Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-17 00:00:00

12.07.2021 р. позивач звернувся в суд із позовом до АТ КБ «Приват Банк» про визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис №7197, виданий 11.07.2017 р. вчинений приватним нотаріусом приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу Завалієвим А.А. Позовні вимоги мотивовані тим, що 24.09.2006 р. ним був оформлений споживчий кредит у ПАТ «КБ ПриватБанк» на строк один рік, або 18 місяців, договору за яким у нього немає, він оплачував заборгованість перед банком та оскільки жодних повідомлень про наявність заборгованості йому не надходило, вважав її погашеним. Про наявність відносно нього виконавчого напису та відкритого виконавчого провадження №65115064 від 13.04.2021 р. він дізнався в квітні 2021 р., оскільки отримав виклик державного виконавця Тернівського відділу державної виконавчої служби м. Кривого Рогу у Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро). Вважає, що виданий нотаріусом виконавчий напис має бути визнаний судом таким, що не підлягає виконанню, з огляду на те, що порушена процедура вчинення виконавчого напису, жодних повідомлень від АТ КБ «Приват Банк» чи приватного нотаріуса про існування заборгованості та наміру вчинити виконавчий напис він не отримував, нараховані суми заборгованості нараховані неправомірно, оскільки з моменту виникнення їх минуло більше трьох років, тому був позбавлений жодної можливості бути вчасно проінформованим про наявність заборгованості, що позбавило його можливості оспорити вимогу або виконати її, що не може свідчити про безспірність суми пред`явленої до стягнення. Крім того, він не укладав з відповідачем жодних договорів та не отримував жодних документів на підтвердження своїх зобов`язань перед відповідачем. Вважає, що виконавчий напис вчинено на підставі документів, які не передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою КМ України від 29.06.1999 року № 1172, в редакції, яка діяла на час його вчинення. Позивач не згоден із вчиненим виконавчим написом, вважає, що його вчинено із порушенням законодавства, оскільки заборгованість не є безспірною. Позивач та представник позивача в судове засідання не з`явилися, надали заяву (а.с.60) в якій просили задовольнити позовну заяву та проводити розгляд справи за їх відсутності. 13.08.2021 р. від представника відповідача АТ КБ «Приват Банк» надійшов на адресу суду відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що між позивачем та відповідачем укладено кредитний договір, за яким існують невиконані зобов`язання позивача. Позивач зобов`язання за вказаним договором не виконав, кошти в межах строку не повернув, на момент вчинення виконавчого напису ним не вчинено жодних дій для її оскарження, більш того, сума кредитної заборгованості, стягнення якої здійснюється на підставі виконавчого напису залишається безспірною і станом на день подання відзиву. З боку банку здійснювалися додаткові заходи щодо вирішення питання в досудовому порядку, а саме направлення вимог про усунення порушень за вказаним кредитним договором, що свідчить про факт наявності боргу та його визнання стороною позивача. Крім того, зазначає, що позивач не спростував належними та допустимими доказами, що сума боргу перед Банком за кредитним договором на дату вчинення нотаріусом виконавчого напису була іншою, ніж та, що запропонована до стягнення. АТ КБ «Приват Банк» надав всі необхідні документи відповідно до Переліку, тому підстав вважати незаконність дій нотаріуса немає. З урахуванням переривання строку шляхом часткової оплати позивачем боргу, правомірно заявлено вимогу щодо стягнення суми заборгованості за вказаний період, а тому виконавчий напис вчинено з дотриманням всіх вимог законодавства. 21.09.2021 р. представником позивача-адвокатом Книгницькою Л.А. до суду направлено відповідь на відзив з яким не погодилася, оскільки виконавчий напис вчинений за строк більше ніж десять років, що є порушенням вимог ст.88 ЗУ «Про нотаріат», зміст виконавчого напису свідчить про те, що подані відповідачем документи не є належними та достатніми підставами для вчинення нотаріального напису, затвердженим постановою КМ України від 29.06.1999 року № 1172 в редакції постанови КМУ від 29.11.2001 р. №1602 п.1, що діяла на дату укладання договору, який не є нотаріально посвідченим, безспірного порядку стягнення за ним заборгованості законодавством передбачено не було та такий порядок і не був встановлений і умовами Договору, строк якого сплинув в 2007-2008 р.р. На момент вчинення виконавчого напису 11.07.2017 р. кредитний договір був припинений та у відповідача не було підстав для нарахування та стягнення сум після припинення кредитного договору. Треті особи: приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу Завалієв А.А., Тернівський відділ державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Південо-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) не скористалися своїм правом та не направили до суду пояснення щодо позову та відзиву, відповідно до ст. 181 ЦПК України, в судове засідання не з`явилися, про час, дату та місце розгляду справи були повідомлені завчасно та належним чином (а.с.26,36-37), 22.10.2021 р. приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієвим А.А. направлено заяву про розгляд справи за його відсутності (а.с.58). Ухвалою судді Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19.07.2021 відкрите провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін та витребувано докази. Визначено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву, третім особам надано строк для подачі пояснень щодо позову та відзиву. Від приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу Завалієва А.А. 21.12.2021 надійшли завірені копії документів, на підставі яких було вчинено виконавчий напис від 11.07.2017 за реєстровим №7197 . Інші процесуальні дії не вчинялись, заходи забезпечення доказів/позову, зупинення/відновлення провадження не застосовувались. Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Зважаючи на належне повідомлення усіх учасників справи про місце, дату та час судового засідання, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності позивача, представників відповідача та третіх осіб на підставі письмових доказів, наявних у матеріалах справи. Вивчивши матеріали справи, дослідивши надані сторонами докази, суд вважає що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 11.07.2017 року приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієвим А.А., вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за номером 7197, про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ Приватбанк , заборгованості у розмірі 169 948 грн. 52 коп. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з частиною першої статті 1 Закону України від 2 вересня 1993 року № 3425-XII Про нотаріат (далі Закон Про нотаріат ) нотаріат в Україні це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом Про нотаріат та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону Про нотаріат ). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 (далі Порядок вчинення нотаріальних дій, Порядок). Вчинення нотаріусом виконавчого напису це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України Про нотаріат ). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону України Про нотаріат та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій. Так, згідно зі статтею 87 Закону України Про нотаріат для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України Про нотаріат визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України Про нотаріат та Порядку вчинення нотаріальних дій. При цьому стаття 50 Закону України Про нотаріат передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржується до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акту має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. За результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти наступних висновків. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України Про нотаріат ). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України Про нотаріат захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами у повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України Про нотаріат у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. На підставі наявних в матеріалах справи доказів та повідомлених у заявах по суті справи обставин суд встановив, що на момент вчинення виконавчого напису діяла редакція Постанови КМУ №1172, котра не передбачала можливість стягнення заборгованості у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів з підстав, що випливають з Кредитних договорів, а тому відповідач безпідставно звернувся до приватного нотаріуса за вчиненням виконавчого напису, а нотаріус без правових підстав такий напис видав. Доказів того, що відповідач направляв на адресу позивача повідомлення про погашення заборгованості і таке повідомлення було отримано останнім, та як наслідок, за спливом 30 днів з дня його отримання позивачем не було погашено заборгованості, матеріали справи не містять, що свідчить про невиконання вимог підпункту 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій. Крім того, суд зауважує, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність. Згідно вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Відповідно до пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Проте відповідачем на підтвердження безспірності заборгованості, вказаної у оскаржуваному виконавчому написі розрахунку заборгованості або виписки з особового рахунку позивача не надано. Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. У зв`язку з викладеним вище, враховуючи, що оскаржуваний виконавчий напис вчинений приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієвим А.А., з порушенням приписів діючого законодавства, суд дійшов висновку про порушення прав та інтересів позивача з боку відповідача та обґрунтованість позовних вимог про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд на підставі ст. 88 ЦПК України, враховуючи результат вирішення справи, вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені останніми судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 908,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved