Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-11 00:00:00

1.Позиція позивача. У квітні 2021 року до провадження Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області надійшов зазначений позов, за яким позивач [PERSON] , просить: -стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] , аліменти у розмірі ј частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму на її утримання до досягнення дитини трирічного віку. В обґрунтування позову [PERSON] зазначила, що 16 червня 2017 року між нею та відповідачем [PERSON] , було укладено шлюб, зареєстрований Заводським районним у місті Кам`янське відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 209. Від даного шлюбу позивач та відповідач мають спільну малолітню дитину [PERSON] , [INFO] , який на даний час мешкає з рідною матір`ю. З лютого 2020 року сторони не підтримують шлюбні відносини, не ведуть спільного побуту, сім`я фактично припинила своє існування. Спільне життя не склалося через відсутність взаєморозуміння, різні погляди на сімейне життя. Як зазначила позивач, відповідач не надає матеріальну допомогу на утримання дитини у добровільному порядку. На даний час позивач не працює, знаходиться у відпустці по догляду за дитиною, єдиним джерелом доходу є допомога на утримання дитини, а тому, позивач змушена звернутися з даною позовною заявою до суду. 2. Позиція відповідача. Відповідач, [PERSON] сповіщений про дату, час та місце розгляду справи згідно до вимог ст.130 ЦПК України, в судові засідання не прибував, заяв та клопотань не подавав, причину неявки суду не повідомляв. Відповідач [PERSON] не скористався своїм правом та відзиву на позов не подав. 3. Процесуальні питання пов`язанні з розглядом справи. 07 квітня 2021 року позивач [PERSON] звернулася до Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області з позовом. 07 квітня 2021 року ухвалою Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області відкрито справу в порядку спрощеного позовного провадження. Позивач [PERSON] користуючись своїм правом подала заяву про проведення судового розгляду за своєю відсутності, підтримала заявлені позовні вимоги в повному обсязі. Відповідач [PERSON] , сповіщений про дату, час та місце розгляду справи згідно до вимог ст.130 ЦПК України, в судові засідання не прибував, заяв та клопотань не подавав, причину неявки суду не повідомляв. Відповідач [PERSON] не скористався своїм правом та відзиву на позов не подав. В зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється на підставі ч.2 ст.247 Цивільного процесуального кодексу України. 4. Фактичні обставини встановлені судом. Судом встановлено, що сторони [PERSON] та [PERSON] , перебувають у шлюбі, зареєстрованому 16 червня 2017 року Заводським районним у місті Кам`янське відділом реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 209, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] (а.с.11). Від даного шлюбу [PERSON] та [PERSON] мають спільну малолітню дитину [PERSON] , [INFO] , про що складено актовий запис № 993, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 03 червня 2019 року Соборним районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області (а.с.10). Відповідно до копії довідки про реєстрацію місця проживання особи виданої Начальником відділу реєстрації місця проживання фізичних осіб адміністрації Заводського району Кам`янської міської ради [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , з 19 лютого 1991 року (а.с.5). Позивач [PERSON] , [INFO] , громадянка України, що підтверджується копією паспорта громадянина України № [NUMBER] , виданим 01 вересня 2017 року, запис № 19870808-04403 (а.с.4). Відповідач [PERSON] , [INFO] , громадянин України, що підтверджується паспортом Громадянина України № [NUMBER] , виданим 22 травня 2017 року, запис № 19820616-03330 (а.с.7). Відповідно до копії Витягу є Єдиного державного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с.8). 5. Правові норми законодавства застосовані судом. Відповідно до ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Ст. 4 ЦПК України визначає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребування судом у передбачених цим Кодексом випадках. Ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. З урахуванням вимог\~ст. 263 ЦПК України\~судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі ст. 264\~ЦПК України\~під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог. Згідно ч.1\~ст.\~81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.4\~ст.77 ЦПК України\~суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Статтею 18 Конвенції передбачено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Статтею 75 СК України\~передбачено, що дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Непрацездатним вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є інвалідом I, II чи III групи. Один з подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом. Згідно із\~статті 84 СК України\~право дружини на утримання під час вагітності та у разі проживання з нею дитини», ч. 1 - дружина має право на утримання від чоловіка під час вагітності; ч. 2 - дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років; ч. 3 - якщо дитина має вади фізичного або психічного розвитку, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка до досягнення дитиною шести років; ч. 4 - право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу; ч. 5 - аліменти, присуджені дружині під час вагітності, сплачуються після народження дитини без додаткового рішення суду; ч. 6 - право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу. Стаття 85 СК України\~регулює правовідносини з припинення права дружини на утримання. Частина 4\~статті 84 СК України\~регламентує умову виникнення права дружини на утримання під час вагітності та у разі проживання з нею дитини - чоловік може надавати матеріальну допомогу. Принципове положення законодавця полягає у тому, що право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, і в разі розірвання шлюбу. Не перешкоджатиме виникненню цього права і застування інституту недійсності шлюбу у випадках, коли дружина не знала і не могла знати про перешкоди до реєстрації