Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-11 00:00:00

В травні 2021 року до суду звернулась [PERSON] з позовом до [PERSON] , [PERSON] , з вимогами про усунення перешкод в реалізації права власності на нерухоме майно та стягнення матеріальної та моральної шкоди. В обґрунтування вказаних вимог зазначила про те, що згідно інформаційної довідки КВ - 2021 № 13417 від 16.04.2021, наданої Комунальним підприємством Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації», за даними реєстрових книг Бюро та на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Відділом приватизації державного житлофонду Ватутінської районної Ради 23.04.2001, розпорядження № 837, дата проведення реєстрації в Бюро - 21.11.2001, за реєстровим № 3372, за [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] зареєстровано право власності (в рівних долях) на квартиру [ADDRESS] . Цей факт також підтверджується відповіддю Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації від 18.05.2021 № 102-102/Б-564-1033, яка була надана за результатами розгляду відповідної заяви позивача від 05.05.2021. Всі вищезазначені співвласники зареєстровані в даній квартирі. Факт реєстрації позивача у даній квартирі, її сімейний стан та наявність двох дітей підтверджуються відповідними записами в її паспорті, свідоцтва про народження дітей. До та після оформлення права власності на дану квартиру, позивач та її діти були зареєстровані в даній квартирі та проживали разом зі своєю сім`єю: чоловіком - [PERSON] , сином [PERSON] , [INFO] , сином [PERSON] , [INFO] . За час спільного проживання з іншими співвласниками, які є її батьками та сестрами і братом, впродовж більше десяти років, у позивача існували конфлікти з родичами , які виникали з їх ініціативи та стосувались безпідставних вимог щодо визначення розміру витрат, які має нести вона по утриманню квартири. В серпні 2019 року, в силу об`єктивних причин, пов`язаних із складнощами у працевлаштуванні та в отриманні доходу, необхідного для підтримання нормального прожиткового мінімуму і існування сім`ї, позивач разом зі своєю сім`єю була вимушена виїхати на заробітки до Польщі. 30 березня 2021 року, вперше після виїзду до Польщі, повернувшись з заробітку до м. Києва, позивач зіткнулася з перешкодою у здійсненні свого права власності щодо користування квартирою, вчиненими для неї та членів її сім`ї відповідачами, а саме: 25 березня 2021 року позивач зателефонувала відповідачам (батькові та сестрі), щоб повідомити про дату свого приїзду до м. Києва. Вже під час телефонних розмов, позивач почула від відповідачів, що вони переговорили між собою та вирішили не пускати позивача та членів її сім`ї до квартири і не дозволяти їм проживати там. 30.03.2021, тільки приїхавши до м. Києва і діставшись квартири, позивач з дітьми не змогла зайти до квартири та використати її для власного проживання і для проживання дітей, оскільки відповідачі виконуючи телефонні обіцянки - повідомили позивачу, що вона та її діти і чоловік більше не будуть тут проживати і фізично не дозволили їй відкрити вхідні двері до під`їзду та квартири та пояснили, що і в подальшому не дозволять проживання в даній квартирі, оскільки квартира замала для проживання всіх співвласників. Без узгодження з позивачем, відповідачі поміняли замки на вхідних дверях і висловили своє побажання не бачити позивача і її сім`ю біля цих дверей. Неадекватно реагували на пояснення позивача з приводу того, що позивач є співвласником квартири та має такі ж самі права на це житло, як і інші співвласники, та не захотіли злагодити та вирішити це питання в досудовому порядку. Впродовж квітня 2021 року позивач біля десяти разів приходила до квартири та намагалася відновити своє право власності та подолати фізичні та психологічні перешкоди, пояснювали відповідачам правомірність своїх вимог щодо права користування квартирою, але марно. З даним питанням зверталася до правоохоронних органів та отримала відповідь від Деснянського УП ГУНП у м. Києві від 21.04.2021 р. № 6951/125/49-2021, в якій зазначено, що дане питання є цивільно-правовим та має вирішуватися в суді в порядку цивільного судочинства. 26 квітня 2021 року, завдяки особистим фізичним зусиллям та допомозі сторонніх осіб, позивач змогла подолати створений спротив та на декілька хвилин потрапити до приміщень квартири, зібрати і забрати свої особисті речі та речі своїх дітей. Цей факт об`єктивно підтверджується відеоматеріалом, відзнятим з ініціативи позивача, на якому зафіксовано перешкоди біля вхідних дверей та в кімнаті квартири, створені відповідачами. Обставини створення і наявність вказаних перешкод можуть підтвердити особи, які були свідками спілкування позивача та відповідачів, а саме: - [PERSON] , мешканець кв. [ADDRESS] ; - [PERSON] , мешканець кв. [ADDRESS] ; - [PERSON] , мешканець кв. [ADDRESS] ; - [PERSON] , мешканець кв. [ADDRESS] . Станом на даний час відповідачі не бажають надавати дублікат ключів від квартири, та до квартири позивача не пускають. Через незаконні дії відповідачів позивач вимушена знімати орендоване житло за адресою: [ADDRESS] . Щомісячно позивач сплачує орендну плату в розмірі 7 000,00 грн. Своїми незаконними діями відповідачі завдали матеріальної шкоди в розмірі 14 000,00 грн. У зв`язку з вищевикладеним позивач просила усунути перешкоди у здійсненні свого права на користування квартирою [ADDRESS] . Стягнути солідарно з відповідачів на ї користь 14 000,00 грн. в якості відшкодування матеріальних збитків та за наявності вказаних протиправних дій позивач перенесла сильні душевні страждання, стягнути моральну шкоду в розмірі 10 000,00 грн. Ухвалою суду від 27.05.2021 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. У судовому засіданні представник позивача - адвокат Захарченко С.П., наполягав на задоволенні позовних вимог. Відповідач - [PERSON] , в судовому засіданні заперечував проти позовних вимог та надав до суду письмовий відзив, та пояснив, що донька (позивач) виклала в позовній заяві неправдиві дані. У нього четверо дітей. В 18 років позивач втікла з майбутнім чоловіком, змінила віру на мусульманську. Чоловік позивача вів себе некоректно. Меньшій донці (відповідачу) було 14 років коли він пустив позивача з її чоловіком проживати в квартиру, за час проживання позивача з сім`єю, молодша донька скаржилася, що чоловік позивачки домагався її. Потім позивачка з сім`єю добровільно виїхали до Польщі. Після повернення з Польщі намагались поселитися в квартирі з сторонніми особами. Відповідачі впустили до квартири позивачку з її дітьми та не заперечували щодо їхнього проживання, однак щодо проживання її чоловіка заперечували, оскільки він має своє житло і там зареєстрований. Після повернення з Польщі, позивачка приходила один раз, що зафіксовано відеозаписом, замки в квартирі не змінювались, у позивачки є ключі. Представник відповідача адвокат Даниленко Т.В. в судовому засіданні позовні вимоги не визнавала та просила в задоволені позову відмовити, пояснила, що вимоги позивача про не створення в подальшому їй та членам її сім`ї перешкод - є некоректними. Позивач обрала невірний спосіб захисту її прав. Вимоги щодо захисту прав чоловіка позивача та її дітей, які не є учасниками судового розгляду. Відповідач замки не змінював, крім того у власності чоловіка позивача є житловий будинок, а тому підстав для проживання його у спільній квартирі позивача та відповідача не вбачається. Відсутні докази, що позивач проживала в орендованій квартирі та несла витрати по оренді, а тому не підлягають задоволенню. Вимога про відшкодування моральної шкоди є похідною, а тому задоволенню не підлягає. Також в судовому засіданні були заслухані свідки, а саме: Свідок зі сторони відповідача [PERSON] пояснив, що відповідач є батьком його дружини, з яким вони разом проживають. Він був присутнім в квартирі коли позивачка приїжала з особами азіатської зовнішності, це було навесні 2021 року. З позивачкою був чоловік і двоє дітей. Приїхали всі на різних автомобілях на яких були іноземні номерні знаки. Позивачка разом з чоловіком та сином забрали їх речі. Відповідач пустив до квартири позивача, її чоловіка та дітей, інших осіб не пускали. Позивачка відкрила квартиру сама своїм ключем. На сходах були люди, які приїхали разом з позивачкою, після цього ніхто з сусідів нічого не питав, що у нас трапилося в той день. Свідок зі сторони відповідача [PERSON] пояснила, що відповідач [PERSON] є її батьком, з яким вона проживає разом зі своїм чоловіком [PERSON] , дитиною та братом. Позивачка виїхала з квартири в 2019 році, після цього вона бачила позивача один раз в день конфлікту 30.03.2021. Позивачці та її дітям ніхто не забороняв зайти в квартиру, а забороняли зайти чоловікам, які з нею приїхали, їх було 10 чоловік. Сестра [PERSON] проживає періодично в квартирі. Позивачка приходила до квартири один раз. Через декілька днів після конфлікту, на її телефон прийшло СМС повідомлення щоб вони не чинили позивачці перешкод у проживанні в квартирі. Свідок [PERSON] пояснив, що з 1991 року він є сусідом, спочатку проживали відповідач, дружина та четверо дітей. Відповідач довгий час у квартирі не проживав, проживав разом з батьками, які на даний час померли. Він особисто бачив, як чоловік [PERSON] міняв замки в квартирі. Позивачка з чоловіком та дітьми повернулись із за кордону і не могли попасти в квартиру, звернулись до нього із запитанням, хто живе в квартирі, він їм порадив звернутися до правоохоронних органів. Суд, вислухавши представника позивача, відповідача, представника відповідача допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов висновку про можливість часткового задоволення позову з таких підстав. Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Оцінюючи аргументи, викладені в позовній заяві суд в тому числі керується прецедентною практикою Європейського суду з прав людини, який зазначав, що хоча п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. (рішення у справі «Руїз Торіха проти Іспанії» (Ruiz Toriya v. Spaine), рішення від 09.12.94 р., Серія A, № 303-A, параграф 29). Згідно із ч.1 ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Частинами 1, 3 ст.47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до ч. 1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав свобод чи законних інтересів. Статтею 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Позивач - [PERSON] , згідно інформаційної довідки КВ - 2021 № 13417 від 16.04.2021, наданої Комунальним підприємством Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації», за даними реєстрових книг Бюро та на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Відділом приватизації державного житлофонду Ватутінської районної Ради 23.04.2001, розпорядження № 837, дата проведення реєстрації в Бюро - 21.11.2001, за реєстровим № 3372, за [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] зареєстровано право власності (в рівних долях) на квартиру [ADDRESS] . Цей факт також підтверджується відповіддю Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації від 18.05.2021 № 102-102/Б-564-1033, яка була надана за результатами розгляду відповідної заяви позивача від 05.05.2021. Так, відповідно до вимог ч.1 ст. 316 ЦК правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Згідно до ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Відповідно до листа Деснянського УП ГУНП у м. Києві від 21.04.2021 р. № 6951/125/49-2021, в якому зазначено, що дане питання є цивільно-правовим та має вирішуватися в суді в порядку цивільного судочинства. Статтею 321 ЦК визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений в його здійсненні. Зазначені норми кореспондуються із частиною першою статті першої Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, згідно якої кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Згідно ч.1, 3 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна у натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Відповідно до ч.1, 2, ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). У відповідності до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Враховуючи встановлені обставини та оцінивши в сукупності досліджені докази, суд приходить до висновку, що відповідач перешкоджає позивачу у вільному володінні та користуванні нерухомим майном, співвласником якого вона є, чим порушуються права та законні інтереси позивача на вільне володіння власністю. Крім того, вказані обставини були підтверджені дослідженим в сдовому засіданні відеозаписом подій коли відповідач відмовляється пускати до квартири позивача та членів її сімї. У зв`язку з вищевикладеним суд вважає, що вимоги позивача про усунення перешкод у здійсненні права власності спірної квартири є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Щодо вимог позивача про стягнення з відповідачів на її користь в якості відшкодування матеріалах збитків 14 000,00 грн., суд дійшов висновку, що вони не підтвердженні належними та допустимими доказами, зокрема в частині їх фактичного понесення та взаємозвязку із заявленими позовними вимогами про створення відповідачами першкод у користуванні частини квартири. Що стосується позовних вимог позивача про відшкодування моральної шкоди в розмірі 10 000,00 грн. то вони не підлягають до задоволення, оскільки не підтверджені належними та допустимими доказами та не обгрунтовано розмір відшкодування про який просить позивач. На підставі викладеного та

Outcome: partial