Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-16 00:00:00

Позивач 12.04.2021 року звернувся до Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] про стягнення боргу. В обґрунтування своїх вимог посилався на те, що 30.05.2019 року між ним та відповідачем було укладено договір позики грошових коштів, на підставі якого відповідач отримав від позивача грошову суму в розмірі 18410,00 грн., що на момент підписання договору згідно з комерційним курсом становить 700,00 доларів США та зобов`язався повернути зазначену суму грошових коштів до 01.07.2019 року включно. Станом на 01.01.2021 року відповідач за договором позики від 30.05.2019 року має заборгованість перед позивачем у сумі 28335,05 грн., що складається з: основної суми боргу в розмірі 19985,00 грн., 3 % річних у розмірі 855,80 грн., інфляційних втрат в розмірі 1080,26 грн., пені в розмірі 6413,99 грн. Крім того, 17.06.2019 року між позивачем та відповідачем було укладено договір позики грошових коштів, за яким відповідач отримав від позивача грошові кошти в сумі 1000,00 доларів США та зобов`язався повернути зазначену суму до 01.08.2019 року. Станом на 01.01.2021 року відповідач за договором позики від 17.06.2019 року має заборгованість перед позивачем у сумі 31354,30 грн., що складається з: основної суми боргу в розмірі 28550,00 грн., 3 % річних у розмірі 1079,42 грн., інфляційних втрат в розмірі 1724,88 грн. Позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь борг у розмірі 59589,35 грн. та судові витрати. Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 31.05.2021 року позовну заяву передано до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 13.07.2021 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження. Позивач письмово просив розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином. Про причини неявки суд не повідомив. Письмових заяв від нього не надходило. Відзив на позов не надав. На підставі ч. 4 ст. 223, ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд вважає можливим розглядати справу за відсутності відповідача. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані та здобуті докази, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що 30.05.2019 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики грошових коштів, відповідно до умов якого позивач передав відповідачу грошові кошти в сумі 18410,00 грн., що на момент підписання та укладення цього договору згідно з комерційним курсом становить 700,00 доларів США строком на 1 місяць, відповідач зобов`язався повернути суму позики до 01.07.2019 року включно (а.с. 11). Відповідно до п. 5 цього Договору, у разі неповернення боргу в сумі і строки, передбачені даним договором, позичальник зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України, а також пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення повернення грошових коштів. Також 17.06.2019 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики грошових коштів, за яким відповідач отримав від позивача грошові кошти в сумі 1000,00 доларів США та зобов`язався повернути зазначену суму до 01.08.2019 року (а.с. 12). Згідно зі ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. За змістом ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання мають виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається. Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 18.09.2013 року у справі № 6-63цс13. Тлумачення статей 1046 та 1047 ЦК України свідчить, що по своїй суті розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видає боржник (позичальник) кредитору (позикодавцю) за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Такий же висновок зроблений і Верховним Судом України у постанові від 18.01.2017 року в справі № 6-2789цс16. Відповідач всупереч положенням ст. ст. 12-13, 81 ЦПК України не надав суду жодних доказів, які б спростовували факт існування вказаної заборгованості перед позивачем. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. У відповідності до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. З урахуванням викладеного, приймаючи до уваги те, що відповідач суму боргу не повернув, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача: -суму боргу за договором позики від 30.05.2019 року у розмірі 28335,05 грн., що складається з: основної суми боргу в розмірі 19985,00 грн. (700,00 доларів США х 28,55 (офіційний курс станом на 04.01.2021 року) = 19985,00 грн.), 3 % річних у розмірі 855,80 грн., інфляційних втрат в розмірі 1080,26 грн., пені в розмірі 6413,99 грн.; -суму боргу за договором позики від 17.06.2019 року у розмірі 31354,30 грн., що складається з: основної суми боргу в розмірі 28550,00 грн. (1000,00 доларів США х 28,55 (офіційний курс станом на 04.01.2021 року) = 28550,00 грн.), 3 % річних у розмірі 1079,42 грн., інфляційних втрат в розмірі 1724,88 грн. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд приймає до уваги те, що позовні вимоги підлягають задоволенню, тому сплачений позивачем судовий збір у розмірі 908,00 грн. (а.с. 13) покладається на відповідача. На підставі викладеного та

Outcome: approved