Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-10 00:00:00

В липні 2021 року [PERSON] звернулася до суду з позовом про надання їй додаткового строку для прийняття спадщини після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , тривалістю два місяці, починаючи з часу набрання рішенням законної сили. Свої вимоги обґрунтувала тим, що [INFO] померла її бабуся [PERSON] . На момент своєї смерті бабуся проживала в належному їй на праві власності будинку [ADDRESS] . Всі документи на домоволодіння, які належали бабусі, забрала на зберігання її мати ще до смерті бабусі. Вона не знала про те, чи складала бабуся заповіт. Тому після смерті бабусі вона була впевнена в тому, що єдиним спадкоємцем є її мати - дочка бабусі [PERSON] , яка і прийняла спадщину. В травні 2021 року її мати повідомила їй, що бабуся за життя склала заповіт на її користь. Мати їй передала документи на будинок, який належав бабусі, а також оригінал заповіту. Отже, оскільки їй не було відомо про заповіт, то вона не звернулася до нотаріуса у встановлений законом строк із заявою про прийняття спадщини. Її мати також не зверталась із заявою про прийняття спадщини. Інших спадкоємців не має. Ухвалою від 02 серпня 2021 року позовну заяву було залишено без руху та надано строк для усунення недоліків. Ухвалою від 16 серпня 2021 року відкрито провадження та призначено справу до розгляду в підготовчому засіданні за правилами загального позовного провадження. 01 листопада 2021 року відповідач подав відзив на позовну заяву в якому просив відмовити у задоволенні позову, мотивуючи тим, що відсутність умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину позивачем не підтверджена належними доказами, позивач не зверталась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Ухвалою від 01 листопада 2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивачка в судове засідання не з`явилась, надала заяву про розгляд справи в її відсутності та з посиланням на підтримання позовні вимог. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, заперечував проти задоволення позовних вимог, виходячи з підстав, викладених у відзиві на позов. Суд, дослідивши матеріали справи, надавши їм оцінку в їх сукупності, прийшов до такого. 02 червня 2009 року [PERSON] , на випадок своєї смерті, зробила розпорядження яким належний їй на праві власності житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами та земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] заповіла [PERSON] . Цей заповіт посвідчений державним нотаріусом Восьмої дніпропетровської державної нотаріальної контори Хорішко О.М. і зареєстрований в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій за № 1-964. [INFO] [PERSON] померла. Після її смерті спадкова справа щодо майна померлої у Восьмій дніпровській державній нотаріальній конторі не заводилась. Відповідно до статті 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Заповіт є одностороннім правочином, оскільки залежить виключно від волі заповідача. Заповіт лише спрямовується на виникнення у спадкоємця прав та обов`язків, але до моменту смерті не створює їх у нього. Розпорядження, яке міститься у заповіті, набирає чинності лише у разі смерті заповідача. Призначення спадкоємцем є правом заповідача, визначеним частиною першою статті 1235 ЦК України. За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України). Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України). Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до частини першої статті 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України. Поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. Аналогічний правовий висновок викладено Верховним Судом України у постанові від 23 серпня 2017 року у справі № 6-1320цс17, у постановах Верховного Суду від 01 квітня 2019 року у справі №643/3049/16-ц (провадження № 61-39398св18), від 11 листопада 2020 року у справі № 750/262/20 (провадження № 61-14038св20), від 03 березня 2020 року у справі № 145/148/20 (провадження № 61-16153св20). Необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини. У вирішенні питання про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини потрібно враховувати свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права. Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховним Судом України від 06 вересня 2017 року у справі № 6-496цс17. Про свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права та поважність причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини у випадку доведеності факту необізнаності спадкоємця про існування заповіту вказано також у постановах Верховного Суду від 25 березня 2020 року у справі № 642/2539/18-ц, від 26 червня 2019 року у справі № 565/1145/17, від 28 жовтня 2019 року у справі № 761/42165/17, від 06 червня 2018 року у справі № 315/765/14-ц, що свідчить про сталість судової практики у спірних правовідносинах. Надаючи належну оцінку обставинам, на які посилався позивач на підтвердження поважності причин пропуску строку для прийняття спадщини, суд дійшов обґрунтованого висновку про наявність у неї об`єктивних труднощів для своєчасного прийняття спадщини за заповітом після смерті [PERSON] , оскільки вона не є спадкоємицею першої черги, про існування заповіту дізналась від своєї матері лише в травні 2021 року, тобто вже після спливу шестимісячного строку, встановленого для подання заяви про прийняття спадщини. Отже, позивачка не знаючи про існування заповіту не мала можливості у передбачений законом строк реалізувати своє право на спадщину, яке виникло після смерті [PERSON] . Таким чином, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для визначення позивачу додаткового строку для прийняття спадщини за заповітом після смерті [PERSON] . При цьому, суд не приймає до уваги аргументи представника відповідача про незгоду з позовом, оскільки останнім не було надано належних і допустимих доказів обізнаності позивача про наявність заповіту у межах шестимісячного строку для прийняття спадщини та сам факт не звернення позивача із заявою про прийняття спадщини по спливу визначеного законом строку не спростовує встановлену судом обставину щодо необізнаності спадкоємця із наявністю заповіту.

Outcome: approved