Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-16 00:00:00

Позивач звернулась до Ленінського районного суду м. Запоріжжя з позовом до відповідача про стягнення аліментів. В позовній заяві позивачка зазначила, 15.09.2006 року уклала шлюб з [PERSON] , який зареєстрований Запорізьким міським відділом РАЦС Запорізького обласного управління юстиції, актовий запис №1083. [INFO] від даного шлюбу народився син [PERSON] , який проживає з матір`ю та знаходиться на її повному утриманні. Шлюб між подружжям було розірвано рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 12.11.2010р. у справі №2-10454/10. Відповідач не надає жодної добровільної матеріальної допомоги на утримання сина, які не бере участі у його вихованні. У зв`язку з тим, що неповнолітній син навчається в школі, відвідує гуртки, потребує купівлі одягу, підручників, вітамінів, періодичного лікування, витрати на утримання дитини на місяць становлять приблизно 10000,00 гривень. Угоди про добровільну сплату аліментів між сторонами не досягнуто. В зв`язку з вищевикладеним позивачка просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] у твердій грошовій сумі в розмірі 5000,00 гривень щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Позивачка у судовому засіданні не заперечувала проти стягнення аліментів у розмірі 1255 гривень. Відповідач та його представник у судовому засіданні заперечували проти стягнення аліментів у сумі 5000 гривень з підстав вказаних у відзиву. З відзиву вбачається, що позовні вимоги позивач визнає частково та просить суд стягнути аліменти у розмірі 1255,00 гривень щомісячно, що дорівнює 50 відсоткам прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2021 рік». У відзиві відповідач звертає увагу суду на той факт, що позивачка не надала суду докази, щодо значного витрачання значних матеріальних коштів саме на сина, серед доданих доказів є лише путівка на санаторно-курортне лікування та протокол ехокардіоскопічного дослідження від 27.05.2011 року. Вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні, сторони по справі 15 вересня 2006 року уклали шлюб, який зареєстрований Запорізьким міським відділом РАЦС Запорізького обласного управління юстиції, актовий запис №1083. 26.06.2007 року від даного шлюбу у подружжя народився син [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] . Згідно свідоцтв про народження батьком [PERSON] вказаний [PERSON] відповідач по справі. Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 12.11.2010р. у справі №2-10454/10, шлюб між подружжям було розірвано. Відповідно до положень ст.ст.11,\~12,\~13,\~81 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, а кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1\~ст.81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В тому числі, суд враховує вимоги\~ст.80 ЦПК України, зокрема достатність доказів для вирішення справи, наданих до суду. Статтею 180 Сімейного Кодексу України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття та згідно зі ст. 181 СК України одним із способів виконання батьками свого обов`язку щодо утримання дитини є стягнення за рішенням суду коштів на утримання дитини (аліментів), які присуджуються в частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі. Відповідно до положень\~ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Стаття 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої Верховною Радою України 27.09.1991 року та положення Декларації прав дитини регламентують, що інтереси дитини необхідно забезпечувати найкращим чином, дитина повинна бути\~серед тих, хто\~першим одержує\~захист і допомогу. Нормами ст. 18 вищевказаної Конвенції закріплено, що суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно\~ст.180 СК України\~відповідач [PERSON] , як батько неповнолітнього [PERSON] , зобов`язаний утримувати сина до досягнення ним повноліття. Згідно ч.3\~ст.181 СК України\~- за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до\~ст. 182 СК України\~при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Разом з тим, ч.2\~ст. 182 СК України\~передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При цьому, суд виходить також із захисту інтересів дитини, забезпечення одержання дитиною сторін коштів, необхідних для її життєдіяльності, збереження того рівня життя, який дитина мала б тоді, коли б утримувалися обома батьками. У відповідності до ч.ч.1, 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована\~Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27.02.1991 року\~та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства»\~передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. З матеріалів справи встановлено, що у відповідача на утриманні знаходяться його літні батьки: [PERSON] та [PERSON] . Крім того, відповідач офіційного працевлаштування не має, а отже не має стабільного доходу. Відповідачем не було надано належних доказів того, що він не має можливості сплачувати аліменти на утримання сина, а тому суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, у зв`язку з тим, що обов`язок утримувати дитину до досягнення нею повноліття лежить на обох батьках, а тому відповідач повинен також брати участь в утриманні дитини. На час розгляду справи домовленості між батьками з приводу участі відповідача в утриманні дитини не досягнуто, а отже аліменти підлягають стягненню в судовому порядку згідно\~ст. 181 Сімейного Кодексу України. Позивач просить стягнути з відповідача аліменти на утримання сина у твердій грошовій сумі в розмірі 5000,00 гривень щомісячно до досягнення дитиною повноліття. При цьому в обґрунтування розміру стягуваних аліментів посилається на ті обставини, що на утримання дитини витрачається приблизно 10000,00 гривень щомісяця. Такі витрати дозволяють забезпечити належний рівень життя дитини з необхідним харчуванням, доглядом та лікуванням. Однак, будь-яких доказів у підтвердження відомостей, встановлених\~ст. 182 СК України, зокрема, матеріального становища сторін, стану здоров`я, наявності інших утриманців, позивачем суду не надано. Відповідно до ст. 7 ЗУ «Про Державний бюджет України на 2021 рік», розмір прожиткового мінімуму для дитини віком від 6 до 18 років з 1 липня 2021 року складає 2510 грн. Таким чином, враховуючи те що позивачем не надано доказів, які б підтвердили спроможність відповідача сплачувати аліменти саме в розмірі 5000,00 грн., також враховуючи рівний обов`язок батьків, щодо утримання дитини, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги частково та стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] у твердій грошовій сумі в розмірі 1255,00 гривень, щомісячно, що дорівнює 50 відсоткам прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2021 рік». Відповідно до ч.1\~ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційного розміру задоволених позовних вимог. Пунктом 3 ч.1\~ст. 5 Закону України «Про судовий збір»\~позивача звільнено від сплати судового збору під час розгляду справи про стягнення аліментів в усіх судових інстанціях. Таким чином з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 908,00 (дев`ятсот вісім) гривень.

Outcome: partial