Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-12 00:00:00

06.07.2021 року позивач [PERSON] звернувся до суду з вищевказаним позовом та, уточнивши в судовому засіданні позовні вимоги, посилаючись на ст.ст. 203,215, 216,1281 ЦК України, просив суд : визнати недійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна від 18.01.2021 року, який було укладено між ТОВ «СВІТ ФІНАНСІВ» та ТОВ «РЕНЕСАНС КОМПАНІ», посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пономарьовою Д.В. і зареєстрований за реєстровим номером 38, припинивши /скасувавши/ речове право Товариства з обмеженою відповідальністю «РЕНЕСАНС КОМПАНІ» на майно: житловий будинок, [ADDRESS] та витребувати від ТОВ «РЕНЕСАНС КОМПАНІ» на користь [PERSON] нерухоме майно житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями та спорудами за адресою : [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 2271634832103 . І. Позиція сторін у справі. Позов обґрунтовано тим, що в червні 2021 року позивач дізнався, що власником нерухомого майна, яке він успадкував, є ТОВ «РЕНЕСАНС КОМПАНІ». Право власності у ТОВ «РЕНЕСАНС КОМПАНІ» виникло на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна від 18.01.2021 року, який було укладено між ТОВ «СВІТ ФІНАНСІВ» та ТОВ «РЕНЕСАНС КОМПАНІ». Позивач зазначає, що 14.08.2008 року його брат - [PERSON] уклав із ВАТ КБ «НАДРА» кредитний договір №182/П/13/2008/840 за яким отримав кредит в розмірі 35000,00 доларів США на споживчі цілі. Кредит надавався строком до 11.08.2023 року. В якості забезпечення виконання позичальником своїх зобов`язань, 14.08.2008 року [PERSON] уклав із ВАТ КБ «НАДРА» договір іпотеки за яким передав в іпотеку житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] . Внаслідок неналежного виконання умов кредитного договору, 13.11.2012 року Банк направив на адресу позичальника Досудову вимогу №5-3-07969 про дострокове погашення заборгованості за кредитним договором, цим самим змінивши строк кредитування, але судових спорів з приводу стягнення заборгованості з боржника не було. [INFO] позичальник та іпотекодавець [PERSON] помер. Його мати [PERSON] , як спадкоємець першої черги за законом, подала заяву до нотаріуса про вступ у спадщину. 28.07.2018 року державним нотаріусом Другої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори було відкрито спадкову справу щодо майна спадкодавця [PERSON] . [INFO] померла [PERSON] , не отримавши свідоцтво про право власності на спадковий будинок [ADDRESS] , який був предметом іпотеки. За заявою позивача, 19.03.2021 року державним нотаріусом Другої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори було відкрито спадкову справу на майно спадкодавця [PERSON] . Позивач - [PERSON] є сином померлої та її спадкоємцем, тобто позивач вважає, що отримав право на спадкування нерухомого майна, яке успадкувала його мати, але не встигла оформити (зареєструвати) право власності на нього. ВАТ КБ «НАДРА», як кредитор та іпотекодержатель, протягом 6 місяців із дня смерті позичальника [PERSON] не звертався до спадкоємців ( [PERSON] , [PERSON] ) з вимогою про погашення заборгованості спадкодавця. Позивач зазначає, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Спадкові права є майновим об`єктом цивільного права, оскільки вони надають спадкоємцям можливість успадкувати майно (прийняти спадщину), але право розпорядження нею виникає після оформлення успадкованого права власності у встановленому законом порядку. [PERSON] , яка була спадкоємцем іпотекодавця [PERSON] , прийняла спадщину 28.07.2018 року, а позивач є спадкоємцем за правилами спадкової трансмісії і в межах встановленого законом строку теж прийняв спадщину. Однак, в період спадкування та оформлення спадкових прав, спадкоємці були позбавленні спадкового майна внаслідок укладення відповідачами оспорюваного договору купівлі-продажу нерухомого майна. Позивач зазначає, що задоволення вимог іпотекодержателя, шляхом продажу предмета іпотеки відбулася з порушенням вимог Закону України «Про іпотеку». Іпотекодавець [PERSON] не міг знати ні про заміну сторони кредитора, ні про