Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-12 00:00:00

До Малиновського районного суду м. Одеси звернувся з позовом [PERSON] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , до Другого Малиновського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), місцезнаходження за адрсеою: 65023, м. Одеса, вул. Бабеля, буд. 6, за участю третьої особи: АО «Укрсоцбанк» (правонаступник - АТ «Альфа-Банк»), місцезнаходження за адрсеою: 03150, м. Київ, вул. В. Васильківська, буд. 100, в якому просить зняти арешт з нерухомого майна: квартири за адресою: [ADDRESS] , яка належить на праві приватної власності [PERSON] ( [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] ), накладений постановою Другого Малиновського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 05.04.2012 року, виконавче провадження № 30953582; Виключити з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запис про обтяження, а саме: - реєстраційний номер обтяження 12363419; зареєстрований 05.04.2012 12:56:54; підстава обтяження: постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, 30953582, 05.04.2012, Другий Малиновський ВДВС Одеського МУЮ; об`єкт обтяження: невизначене майно, на все нерухоме майно, що належить боржнику; обтяжувач: Другий Малиновський відділ державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції. А також скасувати інші заходи примусового виконання рішень, які застосовувались в рамках виконавчого провадження № 30953582, посилаючись на таке. На виконанні Другого Малиновського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції перебувало виконавче провадження № 30953582 з примусового виконання виконавчого листа № 6-4909/11, виданого 15.11.2011 Дніпровським районним судом м. Києва, про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «Укрсоцбанк» грошової суми у розмірі 664761, 79 грн. Під час здійснення примусових дій за вищезазначеним виконавчим провадженням, державним виконавцем Другого Малиновського ВДВС 05.04.2012 винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, якою накладено арешт на все нерухоме майно, що належить боржнику та заборонено відчуження зазначеного майна. Надалі 17.05.2012 року державним виконавцем Другого Малиновського ВДВС проведено опис та арешт нерухомого майна боржника, а саме квартири за адресою: [ADDRESS] , шляхом складення акту опису та арешту. 02.10.2012 року державним виконавцем описане та арештоване майно боржника передано на реалізацію. Оскільки прилюдні торги призначені на 22.11.2012 року, а також повторні прилюдні торги, призначені на 20.12.2012 року та 08.02.2013 року не відбулись з підстав відсутності зареєстрованих учасників (покупців), майно боржника було знято з прилюдних торгів. Отже, 06.05.2013 року державним виконавцем Другого Малиновського ВДВС направлено лист-повідомлення стягувану за виконавчим провадженням ПАТ «Укрсоцбанк» щодо вирішення питання про залишення за собою нереалізованого майна боржника та попереджено про обов`язок надати відповідь протягом п`ятнадцятиденного строку з дня отримання цього листа-повідомлення. Станом на 19.07.2013 року відповідь на вищенаведений лист-повідомлення стягувачем ПАТ «Укрсоцбанк» до Другого Малиновського ВДВС не надано. Зі змісту постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві від 19.07.2013 року вбачається, що державним виконавцем здійснено усі необхідні заходи, визначені Законом України «Про виконавче провадження», направлені на фактичне виконання виконавчого документа в рамках виконавчого провадження № 30953582, зокрема встановлено відсутність іншого майна боржника, на яке може бути звернено стягнення в рахунок погашення боргу. При цьому рішення, дії або бездіяльність держаного виконавця під час здійснення примусових дій за цим виконавчим провадженням стягувачем ПАТ «Укрсоцбанк» жодного разу не оскаржувались. Таким чином, 19.07.2013 року державним виконавцем Другого Малиновського ВДВС винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві на підставі пункту 3 частини 1 статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на момент здійснення виконавчих дій), якою завершено виконавче провадження № 30953582. Між тим, в порушення вимог статті 62 вищезгаданого Закону, арешт з майна боржника державним виконавцем не було знято. Наявність запису про арешт майна боржника [PERSON] , накладеного державним виконавцем Другого Малиновського ВДВС постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 05.04.2012 року за виконавчим провадженням № 30953582 встановлено з витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 04.09.2020 року. Тому, [PERSON] , на адресу Другого Малиновського ВДВС направлено заяву від 26.12.2020 року, в якій порушувалось питання щодо перевірки матеріалів виконавчого провадження № 30953582 та щодо зняття арешту та заборони на відчуження майна [PERSON] , а також щодо скасування інших заходів примусового виконання рішень, які застосовувались в рамках виконавчого провадження № 30953582. Проте листом від 13.01.2021 року за вих. № В-2/550 Другий Малиновський ВДВС на вищезазначену заяву повідомляв про неможливість проведення перевірки матеріалів виконавчого провадження № 30953582 та зняття арешту з майна, що належить [PERSON] , у зв`язку з тим, що виконавче провадження завершене 19.07.2013 року, а тому знищено відповідно до порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби через сплив трирічного строку зберігання цього виконавчого провадження. [PERSON] направлено скаргу на дії державного виконавця від 28.01.2021 року на адресу Міністерства юстиції України, в