Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-03 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду із позовом та просить стягнути із відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором № б/н від 25 вересня 2018 року в розмірі 52315 грн 33 коп., яка складається із заборгованості за кредитом в сумі 38608 грн 33 коп., заборгованості по відсоткам за користування кредитом в сумі 13707 грн 00 коп. Також просить стягнути з відповідача витрати по оплаті судового збору в розмірі 2270 грн 00 коп. Посилається на те, що відповідач [PERSON] з метою укладення кредитного договору та отримання кредитної картки приєднався до Умов та Правил надання банківських послуг в А-банку. На підставі підписаної позивачем анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг відповідачу був наданий кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок із сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 46,80 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Позивач свої зобов`язання виконав в повному обсязі, надавши відповідачу кредитні кошти у вищезазначеному розмірі. Відповідачем умови кредитного договору не виконувалися, внаслідок чого станом на 18 липня 2021 року утворилася вищезазначена заборгованість перед банком. 30 вересня 2021 року було відкрито провадження по даній справі і справу ухвалено розглядати в порядку спрощеного позовного провадження, без виклику сторін. Ухвалою від 02 грудня 2021 року було призначено до розгляду в судовому засіданні з викликом сторін, для можливості виконання вимог ч.10 ст.187 ЦПК України. Представник позивача АТ «Акцент-Банк» в судове засідання не з`явився, про день і час розгляду справи повідомлений належним чином, в матеріалах справи наявна заява про розгляд справи у його відсутності, не заперечує проти заочного розгляду справи Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про день і час розгляду повідомлений належним чином, про причини неявки не повідомив, відзиву на позов не направив. Судом встановлено наступне. Суд ухвалив проводити заочний розгляд справи та вирішити її на підставі наявних доказів. На підтвердження укладення кредитного договору позивачем надана копія анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку (а.с. 7), з якої вбачається, що [PERSON] підписав вищезазначену анкету-заяву 25 вересня 2018 року. Крім того, представником позивача подано до суду копії наступних документів: розрахунок заборгованості відносно [PERSON] станом на 18 липня 2021 року ( а.с.6); копію паспорта споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка» (а.с.8); Витяг із Умов та правил надання банківських послуг у ПАТ «Акцент-Банк» ( а.с.9-13). Будь-яких інших документів суду не надано, ніяких клопотань з цього приводу заявлено не було. За правилами ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частиною 3 ст. 203 ЦК України визначено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Відповідно до ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). В силу ст.ст. 626, 628 цього Кодексу договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. У відповідності до ч. 1 ст. 638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч. 1 ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 1055 цього Кодексу, кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі ст. 1049 цього Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ч.8 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» № 1023-XII від 12 травня 1991 року нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача. Згідно з ч. 3 ст. 12 та ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до положень ст. 83 ЦПК України позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. Як передбачено ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Проаналізувавши надані докази в їх сукупності, суд дійшов наступних висновків. Розрахунок заборгованості, наданий позивачем (а.с.6), не містить даних про вид договору, реквізитів розрахункових рахунків чи виду та номеру платіжної картки, на якому (якій) виникла заборгованість; не містять також даних про розмір кредитного ліміту, не може бути належним та допустимим доказом у справі. Виписок із особового рахунку відповідача про рух коштів на ньому суду не надано. Розрахунок заборгованості, доданий до позовної заяви, не може підтверджувати існування боргу, оскільки він не є первинним обліковим бухгалтерським документом, не відповідає Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та відповідно не може підтверджувати існування тих чи інших операцій. Таким чином, наданий позивачем розрахунок заборгованості не є доказом наявності або відсутності договірних зобов`язань між сторонами, а є доповненням до позовної заяви із зазначенням обрахунку позивачем позовних вимог майнового характеру та має інформаційний характер у контексті ціни позову. Копія анкети-заяви, яка додана до позовної заяви, не може підтверджувати існування боргу, так як вона є лише пропозицією укласти договір (офертою) в розумінні ЦК України і для укладення договору обов`язковим елементом