Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-10 00:00:00

Позивач, [PERSON] , звернувся з даним позовом до Середино-Будського дошкільного навчального закладу ясла-садок №2 «Сонечко» Середино-Будської міської ради, в якому просить суд визнати протиправним та скасувати виданий відповідачем наказ №92 від 05.11.2021 «Про відсторонення від роботи [PERSON] » та стягнути на його користь з відповідача середню заробітну плату за час вимушеного прогулу. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що він працює на посаді двірника Середино-Будського дошкільного навчального закладу ясла-садок №2 «Сонечко» Середино-Будської міської ради з 05.05.2005. У жовтні 2021 року після прийняття постанови Кабінету Міністрів України щодо обов`язкової вакцинації проти COVID-19 працівників закладів дошкільної освіти роботодавець неодноразово просив [PERSON] надати відомості про наявність щеплення проти даної хвороби та погрожував відстороненням в разі ненадання такої інформації, посилаючись на постанову Кабінету Міністрів №1236, чим чинив на останнього психологічний тиск та порушував його права як працівника. 08.11.2021 відповідачем було винесено наказ №92, відповідно до якого [PERSON] було відсторонено від роботи без збереження заробітної плати. Видаючи зазначений наказ завідувачка дитячого садка керувалась Наказом Міністерства охорони здоров`я України №2153 від 04.10.2021 «Про затвердження Переліку професій, виробництв і організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням», Постановою Кабінету Міністрів України №1236 та ст.46 КЗпП України. Своє відсторонення від роботи позивач вважає протиправним та таким, що підлягає скасуванню, з огляду на таке. Вищевказаний наказ про відсторонення від роботи, на переконання позивача, суперечить нормам міжнародного права, зокрема, Загальній декларації прав людини, Європейській соціальній хартії та Міжнародному пакту про економічні, соціальні і культурні права, в яких чітко зазначено, що кожний громадянин має право на працю та гарантію від незаконного звільнення. Крім цього, право на працю закріплено в Конституції України Основному Законі держави, який має вищу юридичну силу. Позивач також зазначив, що норми трудового законодавства (Кодекс законів про працю та Закон України «Про відпустки») не регламентують порядок відсторонення працівника від роботи через відсутність щеплення. Крім цього, за трудовим законодавством відсторонення працівника від роботи без збереження заробітної плати є істотною зміною умов праці, про яку працівника необхідно повідомляти не менш ніж за два місяці. Вакцинація від коронавірусу, на переконання позивача, є добровільною для усіх груп населення та професійних груп, а тому не може бути примусовою та такою, що обмежує права людини та громадянина. З огляду на викладене, позивач звернувся до суду за захистом своїх порушених прав. Позивач, [PERSON] , у судовому засіданні позов підтримав та просив суд його задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Представник відповідача, [PERSON] , заперечувала проти задоволення позову, оскільки наказ про відсторонення від роботи [PERSON] виданий на підставі ст.46 КЗпП України, ч.2 ст.12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» та на виконання Постанови Кабінету Міністрів України від 09.12.2020 №1236, Наказу Міністерства охорони здоров`я України від 04.11.2021 №2153 «Про затвердження Переліку професій, виробництв та організації, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням». Представник відповідача також вважає, що спірний наказ не суперечить вимогам чинного законодавства, зокрема ст.46 КЗпП України, яка передбачає інші випадки відсторонення від роботи, до яких і належить відсутність щеплення від коронавірусної хвороби. З огляду на викладене, просила суд відмовити в задоволенні даного позову. Суд, заслухавши думку сторін та дослідивши матеріали справи, приходить до такого. Судом встановлено, що [PERSON] працює на посаді двірника у Середино-Будському дошкільному навчальному закладі ясла-садок №2 «Сонечко» Середино-Будської міської ради з 05.05.2006 і по теперішній час, що підтверджується копією трудової книжки серії [NUMBER] , виданої на ім`я [PERSON] від 09.11.1981 /а.с.15-17/. Відповідно до повідомлення Середино-Будського дошкільного навчального закладу ясла-садок №2 «Сонечко» Середино-Будської міської ради від 29.10.2021 №64 [PERSON] був проінформований про те, по з 08.11.2021 на період дії карантину, встановленого КМУ, щеплення проти COVID-19 обов`язкове для працівників закладу. До 05.11.2021 позивач повинен надати документ, який має підтверджувати наявність профілактичного щеплення проти COVID-19, а саме, документ, який підтверджуватиме, що останній отримав повний курс вакцинації або одну дозу дводозної вакцини від COVID-19, включеної ВООЗ до переліку дозволених для використання в надзвичайних ситуаціях; міжнародний, внутрішній сертифікат або іноземний сертифікат, що підтверджує вакцинацію від COVID-19. Також передбачена можливість надати довідку про абсолютні протипоказання відповідно до Переліку медичних протипоказань та застережень до проведення профілактичних щеплень, затвердженого Наказом МОЗ від 16.09.2011 №595. У випадку ненадання одного із перелічених документів роботодавець має право відсторонити позивача від роботи без збереження заробітної плати на підставі ст.46 КЗпП України, ст.12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб». Період відсторонення від роботи без збереження заробітної плати не входитиме до страхового стажу для призначення пенсії та оплати тимчасової непрацездатності, до стажу, що дає право на щорічну відпустку. З даним повідомленням [PERSON] ознайомився, про що свідчить його власноручний підпис, та отримав другий примірник повідомлення /а.с.28, 29/. Відповідно до копії наказу, виданого завідувачем Середино-Будського дошкільного навчального закладу ясла-садок №2 «Сонечко» Середино-Будської міської ради від 05.11.2021 №92, [PERSON] був відсторонений від роботи без збереження заробітної плати з 08.11.2021 на час відсутності щеплення від COVID-19, на підставі ст.46 КЗпП України, ч.2 ст.12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», Наказу МОЗ «Про затвердження Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням» від 04.11.2021 №2153, Постанови КМУ від 09.12.2020 №1236 /а.с.32/. З даним наказом [PERSON] не погодився та надав на ім`я завідувача закладу письмові заперечення, в яких зазначив, що вважає своє відсторонення незаконним та у разі такого відсторонення буде вимушений подати позов до суду /а.с.30, 31/. З довідки про доходи від 27.12.2021 №8, виданої Середино-Будським дошкільним навчальним закладом ясла-садок №2 «Сонечко» Середино-Будської міської ради, встановлено, що розмір заробітної плати [PERSON] за період з червня по листопад 2021 року становить 16\~816,60 грн /а.с.34/. З наданої позивачем копії колективного договору між адміністрацією та трудовим колективом Середино-Будського дошкільного навчального закладу ясла-садок №2 «Сонечко» Середино-Будської міської ради на 2021 2025 роки вбачається, що даним документом не врегульоване питання відсторонення від роботи, зокрема, через відсутність щеплення від COVID-19, а також надання роботодавцеві інформації про наявність чи відсутність відповідного щеплення /а.с.18-27/. Щодо вирішення позовної вимоги про визнання протиправним та скасування наказу про відсторонення позивача від роботи, суд зазначає таке. Статтею 43 Конституції України кожному гарантовано право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується; громадянам гарантується захист від незаконного звільнення; право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. У спірному наказі про відсторонення позивача від роботи відповідач посилається на ряд нормативно-правових актів, як на підставу такого відсторонення, серед яких на Постанову Кабінету Міністрів України від 09.12.2020 №1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (далі Постанова КМУ №1236 від 09.12.2020). Відповідно до пункту 1 Постанови КМУ №1236 від 09.12.2020 (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) на території встановлений карантин з 19 грудня 2020 до 31 грудня 2021 року. У зв`язку з цим, на території регіонів, на яких установлений «червоний» рівень епідемічної небезпеки, додатково до обмежувальних протиепідемічних заходів, передбачених пунктом 3 цієї постанови забороняється, зокрема, відвідування закладів освіти здобувачами освіти, крім здобувачів дошкільної освіти, учнів спеціальних закладів освіти та 1-4 класів закладів загальної середньої освіти, а також крім закладів освіти, в яких усі допущені до роботи в закладі працівники мають документ, що підтверджує отримання повного курсу вакцинації; або виданий в установленому Міністерством охорони здоров`я порядку документ, що підтверджує отримання однієї дози дводозної вакцини від COVID-19, включеної Всесвітньою організацією охорони здоров`я до переліку дозволених для використання в надзвичайних ситуаціях (далі - документ, що підтверджує отримання однієї дози дводозної вакцини), який може бути застосовано протягом 30 днів від дати введення дози; чи міжнародний, внутрішній сертифікат або іноземний сертифікат, що підтверджує вакцинацію від COVID-19 однією дозою дводозної вакцини (жовті сертифікати) або однією дозою однодозної вакцини чи двома дозами дводозної вакцини (зелені сертифікати), які включені Всесвітньою організацією охорони здоров`я до переліку дозволених для використання в надзвичайних ситуаціях, або одужання особи від зазначеної хвороби; або виданий в установленому Міністерством охорони здоров`я порядку висновок лікаря щодо наявності абсолютних протипоказань до вакцинації проти COVID-19 (далі - медичний висновок про наявність протипоказань до вакцинації проти COVID-19). Пунктом 41-6 вказаної Постанови визначено, що керівникам державних органів (державної служби), керівникам підприємств, установ та організацій забезпечити: 1) контроль за проведенням обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19 працівниками та державними службовцями, обов`язковість профілактичних щеплень яких передбачена\~переліком професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням, затвердженим наказом Міністерства охорони здоров`я від 4 жовтня 2021 року №2153 (далі - перелік); 2) відсторонення від роботи (виконання робіт) працівників та державних службовців, обов`язковість профілактичних щеплень проти COVID-19 яких визначена переліком та які відмовляються або ухиляються від проведення таких обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19 відповідно до\~статті 46\~Кодексу законів про працю України,\~частини другої\~статті 12 Закону України Про захист населення від інфекційних хвороб та\~частини третьої\~статті 5 Закону України Про державну службу, крім тих, які мають абсолютні протипоказання до проведення таких профілактичних щеплень проти COVID-19 та надали медичний висновок про наявність протипоказань до вакцинації проти COVID-19, виданий закладом охорони здоров`я; 3) взяття до відома, що: на час такого відсторонення оплата праці працівників та державних службовців здійснюється з урахуванням\~частини першої\~статті 94 Кодексу законів про працю України,\~частини першої\~статті 1 Закону України Про оплату праці та\~частини третьої\~статті 5 Закону України Про державну службу; відсторонення працівників та державних службовців здійснюється шляхом видання наказу або розпорядження керівника державного органу (державної служби) або підприємства, установи, організації з обов`язковим доведенням його до відома особам, які відсторонюються; строк відсторонення встановлюється до усунення причин, що його зумовили. Даний пункт набрав чинності з 8 листопада 2021 року. Згідно з Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 04.10.2021 №2153 «Про затвердження Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням» (далі Наказ МОЗ України №2153 від 04.10.2021) обов`язковим профілактичним щепленням проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, підлягають працівники, зокрема, закладів вищої, післядипломної, фахової передвищої, професійної (професійно-технічної), загальної середньої, у тому числі спеціальних, дошкільної, позашкільної освіти, закладів спеціалізованої освіти та наукових установ незалежно від типу та форми власності. Відповідно до ч.2 ст.12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» від 06.04.2000 №1645-ІІІ (далі Закон України №1645-ІІІ від 06.04.2000), на яку посилається відповідач, працівники окремих професій, виробництв та організацій, діяльність яких може призвести до зараження цих працівників та (або) поширення ними інфекційних хвороб, підлягають обов`язковим профілактичним щепленням також проти інших відповідних інфекційних хвороб. У разі відмови або ухилення від обов`язкових профілактичних щеплень у порядку, встановленому законом, ці працівники відсторонюються від виконання зазначених видів робіт. Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням проти інших відповідних інфекційних хвороб, встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я. Статтею 12 Закону України №1645-ІІІ від 06.04.2000 передбачено, що обов`язкові профілактичні щеплення проти ряду інфекційних хвороб (дифтерії, кашлюка, кору, поліомієліту, правця, туберкульозу та інших інфекційних хвороб) мають бути включені до календаря щеплень. Календар профілактичних щеплень в Україні (далі - Календар) - нормативно-правовий акт центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я, яким встановлюються перелік обов`язкових профілактичних щеплень та оптимальні строки їх проведення (затверджений Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 16.09.2011\~ №595 «Про порядок проведення профілактичних щеплень в Україні та контроль якості й обігу медичних імунобіологічних препаратів»). З аналізу вищезазначених нормативно-правових актів вбачається, що на час дії встановленого на території України карантину обов`язковій вакцинації проти COVID-19 підлягають працівники закладів освіти всіх рівнів. Ті працівники, які відмовились від вакцинації та не мають абсолютних протипоказань для щеплення, підлягають відстороненню від роботи без збереження заробітної плати. Проте, вакцинація проти COVID-19 не включена до Календаря щеплень ні як обов`язкова, ні як обов`язково профілактична, що протирічить Постанові КМУ №1236 від 09.12.2020 в частині обов`язковості щеплення від даного інфекційного захворювання. Вказане, на думку суду, свідчить про необов`язковий характер щеплення проти COVID-19 зокрема для працівників закладів освіти всіх рівнів, та необхідність подальшого врегулювання даного питання на законодавчому рівні. Винесення спірного наказу про відсторонення від роботи також ґрунтується на положенні ст.46 КЗпП України, відповідно до якої відсторонення працівників від роботи власником або уповноваженим ним органом допускається у разі: появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння; відмови або ухилення від обов`язкових медичних оглядів, навчання, інструктажу і перевірки знань з охорони праці та протипожежної охорони;\~\~в інших випадках, передбачених законодавством. Отже, відсторонення працівника від роботи це призупинення виконання ним своїх трудових обов`язків за рішенням уповноважених на те органів з підстав, передбачених законодавством України, що відбувається з одночасним призупиненням виплати йому заробітної плати Відсторонення працівника від роботи допускається виключно у випадках, перелічених у статті 46 КЗпП України, або в інших випадках, передбачених чинним законодавством України. Проте, нормативно-правовий акт, який передбачає інші випадки відсторонення працівника від роботи, а саме, Закон України №1645-ІІІ від 06.04.2000, не регулює питання відсторонення працівника від роботи з підстави відмови або ухилення працівника від вакцинації проти такого захворювання, як COVID-19. Натомість даним Законом передбачена можливість відсторонення працівника від роботи, який є бактеріоносієм та робота якого безпосередньо пов`язана з обслуговуванням населення і може призвести до поширення інфекційних хвороб (ч.1 ст.23 Закону України №1645-ІІІ від 06.04.2000). Оскільки ні Закон України №1645-ІІІ від 06.04.2000, ні Календар профілактичних щеплень в Україні не відносять щеплення проти COVID-19 до переліку профілактичних та обов`язкових щеплень, тому відмова працівника робити щеплення проти COVID-19 не може бути підставою для відсторонення його від роботи. Таке відсторонення від роботи у разі відмови або ухилення від обов`язкових профілактичних щеплень від інфекційних хвороб, перелік яких затверджений законодавством, відбувається виключно в порядку, встановленому законом, а не підзаконним актом. Частинами третьою, четвертою ст.12 Закону України №1645-ІІІ від 06.04.2000 встановлено, що в разі загрози виникнення особливо небезпечної інфекційної хвороби або масового поширення небезпечної інфекційної хвороби на відповідних територіях та об`єктах можуть проводитися обов`язкові профілактичні щеплення проти цієї інфекційної хвороби за епідемічними показаннями. Рішення про проведення обов`язкових профілактичних щеплень за епідемічними показаннями на відповідних територіях та об`єктах приймають головний державний санітарний лікар України, головний державний санітарний лікар Автономної Республіки Крим, головні державні санітарні лікарі областей, міст Києва та Севастополя, головні державні санітарні лікарі центральних органів виконавчої влади, що реалізують державну політику у сферах оборони і військового будівництва, охорони громадського порядку, виконання