Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-17 00:00:00

Вироком Краматорського міського суду Донецької області від 05.07.2021 року, який набрав законної сили 05.08.2021 року, обвинуваченого [PERSON] було визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України та призначене покарання за даною статтею у виді 4 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 (два) роки. На підставі ст. ст. 75, 76 КК України [PERSON] звільнено від відбування покарання з випробуванням на 2 роки з покладенням відповідних обов`язків. Відповідно до ч.6 ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному проваджені, який набрав законної сили, є обов`язковим для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи стосовно якої ухвалено вирок, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Так, відповідно до встановлених судом при розгляді кримінального провадження за обвинуваченням [PERSON] обставин, 11.09.2019 близько 19 години 30 хвилин водій [PERSON] , керуючи автомобілем марки ВАЗ-111840-110-30 реєстраційний номер [NUMBER] , здійснюючи рух по проїжджій частині вул. Леоніда Бикова з боку вул. Бєляєва в напрямку бул. Краматорський у м. Краматорськ Донецької області, у районі магазину «ІЛАН», що розташований за адресою: м.Краматорськ, вул. Л. Бикова, буд. 17, в порушення вимог п. 12.3 Правил дорожнього руху України. Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної події, пішохід [PERSON] , 1952 року народження, отримала тяжкі тілесні ушкодження, від яких [INFO] о 20:34 годин померла у Краматорській міській лікарні. Смерть [PERSON] 11.09.2019 зареєстрована Краматорським міським ВРАЦС ГУ ТУЮ у Донецькій області, про що 16.09.2019 року складено відповідний актовий запис №2793 та 14.07.2021 видане повторне свідоцтво про смерті [NUMBER] . В рамках кримінального провадження потерпілою від дій [PERSON] визнана - [PERSON] . Шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону. (ч.1 ст.1177 ЦК України). Приписами ч. 1-4 ст. 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. (ч.1 ст.1167 ЦК України) Відповідно до ч.2 ст.1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. Позивач по справі - [PERSON] є донькою померлої [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження [NUMBER] від 14.07.2021, а відтак, відповідно до ч.2 ст.1168 ЦК України має право на відшкодування моральної шкоди, завданої смертю матері. Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначила, що неправомірними суспільно-небезпечними діями засудженого [PERSON] , їй завдано немайнових втрат, спричинених моральними стражданнями у зв`язку зі смертю матері, які позначили негативні зміни у житті потерпілої: щоденні думки та спогади про наслідки психотравмуючої події, негативні переживання та спогади, насторога, тривога, емоційні реакції при згадуванні про передчасну загибель матері, знижений та нестійкий настрій, порушення сну, неприємні сновидіння, емоційна напруга, нервозність, дратівливість. Оцінивши доводи позивача про завдання моральної шкоди та враховуючи усі докази по справі суд приходить до висновку, що [PERSON] неправомірними діями відповідача [PERSON] завдана моральна шкода, яка полягає у душевних стражданнях, яких позивач зазнала у зв`язку зі смертю матері. При цьому судом встановлено, що цивільно-правова відповідальність [PERSON] , як власника наземного транспортного засобу [NUMBER] на момент дорожньо-транспортної пригоди була застрахована у ПрАТ «СК «Євроінс Україна» зі страховим лімітом у сумі 200 000 грн за шкоду заподіяну життю і здоров`ю та 100 000 грн за шкоду заподіяну майну. (Поліс АО/3561634 від 16.08.2019) Правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачений такий обов`язок. Відповідно до статті 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Згідно із статтею 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV). Згідно зі статтею 6 Закону № 1961-IV страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Відповідно до положень статей 9, 22-31, 35, 36 Закону № 1961-IV настання страхового випадку (скоєння дорожньо-транспортної пригоди) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою. З огляду на зазначені вище норми матеріального права, сторонами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння дорожньо-транспортної пригоди за участю забезпеченого транспортного засобу. Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону № 1961-IV). Відповідно до пункту 6 частини першої статті 26 Закону України «Про страхування» та пункту 6 частини першої статті 991 ЦК України страховик має право відмовити у здійсненні страхових виплат або страхового відшкодування за наявності підстав, встановлених законом. Підстави для відмови у виплаті страхового відшкодування за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів передбачені у статті 37 Закону № 1961-IV. Їх перелік є вичерпним і розширювальному тлумаченню не підлягає. Згідно із пунктом 1 статті 35.1. Закону № 1961-IV для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування. Згідно з підпунктом 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону № 1961-IV підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди. При цьому зазначений у пункті 37.1.4 статті 37 Закону № 1961-IV строк є присічним і поновленню не підлягає. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19 червня 2019 року у справі № 465/4621/16-к, провадження № 13-24кс19 зазначила таке. У системному зв`язку зі статтею 36 положення підпункту 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 цього Закону щодо неподання заяви про страхове відшкодування впродовж установлених цим пунктом строків як підстави для відмови у відшкодуванні стосуються випадків, коли впродовж цих строків потерпілий взагалі не здійснював волевиявлення, спрямованого на одержання компенсації - не звертався ані до страховика (або МТСБУ), ані до суду. Якщо ж особа впродовж цих строків подала позовну заяву до суду, вона здійснила відповідне волевиявлення, обравши на власний розсуд один з альтернативно можливих способів захисту свого порушеного права. У даній справі судом встановлено, що [PERSON] звернулася з позовом до суду 27.09.2021, тобто здійснила волевиявлення, спрямоване на одержання компенсації від страхової компанії за шкоду заподіяну життю, до закінчення трьох років, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди. Таким чином, суд відхиляє доводи відповідача ПрАТ «СК «Євроінс Україна» про те, що [PERSON] передчасно звернулася до суду та не має права на відшкодування, так як не зверталася до страхової компанії з відповідною заявою. Вирішуючи питання про розмір завданої моральної шкоди суд виходить із того, що на цей час не існує якогось сталого алгоритму визначення розміру моральної шкоди, але виходячи з характеру правопорушення і реальних душевних страждань [PERSON] , тривалість переживань, оцінивши усі чинники завданої моральної шкоди, виходячи із морально-правових імперативів справедливості, розумності й добросовісності суд приходить до висновку, що з [PERSON] на користь позивача слід стягнути 100 000 грн. 00 коп. у якості відшкодування моральної шкоди. Крім того, відповідно до п. 27.3 Закону, страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим), при цьому загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами. Згідно з п. 5 ст. 38 Бюджетного кодексу України розмір мінімальної заробітної плати визначається в Законі про Державний бюджет на відповідний рік. Мінімальна заробітна плата 2019 року в Україні встановлювалась ЗУ «Про державний бюджет на 2019 рік». Станом на 11.09.2019 (день настання страхового випадку) мінімальна зарплата становила 4 173,00 грн. З урахуванням цих положень суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог [PERSON] до ПрАТ «СК «Євроінс Україна» та стягнення зі ПрАТ «СК «Євроінс Україна» на її користь 50 076 грн. 00 коп. (4 173*12) у відшкодування завданої моральної шкоди. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. (ч.6 ст.141 ЦПК України) Майновий чи немайновий характер позовної вимоги про відшкодування (компенсації) моральної шкоди залежить від наступного. Згідно з частиною третьою статті 23 Цивільного кодексу України, моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Аналіз цієї норми дає підстави зробити висновок про те, що позовна вимога про відшкодування моральної шкоди може полягати у відшкодуванні грошима, майном або в інший спосіб. Отже, характер такої вимоги (майновий чи немайновий) є похідним від обраного позивачем (потерпілою особою) способу відшкодування моральної шкоди. Якщо позивач просить відшкодувати моральну шкоду грошима або майном, то така позовна вимога набуває майнового характеру. Якщо ж позивач вибрав інший спосіб відшкодування моральної шкоди, який не має грошового вираження (спростування неправдивих відомостей, прилюдне вибачення тощо), то така вимога є немайновою. Таким чином, позовна вимога про відшкодування моральної шкоди грошима або майном є майновою, а вимога про відшкодування моральної шкоди в інший (немайновий) спосіб є немайновою вимогою. Дана правова позиція повністю узгоджується з постановою Верховного Суду у справі №761/11472/15-ц від 28 листопада 2018 року. Тобто, вимога про відшкодування моральної шкоди, визначена у грошовому вимірі, є майновою вимогою, а отже, судовий збір підлягає сплаті як за вимогу майнового характеру у сумі 3 000,00 грн. (1% від ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб). Оскільки, відповідно до п.6 ч.1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору, то судовий збір підлягає стягнення на користь Держави з [PERSON] у сумі 1 000 грн. 00 коп. та у сумі 500 грн. 70 коп. з ПрАТ «СК «Євроінс Україна», що є пропорційним задоволеним позовним вимогам.

Outcome: partial