Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-16 00:00:00

До Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , третя особа - приватний нотаріус Хоміч Оксана Михайлівна про визнання договору купівлі - продажу недійсним. Позивач в позові посилається на те, що з січня 2011 року знаходилась у цивільному шлюбі із [PERSON] , та [INFO] у них народився син [PERSON] . Після народження дитини переїхали проживати у м. Дніпро у належну їй квартиру. В 2012 році її цивільний чоловік [PERSON] вмовив її продати належну їй квартиру та повернутися в с. Почино-Софіївка де він мав будинок. Після продажу квартири переїхали проживати в [ADDRESS] , який належав [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу. Одразу після переїзду вона з сином зареєструвалися у вищевказаному будинку. Згодом відносини між нею та цивільним чоловіком почали псуватися, у зв`язку із чим влітку 2017 року позивач пішла з дому. З того часу позивач змушена винаймати житло, оскільки щоб купити його у неї немає коштів, а ті що отримала від продажу квартири були витрачені на утримання сім?ї протягом 2012-2017 років. Так як винаймати житло стає важко, а дитина повинна мешкати у нормальних житлових умовах, тому вирішила звернутись до суду для вирішення питання про вселення її та дитини в будинок в якому зареєстровані. Однак при підготовці позову до суду з`ясувала, що [PERSON] 15.05.2018 року на підставі договору купівлі-продажу продав будинок [PERSON] із зареєстрованими в ньому його сином та колишньою дружиною. Органом опіки та піклування попередньої згоди на продаж надано не було, внаслідок чого були порушені права неповнолітньої дитини. Тому просить суд визнати недійсним договір купівлі-продажу та усунути перешкоди в користуванні будинком [ADDRESS] . Позивач та представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві. Представник відповідача - [PERSON] - адвокат Салтисюк Ю.В. заперечив проти позовних вимог, зазначивши, що відповідач у відповідності до вимог законодавства здійснив відчуження нерухомого майна, будь які обтяження при здійсненні продажу житлового будинку були відсутні. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Третя особа в судове засідання не з`явилася, надавши до суду заяву в якій прохала розглянути справу без її участі. Суд, вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові докази, встановив наступне. Судом встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] мають спільну дитину [PERSON] , [INFO] , згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а. с. 5). Позивач [PERSON] зареєстрована з 27.12.2012 року за адресою: [ADDRESS] , згідно Витягу з Єдиного державного демографічного реєстру № 1247-1363149-2018 від 22.02.2018 року (а. с. 4). Згідно довідки від 04.05.2018 року виданої виконкомом Почино-Софіївської сільської ради в житловій будівлі за адресою: [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] та [PERSON] (а. с. 119). Згідно договору купівлі-продажу житлового будинку від 15 травня 2018 року, зареєстрованого в реєстрі за № 415, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Хоміч О.М., [PERSON] , який діяв від імені [PERSON] продав [PERSON] житловий будинок за адресою: [ADDRESS] (а. с. 49-51). Згідно довідки № 239 від 31.05.2019 року виданої виконкомом Почино-Софіївської сільської ради, [PERSON] дійсно зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , але вже тривалий час за даною адресою не проживає, та з її слів має склад сім`ї: чоловік - [PERSON] ; син - [PERSON] ; дочка - [PERSON] . За даною адресою зареєстровані: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а. с. 6). В судовому засіданні в якості свідка була допитана позивач [PERSON] , яка пояснила, що вона та її син [PERSON] зареєстровані у будинку, який був відчужений за оскаржуваним правочином та на момент його продажу був придатний для проживання. На даний час вона та її син не можуть вселитися в будинок, оскільки він переобладнаний під тракторну бригаду. Вважає недостовірною довідку щодо зареєстрованих осіб, яка була надана нотаріусу для оформлення договору купівлі-продажу житлового будинку. Згідно ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. У Постанові Верховного Суду від 20.11.2019 року, у справі № 520/15250/15-ц зазначено, що при вирішенні позову про визнання недійсним оскаржуваного правочину підлягають застосуванню загальні приписи статей 3, 15, 16 ЦК України, які передбачають право кожної особи на судовий захист саме порушеного цивільного права. За результатами розгляду такого спору вирішується питання про спростування презумпції правомірності правочину й має бути встановлено не лише наявність підстав недійсності правочину, що передбачені законом, але й визначено, чи було порушене цивільне право особи, на захист якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушене, в чому полягає його порушення, оскільки в залежності від цього визначається належний спосіб захисту порушеного права, якщо воно мало місце. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян та безпритульних дітей», а також ст.ст. 17, 18 Закону України «Про охорону дитинства», ст. 177 СК України дбати про збереження та використання майна дитини в її інтересах - обов`язок батьків. З метою гарантування декларованого державою пріоритету інтересів дитини закон передбачає додаткові засоби контролю з боку держави за належним виконанням батьками своїх обов`язків, установлюючи заборону для батьків малолітньої дитини вчиняти певні правочини щодо її майнових прав без попереднього дозволу органу опіки та піклування. Неприпустиме зменшення або обмеження прав та інтересів дітей під час вчинення будь-яких правочинів щодо жилих приміщень. Для вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. Відповідно до ч. 6 ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК України правочин, що вчинений батьками (усиновлювачами) і суперечить правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей, може бути визнаний судом недійсним. Такий правочин є оскаржуваним. За таких обставин вчинення батьками малолітньої/неповнолітньої дитини певного правочину за відсутності попереднього дозволу органу опіки та піклування порушує установлену ст. 177 СК України заборону. Проте сам по собі цей факт не є безумовним підтвердженням наявності підстав для визнання правочину недійсним. Правочин може бути визнаний недійсним, якщо його вчинення батьками без попереднього дозволу органу опіки та піклування призвело до порушення права особи, в інтересах якої пред`явлений позов, тобто до звуження обсягу існуючих майнових прав дитини та/або порушення охоронюваних законом інтересів дитини щодо житлового приміщення. Отже, вчинення батьками неповнолітньої дитини певного правочину за відсутності попереднього дозволу органу опіки та піклування порушує установлену статтею 177 СК України заборону. Правочин, що вчинений батьками (усиновлювачами) стосовно нерухомого майна, право власності на яке чи право користування яким мають діти, за відсутності обов`язкового попереднього дозволу органу опіки та піклування може бути визнаний судом недійсним (частина шоста статті 203, частина перша статті 215 ЦК України) за умови, якщо буде встановлено, що оспорюваний правочин суперечить правам та інтересам дитини, звужує обсяг існуючих майнових прав дитини та/або порушує охоронювані законом інтереси дитини, зменшує або обмежує права та інтереси дитини щодо жилого приміщення, порушує гарантії збереження права дитини на житло. Сам по собі факт відсутності обов`язкового попереднього дозволу органу опіки та піклування на укладення оспорюваного правочину не є безумовною підставою для визнання його недійсним. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Виходячи з обставин місця проживання малолітньої дитини на момент вчинення оскаржуваного правочину, позивачем не доведено факту того, що право дитини при відчуженні нерухомого майна було порушено, як необґрунтовано позовні вимоги щодо усунення перешкод у користуванні будинком, шляхом вселення [PERSON] та [PERSON] , у зв`язку із чим позов не підлягає задоволенню.

Outcome: dismissed