продаж предмету іпотеки, оскільки помер в травні 2018 року, а його спадкоємців ніхто не ставив до відома ні про кредитні зобов`язання спадкодавця, ні про самого кредитора, чи його правонаступників, ні про продаж нерухомого майна, яке було предметом іпотеки. Крім того, позивач зазначив, що земельна ділянка за адресою [ADDRESS] входить до спадкової маси, тобто Відповідачем1 було продано будинок без зазначення земельної ділянки на якій він знаходиться. Позивач вважає, що Договір купівлі-продажу нерухомого майна від 18.01.2021 року, який було укладено між ТОВ «СВІТ ФІНАНСІВ» та ТОВ «РЕНЕСАНС КОМПАНІ» є недійсним, оскільки укладений з порушенням вимог чинного законодавства, та як наслідок, підлягає витребуванню від ТОВ «РЕНЕСАНС КОМПАНІ» на користь позивача житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями та спорудами за адресою : [ADDRESS] . Відповідач1 ТОВ «Світ Фінансів», у відзиві на позов зазначив, що за договором відступлення прав вимоги товариство отримало право вимагати виконання зобов`язань боржника [PERSON] за кредитним договором №182/П/13/2008/840 від 14.08.2008року та за договором іпотеки. ТОВ «Світ Фінансів», дотримуючись положень ст.ст. 33,36,37, 39 Закону України «Про іпотеку», як новий іпотекодержатель, правомірно застосував позасудовий спосіб захисту за договором про задоволення вимог іпотекодержателя та правомірно від свого імені продав предмет іпотеки Відповідачу 2. При цьому, Відповідач1 зазначив, що 11.06.2020 року було в належний спосіб повідомлено боржника, що в разі невиконання ним кредитних зобов`язань, буде реалізоване заставне майно. Відповідач1 стверджує, що боржник/іпотекодавець отримав лист і не надав заперечень, що слугувало підставою для продажу предмета іпотеки. Також, Відповідач1 зазначив, що продаж будинку відбувся без продажу земельної ділянки на якій він знаходиться, бо земельна ділянка не була предметом іпотеки, але в силу ст. 120, 125 ЗК України в разі переходу права власності на об`єкт нерухомості право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно із виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об`єкти. Також, Відповідач1 послався на ст. 377 ЦК України щодо отримання Відповідачем2 права власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком та є необхідною для обслуговування будинку і інших споруд. Відповідач вказував на зобов`язання спадкоємців перед кредитором, посилаючись на норму ст.ст. 1281,1282 ЦК України та просив відмовити в позові. Відповідач ТОВ «Ренесанс Компані», заперечуючи позов, у відзиві зазначив, що позивач вводить суд в оману, оскільки боржнику/іпотекодавцю [PERSON] в червні 2020 року було надіслано лист-вимогу з попередженням, що в разі невиконання ним кредитних зобов`язань, буде звернене стягнення на предмет іпотеки - житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями і спорудами за адресою : [ADDRESS] . За відсутності будь-яких дій з боку боржника, а також, за відсутності даних про його смерть, відповідачі правомірно уклали договір купівлі-продажу іпотечного майна, оскільки іпотека була дійсною, мало місце порушення зобов`язань з боку боржника/іпотекодавця. До набувача іпотечного майна-будинку перейшло право власності і на земельну ділянку де знаходиться цей будинок за принципом цілісності об`єкта нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. В судовому засіданні представник відповідачів 1,2 - адвокат Чуйко А.В., підтримав позицію, що викладена у відзивах відповідачів на позов, та яка є аналогічною. Додатково, представник відповідачів зазначив, що Договір іпотеки, укладений [PERSON] є дійсним, не оскарженим. Відповідач1 набув право вимоги за боргом, який було розраховано банком станом на травень 2020 року та за іпотечним договором. Лише, в березні 2021 року при виселенні зі спірного будинку мешканців, відповідачам стало відомо, що [PERSON] в 2018 році помер. Наразі будинок по [ADDRESS] є власністю Відповідача2, знаходиться під охороною, позивач не має доступу до будинку. Спадкоємці [PERSON] не виконали свого обов`язку щодо повідомлення кредитора про смерть [PERSON] , діють не добросовісно та в порушення вимог ст.