шлюбу. У\~Постанові Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів"\~зазначено, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. В постанові по справі № 750/9224/16-ц (провадження № 61-16837св18) від 13 червня 2018 року суд касаційної інстанції звернув увагу на те, що відповідно до частин другої та шостої\~статті 84 СК України\~дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років і в разі розірвання шлюбу. Згідно з частиною четвертою\~статті 84 СК України\~право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Згідно із ч. 1\~ст. 79 СК України, аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. У відповідності до ч.2\~ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи, що дозволило суду вважати за необхідне визнати його неявку з неповажних причин, провести заочний розгляд справи, розглянути справу на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до п.1 ч.1\~ст. 430 ЦПК України\~суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. 6. Висновки та мотиви прийнятого рішення. Подружнє життя це спільно прожитий час з коханою людиною, головне в якому, це розуміння та усвідомлення відповідальності за свою жінку або за свого чоловіку. Ця відповідальність полягає у тому, що внаслідок укладання шлюбу, кожний з подружжя бере на себе зобов`язання один перед одним, та стає головною підтримкою своїй «другій половинці» у моменти життєвих проблем, сімейних конфліктів, професійних криз та інших. У цьому випадку є необхідним також зазначити і про моральну підтримку, про підтримку в душевному плані. Але, паралельно даній підтримці, існує інша матеріальна, яка є необхідною з врахуванням періоду глобалізації, науково-технічного прогресу, нестабільності курсу валют від яких напряму залежить ціни на продукти харчування, а тому матеріальна допомога подружжя один одному полягає вже не у праві, а в обов`язку, адже якщо людина вирішила своє життя пов`язати з іншою особою, вона передбачає, що спільна допомога у вирішення матеріальних проблем чи потреб має бути вирішена спільно, або хоча б за участі іншого з подружжя. Припинення фактичного шлюбу (розірвання шлюбу) це фактично зміна сталого укладу життя не тільки подружжя, а і дитини, що пов`язана із комплексом питань, які прямо впливають життя кожного з члена сім`ї, не тільки морально, психологічно, а вимагають перерозподілу укладу життя, джерел забезпечення життєвих потреб кожного із членів сім`ї. Наявність або відсутність засобів для існування, прямо вимагає участі в цьому питанні іншого із колишнього подружжя, для забезпечення нормального життєвого рівня в тому числі того, з ким залишилася проживати дитина. Факт сплати\~коштів на\~утримання дитини,\~не є\~підставою для\~залишення іншого\~з подружжя\~без засобів\~для існування,\~тим більш\~не маючого\~ні джерела\~доходу,\~ні постійного\~місця роботи,\~ні відповідної\~освіти. Згідно зі статтями 18, 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. А тому, безумовним є необхідність усвідомлення того, що у разі якщо мати дитини з якою вона проживає, та яка безпосередньо піклується про її життєзабезпечення, соціальний розвиток і адаптацію, після припинення фактичного шлюбу з її батьком, здійснює організацію її побуту, розвитку, будучи сама позбавленою необхідних заходів для забезпечити свої життєвих потреб, не взмозі буде мати можливість виконувати свої обов`язки по відношенню до дитини необхідного рівня, приділяти їй належну увагу та приймати участь у її житті, в звичному для неї обсязі, що також прямо вплине на рівень та якість життя самої дитини. У Конституції України визначено, що Україна є соціальною державою (стаття 1); людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю; права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави; держава відповідає перед людиною за свою діяльність; утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави (стаття 3). Крім того, суд приймає рішення на підставі доказів, а тому сторони є вільними у вчиненні або не вчиненні своїх процесуальних прав як на подання відповідних доказів, так і на їх витребування судом за їх заявами (клопотаннями). Суд звертає увагу, що сторони будучи обізнані про предмет спору, мали достатньо часу на подання та збирання доказів, навіть з час відкриття провадження по справі, до прийняття рішення судом, але жодних доказів на наявність у позивача доходу за період після розірвання шлюбу по час винесення рішення судом, сторонами не подано та до справи не долучено. Як вбачається із матеріалів справи, відповідач доказів того, що він зовсім не має можливості надавати позивачці допомогу на її утримання до досягнення дитиною трьох років не надав, як і не надав доказів того, що він є непрацездатним і тому не може працювати та заробляти кошти. Також, суд враховує, що відповідач є працездатною, здоровою людиною. Передбачених законом підстав для звільнення [PERSON] від обов`язку утримання дружини судом не встановлено. При цьому, позивачем не надано суду доказів того, що відповідач\~має можливість з урахуванням свого матеріального становища сплачувати аліменти на її утримання до досягнення дитиною трьох років у зазначеному позивачкою розмірі. Враховуючи потреби позивачки-дружини, яка здійснює догляд за малолітньою дитиною та потребує матеріальної підтримки від чоловіка-батька, виходячи із засад розумності виваженості та справедливості,\~проаналізувавши зазначені вище обставини у їх сукупності суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню аліменти в розмірі 1/6 частки його заробітку (доходу) починаючи з дати подання позовної заяви, тобто з 07 квітня 2021 року, і до досягнення дитиною трьох років, тобто до [INFO] . 7. Розподіл судових витрат між сторонами. Відповідно до п. 3 ч. 1\~ст. 5 Закону України «Про судовий збір»\~від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення. Отже, у зв`язку з тим, що позивач звільнена від сплати судового збору відповідно до вимог\~ст. 5 Закону України "Про судовий збір", судовий збір на користь держави компенсується за рахунок відповідача. Суд вважає за необхідне стягнути з відповідача [PERSON] на користь держави судовий збір у розмірі 908 (дев`ятсот вісім) гривень 00 копійок.

Outcome: partial