Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-12 00:00:00

Позивачі звернулись із вказаним позовом до суду та просять суд визнати дійсним правочин, реальним та виконаним договір купівлі-продажу нерухомого майна від 13 жовтня 1995 року №10397 квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , укладений на Одеській товарній біржі між відповідачами [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] та [PERSON] . При цьому позивачі мотивують свої позовні вимоги тим, що 13 жовтня 1995 року між відповідачами [PERSON] та [PERSON] та позивачами [PERSON] , [PERSON] особисто був укладений договір купівлі - продажу нерухомого майна №10397, а саме, 3-кімнатної квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , яка належала відповідачам на підставі свідоцтва про право власності, виданого УЖКХ виконкому Одеської міськради народних депутатів під №12-7315 від 4 жовтня 1995 року, зареєстрованого в МБТІ м. Одеси під №299 стр.55, кн.126 пр. від 05 жовтня 1995 року. Договір був укладений на Одеській товарній біржі. Місце розташування: м. Одеса, вул. Люстдорфська дорога, буд.140 корпус А. Квартиру продано за 965 828 000.00 карбованців, які були одержані відповідачами повністю до складання договору. Правочин обома сторонами повністю виконаний: відповідачами були звільнені всі приміщення, передані ключ, знялися з реєстрації за вказаною адресою. Ні заперечень, ні зауважень ніхто із сторін правочину не заявляв. Позивачі використовують квартиру для постійного проживання, [PERSON] зареєстрована за вказаною адресою, регулярно оплачують комунальні платежі та утримують квартиру в належному санітарно-технічному стані. На час укладення договору, ні позивачі, ні відповідачі не знали, що правочин в відповідності до ст. 47 ЦК (1963 року) підлягає нотаріальному посвідченню, оскільки на той час також був чинним Закон України «Про товарну біржу» , відповідно до ст.15 якого, правочини зареєстровані на біржі, подальшому нотаріальному посвідченню не підлягають. На теперішній час позивачам стало відомо, що договори купівлі-продажу, посвідчені на біржах нотаріуси вважають недійсними і до оформлення не приймають, тому [PERSON] та [PERSON] звернулась до суду за захистом моїх прав. Ухвалою Суворовського районного суду м.Одеси від 11 травня 2021 року було відкрито спрощене провадження по справі з викликом сторін по справі та надано відповідачам строк для подання клопотання про розгляд справи в загальному порядку. Окрім того відповідачам було надано строк для подання відзиву на позовну заяву. (а.с. 18,19). Окрім того, ухвалою Суворовського районного суду м.Одеси від 11 травня 2021 року витребувано від КП "Бюро технічної інвентаризації" Одеської міської ради інформаційну довідку чи проводилась реєстрація права власності в КП «Одеське міське бюро технічної інвентаризації» (ОМБТІ) за Договором №10397 від 13 жовтня 1995 року купівлі-продажу нерухомого майна за адресою: [ADDRESS] , котрий укладений на «Одеській товарній біржі». Позивачі в судове засідання не прибули та надали 22 червня 2021 року на адресу суду клопотання про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги підтримали та наполягали на задоволенні позову, проти ухвалення заочного рішення не заперечували. (а.с. 30,31). Відповідачі в судове засідання не прибули, про розгляд справи неодноразово повідомлялись за останнім відомим місцем реєстрації, причин неявки суду не сповістили та з заявою про відкладення розгляду справи до суду не звертались. Враховуючи вимоги ст. 223 ЦПК України та ст.6 Конвенції Про захист прав людини та основних свобод, ратифікованої Законом України 17.07.1997 року, з метою недопущення затягування розгляду справи, суд вважає за необхідне розгляд справи провести за відсутності відповідачів. Відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України, суд вважає за можливе ухвалити по справі заочне рішення за письмовою згодою позивачів. (а.с. 30,31). З`ясував обставини справи, дослідив та проаналізував матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі. Так, судом встановлено, що 13 жовтня 1995 року між відповідачами [PERSON] , котра діяла в своїх інтересах та інтересах неповнолітніх [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] ; [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] був укладений договір купівлі - продажу нерухомого майна №10397, а саме, 3-кімнатної квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , яка належала відповідачам на підставі свідоцтва про право власності, виданого УЖКХ виконкому Одеської міськради народних депутатів під №12-7315 від 4 жовтня 1995 року, зареєстрованого в МБТІ м. Одеси під №299 стр.55, кн.126 пр. від 05 жовтня 1995 року. Договір був укладений на Одеській товарній біржі. Місце розташування: м. Одеса, вул. Люстдорфська дорога, буд.140 корпус А. (а.с. 8,9). Квартиру продано за 965 828 000.00 карбованців, які були одержані відповідачами повністю до складання договору. Договір купівлі продажу нерухомого майна №10397 був посвідчений на Одеській товарній Біржі, що на той час не заборонялось законом і договір подальшого нотаріального посвідчення не потребував, що зазначено в самому договорі. Відповідно до законодавства України [PERSON] та [PERSON] зареєстрували право власності на квартиру в Одеському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості в реєстраційній книзі 154пр - стор. 12 - р. №298 17 жовтня 1995 року. (а.с. 9 на звороті, 38). Реєстрація договору купівлі-продажу на товарній біржі була обрана сторонами угоди, оскільки такий спосіб оформлення відповідав як нормам чинного на той час законодавства, так і існуючій практиці укладення договорів відчуження нерухомого майна, що підтверджується реєстрацією БТІ за позивачами права власності на нерухоме майно на підставі такого договору. (а.с. 9 на звороті, 38). Правочин обома сторонами повністю виконаний, відповідачами було звільнено квартиру, вони знялись з реєстрації за вказаною адресою. Ні заперечень, ні зауважень ніхто із сторін по правочину не заявляв. При вчиненні правочину всі дії сторін були спрямовані на встановлення цивільних прав та обов`язків, перехід права власності, всі сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, мали вільне волевиявлення, що відповідало внутрішній волі на досягнення наслідків, а саме купівлі-продажу квартири, правочини були реальними і вчинені у формі, дозволенній чинним законодавством України в 1995 році. На даний час у власників квартири виникла необхідність розпорядитися власним житлом, але вони дізналась, що нотаріуси відмовляють у реєстрації будь-яких правочинів за наявності таких договорів як у позивачів, з тієї причини, що вважають договір, засвідчений біржею недійсним. За такої причини позивачі не можуть реалізувати своє право власності у повному обсязі. При таких обставинах суд вважає, що позовні вимоги позивачів правомірні, основані на нормах ст. 47 ч.2 ЦК України в редакції 1963 року, що регулювала дані правовідносини на час укладення договору купівлі-продажу і підлягають задоволенню. Оскільки позивачі придбали вказану вище квартиру у свою власність у відповідачів, виконавши взяті на себе зобов`язання за договором купівлі - продажу. А відповідачі виконали зобов`язання по передачі квартири позивачам та виїхали з неї. Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. Враховуючи зазначене, суд вважає позовні вимоги [PERSON] , [PERSON] підставними та такими, що підлягають до задоволення в повному обсязі.

Outcome: approved