процедури такого укладення є прийняття цієї пропозиції (акцепт), відсутність якої підтверджується доданими до позовної заяви документами, що свідчить про відсутність договору між сторонами. У вищезазначеній анкеті-заяві відсутні будь-які умови, які є істотними для кредитного зобов`язання, зокрема: розмір кредитного ліміту, відсутня умова про надання позивачем тієї чи іншої суми, про обов`язок повернення цих коштів відповідачем, відсутні дані про вид договору, реквізити розрахункових рахунків, номер платіжної карти, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру, не зазначена процентна ставка. Таким чином, анкета-заява не дає однозначного уявлення про істотні умови кредитного договору, який укладається. Підписаний сторонами 25 вересня 2018 року паспорт споживчого кредиту є тією інформацією, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит (Стандартизована форма), викладений у формі відповідно до Додатку 1 до Закону України «Про споживче кредитування». Закон України «Про споживче кредитування», який набрав чинності 10 червня 2017 року та діяв на час підписання відповідачем та позивачем паспорту споживчого кредиту, визначає загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні відповідно до міжнародно-правових стандартів у цій сфері. Згідно п. 1 ч. 1 Закон України «Про споживче кредитування» договір про споживчий кредит - вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором. Стаття 9 Закону України «Про споживче кредитування» визначає інформацію, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит. До укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту. Зазначена інформація безоплатно надається кредитодавцем споживачу за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту), встановленою у Додатку 1 до цього Закону, у письмовій формі (у паперовому вигляді або в електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством) із зазначенням дати надання такої інформації та терміну її актуальності. У такому разі кредитодавець визнається таким, що виконав вимоги щодо надання споживачу інформації до укладення договору про споживчий кредит згідно з частиною третьою цієї статті ( ч. 2 ст. 9 Закону). Частиною 3 ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування» визначено інформацію, що надається кредитодавцем споживачу, також і в разі укладення договору про споживчий кредит у формі кредитування рахунку. Отже, зважаючи на наявність підписаного сторонами 25 вересня 2018 року паспорту споживчого кредиту, який відповідає формі та змісту, визначеного для нього Додатком 1 Закону України «Про споживче кредитування», АТ «Акцент-Банк» та [PERSON] мали намір укласти договір споживчого кредитування. Відповідно до ст. 13 Закону України «Про споживче кредитування» у редакції, чинній на час підписання відповідачем та позивачем паспорту споживчого кредиту, договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами. Примірник укладеного в електронному вигляді договору про споживчий кредит та додатки до нього надаються споживачу у спосіб, що дозволяє встановити особу, яка отримала примірник договору та додатків до нього, зокрема шляхом направлення на електронну адресу або іншим шляхом з використанням контактних даних, зазначених споживачем під час укладення договору про споживчий кредит. Обов`язок доведення того, що один з оригіналів договору (змін до договору) був переданий споживачу, покладається на кредитора. Статтею 12 Закону України «Про споживче кредитування» визначено умови договору про споживчий кредит. Однак, матеріали справи не містять договору про споживчий кредит, укладеного між сторонами в даній справі після підписання паспорту споживчого кредиту 03 листопада 2018 року, а додана позивачем до позову Анкета-заява, підписана відповідачем, та Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Умов та Правил надання банківських послуг не є договором про споживчий кредит в розумінні Закону України «Про споживче кредитування». Відсутні докази виплати та отримання кредиту. Отже, паспорт споживчого кредиту відповідно до Закону України «Про споживче кредитування» є інформацією, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит, який повинен відповідати формі, визначеній ст.13 цього Закону. Включення позивачем паспорту споживчого кредиту в Умови та Правила надання банківських послуг суперечить Закону України «Про споживче кредитування». З наданого паспорта споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка» судом встановлено, що він відображає умови двох типів кредитних продуктів, а саме: картка «Універсальна» та картка «Універсальна GOLD». Вказаний паспорт споживчого кредиту містить підпис кредитодавця, та споживача [PERSON] . Аналіз змісту наданого паспорта не дає можливості визначити, який саме банківський продукт обрав чи нам намір обрати відповідач, якщо мова йде про отримання кредитних коштів, то зі змісту наданого паспорта неможливо визначити розмір такого кредиту, також, зі змісту цього паспорту слідує, що умови договору про споживчий кредит можуть відрізнятися від