Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-13 00:00:00

Представник позивача Дорошенко К.В. звернулась до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] , в якому просить стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача заборгованість за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води за період з 01.10.2015 по 31.03.2021 в сумі 41847,54 гривень. В обґрунтування позову зазначила, що відповідачі є споживачами послуг, які Концерн «Міські теплові мережі» надає у квартиру [ADDRESS] . Позивачем за вказаною адресою за період з 01.10.2015 по 31.03.2021 було надано послуги з централізованого опалення постачання гарячої води на загальну суму 52246,26 гривень. Відповідачами за вказаний період нарахування сплачувались частково в сумі 5397,49 гривень, а також за вказаний період було отримано державну допомогу (субсидію) в сумі 5001,23 гривня, а заборгованість становить 41847,54 гривень. Відповідачі відзив на позов не подали. Ухвалою від 06.08.2021 відкрите провадження у справі та її призначено до розгляду у спрощеному позовному провадженні без повідомлення сторін. У зв`язку з неналежним повідомленням відповідачів про розгляд справи ухвалою від 20.10.2021 розгляд справи було призначено у спрощеному позовному провадженні з повідомленням (викликом) сторін. Представник позивача у судове засідання не з`явився. Надав заяву про розгляд справи за його відсутності. Позов підтримав. Проти ухвалення заочного рішення у справі не заперечує. 14.01.2022 відповідач [PERSON] подав заяву про розгляд справи без його участі. Позов визнав в межах позовної давності. Відповідач [PERSON] будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився. Причини неявки суду не повідомив. Заяви про розгляд справи без його участі не надав. Оскільки всі учасники справи не з`явились у судове засідання, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, що передбачено частиною другою статті 247 ЦПК України. Дослідивши позовну заяву, письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до Інформаційної довідки з ДРРП № 256414081 від 13.05.2021 відповідач [PERSON] є співвласником квартири [ADDRESS] , та є споживачем послуг, які за вказаною адресою надає Концерн «МТМ». Відповідно до витягів з реєстру територіальної громади м. Запоріжжя від 05.08.2021 відповідачі [PERSON] та [PERSON] проживають за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до довідки позивача ним відкритий особовий рахунок № [NUMBER] на відповідача [PERSON] як на особу, яка є споживачем послуг, які за адресою: [ADDRESS] надає Концерн «МТМ». Відповідно до витягу з особового рахунку № [NUMBER] та розрахунку боргу заборгованість відповідачів перед позивачем за надані послуги за період з 01.10.2015 по 31.03.2021 становить 41847,54 гривні. Згідно з ч. 1 ст. 901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до ч. 1 ст. 16 Закону України від 24.06.2004 № 1875-IV «Про житлово-комунальні послуги» (далі - Закон № 1875-IV), який діяв до 30.04.2019, порядок надання житлово-комунальних послуг, їх якісні та кількісні показники мають відповідати умовам договору та вимогам законодавства. Відповідно до ст. 19 Закону № 1875-IV відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Виробник послуг може бути їх виконавцем. Особливими учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є балансоутримувач та управитель, які залежно від цивільно-правових угод можуть бути споживачем, виконавцем або виробником. Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України від 09.11.2017 № 2189-VIII «Про житлово-комунальні послуги» (далі - Закон № 2189-VIII), який діє з 01.05.2019, відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. У ст. 1 Закону № 1875-IV зазначено, що для цілей цього закону власником є фізична або юридична особа, якій належить право володіння, користування та розпоряджання приміщенням, будинком, спорудою, житловим комплексом або комплексом будинків і споруд, зареєстроване у встановленому законом порядку, а споживачем - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу. Аналогічні норми містить ст. 1 Закону № 2189-VIII. Відповідно до п. 22 ст. 1 Закону України від 12.05.1991 № 1023-XII «Про захист прав споживачів» (далі - Закон № 1023-XII) споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника; Згідно зі ст. 13 Закону № 1875-IV, ст. 5 Закону № 2189-VIII позивач надавав послуги, що за своїм функціональним призначенням є комунальними послугами, а саме - надання послуг з централізованого водопостачання та водовідведення. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно з п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону № 1875-IV, п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону № 2189-VIII споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Згідно зі ст. 19, 25 Закону України від 02.06.2005 № 2633-IV «Про теплопостачання» (далі - Закон № 2633-IV) споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію і у разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії теплопостачальної організації остання має право на стягнення заборгованості. Також, ч. 4 ст. 319 ЦК України встановлено, що власність зобов`язує. Відповідно до ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Суд встановив, що на підставі вищевказаних норм права між сторонами встановились фактичні договірні відносини з приводу надання послуг з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води (підігріву питної води) на підставі відкритого особового рахунку № [NUMBER] , за яким проводились нарахування. Висновки суду узгоджуються з правовою позицією, викладеною у постанові Верховний Суд України по справі № 6-59цс13 від 30.10.2013, відповідно до якої відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Свої зобов`язання з надання комунальних послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води позивач виконав належним чином, що не спростовано відповідачами. Відповідачі, у свою чергу, порушили свої зобов`язання та своєчасно не вносили оплату за спожиті комунальні послуги, у зв`язку з чим станом на 01.04.2021 мають заборгованість перед позивачем у сумі 41847,54 гривні. Відповідачем [PERSON] заявлено про застосування позовної давності. Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, що передбачено ст. 256 ЦК України. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч. 3, 4 ст. 267 ЦПК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення; сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Суд встановив, що з даним позовом позивач звернувся до суду 02.08.2021, у зв`язку з чим позовна давність спливла за вимогами за період з 01.10.2015 по 01.08.2018. Проте, відповідно до п. 12 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Закон України від 30.03.2020 № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», відповідно до якого Розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнений пунктом 12, набрав чинності 02.04.2020. Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» з 12 березня 2020 року на території України був встановлений карантин. Дію карантину, встановленого зазначеною постановою, продовжено на всій території України згідно з постановами Кабінету Міністрів України № 392 від 20.05.2020, № 500 від 17.06.2020, № 641 від 22.07.2020, № 760 від 26.08.2020, № 956 від 13.10.2020, № 1236 від 09.12.2020, № 104 від 17.02.2021, № 405 від 21.04.2021, № 611 від 16.06.2021, № 855 від 11.08.2021, № 981 від 22.09.2021. Станом на день ухвалення судом рішення карантин не скасований. Таким чином, станом на 02.08.2021 спливла позовна давність за вимогами за період з 01.10.2015 до 01.04.2017, а за вимогами з 02.04.2017 її строк продовжується на строк дії карантину. Згідно з розрахунком боргу по особовому рахунку № [NUMBER] заборгованість відповідачів за період з 02.04.2017 до 31.03.2021 перед Концерном «МТМ» складає 32501,30 гривня, яку необхідно стягнути з відповідачів. Статтею 541 ЦК України передбачено, що солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання. Згідно з ч. 3 ст. 9 Закону № 2189-VIII дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тобто з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 1763,11 гривні (2270*(32501,30*100/41847,54)) в рівних частках - по 881,55 гривня з кожного.

Outcome: partial