Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-13 00:00:00

Заявник звернулася до суду з заявою про видачу обмежувального припису, посилаючись на те, що вона проживала однією сім`єю без реєстрації шлюбу з [PERSON] за адресою його реєстрації: [ADDRESS] . Від сумісного проживання у них народилася дитина - [PERSON] , [INFO] , якого вони теж зареєстрували за вказаною адресою. Оскільки [PERSON] під час їх сумісного проживання систематично, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, вчиняв домашнє насильство психологічного, фізичного, та економічного насильства, що виражалося у словесних образах, нецензурній лайці, приниженні, погрозах фізичною розправою, залякуванні, контролю у пересуванні, ляпасах, стусанах, штовханні, шарпанні за волосся, нанесенні побоїв, киданні різноманітних предметів, то у серпні 2020 року вона вирішила розійтися з ним та разом з дитиною переїхала проживати за адресою її реєстрації: [ADDRESS] . Вона пропонувала [PERSON] зняти їх сина з реєстраційного обліку за його адресою та зареєструвати дитину за адресою її реєстрації, однак останній категорично проти цього. Незважаючи на той факт, що вони з дитиною проживають окремо від [PERSON] , останній не залишає їх у спокої та постійно її переслідує. Так, він періодично телефонує їй з погрозами забрати дитину, а також без попередження приїздить до них додому. По телефону та при особистих візитах до неї вдома висловлюється в її бік нецензурними словами, погрожує фізичною розправою. Коли вона намагалася не впускати останнього до себе додому, то він вибивав двері та намагався увірватися у будинок. Фізичне та психологічне насильство відбувається не тільки в межах її квартири, а і на вулиці. Таким чином, вона постійно перебуває у стресовому стані, оскільки погрози сприймає реально та побоюється за своє життя та життя дитини, оскільки перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння [PERSON] не контролює свої емоції та дії. Останнього навіть не хвилює те, що він вчиняє скандали в присутності їх малолітнього сина та це негативно впливає на психіку дитини. Після кожного візиту батька, який кричить на неї, дитина залякана та відноситься до свого батька з побоюваннями. Так, 29.06.2021 року у стані алкогольного сп`яніння [PERSON] в черговий раз приїхав до неї додому, вчинив сварку та намагався причинити їй тілесні ушкодження. З метою припинити протиправні дії з боку [PERSON] вона зверталася до поліції, однак це не дало жодного результату. Таким чином, вона зазнає домашнє насильство зі сторони [PERSON] , дуже його боїться та намагається уникати зустрічі з ним у зв`язку із його неадекватною та агресивною поведінкою. Просить видати обмежувальний припис стосовно [PERSON] , [INFO] , та встановити наступні заходи тимчасового обмеження: заборонити перебувати за адресою: [ADDRESS] , на строк 6 (шість) місяців; заборонити наближатись на відстань ближче 300 метрів до будинку [ADDRESS] , де проживає [PERSON] , [INFO] , а також інших місць частого її відвідування; заборонити особисто і через третіх осіб розшукувати [PERSON] , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому [PERSON] , переслідувати її та в будь- який спосіб спілкуватися з нею; заборонити вести листування, телефонні переговори з [PERSON] особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Заявник [PERSON] в судовому засіданні підтримала заяву та просила її задовольнити. Заінтересована особа- [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що останній раз він бачився з [PERSON] у грудні 2021 року, кола приїжджав до неї додому побачити сина. Після цього він жодного разу з нею не зустрічався. [PERSON] живе у м.Дніпро, він навіть не знає її адресу. Він намагався зв`язатися з нею по телефону для того, щоб вона надала можливість поспілкуватися із сином, але вона його блокує та не відповідає. На даній час і в подальшому він не має наміру переслідувати [PERSON] та приїжджати до неї додому, лише хоче вирішити питання щодо спілкування з дитиною. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, дійшов висновку, що заява задоволенню не підлягає, виходячи з наступного. Так, в судовому засіданні встановлено, що [PERSON] та [PERSON] проживали як чоловік та дружина без реєстрації шлюбу . Згідно із свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 17 вересня 2018 року сторони мають малолітню дитину - [PERSON] , [INFO] . Відповідно до Довідки про реєстрацію місця проживання виконавчого комітету Миколаївської сільської ради від 08 жовтня 2020 року № 3102 [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] з 2017 року по теперішній час. Згідно з повідомленням відділу поліції № 1 Синельниківського РУП ГУНП України в Дніпропетровській області від 06 вересня 2021 року №49-1/Б-11/8-2021 за заявою [PERSON] проведена перевірка щодо притягнення до адміністративної відповідальності її колишнього чоловіка і батька спільної дитини [PERSON] , який періодично вчиняє акти домашнього насильства відносно неї та її родини. Повідомлено, що в діях [PERSON] вбачаються ознаки адміністративного правопорушення за ст..173-2 (вчинення домашнього насильства). Відносно [PERSON] складено протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.173-2 КУпАП № ВАБ 122420, а також проведено профілактичну бесіду щодо недопущення вчинення ним повторних правопорушень. Постановою Покровського районного суду Дніпропетровської області від 27 вересня 2021 року [PERSON] визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП та накладено штраф у розмірі 170,00 грн. Постанова набрала законної сили 08 жовтня 2021 року. Судом також були досліджені аудіо-записи розмов між [PERSON] та [PERSON] , які відбувалися як в будинку, так і по телефон. Вказані розмови проходили на підвищених тонах, [PERSON] застосовувалася нецензурна лайка та образливі вислови, було чутно, що він перебуває у стані алкогольного сп`яніння. Останній не заперечував, що деяких записах дійсно його голос та такі розмови мали місце. Відповідно до ст.350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» Відповідно до ч.2 ст.3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» заявники відносяться до переліку осіб, на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству. Як зазначено в п.3, 6, 7, 8 ч.1, ст.1 цього Закону, домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Особа, яка постраждала від домашнього насильства - особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі. Кривдник - особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі. Обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Враховуючи положення Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАПта КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях. Частиною 2 ст. 26 Закону України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству» визначено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків, зокрема заборону наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою. Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків (оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи). Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців. Згідно з пунктом 3 частини першої статті 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності). Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків. Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків. Як зазначалось у постанові Верховного Суду від 13 лютого 2019 року у справі № 462/2318/18 суди під час вирішення такої заяви мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів дітей і батьків, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження одного із батьків у реалізації своїх прав відносно дітей у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви іншого з батьків. Судом було встановлено, що дійсно, під час спілкування з заявником [PERSON] у її відношенні зі сторони [PERSON] мало місце психологічне насильство , яке полягало у висловлюванні нецензурною лайкою, образі та приниженні. Але, суд вважає,що заявником не доведено суду ризиків настання насильства у майбутньому, а згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Інші форми домашнього насильства, про які зазначає заявник, а саме економічне та фізичне, не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду . Також було встановлено,що між колишніми співмешканцями існує спір (конфлікт) щодо порядку спілкуванні із спільною малолітньою дитиною, яка мешкає з матір`ю заявника в [ADDRESS] . Статтею 157 СК України встановлено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з дитиною. Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до статті 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Враховуючи, що спільна дитина сторін проживає за адресою: [ADDRESS] , тобто за адресою, де заявник просить заборонити перебування [PERSON] , суд вважає, що така заборона призведе до обмеження права батька у спілкуванні з дитиною , стосовно якої він не позбавлений батьківських прав та має право у відповідності до ст. 153СК України на спілкування з дитиною. Стосовно вимог щодо заборони наближатись [PERSON] до інших місць частого відвідування [PERSON] суд зазначає, що частиною першою статті 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування. У відповідності до ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» свобода пересування - право громадянина України, а також іноземця та особи без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, вільно та безперешкодно за своїм бажанням переміщатися по території України у будь-якому напрямку, у будь-який спосіб, у будь-який час, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Враховуючи, що заявником не конкретизовані місця частого її відвідування, така заборона призведе до необґрунтованого обмеження прав заінтересованої особи на вільне пересування, а тому зазначена вимога не може бути задоволена. Інші посилання заявника на її переслідування, телефонні погрози тощо та, відповідно, заявлені з цього приводу вимоги, суд вважає необгрунтованими та такими, що не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду. Таким чином, з урахуванням всіх обставин справи та наданих доказів, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні заяви в повному обсязі. Відповіднодо ч.3 ст.350-5 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, суд відносить на рахунок держави.

Outcome: dismissed