Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-20 00:00:00

Позивач ФОП [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідача на свою користь завдані збитки в порядку регресу у розмірі 18047,28 грн., витрати по сплаті судового збору у розмірі 908,00 гривень та витрати на правову допомогу в розмірі 12485 грн.. В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ВУСО» ( далі ПрАТ СК «ВУСО») та [PERSON] було укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземного транспорту №155627135 від, за яким страховик зобов`язується відшкодувати шкоду заподіяну страхувальником життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації транспортного засобу - «Mazda», державний реєстраційний номер [NUMBER] . 13.09.2020 року на перехресті вул. Садовопаркової та б-ру Жасміновий в м. Харкові сталася дорожньо -транспортна пригода за участю автомобіля марки «Мazda», державний реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , та автомобіля марки «Toyоta», державний реєстраційний номер [NUMBER] . Внаслідок вказаної дорожньо - транспортної пригоди був пошкоджений транспортний засіб «Toyоta», державний реєстраційний номер [NUMBER] , відповідно до чого власник зазнав матеріальних збитків. Постановою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 09.10.2020 встановлено, що дана дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок порушення відповідачем правил дорожнього руху України, тим самим останній вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП. Виконуючи взяті на себе зобов`язання за договором страхування на підставі страхового акту №205604-1 від 23.09.2020 ПрАТ СК «ВУСО» виплатило страхове відшкодування на користь потерпілого в сумі 36094,55 грн.. 22.02.2021 року між ПрАТ СК «ВУСО» та ФОП [PERSON] укладено договір № 22/02/2021 про відступлення права вимоги, відповідно до умов якого Первісний кредитор ПрАТ СК «ВУСО» відступає, а новий кредитор - ФОП [PERSON] отримує право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків, завданих первісному кредитору за договорами страхування, перелік яких міститься в додатку №1 до цього договору, в тому числі за договором страхування №155627135 від 17.10.2019. Посилаючись на ч. 38-1.1 ст. 38-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» просить стягнути з відповідача збитки в порядку регресу у розмірі 18047,28 грн. Зазначив, що з метою досудового врегулювання спору, відповідачу направлялася Вимога з боку позивача про відшкодування збитків у порядку регресу, однак з боку відповідача жодних дій у відповідь не вчинено. Ухвалою суду 04.06.2021 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження, справу призначено до розгляду в судове засідання з викликом сторін. Позивач та його представник у судове засідання не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялись належним чином, представник позивача надав суду заяву про розгляд справи за відсутності позивача та його представника, позовні вимоги просив задовольнити в повному обсязі, не заперечував проти винесення заочного рішення у справі. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомив, процесуальним правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався. Будь-яких заяв чи клопотань від відповідача до суду не надходило. Враховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. У зв`язку з повторною неявкою в судове засідання належним чином повідомленого про дату, час та місце судового засідання відповідача, який не повідомив про причини неявки та не подав відзив, відповідно до статті 280 ЦПК України суд за згодою позивача вважає за можливе проводити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Суд, дослідивши докази у їх сукупності, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини, що виникли між сторонами. Судом встановлено, що 17.10.2019 між ПрАТ СК «ВУСО» та [PERSON] укладено Поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 155627135, згідно умов якого застрахована цивільно-правова відповідальність водіїв, які на законних підставах керують автомобілем «Мazda 626» державний номерний знак « [NUMBER] ». 13.09.2020 у м. Харків на перехресті вул. Садовопаркової та б-ру Жасміновому мала місце дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Мazda 626» державний номерний знак « [NUMBER] », під керуванням відповідача [PERSON] , та автомобіля «Toyota Highlander», державний номерний знак « [NUMBER] » під керуванням [PERSON] .. Внаслідок вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди, транспортному засобу «Toyota Highlander», державний номерний знак « [NUMBER] », завдано механічних ушкоджень, а власнику вказаного автомобіля-матеріального збитку. Власник пошкодженого автомобіля «Toyota Highlander», державний номерний знак « [NUMBER] », [PERSON] звернувся до ПрАТ СК «ВУСО» із заявою про виплату страхового відшкодування за Полісом №155627135. Згідно страхового акту №2058604-1 від 23.09.2020 року ПрАТ СК «ВУСО» здійснило виплату страхового відшкодування в розмірі 36094,55 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 26842 від 23.09.2020 року. На момент ДТП транспортний засіб «Мazda 626» державний номерний знак « [NUMBER] », був застрахований на підставі Полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 155627135 від 17.10.2019 року, укладеного між ПрАТ СК «ВУСО» (страховик) та [PERSON] (страхувальник), пенсійне посвідчення [NUMBER] від 05.02.2014 року, з застосуванням зменшення розміру страхового платежу як пільговику 50 %. із застосуванням п.13.2 ст.13 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Відповідно до умов вказаного договору відшкодування майнової шкоди виплачується страховиком в межах ліміту відповідальності 100000,00 грн., франшиза 1500,00 грн. 22.02.2021 між ПрАТ СК «ВУСО» та ФОП [PERSON] укладено Договір № 22/02/2021 про відступлення права вимоги, відповідно до якого первісний кредитор відступає (передає), а новий кредитор (позивач) отримує право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків завданих первісному кредитору по договорам страхування, перелік яких наведений у Додатку №1 до Договору. В тому числі, новий кредитор отримав право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків у вигляді частини виплаченого страхового відшкодування за Полісом № 155627135 від 17.10.2019 року. ФОП [PERSON] направляв відповідачу [PERSON] письмову вимогу про відшкодування збитків в порядку регресу у розмірі 18047,28 грн., однак, станом на дату розгляду даної цивільної справи, докази виконання відповідачем вимоги позивача відсутні. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про страхування», страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів. Статтею 979 ЦК України передбачено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем дорожньо-транспортної пригоди, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність. Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. Вказаний правовий висновок викладений у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року, провадження № 14-176цс18. Частиною 1 ст. 1191 ЦК України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Статтею 27 Закону України «Про страхування» та ст. 993 ЦК України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Відповідно до п. 13.2 ст. 13 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», розмір страхового платежу за одним внутрішнім договором страхування зменшується на 50 відсотків, за умови, що страхувальником є громадянин України - учасник війни, особа з інвалідністю II групи, особа, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, віднесена до I або II категорії, пенсіонер, а забезпечений транспортний засіб має робочий об`єм двигуна до 2500 сантиметрів кубічних включно та належить цьому громадянину на праві власності. Зазначена пільга надається за умови особистого керування таким транспортним засобом особою, яка належить до визначених у цьому пункті категорій громадян України, без мети надання платних послуг з перевезення пасажирів або вантажу. Згідно з п. 1.1 ст. 1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страхувальники - це юридичні особи та дієздатні громадяни, що уклали із страховиками договори обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю, майну третіх осіб під час експлуатації наземного транспортного засобу. Згідно п. 20-1.1, п. 20-1.2 ст. 20-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі зміни власника забезпеченого транспортного засобу договір страхування зберігає чинність до закінчення строку його дії. У разі відчуження забезпеченого транспортного засобу права та обов`язки страхувальника переходять до особи, яка прийняла такий транспортний засіб у свою власність. Пунктом 38-1.1. ст. 38-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у разі якщо страховик здійснив страхове відшкодування за шкоду, заподіяну під час використання забезпеченого транспортного засобу, у сфері, що передбачає більше значення коригуючого коефіцієнта, ніж визначено договором страхування, чи з порушенням умов, передбачених пунктом 13.2 статті 13 цього Закону, при укладенні договору страхування із застосуванням такого пункту, то особа, відповідальна за шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, зобов`язана компенсувати страховику 50 відсотків виплаченого страхового відшкодування. Відповідно до п. 1.7 ст. 1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», забезпечений транспортний засіб - транспортний засіб, зазначений у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована. З матеріалів справи вбачається, що винною особою у здійсненні ДТП є [PERSON] та на нього не поширюється пільга у вигляді знижки щодо сплати страхового платежу, а тому на нього необхідно покласти обов`язки компенсувати 50% виплаченого страхового відшкодування у розмірі 18047,28 грн., оскільки страхувальнику автомобіля Мazda 626» державний номерний знак « [NUMBER] », [PERSON] при укладенні полісу № 155627135, який на момент здійснення ДТП був діючим, як пенсіонеру, надана пільга на оплату страхового платежу в розмірі 50%. На момент вчинення ДТП саме відповідач [PERSON] керував автомобілем Мazda 626» державний номерний знак « [NUMBER] », який був застрахований [PERSON] із застосуванням пільги, яка передбачена п. 13.2 ст. 13 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Відомості про те, що відповідачем [PERSON] автомобіль Мazda 626» державний реєстраційний номер « [NUMBER] », був застрахований із застосуванням пільгових умов в матеріалах справи відсутні. На підставі викладеного, суд вважає, що оскільки на момент вчинення ДТП саме відповідач, як водій, керував забезпеченим транспортним засобом, який було застраховано [PERSON] на пільгових умовах, тому наявні правові підстави для стягнення саме з відповідача [PERSON] на користь позивача відшкодування 50 % завданої шкоди у розмірі 18047,28 грн. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача. При зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у розмірі 908,00 грн, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Крім того позивач просить стягнути з відповідача витрати на правову допомогу в розмірі 12485,00 грн. Згідно з ч. 1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судових витрат та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Витрати на професійну правничу допомогу, відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України, віднесені до витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Згідно з ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 12485,00 грн. позивачем надано копію договору про надання правової допомоги №1 від 10.12.2019 року, укладеного між ФОП [PERSON] та адвокатом Самойленком П. М., копію додаткової угоди №2 від 19.03. 2021 року, акт приймання-передачі до договору про надання правової допомоги №1 від 10.12.2019 року та копію платіжного доручення №56 від 19.03.2021 року. Зі змісту ч. 4 ст. 137 ЦПК України вбачається, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. З аналізу зазначених положень закону вбачається, що виключно за клопотанням сторони суд має право зменшити розмір витрат на правничу допомогу, у разі доведення стороною неспівмірності витрат. Враховуючи те, що відповідач не оспорював встановленого судом розміру витрат на правничу допомогу в порядку ч. 5-6 ст. 137 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу у сумі 12485,00 грн.

Outcome: approved