ст. 1281, 1282 ЦК України не виконують зобов`язання, які входять до складу спадщини, щодо повернення кредиту. Відповідачі в 2021 році направляли вимоги спадкоємцям [PERSON] про необхідність повернення кредитних коштів. ІІ. Процесуальні дії та рішення у справі. 07.07.2021 року ухвалою судді Ярмоли О.Я. було відкрито провадження у даній справі, постановлено провести її розгляд за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 20.09.2021 року (а.с.46-47). 07.07.2021 року ухвалою судді Ярмоли О.Я. було задоволено заяву [PERSON] про забезпечення позову, накладено арешт на будинок [ADDRESS] (а.с. 43-45). 08.07.2021 року ухвалою суду було витребувано докази (а.с.49-50). 01.09.2021 року ТОВ «Світ Фінансів» подав відзив на позов (а.с.57-70). 08.09.2021 року відповідач ТОВ «РенесансКомпані» подав відзив на позов (а.с.72-83). 09.09.2021 року на адресу суду надійшли витребувані документи за супровідним листом приватного нотаріуса Пономарьової Д.В. (а.с.86-95, 96-138). 20.09.2021 року суд закрив підготовче провадження у справі (а.с.147-148). 20.09.2021 року представник відповідача ТОВ «Ренесанс Компані» подав клопотання про скасування заходів забезпечення позову (а.с.151-152). 28.09.2021 року ухвалою суду було повернуто відповідачу2 заяву про скасування заходів забезпечення позову (а.с. 159-161). 23.10.2021 року представник відповідача ТОВ «Світ Фінансів» подав суду клопотання про скасування заходів забезпечення позову (а.с.178-180). 25.10.2021 року ухвалою суду було відмовлено в задоволенні клопотання про скасування заходів забезпечення позову по даній справі (а.с.189-190). 22.11.2021 року представником позивача подано заяву про уточнення позовних вимог (а.с.195-198). В судовому засіданні представник позивача, адвокат Кузьменко С.В., підтримала уточнений позов. Представник відповідачів, адвокат Чуйко Я.В., в судовому засіданні позов не визнав, підтримав позицію викладену у відзивах на позов. Третя особа по справі, приватний нотаріус КМНО Пономарьова Д.В. про день та час розгляду справи була повідомлена належним чином, подала заяву про розгляд справи без її участі (а.с.85). Заслухавши позицію сторін у справі, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення. ІІІ. Фактичні обставини справи. Судом встановлено, що [PERSON] 14 серпня 2008 року уклав із ВАТ КБ «НАДРА» кредитний договір №182/П/13/2008/840, за яким отримав кредит в розмірі 35000,00 доларів США на споживчі цілі. Кредит надавався строком до 11.08.2023 року. Щомісячно позичальник повинен був сплачувати щомісячний платіж на погашення кредиту в розмірі 552,00 доларів США. Наведене підтверджено копією кредитного договору (а.с.16-19). В якості забезпечення виконання позичальником своїх зобов`язань за вказаним кредитним договором, 14.08.2008 року [PERSON] уклав із ВАТ КБ «НАДРА» договір іпотеки, який було посвідчено приватним нотаріусом Білоцерківського міськрайонного нотаріального округу Київської області Величко О.Л. і зареєстровано в реєстрі за №2156. За цим Договором, в іпотеку було передано належний на праві власності [PERSON] житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] . Визначена сторонами вартість предмету іпотеки складала 269 199,88 грн. Наведене підтверджено Договором іпотеки від 14.08.2008 р. (а.с. 12-15). Пунктом 5.1 та п.5.3 Договору іпотеки передбачено, що іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки у випадку невиконання або неналежного виконання зобов`язання в цілому, або в тій чи іншій частині, а також у випадку порушення іпотекодавцем будь-яких зобов`язань за цим договором або будь-яких гарантій та запевнень, наданих іпотекодержателю за цим Договором. Звернення стягнення на предмет іпотеки, може відбуватися і на підставі права іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому ст. 38 Закону України «Про іпотеку». Встановлено, що [INFO] позичальник та іпотекодавець [PERSON] помер, /актовий запис про смерть №974 від 31.05.2018 року/. Наведене підтверджено свідоцтвом про смерть (а.с.21). Встановлено, що після смерті [PERSON] , [INFO] , за заявою його матері [PERSON] була заведена спадкова справа за № 364/2018р. в Другій Білоцерківській міській державній нотаріальній конторі. Наведене підтверджено витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі (номер у спадковому реєстрі 62773996) та інформаційною довідкою нотаріуса (а.с.22, 221). Встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , що підтверджено копією свідоцтва про смерть (а.с.23). Встановлено, що 19.03.2021 року, за заявою позивача [PERSON] , як єдиного спадкоємця після смерті своєї матері, в Другій Білоцерківській міській державній нотаріальній конторі була заведена спадкова справа №208/2021р. щодо спадкодавця [PERSON] . Наведене підтверджено витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі (а.с.24,221). Встановлено, що 29.05.2020 року між ПАТ «КБ «Надра» та ТОВ «Світ Фінансів» було укладено Договір про відступлення прав вимоги № GLL №216952, за яким ПАТ «КБ «Надра» відступив новому кредитору право вимоги за кредитними договорами, що містяться в додатку №1 до цього договору (а.с.101-103). Встановлено, що для посвідчення та реєстрації правочину договору купівлі-продажу будинку [ADDRESS] приватному нотаріусу Пономарьовій Д.В. було надано : Договір іпотеки від 14.08.2008 р.; Договір про відступлення прав вимоги від 09.05.2020р.; рішення учасника ТОВ «СвітФінансів»; протокол загальних зборів учасників ТОВ «Ренесан Компані»; рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення [PERSON] , яке надіслано ТОВ «СвітФінансів» та вручене боржнику 30.06.2020р. та Лист-вимога від 11.06.2020р. (а.с.108-109); відповідь виконавчого комітету Білоцерківської міської ради від 02.12.2020 р. щодо відсутності зареєстрованих осіб за адресою: [ADDRESS] ; Звіт про оцінку майна № 26/01/21, за яким вказаний житловий будинок має ринкову вартість 50 000грн. (а.с.113); Заяву представника ТОВ «Світ Фінансів», на ім`я нотаріуса з підтвердженням про відсутність осіб, які мають право користуватися будинком [ADDRESS] ; повідомлення директора ТОВ «Світ Фінансів», яким гарантовано, що [PERSON] забезпечений іншим житлом за адресою : [ADDRESS] (а.с.115) ; довіреності та паспортні дані представників сторін правочину. Наведене підтверджено електронними копіями документів, які були долучені до заяви про реєстрацію права власності, зареєстрованої у базі даних заяв, що надані суду приватним нотаріусом КМНО Пономарьовою Д.В. на виконання ухвали від 08.07.2021р. про витребування доказів. Встановлено, що 18.01.2021 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Пономарьова Д.В. посвідчила Договір купівлі-продажу нерухомого майна між ТОВ «Світ Фінансів» та ТОВ «Ренесанс Компані», за яким ТОВ «Світ Фінансів», як іпотекодержатель, на підставі права, яке витікає з Договору іпотеки від 14.08.2008 р. (п.5.3, якого містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя) продав ТОВ «Ренесанс Компані» за 50 000 грн. будинок [ADDRESS] (а.с.9-10, 93). Встановлено, що 18.01.2021 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Пономарьова Д.В., як державний реєстратор прав на нерухоме майно, прийняла рішення за № 56202199 про проведення державної реєстрації права власності на житловий будинок [ADDRESS] за суб`єктом ТОВ «Ренесанс Компані» (а.с.92). ІV. Позиція суду та оцінка аргументів сторін. Відповідно до ч.1 ст.202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Статтею 204 ЦК України презюмується правомірність правочину, а саме правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Згідно ч.ч.1-5 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1 3, 5 та 6 статті 203 цього Кодексу. При цьому, за змістом ч.3 ст.215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до ч.1 ст.216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. Згідно ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Статтею 38 Закону України «Про іпотеку» визначено, якщо рішення суду або договір про задоволення вимог іпотекодержателя (відповідне застереження в іпотечному договорі) передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві, іпотекодержатель зобов`язаний за 30 днів до укладення договору купівлі-продажу письмово повідомити іпотекодавця та всіх осіб, які мають зареєстровані у встановленому законом порядку права чи вимоги на предмет іпотеки, про свій намір укласти цей договір. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед такими особами за відшкодування завданих збитків. Протягом тридцятиденного строку з дня отримання такого повідомлення особа, яка має зареєстровані права чи вимоги на предмет іпотеки, вправі письмово повідомити іпотекодержателя про свій намір купити предмет іпотеки. З дня отримання іпотекодержателем цього повідомлення вказана особа набуває переважне право на придбання предмета іпотеки у іпотекодержателя. Якщо таких повідомлень надійшло декілька, право на придбання предмета іпотеки у іпотекодержателя належить особі, яка має вищий пріоритет своїх зареєстрованих прав чи вимог. Якщо особа, яка висловила намір придбати предмет іпотеки, ухиляється або з інших причин не вчиняє дій до укладення договору купівлі-продажу предмета іпотеки з іпотекодержателем протягом 5 днів після закінчення вказаного вище тридцятиденного строку, вона втрачає право на придбання предмета іпотеки. Це право переходить до інших осіб, які висловили намір придбати предмет іпотеки, відповідно до пріоритету їх прав і вимог. Якщо особи, які мають зареєстровані права чи вимоги на предмет іпотеки, не висловили наміру його придбати, іпотекодержатель вправі продати предмет іпотеки будь-якій іншій особі на власний розсуд. Дії щодо продажу предмета іпотеки та укладання договору купівлі-продажу здійснюються іпотекодержателем від свого імені, на підставі іпотечного договору, який містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, що передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки, без необхідності отримання для цього будь-якого окремого уповноваження іпотекодавця. Ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед іншими особами згідно з пріоритетом та розміром їх зареєстрованих прав чи вимог та перед іпотекодавцем в останню чергу за відшкодування різниці між ціною продажу предмета іпотеки та звичайною ціною на нього. Розподіл коштів від продажу предмета іпотеки між іпотекодержателем та іншими особами, що мають зареєстровані права чи вимоги на предмет іпотеки, здійснюється відповідно до встановленого пріоритету та розміру цих прав чи вимог. Решта виручки повертається іпотекодавцю. Іпотекодержатель, який реалізував предмет іпотеки, надсилає іпотекодавцю, боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, та іншим іпотекодержателям звіт про розподіл коштів від продажу предмета іпотеки. Іпотекодавець і боржник, якщо він є відмінним від іпотекодавця, мають право виконати основне зобов`язання протягом тридцятиденного строку, вказаного в частині першій цієї статті, згідно з умовами та з наслідками, встановленими статтею 42 цього Закону. Договір купівлі-продажу предмета іпотеки, укладений відповідно до цієї статті, є правовою підставою для реєстрації права власності покупця на нерухоме майно, що було предметом іпотеки. Оскільки [PERSON] та ВАТ КБ «Надра» уклали двосторонню угоду, кредитний договір №182/П/13/2008/840 від 14.08.2008року, яким визначили права та обов`язки кожної сторони, то зобов`язання за основним договором (договором кредиту) припинилися з моменту смерті боржника. Згідно ч. 1 ст. 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. У відповідності до ч. 1 ст.608 ЦК України, зобов`язання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов`язаним з його особою, і у зв`язку з цим не може бути виконане іншою особою. Отже, зобов`язання за кредитним договором є припиненими внаслідок дії закону, а саме ч. 1 ст. 598 та ч.1 ст. 608 ЦК України, з моменту смерті боржника, тобто з 22.05.2018року. Таким чином, з моменту смерті боржника за основним зобов`язанням, правовідносини між позивачем та відповідачем1 втратили ознаки зобов`язального права та повинні розглядитися у рамках спадкового права, а саме книги шостої ЦК України та Закону України «Про іпотеку». Згідно із п. 5 ч.1 ст. 1219 ЦК України, не входять до складу спадщини права та обов`язки, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема, права та обов`язки особи як кредитора або боржника, передбачені статтею 608 цього Кодексу. Відповідно до ст. 23 Закону України «Про іпотеку» у разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Якщо право власності на предмет іпотеки переходить до спадкоємця фізичної особи - іпотекодавця, такий спадкоємець не несе відповідальність перед іпотекодержателем за виконання основного зобов`язання, але в разі його порушення боржником він відповідає за задоволення вимоги іпотекодержателя в межах вартості предмета іпотеки. Іпотека залишається дійсною незалежно від зміни власника майна. Таку правову позицію неодноразово висловлював Верховний Суд, зокрема, в постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 травня 2020 року у справі № 161/6253/15-ц (провадження № 14-32цс20). Закон України «Про іпотеку» прямо пов`язує можливість відповідальності спадкоємця перед іпотекодержателем тільки у разі наявного порушення основного зобов`язання боржником, тобто за його життя, та у той період коли були чинні зобов`язання сторін за кредитним договором. Але, як вбачається з матеріалів даної справи та пояснень представника відповідачів, первісний кредитор ВАТ КБ «Надра» здійснив розрахунок боргу [PERSON] , відповідно до умов кредитного договору, станом на травень 2020 року, тобто на дату укладення Договору про відступлення прав вимоги № GLL №216952, за яким ТОВ «Світ Фінансів» набуло право вимоги до [PERSON] , хоча з 22.05.2018 року зобов`язання за кредитним договором були вже припиненими внаслідок смерті боржника, Відповідач1 не вказує, коли боржником [PERSON] за життя було порушено умови кредитного договору, та в якій сумі, а, лише, стверджує, що придбав вимогу на стягнення з [PERSON] 67289,27 доларів США, тобто борг, який було нараховано попереднім кредитором станом на 29.05.2020 року. Згідно із правовою позицією, висловленою Верховним Судом України в постанові від 02.03.2016 по справі № 6-1286цс15, якщо право власності на предмет іпотеки переходить до спадкоємця фізичної особи - iпотекодавця, такий спадкоємець не несе вiдповiдальність перед iпотекодержателем за виконання основного зобов`язання, але в разі його порушення боржником він відповідає за задоволення вимоги iпотекодержателя в межах вартості предмета іпотеки. Таким чином, якщо боржник та iпотекодавець - одна й та сама особа, то після її смерті до спадкоємця в разі порушення боржником своїх зобов`язань переходять обов`язки iпотекодавця у межах вартості предмета іпотеки. Верховний Суд України у правовому висновку від 08.04.2015 по справі № 6-33цс15 зазначив, що аналіз норм статей 1216, 1218, 1219, 1231, 1268, 1269, 1296, 1297 ЦК України дає підстави для висновку про те, що спадкові права є майновим об`єктом цивільного права, реалізувавши які, спадкоємець, незалежно від отримання ним свідоцтва про право на спадщину, набуває прав на спадкове майно, в тому числі нерухоме (право володіння, користування), а з моменту оформлення права власності на нерухоме майно і право розпорядження ним. Відсутність у спадкоємця, який прийняв спадщину, свідоцтва про право власності на спадкове нерухоме майно не позбавляє кредитора спадкодавця звернутися на підставі норми статті 23 Закону України «Про іпотеку» до такого спадкоємця, що зволікає з отриманням свідоцтва з вимогами про звернення стягнення на спадкове майно, яке є предметом іпотеки. Суду не надано доказів, що Відповідач1 був повідомлений про смерть боржника [PERSON] , однак, при цьому слід звернути увагу, що на день смерті боржника його кредитором був ВАТ «КБ «Надра», а не ТОВ «Світ Фінансів», і матеріали справи не містять доказів, що спадкоємців [PERSON] було поставлено до відома про відступлення права вимоги новому кредитору та про боргові зобов`язання спадкодавця. А отже, не можна стверджувати, що спадкоємці [PERSON] порушили свій обов`язок повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1281 ЦК України спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги. В свою чергу, нотаріус за місцем відкриття спадщини