість утворилась з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банківськими установами, наявністю форс-мажорних обставин тощо. В інших випадках застосовується презумпція вини платника аліментів у виникненні заборгованості по сплаті аліментів, а стягнення пені за весь час прострочення стає невідворотним. Отже, враховуючи вищевикладене, вважаю, що відповідачем не доведено, що заборгованість по сплаті аліментів виникла не з його вини або умислу та що він вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання. Рішення суду про стягнення аліментів на утримання дітей відповідачем у встановленому законом порядку не оскаржувалося, отже він погодився з даним розміром аліментів. Відповідач не перебував на обліку як шукаючий роботу. Він працював не офіційно, чого ним не заперечується, розмір своєї доходів не декларував. Відповідач будучи офіційно не працевлаштованим набув у власність автомобіль, що свідчить про те, що відповідач мав достатнє матеріальне забезпечення. Доводи представника відповідача проте, що відповідачу не надсилались довідки про заборгованість по аліментам, суд відхиляє, оскільки відповідач не цікавився вказаним виконавчим провадження та наявною заборгованістю. Відповідно до ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» розрахунок заборгованості здійснюється державним виконавцем за заявою сторони виконавчого провадження. Згідно довідки № 6 від 15.07.2021 року відповідач офіційно працевлаштований та має постійний дохід. У відповідача від другого шлюбу народився син, [PERSON] , [INFO] . За приписами ч. 2 ст. 196 СК України розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. В заявах по суті відповідач вказував на зміну сімейного стану, а саме що від другого шлюбу має дитину [PERSON] , [INFO] , та те що 27 червня 2020 року він одружився на [PERSON] , яка наразі перебуває у відпустці до догляду за дитиною до досягнення трьох років. Крім того, вказав на зміну матеріального стану, а саме що згідно довідки № 6 від 15.07.2021 року відповідач офіційно працевлаштований та має постійний дохід. Відповідачем не доведено, що заборгованість по сплаті аліментів виникла не з його вини або умислу та що він вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відповідач не цікавився виконавчим провадженням, наявною заборгованістю. Відповідач не надав доказів того, що заборгованість по аліментах виникла унаслідок неправильного їх нарахування державним виконавцем. Рішення суду про стягнення аліментів на утримання дітей відповідачем у встановленому законом порядку не оскаржувалося, отже він погодився з даним розміром аліментів. Відповідач не перебував на обліку як шукаючий роботу. Він працював не офіційно, чого ним не заперечується, розмір своєї доходів не декларував. Відповідач будучи офіційно не працевлаштованим набув у власність автомобіль, що свідчить про те, що відповідач мав достатнє матеріальне забезпечення. Відповідач не навів, яких заходів він вжив щодо належного виконання зобов`язання. В постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 грудня 2020 року у цивільній справі № 661/905/19 було встановлено, що заборгованість по аліментах виникла унаслідок неправильного їх нарахування державним виконавцем, в даній справі таких обставин не встановлено. Відповідач та його представник не довели, що відповідач вжив усіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання. Тлумачення статті 8 СК України та частини першої статті 9 ЦК України дозволяє зробити висновок, що положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин. Стягнення пені, передбаченої абзацом першим частини першої статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти. У СК України не передбачені випадки, коли вина платника аліментів виключається. У такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив усіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості, і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів. Підстав для звільнення відповідача від сплати неустойки, суд не вбачає, відповідачем не надано належних та допустимих доказів відсутності своєї вини у виникненні заборгованості по сплаті аліментів, що виключало б покладення на нього відповідальності у формі пені. З розрахунку заборгованості також вбачається, що відповідач здійснював часткове погашення заборгованості по аліментам (а.п. 10). Відповідно до ст. 7 СК України сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Вимога справедливості, добросовісності та розумності сімейного законодавства практично виражається у встановленні його нормами рівних умов для участі всіх осіб у сімейних відносинах; закріпленні можливості адекватного захисту порушеного сімейного права або інтересу. На підставі наведеного суд, вирішуючи спір щодо стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, враховуючи вказані обставини та досліджені докази, що містяться в матеріалах справи, а також враховуючи той факт, що пеня повинна бути засобом розумного стимулювання боржника виконувати взяте на себе зобов`язання, а не перетворюватися на непомірний тягар для нього, вважає, що є підстави для зменшення розміру пені за прострочення сплати аліментів до 50 % - 29\~839,15 грн. Вказане, на думку суду буде відповідати принципу пропорційності відповідальності відповідача за невиконання аліментних зобов`язань. Відповідно до положень статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» від 8 липня 2011 року N 3674-VI від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів. Відповідно до положень частини 6 статті 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до положень частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. В даному випадку з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір. Відповідно до положень частини 2 статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Положеннями статті 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Матеріали справи містять ордер на надання правничої (правової) допомоги серії АР № 1055966, свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю № 461, квитанція про оплату послуг (підготовка позовної заяви та надання юридичної консультації) в сумі 2\~000,00 грн. (а.п. 13-15). Частиною п`ятою статті 135 ЦПК України визначено, що у разі недотримання вимог щодо співмірності розміру витрат на оплату послуг адвоката із складністю справи суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. В такому випадку обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Разом із тим, матеріали справи обґрунтованих доводів щодо неспівмірності витрат на правничу допомогу зі складністю справи не містять, відповідного клопотання відповідачем та його представником не подано, а тому стягуються у разі часткового задоволення позову пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial