Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-04 00:00:00

24 квітня 2020 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшов позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення грошових коштів. В обґрунтування зазначено, що 20 липня 2016 року між [PERSON] в якості Позичальника та [PERSON] в якості Позикодавця було укладено договір позики грошей, відповідно до якого позивачка отримала від відповідача кошти на суму 1 475 000 грн., що в еквіваленті становило 59 000 дол. США. Сторони домовились, що позивач повинен повернути зазначену суму коштів до 20.01.2017 року. Відповідно до умов пункту 3 та 3.2. договору позики, повернення позики повинно відбуватись за графіком: рівними частинами по 1500,00 доларів США щомісяця до 20 числа поточого місця починаючи з липня 2016 року по 20 грудня 2016 року. Решту суми у розмірі 50000,00 доларів США - до 20 січня 2017 року. Договір було посвідчено 20 липня 2016 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чужовською Н.Ю. за реєстровим № 1638. 20 липня 2016 року між відповідачем - іпотекодержателем за договором та [PERSON] - іпотекодавцем за договором був укладений Іпотечний договір (без випуску заставної), посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чужовською Н.Ю. за реєстровим № 1639. Відповідно до умов даного договору [PERSON] передала у іпотеку [PERSON] квартиру [ADDRESS] . Також, 20 липня 2016 року між сторонами був укладений Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чужовською Н.Ю. за реєстровим № 1641. [PERSON] виконала зобов`язання частково у сумі 6000,00 доларів США, наприкінці грудня 2016 року вона захворіла, та повідомила кредитора про неможливість вчасного виконання своїх обов`язків за договором, та усно домовилась із ним про відстрочку. Однак, 25 січня 2017 року [PERSON] звернувся до [PERSON] із заявою-попередженням (посвідченим приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чужовською Н.Ю. за № 44), в якому довів до відома [PERSON] , що вона порушила вимоги п 3 та п. 3.2. Договору позики грошей, а саме - не повернуто частину позиченої суми грошей, яка складає 1 443 290, 00 грн., що еквівалентно 53 000, 00 доларів США. Вказане повідомлення [PERSON] отримала в цей же день 25.01.2017 року про що зробила на ньому розписку наступного змісту: «Отримала особисто, з правовими наслідками ознайомлена та погоджуюся з ними». 26.05.2017 року [PERSON] звернув стягнення на предмет іпотеки - квартиру [ADDRESS] , шляхом реєстрації за собою права власності на предмет іпотеки. Позивач вважає, що відповідач порушив права [PERSON] , не повернувши різницю між заборгованістю та ринковою вартістю предмета іпотеки, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з даним позовом. Ухвалою суду від 28 квітня 2020 року позов залишено без руху. 07 травня 2020 року від представника позивача до суду надійшло клопотання про відстрочення судового збору. Ухвалою суду від 13 травня 2020 року заяву [PERSON] задоволено. Відстрочено [PERSON] сплату судового збору до ухвалення судового рішення по справі. Відкрито провадження по справі, встановлено загальний порядок розгляду справи. 13 липня 2020 року від представника [PERSON] до суду надійшов відзив на позовну заяву. В обґрунтування зазначено, що відповідач позов не визнає. За договором позики грошей від 20.07.2016 року позивачка позичила у відповідача 59 000 доларів США та зобов`язалась повернути цю позику до 20 числа кожного місяця, починаючи з 20.07.2016 року по 20.12.16 року- у гривні в еквіваленті 1500 доларів США, решту суми в еквіваленті 50000 доларів США - по 20.01.2017 року включно. Тобто строк користування позикою сплинув 20.01.2017 року та на зазначену дату у відповідності до умов договору позики грошей від 20.07.2016 року позивачка фактично здійснила наступні платежі: 20.07.16 р., 20.08.16 р, 20.09.16 р., 20.10.16 р. - повернення часток позики у гривні в еквіваленті 1500 доларів США, разом в еквіваленті 6000 доларів США. Платежі, що мали відбутись 20.11.2016 року, 20.12.2016 року та решту суми в еквіваленті 50000 доларів США до 20.01.17 року позивачкою здійсненими не були. Пунктом 8 договору позики грошей від 20.07.2016 року передбачено, що якщо позичальник своєчасно не поверне суму позики або її частину у встановлений строк, позичальник зобов`язаний сплатити на вимогу позикодавця суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, 100 % річних від простроченої суми, а також пеню у розмірі 1,5 % від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання за кожний день прострочення та за кожне відповідне неналежне виконання умов цього договору. Надавши розрахунок Відповідач зазначає, що станом на 20.01.2017 року невиконане грошове зобов`язання позивача перед відповідачем за договором позики грошей від 20.07.2016 р. склало 1 509 072, 31 грн. За подальшу прострочку виконання у відповідності до вимог ч.2 ст. 625 ЦК України вказане грошове зобов`язання позивачки щоденно зростало на встановлені договором 100% річних від простроченої суми (100 % річних = 0,27 % щоденно; з 21.01.17 р. по 26.05.2017 р. минуло 127 днів; 0,27 % від 1 509 072, 31 грн = 4074,50 грн; 4074,50 грн х 127 днів = 517 460, 90 грн.). Тобто станом на час фактичного задоволення вимог відповідача, яке відбулося 26.05.2017 року, загальний розмір зобов`язання позивача за договором та законом складав 2 026 533, 21 грн, без врахування встановленого індексу інфляції за весь час прострочення. За звітом про незалежну оцінку майна вартість предмету іпотеки станом на 15.05.2017 року було визначено в розмірі 1 655 386,00 грн, і саме цю вартість іпотекодержатель вважає такою, за якою у відповідності до умов договору про задоволення вимог іпотекодержателя від 20.07.2016 року ним 26.05.2017 року було зареєстроване право на предмет іпотеки. Таким чином 26.05.2017 року відповідач за рахунок предмету іпотеки вартістю 1 655 386,00 грн задовольнив свої законі вимоги в загальному розмірі 2 026 533, 21 грн. Таким чином відповідач впевнений, що під час визначення загального розміру своїх вимог на час їх задоволення шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки він діяв у повній відповідності до вимог законодавства та умов укладених з позивачем договорів. На підставі викладеного відповідач відхиляє позовні вимоги, просить суд в задоволенні позову відмовити в повному обсязі. 05 листопада 2020 року від представника позивача до суду надійшла заява про збільшення позовних вимог. Позивач просив стягнути з Відповідача грошові кошти у розмірі 28 573,22 доларів США, що еквівалентно 816 699, 95 гривень за офіційним курсом НБУ 28,5827 гривень за 1 долар США станом на 03.11.2020 року. Також був наданий Висновок експерта № 51/20 за результатами проведення судової оціночно-будівельної експертизи від 12 травня 2020 року. 05 листопада 2020 року від представника позивача до суду надійшли письмові пояснення щодо доводів про нарахування ним відсотків за прострочення виконання кредитних зобов`язань. Зазначив, що оскільки письмова заява попередження (іпотечна вимога) від 25.01.2017 року не містить вимогу про сплату процентів, інших належних доказів пред`явлення такої вимоги не надано до суду, тому представник дійшов висновку про те, що такого обов`язку у позивача не виникало. Також зазначив, що нарахування кредитором відсотків на прострочену заборгованість після отримання іпотекодавцем іпотечної вимоги, що є передумовою для звернення стягнення є необґрунтованим та таким, що порушує права іпотекодавця, який погодився із правовими наслідками отримання іпотечної вимоги та подальшого звернення стягнення на предмет іпотеки та призводить до штучного збільшення процентів, розмір яких не виконує компенсаційну функцію та призводить до дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін. 04 лютого 2021 від представника [PERSON] до суду надійшли пояснення на заяву про збільшення позовних вимог. В обґрунтування зазначено, що за пунктом 12 договору про задоволення вимог іпотекодержателя від 20.07.2016 року сторони домовились, що вартість Предмету іпотеки, за якою Іпотекодержатель набуває його у власність, або продає від свого імені в рахунок виконання основного зобов`язання, становить 1 611 034 грн. На момент переходу права власності вищезазначена вартість має бути уточненою на підставі оцінки, здійсненої суб`єктом оціночної діяльності, якого визначає іпотекодержатель. Так, за відповідним звітом про незалежну оцінку майна ринкова вартість Предмету іпотеки станом на 15.05.2017 року було визначено в розмірі 1 655 386,00 грн. Позивач зазначену незалежну оцінку Предмета іпотеки не оскаржував, і саме з урахуванням встановленою оцінкою ринкової вартості іпотекодержатель у відповідності до умов договору про задоволення вимог іпотекодержателя від 20.07.2016 року отримав задоволення своїх вимог за рахунок Предмету іпотеки. В заяві про збільшення вимог позивач посилається на висновок експерта за результатами проведення судової оціночно-будівельної експертизи № 51/20 від 12.05.2020 року за яким було визначено ринкову ціну Предмета іпотеки на 26.05.17 р. у розмірі 2 226 896 грн. Але відповідач впевнений, що Висновок експерту не є неспроможним доказом в цій справі з наступних причин. Так, з Висновку експерта визначається що дослідження проводилось в період з 07.05.2020 року (дата замовлення) по 12.05.20 року (дата складання Висновку) на підставі наданих на дослідження копій технічного паспорту та свідоцтва про право власності на Предмет іпотеки, але для встановлення технічного стану Предмету іпотеки на 26.05.2017 року експертом були використані дані невизначеного джерела походження. При цьому у Висновку немає обґрунтувань, за якими експерт дійшов до висновку що зазначені дані є достовірними та стосуються саме об`єкту дослідження (Предмету іпотеки); також немає посилання на вивчення обставин наявності/відсутності змін, які за вказаний період часу були внесеними в Предмет іпотеки та суттєвим чином вплинули на його технічний стан (ремонт, реконструкція, інше). З Висновку експерта неможливо визначити, яким чином експертом було встановлено технічні характеристики Предмету іпотеки щодо будівельних матеріалів та конструкцій, які зазначені ним в таблиці № 1 (сторінка 6 Висновку експерта), та чи відповідають наведені характеристики стану Предмету іпотеки саме на 26.05.2017 року.За такими обставинами відповідач впевнений, що технічний стан Предмету іпотеки був визначений експертом, як «добрий» в неправомірний спосіб, на підставі недостовірних відомостей, та є помилковим. При цьому технічний стан Предмету іпотеки є його такою особливістю, яка має важливе значення для вірного визначення його ринкової вартості шляхом порівняльного підходу, що був застосований експертом (сторінка 13 Висновку експерта). До того ж, як вбачається з Висновку експерта (сторінка 19) за проведеним дослідженням було встановлено найбільш ймовірну ринкову вартість Предмету іпотеки, тобто його результат є припущенням, а не фактичною обставиною. Проте під час здійснення незалежної оцінки 15 травня 2017 року оцінювач безпосередньо проводив огляд і фотофіксацію Предмету іпотеки, визначав його технічний стан та усі інші фактори, які мають значення для визначення його дійсної ринкової вартості на дату дослідження, що доводиться змістом відповідного звіту (копія додана до відзиву на позов). При цьому в справі немає доказів, за якими б визначалася недостовірність або сумнівність результату незалежної оцінки Предмету іпотеки. 04 лютого 2021 року від представника позивача до суду надійшла заява про виклик експерта для надання усних пояснень щодо його висновку. В судовому засіданні 19 березня 2021 року судом протокольно задоволено клопотання про виклик експерта в судове засідання та зобов`язано представника відповідача забезпечити явку експерта. Закрито підготовче судове засідання та призначено справу до розгляду по суті. 05 серпня 2021 року в судовому засіданні [PERSON] та її представник адвокат Мастістий І.А. позов підтримали та просили задовольнити, надавши пояснення по суті позову. Представник [PERSON] заперечував, просив відмовити в задоволенні позовних вимог, надавши свої заперечення щодо позову. В судове засідання 05 січня 2022 року з`явився представник позивача адвокат Мастістий І.А., позов підтримав та просив задовольнити. Представник відповідача адвокат Авраменко О.А. заперечував, просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Дослідивши матеріали цивільної справи у їх сукупності, повно і всебічно з`ясувавши обставини, вислухавши думки сторін, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 20 липня 2016 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики грошей, відповідно до якого позивачка отримала від відповідача кошти на суму 1 475 000 грн., що в еквіваленті становило 59 000 дол. США. Сторони домовились, що позивач повинен повернути зазначену суму коштів в повному обсязі до 20.01.2017 року. Пунктом 3.2. договору передбачено, що повернення позиченої суми грошей повинно вчинятися за наступними графіком: до 20 числа кожного місяця, починаючи з 20.07.2016 року по 20.12.2016 року у гривні, що в еквіваленті, за домовленістю сторін становитиме 1 500 доларів США, а решту суми у гривні, що в еквіваленті, за домовленістю сторін, становитиме 50 000 доларів США - по 20.01.2017 року. Пунктом 8 зазначеного договору передбачено, що якщо Позичальник своєчасно не поверне суму позики (та/або її частину) у встановлений строк Позичальник зобов`язаний сплатити на вимогу позикодавця суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, 100% (сто процентів) річних від простроченої суми, а також пеню у розмірі 1,5від суми невиконаного або неналежного зобов`язання, за кожний день прострочення та за кожне відповідне неналежне виконання умов цього договору. Договір було посвідчено 20 липня 2016 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чужовською Н.Ю. за реєстровим № 1638. 20 липня 2016 року між відповідачем - іпотекодержателем за договором та [PERSON] - іпотекодавцем за договором був укладений Іпотечний договір (без випуску заставної), посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чужовською Н.Ю. за реєстровим № 1639. Відповідно до умов даного договору позивачка передала у іпотеку Іпотекодержателю квартиру [ADDRESS] , яка в цілому складається з: трьох житлових кімнат, житловою площею 54,7 кв. м., загальною площею 82,6 кв.м.. Згідно п. 2.3 Договору іпотеки сторони оцінили Предмет Іпотеки, за взаємною згодою, з урахуванням ринкових цін у розмірі 1 611 034 гривень 0 копійок. При цьому Сторони, згодні з тим, що Вартість предмету іпотеки, зазначена у цьому пункті договора є умовною вартістю Предмета іпотеки на момент передачі його іпотеку. Реалізація предмета іпотеки у випадку примусового стягнення (виконавчий напис, судове рішення, або досудове врегулювання) буде здійснюватися за цінами, що реально склалися на аналогічне Предмету іпотеки майно в момент його реалізації, на підставі оцінки, здійсненої суб`єктом оціночної діяльності згідно діючого законодавства України. А також у випадку реалізації Предмету іпотеки вартість може бути зменшена на сплачену суму боргу, яка підтверджується відповідними розписками, а також на суму загальнообов`язкових платежів (податків, зборів тощо), які повинен буде сплатити при цьому Іпотекодержатель. Також, 20 липня 2016 року між сторонами був укладений Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чужовською Н.Ю. за реєстровим № 1641. Вказані договори є дійсними та не скасованими. З матеріалів справи вбачається та не оспорюється учасника справи, позивачка фактично здійснила наступні платежі: 20.07.2016 року, 20.08.2016 року, 20.09.2016 року, 20.10.2016 року у гривні в еквіваленті 1500 доларів США, разом в еквіваленті 6000 доларів США. Платежі, що мали відбутись 20.11.2016 року, 20.12.2016 року та решту суми в еквіваленті 50 000 доларів США до 20.01.2017 року позивачкою здійсненими не були. 25 січня 2017 року [PERSON] звернувся до [PERSON] із заявою-попередженням, яка посвідчена приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чужовською Н.Ю. за № 44), в якому довів до відома [PERSON] , що вона порушила п. 3 та п. 3.2. Договору позики грошей, а саме - не повернула частину позиченої суми грошей, яка складає 1 443 290, 00 гривень, що еквівалентно 53 000,00 доларів США. У зв`язку із вищевикладеним та згідно п.3 та п. 7 Договору позики грошей, просив Позивача виконати умови вищезазначеного договору позики грошей та на протязі 30 днів з дня отримання цього повідомлення, повернути частину позиченої суми грошей у гривні, що буде еквівалентна, за курсом встановленим Національним банком України станом на день повернення позики, сумі 53 000 доларів США, а також сплатити пеню, розмір якої передбачено п. 8 вищевказаного договору позики грошей, остаточна сума якої буде уточнена на дату звернення стягнення. Також, зазначено, якщо у строк 30 днів, з дня отримання цього повідомлення, [PERSON] не будуть виконані вищевказані вимоги, то [PERSON] буде звернуто стягнення на нерухомість, а саме: квартиру [ADDRESS] . Вказане повідомлення [PERSON] отримала в цей же день 25.01.2017 року про що зробила на ньому розписку наступного змісту: «Отримала особисто, з правовими наслідками ознайомлена та погоджуюсь з ними». Позивачем не оспорюється, що вона була ознайомлена з заявою-попередженням саме 25.01.2017 року. Як вбачається з матеріалів справи та не спростовується учасника справи, у подальшому 26 травня 2017 року [PERSON] зареєстрував та набув право власності на нерухоме майно, а саме на квартиру [ADDRESS] . Так, в матеріалах справи є Висновок про незалежну оцінку майна від 15 травня 2017 року, складений ПП «Брокбізнесконсалт» щодо майна за адресою: [ADDRESS] , з якого вбачається, що ринкова вартість трьохкімнатної квартири загальної площі 82, 60 кв.м, яка належить гр. України фізичній особі [PERSON] , розташованої за адресою: [ADDRESS] станом на 15.05.2017 року без врахування ПДВ - 20% складає 1 655 386,00 гривень, що за курсом НБУ на дату оцінки - 26, 474312 гривень за 1$ США складає 62 528, 00 доларів США. Суд вбачає, що позивачка вважає, що відповідач порушив її права, не повернувши різницю між заборгованістю та ринковою вартістю предмета іпотеки, у зв`язку з чим і звернулась з даним позовом надавши до суду Висновок експерта № 17/18 за результатами проведення судової оціночно-будівельної експертизи від 05 лютого 2018 року, який складено судовим експертом Ковальчук О.У., з якого вбачається, що ринкова вартість квартири [ADDRESS] на час проведення експертизи складає 2 250 520 гривень. Також Позивачем було надано до суду Висновок експерта № 51/20 за результатами проведення судової оціночно-будівельної експертизи від 12 травня 2020 року, який складено судовим експертом Ковальчук О.І., з якого вбачається, що ринкова вартість квартири [ADDRESS] станом на 26.05.2017 року становила 2 226 896 гривень. Вирішуючи спір суд виходить з наступного. Завданням цивільного судочинства відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом, у передбачених ЦПК України випадках. Відповідно до ч.1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Пленум Верховного Суд України у п. 11 Постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року № 11 роз`яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів. Разом з тим, Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Відповідно до вимог ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Згідно з ч. 1 ст. 35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки, ч. 1 ст. 36 Закону України «Про іпотеку». Частиною 1 ст. 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання. Суд дійшов висновку про те, що відповідачем було дотримано умови іпотечного договору та правомірно звернено стягнення на предмети іпотеки, чого не заперечував також позивач у своїй позовні заяві. Що також встановлено рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 14 листопада 2018 року по справі № 522/11904/17 та постановою Одеського апеляційного суду від 13 лютого 2020 року, якою апеляційну скаргу [PERSON] залишено без задоволення, а рішення Приморського районного суду м. Одеси від 14 листопада 2018 року залишено без змін. Суд не приймає до уваги твердження позивача, що [PERSON] відмовлявся прийняти належне виконання у сумі 53 000 доларів США, усно мотивуючи це тим, що 53 000 доларів США вже недостатньо для повного погашення його вимог, оскільки доказування не може ґрунтуватись на припущеннях, а докази повинні бути належні та допустимі. Що стосується позовних вимог в частині стягнення перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя суд виходить з наступного. Вимогами ч. 5 ст. 37 Закону України «Про іпотеку» визначено, що іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності. У разі набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержатель зобов`язаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя. Вимога щодо проведення оцінки вартості предмета іпотеки на момент набуття його у власність спрямована на захист прав іпотекодавця, оскільки у разі набуття права власності на предмет іпотеки вартістю вищою, ніж розмір забезпечених іпотекою вимог, іпотекодержатель зобов`язаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром таких вимог. Як вже зазначалось, [PERSON] фактично здійснила наступні платежі: 20.07.2016 року, 20.08.2016 року, 20.09.2016 року, 20.10.2016 року у гривні в еквіваленті 1500 доларів США, разом в еквіваленті 6000 доларів США. Платежі, що мали відбутись 20.11.2016 року, 20.12.2016 року та решту суми в еквіваленті 50 000 доларів США до 20.01.2017 року позивачкою здійсненими не були. Суд частково погоджується з розрахунками Відповідача які були надані разом з відзивом на позовну заяву, у зв`язку з чим робить свої розрахунки щодо заборгованості [PERSON] перед [PERSON] за Договором позики грошей від 20 липня 2016 року. Так станом на 20.01.2017 року, заборгованість позивача перед відповідачем за курсом 27,25 грн за 1 долар США складала: -загальна сума неповернутої позики: еквівалент 53000 доларів США, 1 443 290 грн; -пеня 1,5% за 98 день прострочки сплати частини позики в розмірі, еквівалентному 1500 доларів США (41 625 грн), яка мала бути сплаченою до 20.11.16 р.: 624,38 грн х 61 день = 61189,24 грн, та 100% річних (0,27% за день) від 41 625 грн: 112,39 грн х 98 день = 11 014,22 грн; -пеня 1,5% за 68 день прострочки сплати частини позики в розмірі, еквівалентному 1500 доларів США (41 625 грн), яка мала бути сплаченою до 20.12.16 р.: 624,38 грн х 68 день = 42 457, 84грн, та 100% річних (0,27% за день) від 41 625 грн: 112,39 грн х 68 день = 7 642, 52 грн Тобто, станом на 20.01.2017 року невиконане грошове зобов`язання позивача перед відповідачем за договором позики грошей від 20.07.2016 року разом склало 1 565 593, 82 грн. Як зазначалось раніше, 25 січня 2017 року [PERSON] звернувся до [PERSON] із заявою-попередженням щодо виниклої заборгованості на підставі Договору позики грошей від 20.07.2016 року. Доводи [PERSON] щодо збільшення заборгованості [PERSON] по штрафним санкціям до моменту фактичного задоволення вимог відповідача, а саме до 26.05.2017 року не заслуговують уваги, оскільки [PERSON] не був позбавлений права звернути стягнення на предмет іпотеки вже з 26 лютого 2017 року, тобто по закінченню строку, який передбачений був заявою-попередженням від 25 січня 2017 року, а відтак суд робить розрахунки до 26 лютого 2017 року (31 день з моменту ознайомлення [PERSON] з заявою-попередженням). У зв`язку з чим фактично зіставивши Висновок про незалежну оцінку майна від 15 травня 2017 року, складений ПП «Брокбізнесконсалт» щодо майна за адресою: [ADDRESS] , з якого вбачається, що ринкова вартість трьохкімнатної квартири загальної площі 82, 60 кв.м, станом на 15.05.2017 року без врахування ПДВ - 20% складає 1 655 386,00 гривень, що за курсом НБУ на дату оцінки - 26, 474312 гривень за 1$ США складала 62 528, 00 доларів США та заборгованості [PERSON] перед [PERSON] на момент звернення з заявою-попередженням у сумі 1 443 290 гривень 00 копійок, що в еквіваленті, за курсом, встановленим Національним банком України станом на 25.01.2017 року становило 53 000 доларів США та з врахуванням пені та 100% відсотків річних, про які був попереджений позивач, у сумі 122 303, 82 гривень, суд вбачає різницю між вартістю іпотечного майна та заборгованістю позивача перед відповідачем в сумі 89 792, 18 гривень (1 655 386,00 гривень (вартість майна станом на 15 травня 2017 року) - 1 565 593, 82 гривень (розмір заборгованості станом на день звернення з заявою-попередженням)= 89 792, 18). За таких обставин, враховуючи вищезазначене, на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, та врахувавши характер спірних правовідносин, суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог. У зв`язку з чим, з відповідача на користь позивача слід стягнути 80 812,96 гривень, що буде 90 відсотками перевищення вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог. Поряд з цим, суд приймає до уваги, що про наявність Висновку про незалежну оцінку майна від 15 травня 2017 року Позивачу було відомо, будь які заперечення щодо зазначеного висновку в матеріалах справи відсутні, у зв`язку з чим, слід застосовувати саме цей висновок, а не висновки які були зроблені Позивачем відповідно в 2018 році та в 2020 року Окрім вищевказаних обставин, висновки експертів різняться, у зв`язку з чим, суд з метою забезпечення рівності сторін по справі, вважає, що Висновок який складений якнайближче до дати звернення стягнення на предмет іпотеки заслуговує врахування при винесенні рішення по суті. Згідно ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так, ухвалою суду було від 13 травня 2020 року заяву [PERSON] задоволено. Відстрочено [PERSON] сплату судового збору до ухвалення судового рішення по справі. Як вже зазначалось, представником позивача 05 листопада 2020 року було подано заяву про збільшення позовних вимог, в частині суми стягнення з відповідача 816 699, 95 гривень. З огляду на вищевикладене, суд на підставі ст. 4 ЗУ «Про судовий збір» розраховує суму судового збору відносно заяви про збільшення позовних вимог. У зв`язку з частковим задоволенням вимог [PERSON] у розмірі 80 812 гривень 96 копійок на сторони слід покласти пропорційно витрати по сплаті судового збору.

Outcome: partial