кримінальних покарань, захисту державного кордону, Служби безпеки України. Аналіз наведених положень дає можливість зробити висновок, що ухвалення рішення про проведення обов`язкових профілактичних щеплень на відповідних територіях віднесено до виключної компетенції головного державного санітарного лікаря України, головного державного санітарного лікаря Автономної Республіки Крим, а також головних державних санітарних лікарів областей, міст Києва та Севастополя та лише за наявності відповідних епідемічних показань. З викладеного вбачається, що рішення про відсторонення позивача від роботи без збереження заробітної плати, прийняте у виді наказу, не відповідає вимогам чинного законодавства України, зокрема, Постанові КМУ №1236 від 09.12.2020, Закону України №1645-ІІІ від 06.04.2000 та ст.46 КЗпП України, оскільки чинним законодавством України не передбачений обов`язок роботодавця здійснювати відсторонення від роботи працівників, які відмовляються або ухиляються від проведення щеплення проти COVID-19, тим паче таке відсторонення без збереження заробітної плати не лише не передбачено трудовим законодавством, а ще й порушує гарантовані статтею 43 Конституції України права людини і громадянина на працю та право заробляти працею на життя, які належать до основних прав і свобод людини і громадянина та не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Суд констатує, що відсторонення від роботи є втручання у право людини на працю та право заробляти працею на життя шляхом його обмеження, а тому в силу положень п.1 ст.92 Конституції України таке втручання дозволено виключно законами України, а не підзаконними актами, до яких належить Постанова КМУ №1236 від 09.12.2020 та Наказ МОЗ №2153 від 04.10.2021. Таким чином, позовна вимога позивача про визнання протиправним та скасування наказу про його відсторонення від роботи підлягає задоволенню. Щодо позовної вимоги про стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу суд звертає увагу на таке. Трудовим законодавством України не передбачено можливість відновлення права працівника, незаконно відстороненого від роботи, на компенсацію втраченої частини заробітної плати, проте суд вважає за необхідне застосувати в даному випадку аналогію права та вирішити питання про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у зв`язку з незаконним відстороненням без збереження заробітної плати, застосовуючи порядок, передбачений в ст.235 КЗпП України. Відповідно до ч.2 ст.235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більше як за один рік. Позивач заявив вимогу про стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу до Середино-Будського дошкільного навчального закладу ясла-садок №2 «Сонечко» Середино-Будської міської ради. Проте, як було встановлено в судовому засіданні, вказаний відповідач не здійснює виплату заробітної плати своїм працівникам. Під час судового розгляду суд роз`яснив позивачеві, що дана позовна вимога пред`явлена до неналежного відповідача, та запропонував залучити для участі у справі в якості співвідповідача Управління освіти, культури, молоді, спорту та туризму Середино-Будської міської ради, яке за інформацією представника відповідача здійснює нарахування та виплату заробітної плати працівникам ДНЗ. Але позивач даним правом не скористався та відмовився від подання клопотання про залучення для участі у справі співвідповідача. Відповідно до ч.2 ст.51 ЦПК України якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до початку першого судового засідання за клопотанням позивача змінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. З огляду на викладене, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову в частині стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу, а також роз`яснює позивачу, що він не позбавлений права вимоги в цій частині заявлених вимог до належного відповідача в порядку, визначеному чинним законодавством України. Згідно зі ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини позовних вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору відповідно до п.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», а всі виплати за відповідача проводяться Управлінням освіти, культури, молоді, спорту та туризму Середино-Будської міської ради, яке не є відповідачем у справі, тому судовий збір необхідно віднести за рахунок держави. З урахуванням вищевикладеного та

Outcome: partial