Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-11 00:00:00

У листопаді 2021 року позивачі звернулися до Носівського районного суду Чернігівської області з цією позовною заявою. Свої позовні вимоги позивачі мотивували тим, що житловий будинок [ADDRESS] має статус колгоспного двору. Станом на 15 квітня 1991 року у вказаному будинку були зареєстровані: [PERSON] та [PERSON] . З уведенням в дію з 15 квітня 1991 року Закону України «Про власність» колгоспні двори було ліквідовано, але позивачі у встановленому порядку не отримали свідоцтв та не зареєстрували право власності на житловий будинок. Позивачі зверталися до приватного нотаріуса Ніжинського районного нотаріального округу Чернігівської області Чуєнко Л.А. з метою реєстрації за ними права власності на належне їм вищезгадане нерухоме майно. Однак, зареєструвати право власності на вказаний будинок не можливо, оскільки приватний нотаріус, який є державним реєстратором, не наділений правом визначення часток у праві спільної власності на нерухоме майно колгоспного двору. Саме тому позивачі звернулися до суду та просили судовим рішенням визнати за [PERSON] та [PERSON] право власності по 1/2 частини спірного житлового будинку у зв`язку з ліквідацією колгоспних дворів. Ухвалою від 09 листопада 2021 року відкрито позовне провадження в цивільній справі, постановлено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання на 12 січня 2022 року. У підготовче судове засідання позивачі не з`явилися, але до початку підготовчого судового засідання подали до суду заяви, у яких указали, що підтримують свої позовні вимоги, просили їх задовольнити та розглянути справу за їх відсутності. Представник відповідача Носівської об`єднаної територіальної громади в особі Носівської міської ради Чернігівської області в підготовче судове засідання не з`явилася, але до початку підготовчого судового засідання подала до суду заяву, у якій указала, що міська рада визнає позовні вимоги позивачів та просила справу розглянути за відсутності представника відповідача. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Суд проводить підготовче судове засідання за відсутності учасників справи та відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України вважає за можливе за його результатами ухвалити рішення, оскільки відповідач визнав позов. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України суд розглядає справу без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Вивчивши й дослідивши матеріали справи, суд робить нижченаведений висновок. У судовому засіданні встановлено, що житловий будинок [ADDRESS] відносився до типу колгоспного двору, головою якого був [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про право власності на жилий будинок від 12 листопада 1988 року та довідкою КП «Носівське бюро технічної інвентаризації» Носівської міської ради Чернігівської області № 303 від 30 вересня 2021 року (а. с. 8, 12). Згідно з довідкою Носівської міської ради Чернігівської області № 1529 від 18 серпня 2021 року станом на 15 квітня 1991 року в будинку [ADDRESS] зареєстрованими значаться: [PERSON] , 1957 р. н., та [PERSON] , 1959 р. н. (а. с. 5). У п. 6 Постанови № 20 від 22 грудня 1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» Пленум ВСУ роз`яснює, що спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, тобто ЦК УРСР 1963 року. Відповідно до ст. 120 ЦК УРСР майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності. Відповідно до ч. 2 ст. 123 ЦК УРСР розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Відповідно до пп. «а» п. 6 вищезазначеної постанови, право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Отже, [PERSON] , [PERSON] як членам ліквідованого колгоспного двору належало по 1/2 частини житлового будинку [ADDRESS] , але після ліквідації колгоспних дворів вони не отримали свідоцтв та у встановленому законом порядку не зареєстрували своє право власності на цей будинок. Також у судовому засіданні встановлено, що приватний нотаріус Носівського районного нотаріального округу Чуєнко Л.А., який згідно зі ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» є державним реєстратором, відмовила позивачам у реєстрації за ними права власності на спірний житловий будинок, оскільки державний реєстратор не наділений правом визначення часток у праві власності на нерухоме майно, що підтверджується повідомленням приватного нотаріуса Носівського районного нотаріального округу Чуєнко Л.А. № 388/01-16 від 22 жовтня 2021 року (а. с. 15). Матеріали справи підтверджують, що на будинок [ADDRESS] виготовлена технічна документація (а. с. 9-11). Згідно зі звітом про незалежну оцінку майна ринкова вартість спірного будинку станом на 23 жовтня 2021 року становить 90 000 грн. (а. с. 13, 14). Згідно з ч. 2 ст. 318 ЦК України усі суб`єкти права власності є рівними перед законом. Відповідно до статті 41 Конституції України та п. 2 ч. 1 ст. 3, ст. 321 ЦК України ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом. Згідно з ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Законодавець у ч. 1 ст. 16 ЦК України встановив, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а в ч. 2 цієї статті визначив способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом, зокрема, шляхом визнання права. Ураховуючи встановлені обставини та вищенаведені правові норми, суд робить висновок, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. При зверненні до суду позивачі сплатили судовий збір у сумі 908 грн., що підтверджується відповідною квитанцією (а. с. 4). Ураховуючи, що на час подачі відповідачем заяви про визнання позову розгляд справи по суті не розпочався, суд вважає за необхідне повернути позивачам з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого ними при поданні позову. На підставі викладеного,

Outcome: approved