в строк, встановлений ст. 1281 ЦК України приймає претензії від кредиторів спадкодавця. Претензії мають бути заявлені у письмовій формі і прийняті незалежно від строку настання права вимоги. Про претензію, що надійшла, нотаріус доводить до відома спадкоємців, які прийняли спадщину або виконавця заповіту. Як було встановлено судом, ні ВАТ «КБ «Надра», ні ТОВ «Світ ФІнансів», в установлений законом термін не зверталися до нотаріальної контори за місцем проживання боржника, не здійснили належний запит про наявність або відсутність відкритої спадщини та наявності спадкоємців. Крім того, як було встановлено судом, Відповідач1 при укладенні оспорюваного договору купівлі-продажу в січні 2021 року надав нотаріусу неправдиву інформацію, зокрема гарантував (а.с.115), що боржник за кредитним договором та іпотекодавець за іпотечним договором [PERSON] повідомлений про стягнення на предмет іпотеки, отримав вимогу та забезпечений іншим житлом за адресою : [ADDRESS] , хоча ще в травні 2018 року [PERSON] помер. Вимоги позивача, як заінтересованої особи, яка в судовому порядку домагається визнання правочину недійсним (частина третя статті 215 ЦК України), спрямовані на приведення сторін недійсного правочину до того стану, який саме вони, сторони, мали до вчинення правочину. Як було встановлено судом, задоволення вимог іпотекодержателя шляхом продажу предмета іпотеки, відбулося з порушенням вимог Закону України «Про іпотеку», оскільки в порушення ст. 38 ЗУ «Про іпотеку» іпотекодержатель, в даному випадку ТОВ «Світ Фінансів», був зобов`язаний за 30 днів до укладення договору купівлі-продажу письмово повідомити іпотекодавця/спадкоємця та всіх осіб, які мають зареєстровані у встановленому законом порядку права чи вимоги на предмет іпотеки, про свій намір укласти цей договір. Іпотекодавець [PERSON] помер майже за 3 роки до укладення оспорюваного договору купівлі-продажу, а спадкоємцям ніхто не пред`являв вимог та не ставив їх до відома про Договір іпотеки та борги спадкодавця. Відповідачі мали можливість і могли вчинити дії щодо виявлення факту смерті боржника, вчинення дій спадкування майна, але не вчинили таких дій та надали нотаріусу неправдиву інформацію, гарантували отримання боржником повідомлення та гарантували забезпечення боржника іншим житлом. Також, в порушення цієї ж ст. 38 Закону України «Про іпотеку» ціна продажу предмета іпотеки, в даному випадку, не могла бути погоджена з іпотекодавцем та не погоджувалася з спадкоємцями, а оцінка іпотечного майна визначена суб`єктом оціночної діяльності (50 000 грн., а.с. 113), була значно меншою, ніж погоджена сторонами Договору іпотеки (269 199,88 грн.) та іпотекодержатель, який реалізував предмет іпотеки, не надсилав іпотекодавцю звіт про розподіл коштів від продажу предмета іпотеки. Заінтересовані особи були позбавлені можливості оспорити оцінку іпотечного майна. Відповідачем1 не спростовано, в належний спосіб, факт надання нотаріусу при посвідченні оспорюваного правочину неправдивої інформації щодо отримання іпотекодавцем вимоги, не пояснено надану нотаріусу гарантію про забезпечення померлого іпотекодавця [PERSON] іншим житлом. Також, відповідачем1 не надано доказів, що вчинялися дії по встановленню кола спадкоємців, робилися запити до нотаріуса та направлялися вимоги кредитора до спадкоємців. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). У частині другій статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Таким чином, приписи статей 1281 і 1282 ЦК України та статті 23 Закону України «Про іпотеку» регламентують особливості правового регулювання відносин між кредитором і спадкоємцями боржника, зокрема і в зобов`язаннях, забезпечених іпотекою. За змістом цих приписів: у разі переходу права власності на предмет іпотеки у порядку спадкування право іпотеки є чинним для спадкоємця; спадкоємець, до якого перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця; спадкоємець (фізична особа) не несе відповідальність перед іпотекодержателем за виконання боржником основного зобов`язання, але в разі його порушення боржником такий спадкоємець