Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-17 00:00:00

У жовтні 2021 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , в якому просив зобов?язати відповідача не чинити перешкоди у спілкуванні з неповнолітнім сином [PERSON] , [INFO] , та визначити наступний порядок участі у вихованні сина: - особисте побачення у першу та третю суботу місяця з 10 до 15 години без присутності матері, без обмеження місця проведення зустрічі, - особисте побачення у другу та четверту неділю місяця з 10 до 15 години без присутності матері, без обмеження місця проведення зустрічі, - особисте побачення у святкові дні, день народження, у місці проживання дитини. Позов мотивовано тим, що після розірвання шлюбу він проживає окремо, діти сторін [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , залишились разом з матір?ю. Рішенням виконавчого комітету Ковельської міської ради №253 від 08.07.2021 йому дозволено зустрічатись та спілкуватись з сином [PERSON] у присутності старшого сина [PERSON] та за попереднім погодженням з матір?ю. Проте через неприязні відносини та конфлікти сторонам не вдається узгодити графік побачень, крім того старший син зайнятий особистими справами, що зумовлює необхідність визначення нового порядку спілкування з сином [PERSON] . Позивач зазначив, що бажає приймати активну участь у вихованні дитини, спілкуватись з сином без нагляду інших осіб, самостійно обирати місце спілкування. Ухвалою суду від 02.11.2021 відкрито провадження у справі, визначено розглядати справи в порядку загального позовного провадження. 22.11.2021 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву з проханням у позові відмовити. Відповідач [PERSON] вказала, що не чинить позивачу перешкод у спілкуванні з сином [PERSON] , однак позивач змінив ставлення до старшого сина [PERSON] , не спілкується з ним, тому побачення із молодшим сином у порядку, який визнав орган опіки та піклування, не відбуваються саме з вини позивача. В ході судового розгляду справи позивач пояснив, що дійсно із старшим сином [PERSON] виникають непорозуміння, він намагається докласти усіх зусиль для побудови добрих відносин, підтримує намір спілкуватись з обома синами, наполягав на можливості самостійно визначати місця спілкування, адже бажає відвідувати з дітьми різні заходи та більше часу проводити з ними за місцем проживання його нової сім?ї. Просив врахувати, що після військової служби пройшов курс соціальної реабілітації, працює, має постійний дохід, має постійне місце проживання та має можливість забезпечити безпечні та гармонійні умови для дітей, в той час коли вони будуть знаходить з ним. Відповідач [PERSON] в ході судового розгляду висловлювала побоювання щодо стану здоров?я позивача, мотивуючи тим, що після участі у бойових діях він поводить себе імпульсивно, допускав вживання спиртних напоїв, висловлював в її адресу погрози, тому з огляду на вік сина [PERSON] доцільно, щоб спілкування відбувалось лише у присутності іншого дорослого члена родини або старшого сина. Просила врахувати емоційний стан старшого сина, який не повинен залишатись осторонь, у разі якщо суд прийме рішення про приватне спілкування позивача з молодшим сином. Суд, заслухавши пояснення сторін, показання свідків, думку представника органу опіки та піклування, дослідивши письмові докази та висновок органу опіки та піклування, наданий суду на виконання ухвали від 24.12.2021, дійшов такого висновку. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім?я, дитинство, материнство, батьківство охороняються державою. Частинами першою, другою статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року передбачено, що в усіх діях щодо дитини, незалежно від того здійснюються вони державними чи приватними установами, судами чи іншими установами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права батьків, які відповідають за неї за законом. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (ст.7 Сімейного кодексу України -далі СК). Статтею 141 СК визначено, що мати та батько мають рівні права та обов?язки щодо дитини. Розірвання шлюбу, окреме проживання не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов?язків щодо дитини. Відповідно до статті 153 СК мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, окрім випадків, коли таке право обмежено законом. Питання виховання дитини вирішуються батьками спільно. Той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов?язаний і має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкувати з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвитку дитини (стаття 157 СК). Відповідно до статті 159 СК якщо той з батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, зокрема ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий з батьків має право звернутись до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, можливість відвідування дитини за місцем проживання), місце та час їхнього спілкування з урахуванням віку, стану здоров?я дитини, поведінки батьків, інших обставин, які мають істотне значення. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною у присутності інших осіб. Системний аналіз наведених норм права дає підстави вважати, що батько, який проживає окремо від дитини, очевидно має право на особисте спілкування з дитиною у спосіб найбільш сприятливий для дитини. Відповідно до статті 19 СК орган опіки та піклування аналізує відомості, одержані в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, а також інші документи, які стосуються справи, й подає суду письмовий висновок щодо розв?язання спору. Суд може не погодитись з висновком органу опіки та піклування, якщо він є не достатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Судом встановлено, що сторони перебували в шлюбі з 01.09.2001 по 12.07.2018. У них є двоє дітей - сини [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Сторони проживають окремо. Діти проживають разом з матір?ю. Позивач є інвалідом війни ІІІ групи, працевлаштований, проживає за адресою [ADDRESS] , уклав новий шлюб, сплачує аліменти на утримання дітей. За наданою медичною документацією позивач не має показань для обмеження спілкування з дитиною. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] підтвердила, що позивач у побуті врівноважений, терплячий, додатково пояснила, що питання спілкування з дітьми є для нього настільки важливим, що відсутність можливості побачити дітей сприймається боляче. Свідок не виправдовує некоректні звернення чоловіка до колишньої дружини, однак категорично ствердила, що за умови вільного спілкування з дітьми відносини усіх сторін конфлікту зміняться. Свідок [PERSON] (мати відповідачки) суду повідомила, що сторони є гарними батьками для своїх дітей, проте через вік меншої дитини доцільно забезпечити спілкування з батьком у більш звичних для дитини умовах. Категорично заперечила створення відповідачкою штучних перешкод для участі позивача у вихованні дітей. Представник органу опіки та піклування Гупік М.І. надав суду письмовий висновок від 13.01.2022, яким запропоновано дозволити позивачу зустрічатись та спілкуватись з сином [PERSON] у присутності брата [PERSON] з 10 до 15 години у першу та третю суботу та другу і четверту неділю місяця без присутності матері за адресою проживання позивача. У святкові дні, день народження сина [PERSON] спілкуватись за місцем проживання дитини, враховуючи вік, стан здоров?я. У разі зміни порядку спілкування, зустрічі узгоджувати з мамою [PERSON] , яка зобов?язана безперешкодноь надавати сина [PERSON] для зустрічей з батьком. Також представник органу опіки та піклування [PERSON] суду пояснив, що такий порядок спілкування з дітьми забезпечить стабільний емоційний стан обох дітей, сприятиме формуванню міцних зв?язків не лише між батьком та дітьми, але й між братами, а присутність старшого сина створить комфортну атмосферу для малолітнього [PERSON] і дозволить матері дітей не турбуватись про дотримання правил поводження з дитиною такого віку і за стан його здоров?я. Наведене у сукупності, дає суду підстави для визначення для позивача порядку спілкування з сином [PERSON] беручі за основу рекомендації органу опіки та піклування. Що стосується позовної вимоги про усунення перешкод у спілкуванні з сином, то судом встановлено, що єдиною причиною невиконання рішення органу опіки та піклування від 08.07.2021 були непорозуміння між позивачем на старшим сином [PERSON] . На час ухвалення рішення позивач повідомив про готовність спілкуватись з обома дітьми одночасно. Інших переконливих доказів створення відповідачем перешкод для спілкування позивача з сином суду не надано, тому в цій частині позов задоволенню не підлягає. Суд звертає увагу сторін на те, що об?єктом правосуддя у справах про піклування про дитину є гостро емоційні та постійно мінливі стосунки між батьками і дітьми, тому встановлений рішенням суду порядок участі позивача у вихованні дитини може бути на вимогу однієї із сторін змінений у разі зміни обставин, які істотно впливають на режим спілкування, зокрема старший син змінить місце проживання у зв?язку з навчанням чи роботою, або з віком менший син не буде потребувати присутності брата, або у сторін виникне необхідність змінити час, місце спілкування, його тривалість. Тобто з урахуванням вікових змін дітей, їх розвитку, потреб, різних життєвих обставин, батьки не позбавлені можливості у майбутньому змінити спосіб участі у вихованні дитини.

Outcome: partial