Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-17 00:00:00

Позивач ТОВ «ВО Фарма» звернувся до суду ізпозовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідача 500000,00 грн. заборгованості за договором позики. Позов обґрунтовано тим, що 26.07.2021 року між ТОВ «ВО Фарма» та [PERSON] укладено договір позики №26/07-ФД, відповідно до умов якого відповідач бере позику в сумі 50000,00 грн. до 25.10.2021 року. Однак, відповідачем сума боргу не повернута, на надіслану претензію він не відреагував, у зв`язку із чим позивач змушений звернутись до суду за захистом своїх прав. Ухвалою від 10.11.2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідач в установлений судом строк не подав заяву із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного провадження. Відповідач відзив на позовну заяву у встановлений строк суду не надав. Відповідно до ч.8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. За таких обставин, суд вважає можливим розглянути справу у відсутності учасників справи, за наявними в справі матеріалами. У зв`язку з розглядом справи за відсутності всіх учасників справи в порядку спрощеного провадження, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Згідно ч. 8 ст. 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження, суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Судові дебати не проводяться. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов висновку про задоволення позову з таких підстав. Судом встановлено, що 26.07.2021 року між ТОВ «ВО Фарма» та [PERSON] укладено договір позики №26/07-ФД, відповідно до п.1.1 якого позикодавець надає позичальнику безвідсоткову позику, а останній зобов`язується повернути позику у строк та на умовах, передбачених договором позики. Згідно п.2.1 договору позики, сума позики складає 50000,00 грн. Відповідно до п.4.1 договору позики, строк надання позики позичальнику встановлений з моменту підписання договору позики та діє до 25.10.2021 року. У розділі 5 вищевказаного договору сторони дійшли згоди щодо порядку повернення позики: сума позики (п.2.1 договору позики) повертається рівними частинами в термін, зазначений в п.4.1 договору позики. Правовідносини, що виникли між сторонами регулюються Цивільним кодексом України, а саме параграфом 1 Глави 71 ЦК України. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Статею 1047 ЦК України встановлено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Судом встановлено, що між сторонами виникли цивільні правовідносини на підставі договору позики №26/07-ФД. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Верховний Суд України, розглянувши справу № 6-63 цс 13, предметом якої був спір про стягнення боргу за договором позики, зробив правовий висновок про те, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Отже, факт передачі грошових коштів від позивача та відповідача підтверджено наявним в матеріалах справи договором позики №26/07-ФД. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Належними доказами в розумінні ст. 77 ЦПК України є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно з принципом диспозитивності, встановленим ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.ч. 5, 6 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідачем не було до суду подано жодного доказу, який би спростував обставини, викладені у позовній заяві та факт наявності боргу. Відтак, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення суми боргу знайшли своє підтвердження матеріалами справи та підлягають задоволенню в сумі 500000,00 грн. Оскільки позивачем не заявлено вимоги про стягнення судових витрат, дане питання судом не вирішується. На підставі викладеного та

Outcome: approved