відповідає за задоволення вимоги іпотекодержателя в межах вартості предмета іпотеки; спадкоємець зобов`язаний повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо йому відомо про борги останнього; кредитор має пред`явити свою вимогу до спадкоємців протягом 6 місяців з дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, незалежно від настання строку вимоги, а якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, то не пізніше одного року від настання строку вимоги; наслідком пропуску кредитором вказаних строків звернення з вимогою до спадкоємців є позбавлення кредитора права вимоги. Наведене, також, узгоджується з позицією, що викладена в постанові ВП ВС від 17 квітня 2018 року у справі № 522/407/15-ц. Отже, як було встановлено судом, позивач - [PERSON] є сином померлої [PERSON] та її спадкоємцем, тобто до нього переходять права на спірне нерухоме майно в зв`язку із спадкуванням. При цьому, виникнення у спадкоємця [PERSON] права на спадщину, яке пов`язується з прийняттям спадщини після смерті сина [PERSON] , шляхом подання заяви до нотаріуса та фактичним вступом в управління спадковим майном, тобто наявним у спадкоємця [PERSON] майнового права, зумовлює входження цього права на спадкування до складу спадщини після її смерті, хоча за життя вона і не отримала та не здійснила державної реєстрації свідоцтва про право на спадщину після смерті свого сина [PERSON] . Відповідно до ч.5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно ч.3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Так, статтею 1297 ЦК України встановлено обов`язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов`язку у виді втрати права на спадщину. Внаслідок того, що 18 січня 2021 року між ТОВ «Світ Фінансів» та ТОВ «Ренесанс Компані» було укладено договір купівлі-продажу житлового будинку з господарськими та побутовими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] , який є об`єктом спадкового майна, яке вибуло із користування і володіння позивача незаконно, то належним способом захисту є витребування цього майна від його набувача за договором. Відповідно до ст.4 ЦПК України та ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. В ч.2 ст.16 ЦК України передбачені способи захисту цивільних прав та інтересів, а саме: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. В п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз`яснено, що відповідно до статтей 215 та 216 ЦК вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину. В даному випадку, позивач не є стороною Договору купівлі-продажу від 18.01.2021 року, укладеного між відповідачами, але разом з тим, позивач, як, особа з користування і володіння якої вибуло майно за недійсним правочином, має право на оспорювання цього договору, оскільки цей правочин порушує його право на спадкування нерухомого майна. Як наслідок недійсності правочину, позивач просить суд скасувати запис про право влансоті та припинити право власності відповідача2 на будинок [ADDRESS] . Суд враховує, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (ст. 1 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"). У відповідності до ч. 3 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). З огляду наведеного, враховуючи, що підлягають задоволенню позовні вимоги про визнання недійсним Договору купівлі-продажу нерухомого майна від 18.01.2021 року, а тому підлягають до задоволення і похідні позовні вимоги про припинення речового права ТОВ «Ренесанс Компані» на майно : будинок [ADDRESS] та витребування від Відповідача2 на користь [PERSON] зазначеного нерухомого майна. Порядок розподілу та відшкодування судових витрат регламентується ст. 141 ЦПК України. Оскільки позов підлягає до задоволення, то судові витрати покладаються на відповідачів. Судові витрати по даній справі складаються з суми судового збору, що підтверджено відповідними квитанціями (а.с.25,39). Таким чином, з урахуванням положень ст. ст. 141,142 ЦПК України, суд стягує з відповідачів на корсить позивача судовий збір у сумі 2270 грн., тобто по 1135 грн. з кожного відповідача.

Outcome: approved