Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-18 00:00:00

Звернувшись до суду з даним позовом, позивач АТ Комерційний банк «ПриватБанк» просить стягнути з відповідача [PERSON] суму заборгованості в розмірі 20183,64 грн. за кредитним договором № б/н від 09 січня 2018 року, яка складається з такого: 15592,15 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредита; 4591,49 грн. - заборгованість за простроченими відсотками, а також судовий збір у розмірі 2102 грн., посилаючись на те, що [PERSON] підписав заяву № б/н від 09 січня 2018 року. Відповідач при підписанні анкети-заяви підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами», які викладені на банківському сайті, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Заявою відповідача підтверджується той факт, що він був повністю проінформований про умови кредитування в АТ КБ «ПриватБанк», які були надані йому для ознайомлення в письмовій формі. АТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. Відповідач, в порушення умов договору та вимог діючого законодавства, своєчасно не надав банку кошти для погашення заборгованості за кредитом та процентами, внаслідок чого станом на 14 вересня 2020 року має заборгованість - 20183,64 грн., яка складається з такого: 15592,15 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредита; 4591,49 грн. - заборгованість за простроченими відсотками. 12 квітня 2021 року до суду надійшла зустрічна позовна заява [PERSON] до АТ КБ «ПриватБанк» про розподіл заборгованості у розмірі 20183,64 грн. на шістдесят місяців, яка ухвалою суду від 12 квітня 2021 року повернута позивачу у звязку із порушенням строку для пред`явлення зустрічного позову. Зустрічна позовна заява [PERSON] була обгрунтована тим, що [PERSON] визнає позов АТ КБ «ПриватБанк» на суму 20183,64 грн. та зобовязається сплачувати заборгованість частинами. Зазначив, що він дійсно звернувся до кредитора «АТ КБ «ПриватБанк» за позиками, оскільки йому, інваліду ІІ групи, потрібні були ліки, на які не вистачало його незначної пенсії. Він проживає з матірю похилого віку, з якогою вони допомагають один одному існувати у нелегкому житті. Він не сплачував заборгованість за кредитним договором у зв`язку з його неспроможністю сплачувати заборгованість, але зобов`язується сплачувати борги частками. Оскільки тяжко хворіє мати та у нього також незадовільний стан здоров`я, то на теперішній час борг перед банком не погашено і йому потрібні ліки. У зв`язку із цим, просив розподілити йому заборгованість у розмірі 20183,64 грн. на шістдесят місяців та звільнити його від сплати судових витрат. У судове засідання представник позивача Танких Д.В. не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи був повідомлений відповідно до ст. ст. 128, 129 ЦПК України. 19 січня 2022 року надав суду заяву, в якій наполягає на позовних вимогах у повному обсязі та просить справу розглянути у його відсутність. Відповідач [PERSON] та представник позивача [PERSON] у судове засідання не з`явилися, були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи. 29 листопада 2021 року від представника відповідача [PERSON] надійшло клопотання, в якому вона просила розстрочити заборгованість [PERSON] перед банком за кредитним договором на шість років, оскільки їх родині виживати дуже важко. Матеріальне становище їхньої родини дуже важке. [PERSON] є особою з інвалідністю ІІ групи, яка не є робочою, та його захворювання потребує придбання ліків щомісяця. [PERSON] є особою з інвалідністю по тяжкому захворюванню хребта та потребує знеболювальних ліків щодня. [PERSON] , яка є сестрою [PERSON] та дочкою [PERSON] , проживає з ними однією сім`єю та одна у сім`ї працює, отримує незначну заробітну плату, з якої утримується заборгованість перед банком. Крім того, їм необхідно виховувати неповнолітню дитину, яка також проживає разом з ними. Визнає, що заборгованість перед банком за кредитним договором дійсно необхідно сплачувати, але вона просить суд врахувати тяжке матеріальне становище родини, в якій є дві особи з інвалідністю та неповнолітня дитина, а одна особа працює та отримує незначну заробітну плату. Також просила суд врахувати незадовільний стан здоров`я [PERSON] , їх тяжке матеріальне становище та звільнити його від сплати перед банком штрафів та судових витрат. До вказаного клопотання додала копію довідки серії МСЕ № 276450 від 05 травня 2004 року, згідно з якою [PERSON] встановлено ІІ групу інвалідності за загальним захворюванням, трудова діяльність йому протипоказана (а.с. 119-123). З урахуванням ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), у зв`язку з неявкою всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою відео- та звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши всі обставини у справі та перевіривши їх доказами, суд вважає, що пред`явлені позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» підлягають задоволенню у повному обсязі з таких підстав. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] та Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», правонаступником якого є позивач, уклали кредитний договір у вигляді анкети-заяви № б/н від 09 січня 2018 року про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, яка підписана сторонами. Відповідач при підписанні анкети-заяви підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами», які викладені на банківському сайті, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Заявою відповідача підтверджується той факт, що він був повністю проінформований про умови кредитування в АТ КБ «ПриватБанк», які були надані йому для ознайомлення в письмовій формі. На виконання вищевказаних умов кредитного договору банк передав відповідачу кредитну картку, однак, останній не виконав взятих на себе зобов`язань, не сплатив у встановлений строк суму основного боргу, а тому, станом на 14 вересня 2020 року має заборгованість - 20183,64 грн., яка складається з такого: 15592,15 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредита; 4591,49 грн. - заборгованість за простроченими відсотками. Разом з тим, відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки, умови договорів приєднання розробляються банком, тому, повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому, з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Як видно з матеріалів справи, у анкеті-заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку від 09 січня 2018 року, яка особисто підписана відповідачем [PERSON] 09 січня 2018 року та якою підтверджується, що відповідач ознайомився і погодився з умовами кредитування на строк 24 місяці, зокрема щодо сплати процентів за користування кредитними коштами у зазначеному розмірі: у межах пільгового періоду - 0,01% річних, за межами пільгового періоду - 43,2% річних (а.с. 11-13). Таким чином, цей факт свідчить про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Таким чином, сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Таким чином, у зв`язку з порушенням умов кредитного договору відповідачем, позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі та з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором № б/н від 09 січня 2018 року у розмірі 20183,64 грн., яка складається з такого: 15592,15 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредита; 4591,49 грн. - заборгованість за простроченими відсотками. При цьому, суд вважає, що у задоволенні клопотання представника відповідача [PERSON] про розстрочення суми заборгованості у розмірі 20183,64 грн. на 6 років слід відмовити, оскільки діючий ЦПК України при ухваленні рішення розстрочення заборгованості не передбачає. У той же час, у порядку виконання судових рішень у цивільних справах згідно зі ст. 435 ЦПК України, за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції може відстрочити або розстрочити виконання рішення. Підставою для відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Розстрочка та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови. На підставі ст. 141 ЦПК України, у зв`язку із тим, що відповідач звільнений від сплати судового збору, оскільки є особою з інвалідністю ІІ групи, судові витрати позивача на оплату судового збору у розмірі 2102 грн. слід залишити за позивачем.

Outcome: approved