Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачки про визначення місця проживання малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , разом з батьком. У тексті позову позивач вказав, що з 07.12.2007 року сторони перебували в зареєстрованому шлюбі між собою, який був розірваний рішенням суду від 22.03.2021 року. Від шлюбу мають спільну дитину [PERSON] , [INFO] . 09.03.2021 року відповідачка забрала без узгодження з позивачем їхню спільну дитину з місця його постійного проживання, у зв`язку з чим, позивач звернувся до поліції. З квітня 2021 року дитина проживає з позивачем. Позивач вважає, що місце проживання малолітньої дитини [PERSON] має бути визначене саме з ним, оскільки він працевлаштований та отримує стабільний дохід, може в повному обсязі створити всі необхідні умови для проживання та нормального розвитку дитини, задовольнити гармонійний розвиток її особистості в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Натомість відповідач не має постійного місця роботи та не має змоги утримувати дитину. У зв`язку з викладеним, позивач просив визначити місце проживання малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , разом з ним за адресою: [ADDRESS] . Позов надійшов до суду 28.09.2021 року. Ухвалою судді Баштанського районного суду Миколаївської області від 04.10.2021 року відкрите провадження у справі у порядку загального позовного провадження та призначене підготовче засідання на 11.00 годин 04.11.2021 року. 04.11.2021 року ухвалою суду до участі у справі в якості третьої особи залучений органа опіки та піклування Службу у справах дітей Баштанської міської ради та зобов`язано Службу у справах дітей Баштанської міської ради як орган опіки та піклування та Службу у справах дітей адміністрації Інгульського району Миколаївської міської ради до початку розгляду справи по суті надати до суду письмовий висновок щодо розв`язання даного спору. 04.11.2021 року підготовче провадження по справі закрите та справа призначена до судового розгляду. Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за відсутності сторони позивача та підтримання позову. Відповідачка до суду не з`явилася, про час слухання справи повідомлялася рекомендованим листом з рекомендованим повідомленням (до суду повернулось поштове відправлення з відміткою про відсутність відповідачки за зареєстрованим у встановленому порядку місцем свого проживання, тому вона відповідно до ч. 8 ст. 128 ЦПК України вважається повідомленою). До суду не надійшло відзиву на позов. З огляду на те, що сторони належним чином повідомлені, відповідачка не з`явилася в судове засідання та не подала відзив, суд ухвалив про заочний розгляд справи. Від третьої особи - Служби у справах дітей адміністрації Інгульського району Миколаївської міської ради до суду надійшов висновок щодо розв`язання спору у справі. Від третьої особи - Служби у справах дітей Баштанської міської ради до суду надійшла заява про розгляд справи за відсутності їх представника та підтримання позовних вимог з врахуванням висновку Служби у справах дітей адміністрації Інгульського району Миколаївської міської ради. Від третьої особи - Служби у справах дітей Баштанської райдержадміністрації надійшла заява про розгляд справи за відсутності їх представника. Дослідивши наявні у справі матеріали (копію свідоцтва про народження від 13.03.2019 року; копію рішення Баштанського районного суду Миколаївської області від 22.03.2021 року №468/178/21-ц; копію повідомлення ВП №2 Миколаївського районного управління поліції ГУНП в Миколаївській області від 11.03.2021 року; копію ухвали слідчого судді Ленінського районного суду м. Миколаєва від 15.03.2021 року №489/1249/21; копію довідки ДНЗ №60 від 01.07.2021 року №33; копію довідки КНП Миколаївської міської ради «ЦПМСД №2» від 13.07.2021 року; копію направлення від 12.09.2021 року; психолого-педагогічну характеристику на [PERSON] від 11.10.2021 року; відомості з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань щодо [PERSON] ; копію повідомлення Новосергіївського старостинського округу Баштанської міської ради від 28.10.2021 року; копію повідомлення Служба у справах дітей адміністрації Інгульського району Миколаївської міської ради від 16.11.2021 року; висновок органу опіки та піклування від 05.01.2022 року) суд, розглянувши спір в межах заявлених позивачем вимог, приходить до висновку про обґрунтованість заявлених вимог і можливість задоволення позову. Судом встановлено, що сторони уклали шлюб 17.11.2018 року, який був розірваний рішенням Баштанського районного суду Миколаївської області від 22.03.2021 року. Сторони мають спільну дитину [PERSON] , [INFO] , яка проживає зі своїм батьком - позивачем [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] . Органом опіки та піклування - Службою у справах дітей адміністрації Інгульського району Миколаївської міської ради наданий висновок від 05.01.2022 року, відповідно до якого доцільно визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON] разом з батьком [PERSON] , яким створені всі необхідні умови для проживання та розвитку дитини, яка має окреме спальне місце, шафу для одягу, книжки та іграшки за віком. Згідно з частинами 2, 8, 9, 10 статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до статей 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У частині 1 статті 9 Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Згідно з частиною першою статті 3 Конвенції в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Із частини 4 статті 29 ЦК України слідує, що місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Відповідно до статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Згідно з ч. 1, 2 статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Частиною першою статті 162 СК України передбачено, що якщо один із батьків або інша особа самочинно, без згоди другого з батьків чи інших осіб, з якими на підставі закону або рішення суду проживала дитина, змінить її місце проживання, у тому числі способом її викрадення, суд за позовом заінтересованої особи має право негайно постановити рішення і повернути її тому, з ким вона проживала. Дитина не може бути повернута лише тоді, коли залишення її за попереднім місцем проживання створювати реальну небезпеку для її життя та здоров`я або обставини змінилися так, що повернення суперечить її інтересам. Європейський суд з прав людини у свої практиці зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (п. 54 рішення ЄСПЛ у справі «Хант проти України», від 07 грудня 2006 року). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (п. 100 рішення ЄСПЛ у справі «Мамчур проти України», від 16 липня 2015 року). Аналіз наведених норм права та практики Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини (враховуючи, при цьому, сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо) та балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини й обов`язком батьків діяти в її інтересах. Враховуючи, що дитина проживає разом з батьком, який піклується про неї, забезпечує їй всі необхідні умови для виховання, розвитку і навчання, враховуючи вік малолітньої [PERSON] , яка на момент ухвалення рішення не може дати об`єктивної згоди на проживання з одним із батьків самостійно, суд дійшов висновку про наявність правових підстав, передбачених вказаними вище нормами матеріального права, для визначення місця проживання малолітньої [PERSON] разом з батьком, що буде відповідати найкращим інтересам дитини. Оскільки позов підлягає задоволенню, то відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесенні останнім судові витрати по справі. На підставі викладеного,

Outcome: approved