Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-16 00:00:00

До Вінницького міського суду Вінницької області надійшла позовна заява [PERSON] до ТОВ «Фінансова компанія «Окленд»», за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Хари Н.С., приватного виконавця виконавчого округу Вінницької області Тимощука В.В., про визнання виконавчого напису, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Н.С. 15.03.2021 року за реєстровим №10911 щодо стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія «Окленд» заборгованості в сумі 18\~929,48 грн, таким, що не підлягає виконанню. Позовні вимоги мотивовані тим, що на адресу Головного управління ДПС у Вінницькій області (за місцем роботи позивача) надійшли постанова про відкриття виконавчого провадження №65641420 від 02.06.2021 року та постанова про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 15.09.2021 року у виконавчому провадженні №65641420, винесені приватним виконавцем виконавчого округу Вінницької області Тимощуком В.В. про стягнення з [PERSON] заборгованості в сумі 18\~929,48 грн на підставі виконавчого напису, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Н.С. 15.03.2021 року за реєстровим №10911. Позивач зазначає, що жодних фінансових відносин між ним та відповідачем не виникало, договорів позики та кредитування не укладалося. Заборгованість, зазначена в виконавчому написі, не є існуючою та безспірною, оскільки на адресу позивача не надходили вимоги - повідомлення про погашення заборгованості із зазначенням деталізованої суми боргу, повідомлень про вчинення виконавчого напису та відкриття виконавчого провадження, що позбавило позивача можливості в досудовому порядку реалізувати свої права. Окрім того, виконавчий напис був вчинений в період часу, коли законодавством не була передбачена можливість вчинення виконавчого напису на підставі кредитного договору, укладеного в простій письмовій формі. Ухвалою суду від 27.10.2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у даній цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін; надано сторонам строки для подання відзиву на позовну заяву, відповіді на відзив, заперечення; витребувано у приватного виконавця виконавчого округу Вінницької області Тимощука Володимира Вікторовича та приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Хара Наталії Станіславівни докази по справі. У визначені судом строки, відзиву на позовну заяву відповідачем подано не було. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. пояснень щодо позову не надала, витребувані докази до суду не надіслала. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору приватний виконавець виконавчого округу Вінницької області Тимощук В.В. пояснень щодо позову не надав. 13.01.2021 року від приватного виконавця Тимощука В.В. до суду надійшли витребувані докази, а саме завірені копії матеріалів виконавчого провадження №65641420. Частиною восьмою статті 178 ЦПК України визначено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Аналогічне положення міститься і в ч. 2 ст. 191 ЦПК України. Відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Клопотання про розгляд справи за участю сторін від учасників судового процесу не надходило. З огляду на це, суд приходить до висновку про вирішення спору за наявними матеріалами у справі. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що 15.03.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Н.С. було вчинено виконавчий напис за реєстровим №10911, відповідно до якого з [PERSON] в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 001-01526-031014 від 03.10.2014 року, укладеного з ПАТ «Дельта Банк», право вимоги від якого перейшло до Нового кредитора - ТОВ «Росвен інвест Україна», відповідно до Договору про відступлення прав вимоги за кредитними договорами №31/К від 06.07.2017 року, з 30.12.2020 року правонаступником усіх прав та обов`язків якого, на підставі Договору відступлення прав вимоги за кредитними договорами є ТОВ «Росвен Інвест Україна», правонаступником усіх прав та обов`язків якого, на підставі Договору факторингу №1-30/12 від 30.12.2020 року було ТОВ «ФК «Уно капітал», правонаступником усіх прав та обов`язків якого на підставі Договору відступлення прав вимоги № 2-27/01 від 27.01.2021 року є ТОВ «ФК «Окленд», в загальному розмірі 18\~779,48 гривень, стягнення заборгованості проводиться за період з 12.02.2019 року по 27.01.2021 року. Зі змісту виконавчого напису вбачається, що при його вчиненні приватний нотаріус керувався статтею 87 Закону України «Про нотаріат» та пунктом 2 Переліку документів за, якими стягнення заборгованості проводиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29 червня 1999 року. 02.06.2021року приватний виконавець виконавчого округу Вінницької області Тимощук В.В. відкрив виконавче провадження №65641420 з примусового виконання\~виконавчого напису, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Н.