Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-20 00:00:00

Позивачка [PERSON] , в особі представниці Спіжавки А.Ю. звернулася до суду із позовною заявою до [PERSON] , в якій просила : визнати об`єкт незавершеного будівництва (житловий будинок з господарськими будівлями), що розташований за адресою: [ADDRESS] та легковий автомобіль ВАЗ 211540, 2011 року випуску, колір сірий, об`єм двигуна: 1596, тип кузова: седан, реєстраційний номер [NUMBER] об`єктами спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] , як майно подружжя, шлюб між якими розірвано; визнати [PERSON] , [INFO] співзабудовникомпобудованого під час шлюбу, але не введеного в експлуатацію об`єкта незавершеного будівництва (житлового будинку з господарськими будівлями за адресою [ADDRESS] ); визнати за [PERSON] , [INFO] право власності на 1/2 частку в об`єкті незавершеного будівництва (житлового будинку з господарськими будівлями) за адресою: [ADDRESS] ; визнати договір купівлі-продажу автомобіля ВАЗ 211540, 2011 року випуску, колір сірий, об`єм двигуна: 1596, тип кузова: седан, реєстраційний номер [NUMBER] укладений 11.08.2018 між [PERSON] та [PERSON] недійсним; стягнути грошову компенсацію з [PERSON] , [INFO] на користь [PERSON] , [INFO] в рахунок 1/2 частини вартості автомобіля марки ВАЗ 211540, 2011 року випуску, колір сірий, об`єм двигуна: 1596, тип кузова: седан, реєстраційний номер [NUMBER] тобто 45000,00 (сорок п`ять тисяч) гривень 00 копійок. В обґрунтування позову посилалася на те, що вона перебувала в зареєстрованому шлюбі із [PERSON] у період із 01.09.2000 по 06.09.2018. Одразу після укладення шлюбу вони спільною сім`єю проживали в орендованій квартирі в м. Чернівці. У 2002 році вона із відповідачем поїхали на заробітки до Португалії. Всі зароблені кошти накопичували для облаштування власного житла. В грудні 2003 року на Україну повернулася вона, а відповідач повернувся в січні 2004 року. [INFO] в них народився син- [PERSON] . Протягом восьми місяців спільною сім`єю проживали в будинку [PERSON] , а в цей же час здійснювали ремонт в будинку бабки відповідача , що розташований в [ADDRESS] . У вказаний період ними були здійснені наступні роботи: проведено газ, побілено стіни, поміняно вікна, поміняно електропроводку, замінено вхідні двері, придбано нові меблі. 02.02.2005 між [PERSON] та його бабусею [PERSON] було укладено договір довічного утримання(ідогляду), який був посвідчений нотаріусом Заставнівської нотаріальної контори Малітовською Т.М. Згідно вказаного договору у власність набувача перейшов житловий будинок під літ.»А», саманний, загальною площею 50,60 кв.м. , житловою площею 22,30 кв.м., літня кухня літ. «Г», сараї літ. «Б», «В», вбиральна літ.»Д», огорожа №1-2, що знаходиться в [ADDRESS] . Зазначене майно за реєстроване в Заставнівському РБТІ на праві приватної власності за [PERSON] в реєстровій книзі №2 стор.№7 , реєстровий №207. У листопаді 2005 році вона із відповідачем та дитиною переїхали проживати у вищевказаний будинок, де згодом і були зареєстровані. Рішенням виконавчого комітету Малокучурівської сільської ради №4/33 від 17.04.2008 , розглянувши заяву [PERSON] надано дозвіл на добудову до його житлового будинку двоповерхової пристройки розміром 9,4 м на 8,1 м у вигляді житлових кімнат на другому поверсі та гаража та бані на першому поверсі, по [ADDRESS] . Вказане рішення було направлено до відділу архітектури та містобудування Заставнівської РДА для виготовлення відповідної документації. Також позивачка посилається на те, що за час спільного проживання її з відповідачем ними було придбано старий житловий будинок, який розташований по сусідству та знаходиться за адресою: [ADDRESS] , яке впослідуючому було об`єднано в одне господарство, яке розташоване по [ADDRESS] . На підставі вищевказаного подружжя продовжили роботи по ремонту та будівництву, так на той момент були зроблені наступні роботи: викопано криницю, добудували гараж, коридор, ванну кімнату, розбили додатково фундамент, добудували другий поверх, що складається із коридору, двох спалень і мансарди, зроблено ремонт у добудові, поставлено браму і огорожу, пере планова подвір`я та забетоновано подвір`я. Реконструкція вказаного житлового будинку завершена на 99%. Вони спільною сім`єю тривалий час постійно проживали у вказаному будинку, де проведено всі комунікації: світло, газ, вода. У кімнатах зроблено косметичний ремонт та повністю обставлені меблями. Будівництво вказаного будинку повністю завершено і придатне для здачі в експлуатацію, але з вини відповідача вказаного не зроблено. Позивачка позбавлена можливості здійснити вказані дії, що перешкоджає їй реалізувати своє право на поділ набутого за час шлюбу зазначеного майна. На даний час розмір загальної площі даного будинку, згідно технічного паспорта становить 164 кв.м.з них житлова- 78,80 кв.м. Позивачка посилається на те, що у зв`язку із припиненням шлюбних відносин та офіційним розлучення вона змушена була із меншою дитиною [PERSON] , [INFO] покинути вказане домоволодіння. Там залишився проживати відповідач із їхнім сином та новою дружиною. У зв`язку із наведеним позивачка змушена звернутись в суд із позовом про поділ в натурі завершеного але незданого в експлуатацію будинку. Крім того, позивачка посилається на те, що за час спільного проживання за спільні кошти ними було придбано легковий автомобіль ВАЗ 21540, 2011 року випуску, колір сірий, об`єм двигуна: 1596, тип кузова: седан, реєстраційний № [NUMBER] . Вказаний автомобіль відповідач 11.08.2018 під час розгляду справи в суді про розірвання шлюбу без її згоди було продано на ім`я [PERSON] , яка являється його матір`ю. Згодом, а саме 28.11.2018 даний автомобіль було зареєстровано на ім`я [PERSON] , жительки с. Колінківці Хотинського району. Згоди на продаж вказаного автомобіля вона не надавала, а кошти від його реалізації не використані на потреби сім`ї позивача та відповідача. У зв`язку із наведеним змушена звернутись до суду із позовом про визнання договору купівлі-продажу вищевказаного автомобіля недійсним та стягнення із відповідача компенсації в рахунок Ѕ частини його вартості. Ухвалою судді Заставнівського районного суду Чернівецької області Пухарєвою О.В. від 23.09.2019 прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа- [PERSON] про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, визнання договору купівлі-продажу недійсним та стягнення грошової компенсації вартості відчуженого майна, призначено підготовче засідання. Представником відповідача Мандзюком В.Б. 21.11.2019 до суду подано відзив на позовну заяву, в якому вказано, що всупереч до рішення виконавчого комітету Малокучурівської сільської ради №4/33 від 17.04.2008 [PERSON] було здійснено самочинна добудова та реконструкція будинку, яка не співпадає з вищевказаним рішенням та підтверджується Актом від 25.10.2019 за №259/19 складеним Управлінням державної архітектурно-будівельної інспекції у Чернівецькій області із якого вбачається, що [PERSON] було допущено порушення вимоги ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності» та Порядку виконання підготовчих та будівельних робіт, а саме: на земельні ділянці по [ADDRESS] без набуття права власності на виконання будівельних робіт, здійснені роботи з реконструкції житлового будинку з прибудовою. На підставі вказаного акту на [PERSON] винесено постанову про накладення адміністративного стягнення та виданий припис про усунення порушень містобудівного законодавства на об`єкті. Представник відповідача посилається на те, що вказане спростовує твердження позивачки, що спірний будинок не є самочинним будівництвом. Оскільки вищевказаний житловий будинок з господарськими будівлями є самочинними, то не підлягають поділу. Також представник позивача зазначив, що оскільки спірний житловий будинок не зданий в експлуатацію та не зареєстрований в установленому законом порядку, то являється сукупністю будівельних матеріалів, тобто речей як предметів матеріального світу, щодо яких можуть виникати цивільні права та обов`язки. З врахуванням наведеного, позивач та відповідач не є власником чи користувачем земельної ділянки під спірним будинком, позивач та відповідач не виготовляли проектної документації на будівництво, не отримували дозвіл на виконання будівельних робіт, відсутні докази проведення будівельних робіт за спільні кошти, то немає підстав до задоволення позову про визнання позивача співзабудовником та визнання права власності на 1/2 частину незавершеного будівництва. Позов в частині визнання договору купівлі-продажу автомобіля недійсним та стягнення грошової компенсації вартості автомобіля не визнають повністю. Ухвалою Заставнівського районного суду Чернівецької області від 21.11.2019 залучено до участі у вказаній справі в якості співвідповідача- [PERSON] . 10.12.2019 представницею позивачки Спіжавкою А.Ю. подано до суду позовну заяву в новій редакції, в позивачка просила: визнати будівельні матеріали, конструктивні елементи та інженерні обладнання, які були використані для будівництва об`єкту самочинного будівництва - житлового будинку з господарськими спорудами, що розташовані за адресою [ADDRESS] та легковий автомобіль ВАЗ 211540, 2011 року випуску, колір сірий, об`єм двигуна: 1596, тип кузова: седан, реєстраційний номер [NUMBER] об`єктами спільної сумісної власності колишнього подружжя [PERSON] та [PERSON] ; поділити спільне сумісне майно колишнього подружжя [PERSON] та [PERSON] ; визнати за [PERSON] та [PERSON] право власності по 1/2 частини будівельних матеріалів, конструктивних елементів та інженерного обладнання, які були використані для будівництва об`єкту самочинного будівництва- житлового будинку з господарськими будівлями за адресою [ADDRESS] ; визнати договір купівлі-продажу автомобіля ВАЗ 211540, 2011 року випуску, колір сірий, об`єм двигуна: 1596, тип кузова: седан, реєстраційний номер [NUMBER] укладений 11.08.2018 між [PERSON] та [PERSON] недійсним; стягнути грошову компенсацію з [PERSON] на користь [PERSON] в рахунок 1/2 частини вартості автомобіля марки ВАЗ 211540, 2011 року випуску, колір сірий, об`єм двигуна: 1596, тип кузова: седан, реєстраційний номер [NUMBER] тобто 45000,00 (сорок п`ять тисяч) гривень 00 копійок. Ухвалою Заставнівського районного суду Чернівецької області від 17.12.2019 по справі 716/1496/19 за клопотанням представниці позивачки Спіжавка А.Ю. призначено судову будівельно-теххнічну експертизу. Ухвалою Заставнівського районного суду Чернівецької області від 17.12.2019 по справі 716/1496/19 за клопотанням представниці позивачки Спіжавка А.Ю. призначено судову авто-товарознавчу експертизу. На час проведення вищевказаних експертиз провадження по справі зупинялося. 18.11.2020 до суду надійшов висновок судової будівельно-технічної експертизи №515 від 12.11.2020. 15.02.2021 до суду надійшов висновок експерта № 12-02-21 про визначення ринкової вартості автомобіля. 17.02.2021 провадження по справі поновлено та призначено до підготовчого засідання. 20.04.2021 провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] в частині позовних вимог до [PERSON] , [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу автомобіля недійсним закрито у зв`язку з відмовою позивачки від позову. 13.05.2021 представницею позивачки Спіжавкою А.Ю. подано заяву про уточнення позовних вимог, в якій позивачка просила: визнати будівельні матеріали, конструктивні елементи та інженерні обладнання, які були використані для будівництва житлового будинкуз господарськими спорудами, що розташовані за адресою: [ADDRESS] , загальною вартістю будівельних матеріалів, обладнання, виробів та конструктивних елементів, використаних в процесі будівництва, з врахуванням зносу, без вартості будівельних робіт в розмірі 1074295 гривень та легковий автомобіль ВАЗ 21540, 2011 року випуску, колір сірий, об`єм двигуна: 1596, тип кузова: седан, реєстраційний № [NUMBER] , ринковою вартістю 101855 гривень об`єктами спільної сумісної власності колишнього подружжя [PERSON] та [PERSON] ; визнати за [PERSON] та [PERSON] право власності по 1/2 частині будівельних матеріалів, конструктивних елементів та інженерних обладнань, які були використані для будівництва житлового будинку з господарськими спорудами, що розташовані за адресою: [ADDRESS] , загальною вартістю з врахуванням зносу, без вартості будівельних робіт в розмірі 1074295 гривень; стягнути грошову компенсацію з [PERSON] на користь [PERSON] в рахунок 1/2 частини вартості автомобіля ВАЗ 21540, 2011 року випуску, колір сірий, об`єм двигуна: 1596, тип кузова: седан, реєстраційний № [NUMBER] в розмірі 50927 гривень. 13.05.2021 ухвалою Заставнівського районного суду Чернівецької області закрито підготовче засідання та справу призначено до судового розгляду. В судовому засіданні представник позивачки Боднарюк Г.В. підтримав позов, поданий представницею позивачки Спіжавка А.Ю. в новій редакції від 13.05.2021, обґрунтувавши вищенаведеним. Представник відповідача Мандзюк В.Б. в судовому засіданні визнав позов частково в частині визнання будівельних матеріалів, конструктивних елементів та інженерного обладнання, що були використані для будівництва (реконструкції) спірного будинковолодіння, а також спірного автомобіля спільною сумісною власністю подружжя. Проте вказав, що позивачкою не доведено, що без її згоди відповідач продав автомобіль та гроші від її реалізації були витрачені не в інтересах сім`ї. Автомобіль був проданий матері відповідача за ціною, яка вказана в договорові купівлі-продажу. В той час, коли продавали автомобіль, позивачка та відповідач перебували у шлюбі та позивачка погоджувалася на його продаж, оскільки вказані кошти були використані для продовження ремонту будинку. Свідок [PERSON] суду вказала, що являється матір`ю позивачки. Після укладення шлюбу сім`я її доньки [PERSON] та [PERSON] проживала у її будинку. Коли їхньому сину виповнилось один рік вони перейшли проживати до будинку бабусі відповідача із якою був укладений договір довічного утримання. [PERSON] доглядала бабусю, робила все по господарству. Під час шлюбу [PERSON] була вдома з дитиною, а [PERSON] працював на Чукотке. В послідуючому [PERSON] працювала в сільській раді. До будинку в якому проживали позивачка із відповідачем, останніми було добудовано гараж, над гаражем другий поверх, викопали криницю. Свідок вказала, що вона допомагала доньці, надавала їй кошти, оскільки протягом п`ятнадцяти років перебувала за кордоном. Крім того, за час шлюбу позивачкою та відповідачем було придбано автомобіль, який відповідач продав без дозволу позивачки. Гроші від реалізації автомобіля відповідач витратив на власний розсуд. Відповідач продовжує проживати в будинку, що в [ADDRESS] разом із іншою дружиною. Свідок [PERSON] показала суду, що знайома із позивачкою із 1995 року. Коли [PERSON] одружилася із [PERSON] то вони поїхали до Португалії на заробітки. Повернувшись додому проживали в будинку бабусі відповідача , що розташований в [ADDRESS] та доглядати за бабусею , згідно договору довічного утримання. Пізніше подружжям [PERSON] було придбано житловий будинок, що розташований по сусідству із їхнім будинком за [ADDRESS] . Після смерті бабусі відповідача подружжя добудувало другий поверх, зробили в будинку туалет та ванну, побудували гараж, зробили паркан. [PERSON] їздив на заробітки, а [PERSON] працювала в сільській раді соціальним працівником. Після розлучення сторін вона не бачила, щоб біля їхнього будинку щось добудовувалось. Крім того свідок вказала, що позивачка після розлучення проживала у своєї матері, а відповідач залишився проживати в тому ж будинку. Будівництво спірного будинку сторін тривало із 2005-2010 роки. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що являється сусідкою відповідача. Починаючи із 2018 році позивачка та відповідач не проживають спільною сім`єю. Після 2018 року відповідач поміняв вхідні двері на металопластикові, металочерепицею перекрив старий будинок, який з`єднаний із новим. Другий поверх почав облаштовувати всередині ще в той час коли проживав із [PERSON] а закінчив вже із другою дружиною [PERSON] у 2019 році. На другому поверсі вікон немає. Суд, заслухавши пояснення представника позивачки, представника відповідача, показання свідків, судового експерта, дослідивши письмові докази приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, з огляду на наступне. Судом встановлено, що 01.09.2000 сторони уклали шлюб, який було розірвано рішенням Заставнівського районного суду Чернівецької області від 06.09.2018 (а.с.11). 02.02.2005 між [PERSON] (відчужував) та [PERSON] (набувач), було укладено договір довічного утримання (догляду), який був посвідчений нотаріусом Заставнівської нотаріальної контори Малітовською Т.М. Згідно вказаного договору у власність набувача перейшов житловий будинок під літ. «А», саманний, загальною площею 50,60 кв.м., житловою площею 22,30 кв.м., літня кухня літ. «Г», сараї літ. «Б», «В», вбиральна літ. «Д», огорожа №1-2, що знаходиться в [ADDRESS] . Зазначене майно зареєстроване в Заставнівському РБТІ на праві приватної власності за [PERSON] в реєстровій книзі №2 стор.№7 , реєстровий №207. (а.с.14). Рішенням виконавчого комітету Малокучурівської сільської ради №4/33 від 17.04.2008, розглянувши заяву [PERSON] , надано дозвіл на добудову до його житлового будинку двоповерхової пристройки розміром 9,4 м на 8,1 м у вигляді житлових кімнат на другому поверсі та гаража та бані на першому поверсі, по [ADDRESS] . Вказане рішення було направлено до відділу архітектури та містобудування Заставнівської РДА для виготовлення відповідної документації. (а.с.20 зворот). Крім цього, під час шлюбу сторонами спільно було придбано житловий будинок, що розташований в [ADDRESS] . Рішенням 19 сесії Малокучурівської сільської ради 6 скликання №07/19 від 09.09.2013, розглянувши заяву [PERSON] щодо закриття по господарського номера по [ADDRESS] та приєднання даної земельної ділянки до погосподарського номера по [ADDRESS] на підставі акту депутатської комісії на предмет закриття по господарського номера по [ADDRESS] від 15.08.2013 сесія вирішила: закрити по господарський номер по [ADDRESS] , власником якого є [PERSON] згідно поданої заяви( погосподарська книга №5, об`єкт № 1239-2. Акт обстеження на предмет закриття по господарського номера по [ADDRESS] від 15.08.2013 затверджено. Вивільнену земельну ділянку приєднано до погосподарського номера по [ADDRESS] (погосподарська книга №5, об`єкт № 0240-1. Зобов`язано [PERSON] звернутись з даним рішенням до Заставнівського РБТІ для погашення технічної документації. Дана обставина підтверджується копією погосподарської книги на 2011-2015 роки номер об`єкта по господарського обліку № 02392 з відміткою про закриття погосподарського номеру (а.с.21 зворот, 22). В результаті проведених робіт по будівництву: викопано криницю, побудовано гараж, коридор, ванну кімнату, добудовано другий поверх, що складається з коридору, двох спалень і мансарди, зроблено ремонт у добудові, поставлено браму і огорожу, переплановано подвір`я та залито бетон на подвір`ї. Крім житлового будинку до даного будинковолодіння належать сарай та літня кухня. Зазначений будинок з погосподарськими будівлями та спорудами фактично використовується за своїм функціональним призначенням, але не прийнятий в експлуатацію в з вини відповідача. Судом встановлено, що відповідно до Акту від 25.10.2019 за №259/19, складеного Управлінням державної архітектурно-будівельної інспекції у Чернівецькій області, [PERSON] було допущено порушення вимоги ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності» та Порядку виконання підготовчих та будівельних робіт, а саме: на земельні ділянці по [ADDRESS] без отримання права на виконання будівельних робіт, здійснені роботи з реконструкції житлового будинку з прибудовою та виданий припис про усунення порушень містобудівного законодавства на об`єкті ( а.с 72-73, 74-86) На підставі вказаного Акту складений протокол про адміністративне правопорушення від 25.10.2019, де зафіксовано, що [PERSON] порушено ч.4 ст.96 КУпАП , а саме «Виконання будівельних робіт без подання повідомлення про початок виконання зазначених робіт щодо об`єктів, будівництво яких здійснено на підставі будівельного паспорта, а також наведення недостовірних даних у такому повідомленні (а.с.69). В подальшому, згідно постанови Управління ДБАІ у Чернівецькій області №48129/1024-6.3/2009/19 від 31.10.2019 [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення ч.4 ст.296 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 4250 грн. (а.с.66-68). Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба, тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. За змістом статті 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. За статтями 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна , що належить їм на праві спільної сумісної власності. У разі поділу такого майна частки майна дружини та чоловіка є рівними. Згідно ч.3 ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом (частина друга статті 372 ЦК України). Відповідно до ч. ч.1, 2 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Нормами ч.1 ст.39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та п.2 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, затвердженого постановою КМУ від 13.04.2011 №461 встановлено прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом житлового будинку як нерухомого майна. Крім цього, ст.5 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» житлові будинки, будівлі, споруди, а також їх окремі частини визначено як об`єкти нерухомого майна, стосовно яких проводиться державна реєстрація прав. Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані у процесі цього будівництва (створення майна). Враховуючи вимоги вищезазначених норм законодавства, а також відсутність правовстановлюючих та реєстраційних документів на спірне будинковолодіння, яке вважається самочинним, визнання права власності можливе лише на будівельні матеріали, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва. Об`єктом спору в даній цивільній справі (з урахуванням уточнених позовних вимог) є майно у вигляді будівельних матеріалів, конструктивних елементів та обладнання, які були використані для будівництва (реконструкції) житлового будинку з господарськими спорудами, що розташовані за адресою: [ADDRESS] . Предметом спору є поділ зазначеного майна, як спільної сумісної власності колишнього подружжя. За змістом ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Вирішуючи питання про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частини 4,5 ст. 71 СК України щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК України за умови звернення подружжя до суду з таким позовом та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної суми. У разі, коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у спільній частковій власності. Згідно принципу диспозитивності встановленого ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.3 ст.13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. У випадку пред`явлення позову про визнання права власності на будівельні матеріали позивач має довести їх вартість і склад, суд визнаючи право власності на матеріали і обладнання, у своєму рішенні має зазначити (поіменувати) ці матеріали чи обладнання. Згідно висновку №515 судової будівельно-технічної експертизи від 12.11.2020 ( а.с. 154-192) вартість будівельних матеріалів, обладнання, виробів та конструктивних елементів, використаних в процесі будівництва житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] на день проведення експертизи, з врахуванням фізичного зносу, без вартості будівельних робіт, становить 1074295 грн.; перелік (найменування) та кількість використаних матеріалів, виробів та конструктивних елементів зазначається у відомості ресурсів до локального кошторису, яка додається (а.с., 183-192). Будучи допитаною в якості спеціаліста судовий експерт [PERSON] в судовому засіданні зазначила, що об`єктом експертного дослідження був самочинно реконструйований житловий будинок літ «А» з підвалом та прибудовою літ. «А-ІІ», господарськими будівлями і спорудами, що розташовані в [ADDRESS] . При цьому за клопотанням представника відповідача експертом було відредаговано Відомості ресурсів до локального кошторису виконаного в ході проведення дослідження в межах проведеної судової будівельно- технічної експертизи призначеної ухвалою Заставнівського районного суду Чернівецької області від 22.04.2020, в якому видалено позиції що не стосуються будівельних матеріалів, виробів і конструкцій, що були використані під час будівництва та залишились в межах об`єкту будівництва, в тому числі видалено і будівельні матеріали, що по своїй суті являються розхідним матеріалом. Про вказане надала суду таблиці з відповідними відомостями. На підставі вищевикладеного та доказів, наданих сторонами у справі суд приходить до висновку, що будівельні матеріали, конструктивні елементи та інженерні обладнання, які під час шлюбу [PERSON] та [PERSON] були використані в процесі самочинного будівництва (реконструкції) житлового будинку з господарськими спорудами, що розташовані за адресою: [ADDRESS] , загальною вартістю в розмірі 1074295 гривень є спільною сумісною власністю подружжя та підлягають поділу. Разом з цим належним способом вирішення спору може бути поділ зазначеного майна, у співвідношенні до розміру вкладених коштів кожного із подружжя, використаних в процесі самочинного будівництва. При цьому, вирішуючи питання про поділ зазначеного майна в межах заявлених позовних вимог (без реального поділу в натурі), суд визнає, що спірне майно належить позивачу [PERSON] та відповідачу [PERSON] в рівних частках, а саме по Ѕ частині - кожному в грошовому еквіваленті, визначеному відповідно до первинного висновку судової будівельно-технічної експертизи (а.с.183-192). Суд не приймає до уваги доводи представника відповідача про виключення із переліку будівельних матеріалів, конструктивних елементів та інженерного обладнання використаних в процесі будівництва спірного будинковолодіння відповідно до уточненої (відредагованої) Відомості ресурсів до локального кошторису, оскільки заперечуючи проти такого обсягу (складу) будівельних матеріалів, конструктивних елементів та інженерного обладнання, стороною відповідача суду не надано відомостей про їх вартість, встановлену судовим експертом відповідно до зміненого складу спірного майна. При вирішенні позовної вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача компенсації вартості Ѕ частки автомобіля суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що під час шлюбу, а саме 09.03.2016 сторонами придбано легковий автомобіль ВАЗ 211540, 2011 року випуску, колір сірий, об`єм двигуна: 1596, тип кузова: седан, реєстраційний № [NUMBER] . Згідно Договору купівлі-продажу транспортного засобу від 11.08.2018 відповідачем [PERSON] було відчужено автомобіль ВАЗ 21540, 2011 року випуску, колір сірий, об`єм двигуна: 1596, тип кузова: седан, реєстраційний № [NUMBER] [PERSON] (а.с.39). Рішенням Заставнівського районного суду від 06.09.2018, яке набрало законної сили 09.10.2018 розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] (а.с.11). Зазначеним рішенням встановлено, що позивач [PERSON] 14.06.2018 звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Причиною розпаду сім`ї є несумісність характерів, втрата любові один до одного, в результаті чого виникають побутові скандали. Крім того позивач створила нову сім`ю. Внаслідок чого сторони не підтримують фактичних шлюбних відносин, спільне господарство не ведуть. З вищевикладеного вбачається, що спірний автомобіль марки ВАЗ 21540 д.р.н. [NUMBER] , був придбаний сторонами в період шлюбу, а продаж зазначеного автомобіля було здійснено відповідачем під час судового розгляду справи, тобто до розірвання шлюбу в судовому порядку, але після припинення фактичних шлюбних відносин та ведення спільного господарства. Згідно п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Пункт 24 постанови вказує, що до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. Пунктом 30 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» судам роз`яснено, що рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено частиною першою статті 63 СК України, частиною першою статті 65 СК України. У випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Враховуючи, що спірний автомобіль набутий сторонами під час перебування у шлюбі, суд визнає його об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Оскільки при зверненні до суду позивач просила присудити їй грошову компенсацію замість її частки у праві спільної сумісної власності на автомобіль, суд вважає, що наявні підстави для стягнення з відповідача на користь позивачки грошової компенсації половини його вартості, з огляду на те, що автомобіль відчужений відповідачем без згоди позивача, чим порушено право власності останньої. Приймаючи до уваги роз`яснення, які викладені у п. 22, 30 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», враховуючи, що при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя встановлено, що відповідач здійснив його відчуження проти волі позивача не в інтересах сім`ї, суд вважає, що вартість такого майна враховується при поділі, при цьому ця вартість майна при недосягненні згоди між сторонами визначається, виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. За таких обставин, у даному випадку при поділі майна подружжя, дійсну вартість автомобіля слід визначити згідно експертної оцінки автомобіля, яка була проведена на підставі ухвали суду. За висновком №12-02-21 судової авто-товарознавчої експертизи від 03.02.2021 ринкова вартість автомобіля марки ВАЗ 211540, ідентифікаційний номер (VIN) [NUMBER] , 2011 року випуску станом на момент виконання експертизи, складає 101855,00 гривень (а.с.207-221). Суд вважає, що визначена висновком експерта дійсна вартість спірного автомобіля відповідає його реальній ринковій вартості, що спростовує доводи представника відповідача про ціну автомобіля, встановлену у договорі купівлі-продажу від 11.08.2018 року. Будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження вартості спірного автомобіля у меншому розмірі відповідачем не надано, що в силу принципу змагальності є його процесуальним обов`язком у випадку заперечення позовних вимог. Таким чином 1/2 частина вартості спірного автомобіля складає 50927 грн., що належить стягнути з відповідача на користь позивачки, як грошової компенсації вартості її частки у праві спільної сумісної власності подружжя. Стосовно стягнення з відповідача на користь позивачки судових витрат, суд зазначає наступне. Згідно ч.1, 3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема: на професійну правничу допомогу; пов`язані із проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно квитанцій, наданих позивачкою та її представником до даної цивільної справи нею сплачено 3486,80 грн та 2792,70 грн судового збору; 2984 грн витрат за виготовлення технічної документації на нерухоме майно; 1600 грн та 3856 грн витрат за проведення судових експертиз. Враховуючи наведене та те, що позов задоволено повністю, то із відповідача на користь позивачки слід стягнути судові витрати по справі понесені позивачкою по сплаті судового збору, витрати за виготовлення технічного паспорту та витрати за проведення судових експертиз в загальному розмірі 14719,50 грн. За змістом ч.ч. 2-4 ст.137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг) 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Згідно ч.ч.5-6 ст.137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Отже, приписами ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Відповідно до ст.30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фінансовий розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумний та враховувати витрачений адвокатом час. Згідно практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, як зазначено в п. 95 Рішення у справі Баришевський проти України від 26.02.2015р., п. 88 Рішення у справі Меріт проти України від 30.03.2004р., заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише в разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. У п. 48 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17.10.2014р. «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» зазначено, що витрати на правову допомогу стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а і у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. На підтвердження понесених позивачкою витрат на професійну правничу допомогу адвоката Боднарюка Г.В. надано копії: Договору про надання правничої допомоги від 18.06.2021, розрахунок витрат на виконання договору про надання правової допомоги [PERSON] від 18.06.2021, довідку адвоката про здійснення повної оплати за надані послуги та виписки про рух коштів по картці на ім`я Боднарюка Георгія Васильовича . Згідно розділу 2 Договору про надання правової допомоги від 18.06.2021, укладеного між [PERSON] та адвокатом Боднарюком Г.В., вартість послуг адвоката узгоджується з клієнтом та підлягає перерахуванню клієнтом на картковий рахунок адвоката. Клієнт сплачує плату за надані послуги в розмірі та в термін, що узгоджується з адвокатом. Адвокат залишає за собою право в односторонньому порядку надати весь обсяг або частину роботи безоплатно. Клієнт оплачує адвокату витрати адвоката, необхідні для виконання його обов`язків за цим Договором, понесені в інтересах клієнта (обов`язкові платежі, витрати на відрядження, тощо). Сума додаткових витрат погоджується сторонами додатково без укладання письмових додаткових угод. Згідно розрахунку витрат на виконання договору про надання правової допомоги [PERSON] від 18.06.2021, адвокатом Боднарюком Г.В. надано позивачці [PERSON] послуги у формі: вивчення справи, спору, консультації клієнта вартістю 2500 грн; представництво клієнта, участь в судових засіданнях у суді першої інстанції вартістю 2600 грн. Згідно довідки, яка видана адвокатом Боднарюком Г.В. , [PERSON] на виконання умов п.2 Договору про надання правової допомоги від 18.06.2021 [PERSON] здійснила повну оплату в сумі 5100 грн на картковий рахунок адвоката. Проте, як вбачається із виписок про рух коштів по картці від 17.12.2021, [PERSON] сплачено Боднарюку Г.В. 01.08.2021- 1200 грн, 13.12.2021 - 1000 грн, а всього сплачено 2200 грн. При цьому надані суду відомості про рух коштів по картці Боднарюка Г.В. за 16.12.2021 в сумі 2813 грн та відповідної квитанції 3714313927912152, суд не визнає належним доказом підтвердження витрат саме [PERSON] за надання правничої допомоги адвокату, оскільки з цих документів не можливо встановити реквізити платника ( платіжний сервіс Сіту 24) та призначення платежу. За таких обставин суд вважає, що пред`явлений до стягнення розмір понесених судових витрат на правову допомогу під час розгляду справи в суді підлягає частковому задоволенню, оскільки позивачкою не доведено, що остання сплатила зазначені витрати, а тому із відповідача на користь позивачки слід стягнути судові витрати на професійну правничу допомогу в доведеному розмірі - 2200 грн. На підставі ст.ст. 60, 69,71 СК України, ст.ст. 15,16,183 ч.2, 331, 364 ч.1-3, 368, 370 ч.3 ЦК України,

Outcome: approved