інформації, наведеної в цьому паспорті споживчого кредиту та будуть залежати від проведеної кредитодавцем оцінки кредитоспроможності споживача з урахуванням, зокрема, наданої ним інформації про майновий та сімейний стан, розмір доходів тощо. Отже, зазначений паспорт споживчого кредиту містить узагальнену інформацію про умови кредитування та орієнтовану загальну вартість кредиту та передує укладенню кредитного договору з позичальником, оскільки передбачає проведення оцінки кредитодавцем кредитоспроможності споживача. Посилання позивача на Витяг з із Умов та правил надання банківських послуг у ПАТ «Акцент-Банк», розміщених на сайті: https://a-bank.com.ua/terms в розділі «Умови та правила», не може вважатися належним та допустимим доказом отримання 25 вересня 2018 року відповідачем кредитних коштів. Додана до позову роздруківка витягу з Умов та правил надання банківських послуг у ПАТ «Акцент-Банк» не містить будь-яких позначок, які б вказували на ознайомлення відповідача із саме цими за змістом Умовами та правилами надання банківських послуг у ПАТ «Акцент-Банк». Крім того, у анкеті-заяві не ідентифіковано, що Умови та правила надання банківських послуг, додані до позову, є чинними на момент підписання відповідачем анкети-заяви і що саме з ними він був ознайомлений. Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст. ст. 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Згідно правової позиції Великої Палати Верховного Суду викладеної в постанові від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17, у переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ «Акцент-Банк»), а оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. При оцінці доказів та оцінці аргументів судом встановлено, що наявні матеріали справи не містять доказів на підтвердження укладення кредитного договору, а саме: докази відкриття на ім`я відповідача поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу; видачу відповідачу платіжної картки; видачі Банком коштів (виписки з особового рахунку, копії квитанції, меморіального ордеру тощо), оскільки кредитний договір є укладений з моменту передання грошей, що врегульовано положеннями п. 2 ч. 1 ст. 1046, ч. 2 ст. 1054 ЦК України. Окрім того, матеріали справи не містять доказів згоди відповідача на отримання кредитного ліміту та в якій саме сумі. Також суд позбавлений можливості встановити факт, чи сплачував відповідач кредитні кошти відповідно до умов кредитного договору та у які строки, оскільки позивачем не надано виписку з особового рахунку відповідача, що позбавляє можливості обрахувати заборгованість за користування кредитними коштами. З розрахунку заборгованості, який не є доказом наявності або відсутності договірних зобов`язань між сторонами, оскільки він є доповненням до позовної заяви із зазначенням обрахунку позивачем позовних вимог майнового характеру, не вбачається яким чином здійснено такий розрахунок, оскільки неможливо визначити момент виникнення заборгованості за наданим кредитом. Крім того, із наданого розрахунку не вбачається за можливе перевірити правильність нарахувань відповідних сум. Ніяких роз`яснень та доказів щодо принципу складення даного розрахунку справа не містить, а відтак він не може бути належним та допустимим доказом у справі. Стверджуючи про факт надання відповідачу кредиту шляхом емісії та передачі останньому кредитної карти, позивач не надав до суду жодного доказу з приводу того, що така карта (відтак і кредит) взагалі коли-небудь видавалася відповідачу, адже жодний з наданих до суду документів не містить жодного посилання на це. Звернувшись до банку із вищезгаданою заявою-анкетою, відповідач висловив пропозицію на отримання банківської карти. В той же час доказів того, чи було задоволено таку його заяву, чи було видано йому платіжний інструмент (банківську карту), матеріали справи не містять. Не містять матеріали справи й визнання такого факту відповідачем, як і доказів видачі відповідачу кредитних коштів іншим способом. За таких умов в ході розгляду справи позивачем не було доведено факту видачі відповідачу вищезазначеного кредиту, відтак й наявності підстав для стягнення із нього на повернення такого кредиту коштів. За таких обставин, суд дійшов про відмову в задоволенні позовних вимог. При цьому, відсутність відзиву на позов із запереченнями відповідача суд не розцінює як визнання позовних вимог, оскільки подання заперечень на позов є правом, а не обов`язком відповідача і не звільняє позивача від доведення певних обставин як то передбачено ч. 3 ст. 12 та ч.1 ст.81 ЦПК України. Судовий збір, сплачений позивачем при подачі позову до суду, в силу ст. 141 ЦПК України відшкодуванню не підлягає. 25 квітня 2018 року Публічне акціонерне товариство «Акцент-Банк» змінило свою організаціно-правову форму та назву на Акціонерне товариство Комерційний банк «Акцент-Банк». Враховуючи вищевикладене, на підставі ст.ст.202, 203, 205, 207, 626, 628, 634, 638, 1048, 1049, 1054, 1055, 1056-1 ЦК України, ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів»,

Outcome: dismissed