Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-19 00:00:00

20.04.2021 до Бориспільського міськрайонного суду Київської області від представника позивача [PERSON] , адвоката Сацика Р.В., надійшла вище зазначена позовна заява, з проханням визнати [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування квартирою [ADDRESS] . Подану позовну заяву обґрунтовано тим, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] . В даній квартирі також зареєстровані її дочка [PERSON] із дитиною [PERSON] , які з кінця 2012 року не проживають в даній квартирі, в зв`язку з переїздом до Німеччини. Реєстрація відповідачів у квартирі, яка належить на праві власності позивачу чинить перешкоди у здійсненні нею права користування та розпоряджання своїм майном. Крім того зазначено, що оскільки відповідачі не мешкають в житловому приміщенні без поважних причин понад один рік, відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України є підстави для визнання їх такими, що втратили право користування квартирою [ADDRESS] . Ухвалою від 07 липня 2021 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження (а.с. 40-41). У судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримала позовні вимоги та просила задовольнити . Відповідачі у призначене судове засідання повторно не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, відзиву, заяви про розгляд справи без їх участі до суду не направили, причину неявки суду не повідомили. Представник третьої особи, органу опіки та піклування - Служба у справах дітей Бориспільської міської ради Осецька Н.О. проти позову не заперечувала. Відповідно до вимог ст. ст. 223, 280, 281 Цивільного процесуального кодексу України, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи, проти такого вирішення справи представник позивача не заперечує. Заслухавши пояснення представника позивача, третьої особи, допитавши в порядку ст.234 ЦПК України позивача [PERSON] , а також свідків [PERSON] та [PERSON] , дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Відповідно до вимог ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За змістом ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексу. У судовому засіданні встановлено, що позивачу [PERSON] на праві власності належить нерухоме майно - квартира, яка розташована за адресою : [ADDRESS] , що підтверджується нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу від 04.12.2004, реєстровий № 3814; витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 6596329 від 24.02.2005, виданим Бориспільським міським бюро технічної інвентаризації; Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 19.04.2021 та технічним паспортом (а.с. 9-12). Як встановлено, відповідач [PERSON] , яка є дочкою позивача, та її малолітня дитина [PERSON] [INFO] - зареєстровані у вказаній квартирі, що підтверджується копією паспорта відповідача [PERSON] , інформацією Реєстраційної служби Бориспільської міської ради, свідоцтвом про народження [PERSON] та свідоцтвом про народження [PERSON] щодо родинних відносин (а. с. 13-14, 16, 18, 37-38). Крім того, з показів допитаних в судовому засіданні свідків встановлено, що відповідачі у вказаній квартирі не проживають з кінця 2012 року. 27.08.2018 [PERSON] отримала посвідку на проживання в Німеччині, де проживає разом з [PERSON] , що підтверджується посвідкою та довідкою про реєстрацію ( а. с. 21-23). Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. За змістом ч. 1 та 2 ст. 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. За змістом ч. 1 ст. 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 2 ст. 405 Цивільного кодексу України, член сім`ї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 64 Житлового кодексу УРСР до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї. Відповідності до ст. 1 Закону України «Про охорону дитинства», охороною дитинства є система державних та громадських заходів, спрямованих на забезпечення повноцінного життя, всебічного виховання і розвитку дитини та захисту її прав. Частиною 2 ст.18 Закону України «Про охорону дитинства», діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Суд враховує, що відповідно до ч. 4 ст. 29 Цивільного кодексу України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Згідно з п. 26 Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 02 березня 2016 року № 207, зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про зняття з реєстрації місця проживання особи, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Враховуючи викладене, суд вважає, що оскільки відповідач [PERSON] та її неповнолітня дитина [PERSON] , які зареєстровані у квартирі яка належить на праві власності позивачу [PERSON] , тривалий час, без поважних причин в квартирі не проживають, вони втратили право користування таким жилим приміщенням. На підставі викладеного,

Outcome: approved