С. 15.03.2021 року, щодо стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Окленд» заборгованості у розмірі 18\~929,48 гривень. Приватним виконавцем вчинено ряд виконавчих дій в межах виконавчого провадження №65641420, зокрема, 15.09.2021 року винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника [PERSON] . Частиною 1 ст. 1 Закону України «Про нотаріат» встановлено, що нотаріат в Україні це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Частиною 2 ст.1 Закону України «Про нотаріат» передбачено: вчинення нотаріальних дій в Україні покладається на нотаріусів, які працюють в державних нотаріальних конторах, державних нотаріальних архівах (державні нотаріуси) або займаються приватною нотаріальною діяльністю (приватні нотаріуси). Відповідно до статті 87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Пунктами 1.1, 1.2 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 № 296/5, визначено наступне: для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів; перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України. Перелік документів, на підставі яких може бути видано виконавчий напис нотаріуса передбачений положеннями постанови Кабінету Міністрів України № 1172 від 29 червня 1999 року. Постановою Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року № 662 внесено зміни до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172. Зокрема, доповнено переліком після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». На зазначений пункт посилався нотаріус у виконавчому написі. Проте, при вчинені виконавчого напису не враховано, що пункт 2 Постанови Кабінету Міністрів України № 1172 від 29 червня 1999 року на час їх застосування, а саме 08 вересня 2020 року, був визнаний судом незаконним та не чинними, а саме Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року по справі № 826/20084/14, яка набрала законної сили. Як вбачається з мотивувальної частини постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року: «…оскаржувані зміни порушують рівність кредитора та позичальника перед законом, визнаючи суб`єктивну і необґрунтовану належним (передбаченим законом) чином позицію заінтересованої особи (сторони кредитора) як істину на шкоду законним інтересам і сторони правочину (сторони позичальника). Оскільки оскаржувані положення Змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, можуть бути застосовані до необмеженого кола фізичних осіб у зв`язку з укладенням ними кредитних договорів та існуванням у них простроченої заборгованості, суд з метою недопущення порушень прав та законних інтересів осіб, що є позичальниками, вважає за необхідне визнати нечинною постанову Кабінету Міністрів України №662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, з моменту її прийняття. Резолютивну частину постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14 опубліковано в інформаційному бюлетені «Офіційний вісник України» від 21 березня 2017 року № 23. В подальшому, ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року залишено без змін. Велика Палата Верховного Суду Постановою від 20 червня 2018 року відмовила в задоволенні заяви про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, не знайшовши підстав для такого перегляду. Частиною 2 статті 265 КАС України, якою врегульовано наслідки визнання нормативно-правового акта протиправним та нечинним, встановлено, що нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду. Таким чином, перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172 у редакції станом на час вчинення оспорюваного виконавчого напису приватним нотаріусом, стосувався лише нотаріально посвідчених договорів і не міг застосовуватись до кредитного договору (договору на відкриття поточного рахунку з використанням платіжної картки та обслуговування платіжної картки) №001-01526-031014 від 03.10.2014 року, оскільки пункт 2 Переліку з 22 лютого 2017 року визнаний нечинним відповідно до постанови Київського апеляційного адміністративного суду. Тобто, оспорюваний виконавчий напис було вчинено нотаріусом 15.03.2021 року - в період часу, коли законодавством не було передбачено можливості вчинення виконавчого напису на підставі кредитного договору не посвідченого нотаріально. Окрім цього, представлену нотаріусу заборгованість не можна вважати безспірною, оскільки судом встановлено, що позивач заперечує суму заборгованості, період стягнення та умови. Таким чином, грошова вимога стягувача не є безспірною, а також нотаріусом не було перевірено факт направлення та отримання позивачем вимоги, а тому підстави для її стягнення шляхом видачі виконавчого напису нотаріуса були відсутні. Згідно з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного суду України від 05.06.2017 року у справі № 6-887цс17, при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачам документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів; для правильного застосування положень статей\~87,\~88 Закону України «Про нотаріат»\~у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Отже, враховуючи, що на момент вчинення виконавчого напису реєстровий №10911 від 15.03.2021 року приватний нотаріус керувався не чинними пунктами Порядку, грошова вимога стягувача не є безспірною, суд приходить до висновку про наявність підстав для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Враховуючи положення ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 908,00 гривень та в сумі 454, 00 гривень за подання заяви про забезпечення позову. На підставі викладеного,

Outcome: approved