якій також порушувалось питання щодо зняття арешту та заборони на відчуження майна [PERSON] , та щодо здійснення контролю за належним виконанням державним виконавцем заходів щодо звільнення майна боржника з-під арешту. Листом від 04.03.2021 року за вих. № 113/В-699-10/10.04-08 Південне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Одеса) на вищенаведену скаргу повідомило, що виконавчий документ повернуто стягувачу, а тому відсутні правові підстави для зняття арешту з майна [PERSON] , та що таке питання може бути вирішено у судовому порядку на підставі частини 5 статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» (в чинній редакції). Отже, як закінчення виконавчого провадження, так і повернення виконавчих документів з різних підстав, законодавцем визначено як стадію завершення виконавчого провадження, за яким ніякі інші дії державного виконавця не проводяться, окрім необхідних заходів, зокрема таких, як зняття арешту з майна з відповідних підстав, що по даному виконавчому проваджені № 30953582 не було здійснено. Умовою для повернення виконавчого листа № 6-4909/11, виданого 15.11.2011 року Дніпровським районним судом м. Києва, про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «Укрсоцбанк» грошової суми у розмірі 664761,79 грн., на підставі пункту 3 частини 1 статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на момент здійснення виконавчих дій) є те, що стягувач у п`ятнадцятиденний строк з дня отримання повідомлення державного виконавця письмово не заявив про своє бажання залишити за собою нереалізоване майно боржника. Не зняття органом державної виконавчої служби арешту з майна боржника у виконавчому провадженні при поверненні виконавчого документа стягувачеві є протиправною бездіяльністю органу державної виконавчої служби і порушене право позивача підлягає захисту шляхом зобов`язання органу державної виконавчої служби зняти арешт з нерухомого майна позивача. Вищезазначений виконавчий лист № 6-4909/11 після винесення Другим Малиновським ВДВС 19.07.2013 року постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві до органів державної виконавчої служби повторно жодного разу не пред`являвся. Другим Малиновським ВДВС безпідставно та всупереч нормам чинного законодавства не знято арешт з майна [PERSON] , після винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачу, чим грубо порушено вимоги частини 7 статті 62 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на момент здійснення виконавчих дій). Своїми діями Другим Малиновським ВДВС порушено право позивача на користування власним майном, яке належить йому на праві власності, оскільки підстави для такого арешту відсутності з моменту повернення виконавчого документа стягувачу. Представник позивача надав до суду заяву про слухання справи за його відсутністю, на позовних вимогах наполягав. Відповідач та третя особа в судове засідання не з`явилися повторно, про дату, час і місце судового засідання повідомлені у встановленому законом порядку, поважних причин неявки в судове засідання суду не представили, відзиву на позов не подавали. Суд у зв`язку з неявкою відповідача та третьої особи, та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання в порядку статті 280 ЦПК України, враховуючи відсутність відповідних заперечень від представника позивача, ухвалив слухати справу за відсутності відповідача та третьої особи, що не з`явилися, у порядку заочного розгляду справи. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити із задоволенням позову. Судом встановлені такі фактичні обставини на підставі представлених позивачем письмових доказів. На виконанні Другого Малиновського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції перебувало виконавче провадження № 30953582 з примусового виконання виконавчого листа № 6-4909/11, виданого 15.11.2011 року Дніпровським районним судом м. Києва, про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «Укрсоцбанк» грошової суми у розмірі 664761,79 грн. Під час здійснення примусових дій за вищезазначеним виконавчим провадженням, державним виконавцем Другого Малиновського ВДВС 05.04.2012 року винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, якою накладено арешт на все нерухоме майно, що належить боржнику та заборонено відчуження зазначеного майна. Надалі 17.05.2012 року державним виконавцем Другого Малиновського ВДВС проведено опис та арешт нерухомого майна боржника, а саме квартири за адресою: [ADDRESS] , шляхом складення акту опису та арешту. 02.10.2012 року державним виконавцем описане та арештоване майно боржника передано на реалізацію. Оскільки прилюдні торги призначені на 22.11.2012 року, а також повторні прилюдні торги, призначені на 20.12.2012 року та 08.02.2013 року не відбулись з підстав відсутності зареєстрованих учасників (покупців), майно боржника було знято з прилюдних торгів. Відповідно до вимог частини 6 статті 62 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на момент здійснення виконавчих дій) у разі якщо в місячний строк з дня проведення повторної уцінки майно не реалізовано на прилюдних торгах, аукціонах або на комісійних умовах, державний виконавець повідомляє про це стягувану і пропонує йому вирішити питання про залишення за собою нереалізованого майна, крім майна, конфіскованого за рішенням суду. 06.05.2013 року державним виконавцем Другого Малиновського ВДВС направлено лист-повідомлення стягувану за виконавчим провадженням ПАТ «Укрсоцбанк» щодо вирішення питання про залишення за собою нереалізованого майна боржника та попереджено про обов`язок