Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-16 00:00:00

позивач звернулася до суду з вищезазначеним позовом, який мотивує тим, що 26 жовтня 2004 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Перечинського районного управління юстиції Закарпатської області, актовий запис № 45, уклала шлюб з відповідачем, від якого у них народився син [PERSON] , [INFO] . На даний час причиною звернення з даною позовною заявою слугувало те, що спільне життя не склалося, оскільки вони з відповідачем мають різні погляди на сімейне життя та обов`язки, він зловживав спиртними напоями, що у свою чергу призводило до частих непорозумінь та сварок. В результаті наша сім`я почала поступово руйнуватися, вона втратила до чоловіка почуття поваги, довіри та любові, з квітня 2019 року вони припинили спільне проживання та ведення спільного господарства. Згідно судового наказу № 304/1089/19 від 16 липня 2019 року з відповідача стягнуто аліменти на утримання сина. За таких обставин вважає примирення неможливим, подальше збереження шлюбу буде суперечити її інтересам та інтересам їх спільної дитини, а відтак просить позов задовольнити.\~\~ У судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася, однак подала суду заяву, в якій просила розглянути справу без її участі, позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судове засідання також не з`явився, попередньо подавав суду заяву про визнання позовних вимог у повному обсязі, а також просив не надавати їх подружжю строк для примирення. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи та подані сторонами заяви, суд приходить до такого висновку. Встановлено, що 26 жовтня 2004 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб у відділі реєстрації актів цивільного стану Перечинського районного управління юстиції Закарпатської області, актовий запис № 45, про що свідчить свідоцтво про одруження серії [NUMBER] , видане відділом реєстрації актів цивільного стану Перечинського районного управління юстиції Закарпатської області 26 жовтня 2004 року (а. с. 3). Також встановлено, що за час перебування в шлюбі у сторін народився син [PERSON] , [INFO] , що стверджується копією свідоцтва про народження, виданим Перечинським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. І.Франківськ) серії [NUMBER] від 08 вересня 2020 року (а. с. 7). Крім цього встановлено, що подружнє життя у сторін не склалося, про що свідчать ті обставини, що позивач та відповідач сімейних стосунків не підтримують, майже два роки спільно не проживають. Неявку сторін у судове засідання суд розцінює як байдуже ставлення до шлюбу. Наведене дозволяє суду зробити висновок про те, що сторони втратили почуття поваги, любові та довіри один до одного і їх сім`я розпалася остаточно. Умови для їх примирення відсутні, а цей шлюб є формальним і подальше його збереження суперечить інтересам сторін та інтересам їх дитини. Стаття 51 Конституції України передбачає, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Аналогічні приписи викладені у ст. 24 СК України, у якій, крім іншого передбачено, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Виходячи зі змісту ч. 3, 4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість\~\~ і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно ст. 24 цього Кодексу шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. За правилами ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу, згідно якої позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 цього Кодексу суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їх інтересам та інтересам спільної дитини, суд вважає, що шлюб між ними слід розірвати. Щодо вимоги позивача залишити їй після розірвання шлюбу прізвище « [PERSON] », то суд таку не вирішує, оскільки згідно з положеннями ч. 8 ст. 294 ЦПК України у рішенні суду про розірвання шлюбу зазначається про вибір прізвища тим з подружжя, який змінив прізвище під час державної реєстрації шлюбу, що розривається, в той час як позивач при реєстрації шлюбу прізвище не змінювала.\~ Згідно ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а відтак з відповідача підлягають стягненню понесені позивачем та документально підтверджені судові витрати в розмірі 908 грн сплаченого судового збору.

Outcome: approved