Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-10 00:00:00

Короткий виклад обставин справи [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] разом з матір`ю [PERSON] .. В обґрунтування позову посилається на те, що в період з 2018 по 2020 рік сторони проживали в громадянському шлюбі. [INFO] у сторін народилася спільна донька [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження. Після народження доньки, стосунки між сторонами почали погіршуватися, з 2020 року разом вже не проживали, але батько періодично відвідував доньку, а протягом 2021 року почав приходити у нетверезому стані, та під час таких візитів відповідач в присутності малолітньої доньки та двох дітей [PERSON] від першого шлюбу (2008, 2012 років народження) постійно ображає, принижує, ставиться зухвало до позивачки. Сварки виникають без будь-якої підстави. [PERSON] , разом з донькою [PERSON] , [INFO] , а також двома своїми синами від першого шлюбу [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , проживають та зареєстровані у належній позивачці квартирі по [ADDRESS] , яка складається з трьох окремих кімнат, загальною площею 66,8 кв.м., з окремими кухнею, ванною кімнатою, вбиральнею. Квартира обладнана балконом та лоджією, кожна дитина має у квартирі всі належні умови для комфортного та безпечного життя, вільний простір для ігор, місце для навчання. Крім того, відповідно до договору купівлі-продажу нерухомого майна від 20.03.2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Єгер Н.Д., зареєстрованого в реєстрі за № 1426, їй на праві власності належить квартира [ADDRESS] , яка складається з трьох жилих кімнат, загальною площею 55,0 кв.м. З 23.12.2019 по 18.11.2022 я на підставі наказу від 19.12.2019 № 73, виданого Закарпатським обласним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів, [PERSON] знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до настання нею трирічного віку. На підставі посвідчення серії [NUMBER] , виданого 06.12.2019 Департаментом праці та соціального захисту населення Ужгородської міської ради, позивач має право на пільги, передбачені законодавством України для багатодітних сімей. Зазначає, що станом на час звернення до суду їх спільна з відповідачем дитина проживає разом з нею, вона займається вихованням та розвитком, створює належні умови життя та розвитку, приділяє дитині максимум свого часу, уваги та любові, має з нею гарні стосунки, та може гарантувати стабільне проживання дитини в комфортних умовах, забезпечити їй почуття любові та безпеки. 20 листопада 2021 року було надано висновок органу опіки та піклування Ужгородського міськвиконкому про доцільність визначення місця проживання їх малолітньої доньки з матір`ю. Окрім цього, у висновку вказано, що на засіданні комісії Виконавчого комітету батько дітей не заперечував з приводу визначення місця проживання [PERSON] з матір`ю. Процесуальні дії по справі та позиція сторін Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 26 листопада 2021 року прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у даній справі, призначено підготовче судове засідання, про що повідомлено учасників справи. Відзив на позовну заяву у встановлений законом строк відповідач не подав. Позивач в судове засідання не з`явилася, про час і місце розгляду справи повідомлена належним чином, подала через канцелярію суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Відповідач, у судове засідання не з`явився, через канцелярію суду, подав заяву про розгляд справи без його участі за наявними у справі доказами, зазначив, що позовні вимоги визнає в повному обсязі, будь-яких заперечень стосовно позовних вимог не має. У зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Згідно ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Фактичні обставини, встановлені судом: Судом встановлено, що в період з 2018 по 2020 рік сторони проживали в громадянському шлюбі. [INFO] у сторін народилася спільна донька [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження. Після народження доньки, стосунки між сторонами почали погіршуватися, з 2020 року разом вже не проживали, але батько періодично відвідував доньку. [PERSON] , разом з донькою [PERSON] , [INFO] , а також двома своїми синами від першого шлюбу [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , проживають та зареєстровані у належній позивачці квартирі по [ADDRESS] , яка складається з трьох окремих кімнат, загальною площею 66,8 кв.м., з окремими кухнею, ванною кімнатою, вбиральнею. Квартира обладнана балконом та лоджією, кожна дитина має у квартирі всі належні умови для комфортного та безпечного життя, вільний простір для ігор, місце для навчання. Крім того, відповідно до договору купівлі-продажу нерухомого майна від 20.03.2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Єгер Н.