Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-19 00:00:00

У листопаді 2021 року позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на свою користь на утримання [PERSON] , [INFO] , який продовжує навчання, в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, з дня подання заяви до суду та до закінчення навчання, а саме до 30 червня 2025 року. Відповідно до ч.4 та ч.6 ст.19, ч.ч. 1-4 ст.274 ЦПК України ухвалою суду від 25 листопада 2021 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та постановлено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Позивач надала суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, заявлені позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Відповідач подав до суду заяву про визнання позову, не заперечував проти його задоволення, судовий розгляд справи просив провести за його відсутності. Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу судом в силу ч. 2 ст.247 ЦПК України не здійснюється. Аргументи позивача, [PERSON] : Позовні вимоги позивачка мотивує тим, що вона з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Світловодського міськрайонного суду було розірвано. Від даного шлюбу вони мають сина - [PERSON] , [INFO] . На підставі рішення Світловодського міськрайонного суду від 29 березня 2016 року з відповідача стягувалися аліменти на її користь на утримання [PERSON] у розмірі 1/4 частини всіх видів щомісячного заробітку (доходу) до повноліття дитини, тобто до [INFO] . Син перебуває на утриманні та вихованні позивачки. На даний час їх син [PERSON] продовжує навчання до 30 червня 2025 року, відповідач припинив надання матеріальної допомоги, а тому позивач вимушена звернутися до суду з даним позовом. В обґрунтування своїх позовних вимог позивачка, [PERSON] , надала суду такі докази: - копію свого паспорта та довідки про присвоєння ідентифікаційного номера; - копію свідоцтва про народження [INFO] сина - [PERSON] , з якого видно, що сторони по справі є батьками дитини; - довідку з місця навчання [PERSON] ; - довідку про склад сім`ї. Позиція відповідача, [PERSON] : Відповідач, [PERSON] , подав до суду письмову заяву про визнання позову, не заперечував проти його задоволення. Розглянувши справу в порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши матеріали справи та зміст заяви позивача по суті справи, оцінивши у єдності та в сукупності надані позивачем докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, проаналізувавши норми права, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги доведені належними та допустимими доказами, тому позов [PERSON] слід задовольнити, з таких підстав. Встановлені судом обставини справи: Позивач, [PERSON] , та відповідач, [PERSON] , є батьками [PERSON] , [INFO] . [PERSON] є студентом 1 курсу денного відділення Інституту електричної інженерії та інформаційних технологій Кременчуцького національного університету імені Михайла Остроградського ІV рівня акредитації. Навчається на державному замовленні. Термін навчання з 01 вересня 2021 року по 30 червня 2025 року. [PERSON] зареєстрований разом з матір`ю, [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] . Вказані обставини справи підтверджуються належними та допустимими доказами, сторонами визнаються та не спростовані. У листопаді 2021 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на [PERSON] , [INFO] , який продовжує навчання, в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, з дня подання заяви до суду та до закінчення навчання, а саме до 30 червня 2025 року. Відповідач, [PERSON] , позовні вимог визнав, не заперечував проти стягнення з нього аліментів на час навчання сина у визначеному позивачкою розмірі. Оцінка суду: Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.27 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст.141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до ч.1 та ч.3 ст. 181 Сімейного кодексу України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 199 Сімейного кодексу України, - якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Пленум Верховного Суду України у пункті 20 постанови №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснив судам, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття, виникає за сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба в зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Згідно з ч.1 ст.200 Сімейного кодексу України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст.182 цього Кодексу. Відповідно до положень ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Відповідно до ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Висновок суду: Суд зауважує, що кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Суд вважає доведеними обставини на які посилається позивачка як на підставу своїх вимог про стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання з відповідача, який є батьком дитини, та який має можливість сплачувати аліменти. Твердження позивачки доведено під час судового розгляду належними та допустимими доказами, які не спростовано. Вирішуючи питання про розмір аліментів, що підлягають стягненню з [PERSON] , суд враховує, що відповідач відзив на позовну заяву не надав, позовні вимоги визнав у повному обсязі, інформацію про наявність чи відсутність на його утриманні неповнолітніх дітей та непрацездатних осіб не надав, тому суд дійшов висновку, що відповідач має можливість сплачувати аліменти на утримання синана час його навчання у розмірі 1/4 частки від заробітку (доходу). Встановлені у судовому розгляді фактичні обставини справи, переконують суд у тому, що позовні вимоги слід задовольнити, та з [PERSON] слід стягувати аліменти на користь [PERSON] на утримання повнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , який продовжує навчання, в розмірі 1/4 частки від заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно, починаючи з 05 листопада 2021 року і до припинення навчання, тобто до 30 червня 2025 року. Відповідно до п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ч.1 ст. 142 ЦПК України, у зв'язку із визнанням відповідачем позову, з відповідача підлягає стягненню судовий збір в сумі 454 грн. в дохід держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved