Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-11 00:00:00

В червні 2021 року на адресу Роздільнянського районного суду Одеської області з Київського районного суду м. Одеси надійшов вищевказаний позов [PERSON] до [PERSON] , за участю третіх осіб: Київського районного у місті Одесі Відділу державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління МЮ (м.Одеса), [PERSON] про визнання батьківства та виключення батька з актового запису про народження дитини. Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 06.05.2021р. вказаний позов надісланий до Роздільнянського районного суду Одеської області для розгляду по суті. Відповідно до автоматизованої системи документообігу суду, при розподілі справ між суддями, вказаний позов 16 липня 2021 року був розподілений в провадження судді Іванової О.В. 27.07.2021 року надійшли відомості з відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеської області про зареєстроване місце проживання відповідача. Ухвалою Роздільянського районного суду від 28.07.2021р. позов залишений без руху, позивачу наданий строк для усунення недоліків. На виконання вказаної ухвали суду 13.08.2021р. на адресу суду позивачем надіслана уточнена позовна заява з усуненням недоліків. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що в період з початку 2017 року по липень 2018 року він знаходився з [PERSON] у фактичних шлюбних відносинах та мав з нею близькі стосунки. В подальшому їх відносини погіршилися та вони розійшлися, [PERSON] одружилась з [PERSON] та [INFO] народила у шлюбі дитину [PERSON] , батьком якої записаний [PERSON] . Зустрівши випадково [PERSON] з дитиною у нього виникли сумніви щодо її походження, на що він від [PERSON] дізнався, що це його донька. Після вказаного вони зробили експертизу, яка підтвердила його біологічне батьківство. Оскільки в свідоцтві про народження доньки записаний як батько [PERSON] та вказані всі його дані, тому позивач просить визнати його батьком дитини [PERSON] , [INFO] та виключити з актового запису про народження відомості про батька [PERSON] . Ухвалою суду від 17.08.2021 року провадження у справі відкрито в порядку загального позовного провадження з призначенням підготовчого судового засідання. (а.с.64). 16.09.2021року ухвалою суду за клопотанням позивача [PERSON] було задоволено та витребувано актову запис про народження дитини.(а.с.82). 24.11.2021 на адресу суду надійшла актова запис про народження дитини. Ухвалою суду від 26.10.2021 року підготовче судове провадження у справі закрито, справа призначена до судового розгляду у відкритому судовому порядку.(а.с.91). В судовому засіданні позивач [PERSON] свою вимоги підтримав у повному обсязі та надав аналогічного змісту пояснення, як викладено у позовній заяві. Просив суд його позов задовольнити у повному обсязі та визнати його батьківство та внести відповідні зміни до актового запису про народження доньки. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнала у повному обсязі та просила їх задовольнити, оскільки підтвердила, що біологічним батьком її доньки є позивач, вона на нього дуже образилась після їх сварки та не повідомила йому що вагітна, а потім вже будучи вагітною одружилась з [PERSON] . Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, на адресу суду повернулися рекомендовані повідомлення з позначкою «адресат відсутній за вказаною адресою» . Третя особа - представник Київського районного у місті Одесі Відділу державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління МЮ (м.Одеса) в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про що в справі є відповідні докази. Крім того, суд повідомляв відповідача про час та місце розгляду справи шляхом розміщення оголошення на веб-порталі судової влади України за веб-адресою: http://rz.od.court.gov.ua/sud1524/gomadyanam/csz (а.с.21). При викладених обставинах суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідача, який сповіщений про розгляд справи належним чином, від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, ухваливши заочне рішення у справі, зі згодою позивача, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України, так як надані матеріали є повними і достатніми для розгляду справи у відсутності відповідача. Розглянувши надані суду документи та матеріали, заяви позивача, відповідача, представника третьої особи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про достатність доказів для задоволення позовних вимог за наступних підстав. Згідно із ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Аналогічні положення містяться у ст. ст. 15, 16 ЦК України, за якими кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, від 10 лютого 2010 року). Частиною 3 статті 51 Конституції України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно ст. 121 СК України права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 122 СК України дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя. Судом встановлено, що [PERSON] , народилася [INFO] відповідно до актового запису про народження №66 від 15.01.2018 року, складеного Київським районним у місті Одесі Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління МЮ (м.Одеса на підставі якого видано свідоцтво про народження серії [NUMBER] .(а.