Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-16 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовною заявою, у якій просить визнати [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житловим будинком за адресою: [ADDRESS] . Позов обґрунтовує тим, що він є власником житлового будинку за адресою: Львівська область Яворівський район, с. Старичі, право власності на який виникло на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 02.12.2020, виданого приватним нотаріусом Яворівського районного нотаріального округу Бунтусовою О.В. За вказаною адресою також зареєстровані, але не проживають понад 15 років [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Місце проживання відповідачів яких йому на даний час невідоме, жодних контактів з ними не підтримує. Ухвалою судді Яворівського районного суду Львівської області від 16 листопада 2021 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Яворівського районного суду Львівської області від 06 грудня 2021 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. Представник позивача [PERSON] адвокат Зозуля А.В. в судове засідання не прибув, однак подав заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги свого довірителя підтримує та просить їх задовольнити. Відповідачі в судове засідання не прибули, про розгляд справи повідомлені належним чином, також про причини неявки суд не повідомили, своїх заперечень та відзиву на позов не подали. Відповідно до ч.1 ст. 280 Цивільного процесуального кодексу України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Як вбачається з матеріалів справи, відповідачі належним чином повідомлені про дату, час і місце проведення судового засідання, однак у таке без поважних причин не з`явилися, не повідомили причини неявки, не подали відзиву, а також представник позивач не заперечує проти заочного вирішення справи. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про можливість вирішення справи на підставі наявних у ній доказів з постановленням заочного рішення. Ухвалою Яворівського районного суду Львівської області від 12 січня 2022 року вирішено проводити заочний розгляд справи. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, у зв`язку з неявкою учасників. Частиною четвертою статті 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. У частині п`ятій статті 268 ЦПК України зазначено, що датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення судом судового рішення в даній справі, призначеній до розгляду на 12.01.2022, є дата складення повного судового рішення 17.01.2022. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову, зважаючи на таке. Як встановив суд, [PERSON] на праві приватної власності належить житловий будинок за адресою: [ADDRESS] що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №235134241. Відповідно до копії довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб №809 від 09.11.2021 у житловому будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] зареєстровані, зокрема, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Однак, як встановив суд, [PERSON] та [PERSON] фактично не проживають за вказаною адресою, що підтверджується, зокрема, актами обстеження проживання за цією адресою від 11 березня 2021 року та від 16 червня 2021 року, складеними комісією у складі депутатів Новояворівської міської ради Яворівського району Львівської області, в яких зафіксовано відсутність відповідачів у цьому будинку. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч. 1 ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з ст. 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ч. 1 ст. 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений в його здійсненні. Частиною 1 ст. 383 Цивільного кодексу України та ст. 150 Житлового кодексу Української РСР передбачено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. В силу вимог ст. 405 Цивільного кодексу України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Статтею 72 Житлового кодексу Української РСР передбачено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Суд вважає, що реєстрація відповідачів за вказаною адресою порушує права позивача як власника майна, яка має труднощі з оформленням субсидій на оплату комунальних послуг. Наведені докази, які описано вище, в їх сукупності підтверджують, що [PERSON] та [PERSON] не проживають в житловому приміщенні без поважних причин понад один рік, що відповідно до ч. 2 ст. 405 Цивільного кодексу України є підставою для визнання їх такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Жодних належних та допустимих доказів на спростування вказаних вище обставин, відповідачі [PERSON] та [PERSON] суду не надали. Зазначені обставини, які описано вище, на думку суду, є достатньою підставою для задоволення позовних вимог. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 133 Цивільного процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Згідно з ч. 1 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За подання позовної заяви [PERSON] сплатив судовий збір в розмірі 908 грн, що підтверджується квитанцією № 21 від 09 листопада 2021 року. Судовий збір сплачено в розмірі, встановленому ст. 4 Закону України «Про судовий збір». Оскільки суд ухвалив рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі, з [PERSON] та [PERSON] слід стягнути на користь [PERSON] судові витрати із сплати судового збору в розмірі 908 гривень 00 копійок.

Outcome: approved