Д., зареєстрованого в реєстрі за № 1426, [PERSON] на праві власності належить квартира [ADDRESS] , яка складається з трьох жилих кімнат, загальною площею 55,0 кв.м. З 23.12.2019 по 18.11.2022 на підставі наказу від 19.12.2019 № 73, виданого Закарпатським обласним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів, [PERSON] знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до настання нею трирічного віку та на підставі посвідчення серії [NUMBER] , виданого 06.12.2019 Департаментом праці та соціального захисту населення Ужгородської міської ради, позивач має право на пільги, передбачені законодавством України для багатодітних сімей. На підтвердження неналежної поведінки відповідача [PERSON] , позивачем надано постанову Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 24.06.2021 у справі № 308/6218/21, згідно якої відповідач був визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173-2 КУпАП, крім того, згідно з повідомленням ГУ НП в Закарпатській області Ужгородського РУП, 24.10.2021 на [PERSON] було складено протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, за повторне, протягом року вчинення домашнього насильства. Станом на час звернення до суду [PERSON] проживає разом з матір`ю, яка займається її вихованням та розвитком, створює належні умови життя та розвитку, приділяє дитині максимум свого часу, уваги та любові, має з нею гарні стосунки, та може гарантувати стабільне проживання дитини в комфортних умовах, забезпечити їй почуття любові та безпеки. 20 листопада 2021 року було надано висновок органу опіки та піклування Ужгородського міськвиконкому про доцільність визначення місця проживання їх малолітньої доньки з матір`ю. Окрім цього, у висновку вказано, що на засіданні комісії Виконавчого комітету батько дітей не заперечував з приводу визначення місця проживання [PERSON] з матір`ю. Застосовані норми права, позиція суду та оцінка доводів: У ч.1 статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно положень статті 13 даного Кодексу, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно зі ст. 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Відповідно до ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Згідно зі ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Відповідно до статей 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно з положеннями частини першої статті 3, частини першої статті 9 Конвенції в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками в супереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Принцип 6 Декларації прав дитини, за яким малолітня дитина може бути розлучена зі своєю матір`ю лише у винятковій ситуації не можна тлумачити таким чином, що у матері малолітньої дитини мається перевага перед батьком при вирішенні питання щодо визначення місця проживання дитини, приймаючи до уваги рівність прав обох батьків щодо дитини, що також закріплено в ст.141 СК України, та Конвенції про права дитини. Крім цього, слід зауважити, що поняття «розлучення» не співпадає з поняттям «визначення місця проживання», оскільки батько дитини у разі визначення місця проживання дитини з матір`ю не обмежений у своєму правах на спілкування з дитиною, турботі відносно дитини та участі у вихованні дитини і може реалізувати свої права шляхом домовленості з матір`ю дитини щодо встановлення часу спілкування або за рішенням органу опіки та піклування, або за судовим рішенням. Із системного тлумачення ч. 1 ст. 3, ст. 9 Конвенції про права дитини, ч. ч. 2 і 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», ст. 161 СК України випливає, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Суд також враховує позицію відповідача, який не заперечує проти задоволення позову. Аналізуючи наведене, беручи до уваги те, що матір`ю малолітної дитини створено належні матеріальні та побутові умови для їх фізичного, духовного та морального розвитку, навчання, дитина після стосунків між сторонами залишилася проживати з матір`ю, а також висновок органу опіки та піклування те, що батько дітей на засіданні комісії з питань захисту прав дитини Ужгородського міськвиконкому не заперечував проти визначення місця проживання їх спільної малолітної дитини з матір`ю, та у поданій до суду заяві зазначав про те що не заперечує проти задоволення позову, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог про визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON] разом з матір`ю. Розподіл судових витрат між сторонами: Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог; інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. У зв`язку з визнанням відповідачем позову до початку розгляду справи, у відповідності до положень ч.1 ст.142 ЦПК України, з нього підлягає стягненню 50 % судового збору в користь держави. Отже суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 454 грн. 00 коп.. На підставі наведеного та

Outcome: approved