надати відповідь протягом п`ятнадцятиденного строку з дня отримання цього листа-повідомлення. Станом на 19.07.2013 року відповідь на вищенаведений лист-повідомлення стягувачем ПАТ «Укрсоцбанк» до Другого Малиновського ВДВС не надано. Відповідно до частини 7 статті 62 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на момент здійснення виконавчих дій) у разі якщо стягувач у п`ятнадцятиденний строк з дня отримання повідомлення державного виконавця письмово не заявив про своє бажання залишити за собою нереалізоване майно, арешт з майна знімається і воно повертається боржникові. У разі відсутності в боржника іншого майна, на яке може бути звернено стягнення, виконавчий документ повертається стягувану без виконання. П`ятнадцятиденний строк визначений частиною 7 статті 62 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на момент здійснення виконавчих дій), є присічним і не підлягає продовженню чи перериванню. Зі змісту постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві від 19.07.2013 року вбачається, що державним виконавцем здійснено усі необхідні заходи, визначені Законом України «Про виконавче провадження», направлені на фактичне виконання виконавчого документа в рамках виконавчого провадження № 30953582, зокрема встановлено відсутність іншого майна боржника, на яке може бути звернено стягнення в рахунок погашення боргу. При цьому рішення, дії або бездіяльність держаного виконавця під час здійснення примусових дій за цим виконавчим провадженням стягувачем ПАТ «Укрсоцбанк» жодного разу не оскаржувались. Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції, чинній на момент здійснення виконавчих дій) виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувану у разі, якщо, зокрема, стягувач відмовився залишити за собою майно боржника, не реалізоване під час виконання рішення. 19.07.2013 року державним виконавцем Другого Малиновського ВДВС винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві на підставі пункту З частини 1 статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на момент здійснення виконавчих дій), якою завершено виконавче провадження № 30953582. Між тим, в порушення вимог статті 62 вищезгаданого Закону, арешт з майна боржника державним виконавцем не було знято. Частиною 1 статті 6 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на момент здійснення виконавчих дій) встановлено, що державний виконавець зобов`язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб. Наявність запису про арешт майна боржника [PERSON] , накладеного державним виконавцем Другого Малиновського ВДВС постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 05.04.2012 року за виконавчим провадженням № 30953582 встановлено з витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 04.09.2020 року. Позивачем [PERSON] на адресу Другого Малиновського ВДВС направлено заяву від 26.12.2020 року, в якій порушувалось питання щодо перевірки матеріалів виконавчого провадження № 30953582 та щодо зняття арешту та заборони на відчуження майна [PERSON] , а також щодо скасування інших заходів примусового виконання рішень, які застосовувались в рамках виконавчого провадження № 30953582. Листом від 13.01.2021 року за вих. № В-2/550 Другий Малиновський ВДВС на вищезазначену заяву повідомляв про неможливість проведення перевірки матеріалів виконавчого провадження № 30953582 та зняття арешту з майна, що належить [PERSON] , у зв`язку з тим, що виконавче провадження завершене 19.07.2013 року, а тому знищено відповідно до порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби через сплив трирічного строку зберігання цього виконавчого провадження. Статтею 74 Закону України «Про виконавче провадження» (в чинній редакції) встановлено порядок оскарження рішень, дій або бездіяльності виконавців та посадових осіб органів державної виконавчої служби. Позивачем [PERSON] направлено скаргу на дії державного виконавця від 28.01.2021 року на адресу Міністерства юстиції України, в якій також порушувалось питання щодо зняття арешту та заборони на відчуження майна [PERSON] , та щодо здійснення контролю за належним виконанням державним виконавцем заходів щодо звільнення майна боржника з-під арешту. Листом від 04.03.2021 року за вих. № 113/В-699-10/10.04-08 Південне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Одеса) на вищенаведену скаргу повідомило, що виконавчий документ повернуто стягувачу, а тому відсутні правові підстави для зняття арешту з майна [PERSON] , та що таке питання може бути вирішено у судовому порядку на підставі частини 5 статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» (в чинній редакції). Відповідно до статті 30 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на момент здійснення виконавчих дій) державний виконавець провадить виконавчі дії з виконання рішення до завершення виконавчого провадження у встановленому цим Законом порядку, а саме: - закінчення виконавчого провадження - згідно із статтею 49 цього Закону; - повернення виконавчого документа стягувачу - згідно із статтею 47 цього Закону; - повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадовій особі), який його видав - згідно із статтею 48 цього Закону. Закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчих документів з різних підстав, законодавцем визначено як стадію завершення виконавчого провадження, за яким ніякі інші дії державного виконавця не проводяться, окрім необхідних заходів, зокрема таких, як зняття арешту з майна з відповідних підстав, що по даному виконавчому проваджені № 30953582 не було здійснено. Принцип «належного урядування», як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Москаль проти Польщі» від 15.09.2009 року). Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються (рішення Європейського суду з прав людини у справах «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки» від 05.11.2002 року, «Ґаші проти Хорватії» від 13.12.2007 року, «Трго проти Хорватії» від 11.06.2009 року, «Рисовський проти України» від 20.10.2011 року). Умовою для повернення виконавчого листа № 6-4909/11, виданого 15.11.2011 року Дніпровським районним судом м. Києва, про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «Укрсоцбанк» грошової суми у розмірі 664761, 79 грн., на підставі пункту З частини 1 статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на момент здійснення виконавчих дій) є те, що стягувач у п`ятнадцятиденний строк з дня отримання повідомлення державного виконавця письмово не заявив про своє бажання залишити за собою нереалізоване майно боржника. Зі змісту вказаної норми Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на момент здійснення виконавчих дій) вбачається, що стягувану імперативно надано п`ятнадцятиденний строк для вирішення питання про залишення за собою повторно не реалізованого на прилюдних торгах майна боржника. На стягувача покладено обов`язок самостійно прийняти у встановлений строк рішення про доцільність і бажання залишити майно боржника за собою в рахунок погашення боргу за виконавчим документом і заявити про таке бажання шляхом надання державному виконавцю відповідного письмового повідомлення. В іншому випадку настають правові наслідки у вигляді зняття обтяження з майна та його повернення боржникові. Аналогічні правові висновки викладено у постанові Верховного Суду від 04.03.2019 року у справі № 921/1105/15-г/4 та у постанові Великої палати Верховного Суду від 05.06.2019 року у справі №911/100/18. Не зняття органом державної виконавчої служби арешту з майна боржника у виконавчому провадженні при поверненні виконавчого документа стягувачеві є протиправною бездіяльністю органу державної виконавчої служби і порушене право позивача підлягає захисту шляхом зобов`язання органу державної виконавчої служби зняти арешт з нерухомого майна позивача. Такого правового висновку дійшов Верховного Суду у постанові від 27.03.2020 року по справі № 817/928/17. Вищезазначений виконавчий лист № 6-4909/11 після винесення Другим Малиновським ВДВС 19.07.2013 року постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві до органів державної виконавчої служби повторно жодного разу не пред`являвся. Статтею 22 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на момент здійснення виконавчих дій), а також статтею 12 Закону України «Про виконавче провадження» (в чинній редакції) визначено строки пред`явлення виконавчих документів до виконання. Аналізуючи приписи вищенаведених статей Закону України «Про виконавче провадження», строк на пред`явлення до органів державної виконавчої служби вищенаведеного виконавчого листа сплив та згідно відомостей, наявних у Єдиному державному реєстрі судових рішень, будь-яких дій на поновлення пропущеного строку для пред`явлення цього виконавчого документа стягувачем не вчинялось. Можливість вчасного пред`явлення виконавчого документу до виконання залежить виключно від волевиявлення самого стягувача, тобто носить суб`єктивний характер. Пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання є встановленим вищезазначеним Законом правом, а не обов`язком стягувача. Згідно з частиною 1 статтею 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до статті 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, зокрема, припиненням дії, яка порушує право. [PERSON] , тривалий час безрезультатно вживаються усі можливі заходи, передбачені вищенаведеними законодавством, щодо зняття арешту з майна, спостерігається очевидне порушення з боку Другого Малиновського ВДВС прав позивача, що підлягають захисту, передбаченому статті 16 ЦК України. Ст. 41 Конституції України визначено, що кожен має право, зокрема, володіти, користуватись і розпоряджатись своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Згідно з статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Положеннями статті 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, також наголошується на безумовному праві фізичних та юридичних осіб мирно володіти своїм майном. У рішенні Європейського суду з прав людини по справі «Кечко проти України» від 08.11.2005 року визначено, що кожна фізична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Пайн Велів Девелопменте ЛТД» проти Ірландії» від 29.11.1991 року зазначається, що власники мають право претендувати щонайменше на законне сподівання на можливість користуватися своєю власністю. Відповідно до частини 5 статті 60 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на момент здійснення виконавчих дій) та частини 5 статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» (в чинній редакції) арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду. Згідно з положеннями пункту 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. Витрати по оплаті судового збору залишити за позивачем. Відповідно до ст. 267 ЦПК України суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочення виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні. Згідно із ч. 1 ст. 354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. В разі оголошення лише вступної та резолютивної частини рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Outcome: approved