Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому просить позбавити відповідача [PERSON] батьківських прав відносно їх неповнолітньої дочки та збільшити розмір аліментів. Свої вимоги мотивує тим, що з відповідачем по справі перебувала в зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають трьох дітей, а саме: [PERSON] [INFO] , [PERSON] [INFO] , які на даний час є повнолітніми та [PERSON] [INFO] . яка є неповнолітньою. Відповідно до рішення Корецького районного суду від 22 січня 2012 року шлюб між сторонами розірвано. Після розлучення всі діти залишились з позивачем, в тому числі і неповнолітня [PERSON] . Дитина весь час перебуває на утриманні позивача. Життям дочки відповідач не цікавиться, не виявляє бажання з нею спілкуватися та приймати участь у її вихованні, не піклується про її фізичний і духовний розвиток, не спілкується з нею, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей. Крім того, позивач просить збільшити розмір аліментів. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] в судове засідання не з"явилися. Представником подано клопотання про розгляд справи без їх участі, заявлені вимоги просила задоволити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з`явився з невідомих суду причин. Про день, час та місце розгляду справи належним чином був повідомлений, будь-які заяви від його не надходили. Представник третьої особи Органу опіки та піклування Великомежиріцької сільської ради Рівненського району Рівненської області в судове засідання не з"явився, але до суду подано заяву про розгляд справи без участі представника. Дослідивши письмові докази по справі, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення повністю та по справі можливе ухвалення заочного рішення. Судом встановлено, що від спільного проживання в сторін народилася дочка - [PERSON] , [INFO] , згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] Як вбачається з висновку Великомежиріцької сільської ради, як органу опіки та піклування №02-12/725/21 від 04.10.2021 року з метою захисту прав дитини, вважає за доцільне позбавити [PERSON] , батьківських прав відносно неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ст. 4 ЦПК України, до суду може звернутись кожна особа за захистом своїх порушених прав, а також інтересах інших осіб у випадках встановлених законом. За вимогами ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до вимог ст.150 СК України батьки зобовязані виховувати своїх дітей, піклуватися про їх здоровя, фізичний і моральний розвиток. Згідно з п. 2 ч. 1 ст.164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до п.16 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 №3, ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до Закону України ,,Про охорону дитинства,, батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Позбавлення батьківських прав або відібрання дитини у батьків без позбавлення їх цих прав не звільняє батьків від обов`язку утримувати дітей. Згідно з роз`ясненнями, які містяться у п. 15 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 30.03.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав, тобто прав на виховання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інші, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтується на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. У відповідності до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них. Оцінюючи досліджені докази в їх сукупності, суд приходить до переконання, що позовна заява підлягає задоволенню, оскільки відповідач без поважних причин не виявляє щодо своєї дочки батьківського піклування, ухиляється від виконання своїх обов`язків по її вихованню, а тому його необхідно позбавити батьківських прав та збільшити розмір аліментів.

Outcome: approved