с.8). З копії актового запису про народження №66 від 15.01.2018 року судом було також встановлено, що підстава запису відомостей про батька дитини « [PERSON] » був актовий запис про шлюб № 1722 від 06.09.2018 року, складений Київським районним у місті Одесі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області. Заявником на той час була мати дитини [PERSON] . Їй було видано свідоцтво про народження серії [NUMBER] . Так, в графі відомості про батьків значиться: - мати - [PERSON] , [INFO] , громадянка України; - батько - [PERSON] , [INFO] , відомості про громадянство, по-батькові та місце проживання відсутні. Відповідно до ч. 1 ст. 122 СК України дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі Свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров`я про народження дружиною дитини. Відповідно до ст. 129 СК України особа, яка вважає себе батьком дитини, народженої жінкою, яка в момент зачаття або народження дитини перебувала у шлюбі з іншим чоловіком, має право пред`явити до її чоловіка, якщо він записаний батьком дитини, позов про визнання свого батьківства. У зв`язку з тим, що батьківство чоловіка матері дитини презюмується, він не зобов`язаний доводити своє батьківство. Тому тягар доказування свого батьківства, лежить на позивачеві. Доказом батьківства позивача можуть бути різні обставини, встановлені відповідно до ЦПК України. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів), як встановлено статтею 89 ЦПК України. Суд також враховує, що відповідно до роз`яснень п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах РАЦС (прізвище, ім`я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено). Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень ЦПК України, згідно з якими жоден доказ не має для суду наперед установленого значення, він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення. Отже, сімейне законодавство України не визначає будь-яких особливостей щодо предмета доказування у даній категорії справ. Доказами у такій справі можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, а також інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності. Підставою для висновку для визнання батьківства в судовому порядку може бути висновок судово-генетичної або судово-імунологічної експертизи, що оцінюється судом в сукупності з іншими доказами у справі. Європейський суд з прав людини, рішення якого є джерелом права згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», зауважив, що на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт батьківства (Калачова проти Російської Федерації № 3451/05, § 34, від 07 травня 2009 року). Згідно генотипоскопічного дослідження від 13.01.2021р. вірогідність батьківства [PERSON] стосовно [PERSON] , [INFO] , складає 99,999999%, таким чином, батьківство практично доведене.(а.с.18-34). Крім того, судом враховується той факт, що подання до суду позову [PERSON] свідчить про факт визнання ним свого батьківства відносно дитини [PERSON] , [INFO] . В пункті 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» зазначено, що особа, котра вважає себе батьком дитини, народженої жінкою, яка в момент зачаття або народження дитини перебувала в шлюбі з іншим чоловіком, має право пред`явити до останнього, якщо того записано батьком, позов про визнання свого батьківства. Згідно зі ст. 129 СК зазначена особа може звернутися з такими вимогами у межах строку позовної давності (один рік), перебіг якого починається з дня, коли ця особа дізналася або могла дізнатися про своє батьківство. У тих випадках, коли батьком дитини записано конкретну особу, вимоги про визнання батьківства мають розглядатись одночасно з вимогами про виключення відомостей про цю особу як батька з актового запису про народження дитини. Відповідно до п. п. 20 п. 1 Розділу ІІІ «Правил реєстрації актів цивільного стану в Україні», затверджених Наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року № 52/2 з відповідними змінами, при вирішенні судом спорів про визнання батьківства, материнства, оспорювання батьківства чи материнства, встановлення фактів батьківства та материнства зміни до актових записів про народження вносяться відповідно до законодавства, яке регулює порядок внесення змін до актових записів цивільного стану. У відповідності до п. 2.13.1 «Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання», які затверджено наказом Міністерства юстиції України 12.01.2011 96/5 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 14 січня 2011 року N 55/18793, рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану, є підставою для внесення відповідних змін до актового запису. Відповідно до п. 2.16.4. Правил на підставі рішення суду про визнання батьківства (материнства) в актовому записі про народження змінюються відомості про батька та вносяться пов`язані з цим інші зміни згідно із зазначеними в рішенні суду. Враховуючи вищезазначені норми права, обставини справи, факт доведення батьківства позивачем по справі вищезазначеними доказами, суд доходить висновку про наявність підстав для задоволення в межах заявлених позовних вимог та вважає необхідним визнання [PERSON] батьком [PERSON] , [INFO] , та виключити з актового запису про її народження відомості про [PERSON] , як про батька дитини та внести зміни до актового запису, вказавши в графі батько дані позивача. Згідно із ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст. ст. 12, 76, 77, 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до положень статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). При розгляді даної справи предмет доказування доведений позивачем відповідними доказами, при чому, їх аналіз дозволяє зробити висновок про те, що вони є належними, допустимими та достовірними як кожний окремо, так і у взаємному зв`язку у їх сукупності. За наведених обставин та визнання позову відповідачем, суд приходить до висновку, що [PERSON] підтвердив своє батьківство щодо [PERSON] , [INFO] . Виходячи з досліджених судом доказів, суд вважає батьківство позивача, доведеним і таким, що може бути визнаним в судовому порядку, а отже позов підлягає до задоволення.

Outcome: approved