Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-18 00:00:00

В обґрунтування позовної заяви [PERSON] зазначив, що 15.05.1993 зареєстрував з відповідачкою шлюб. У шлюбі в сторін народилися двоє дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Вказував, що спільне життя з відповідачкою не склалося з причин відсутності взаєморозуміння, байдужості до життя та проблем кожного, внаслідок чого спільне життя і збереження шлюбу є неможливим. На підставі викладеного позивач просив розірвати шлюб між сторонами. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи. Подав заяву з проханням позовні вимоги задовольнити, справу розглянути без його участі. Строку на примирення не потребує. Судові витрати просив залишити за ним. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилась, про дату, час і місце розгляду справи повідомлена належним чином. Подала до суду заяву з проханням справу розглянути без її участі. Позовні вимоги визнала, та просила розірвати шлюб. Після розірвання шлюбу прізвище залишити « [PERSON] ». Відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити з таких мотивів. За змістом статті 206 ЦПК України, відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Статтею 51 Конституції України передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Стаття 24 СК України передбачає засаду добровільності шлюбу: шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка; примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами третьою, четвертою статті 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до частини першої статті 110, статті 112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 15.05.1993, виданого Ялтушківською сільською радою Барського району Вінницької області, [PERSON] , [INFO] , і [PERSON] , [INFO] , зареєстрували шлюб 15.05.1993, актовий запис № 12. Прізвище після реєстрації шлюбу чоловіка - [PERSON] , дружини - [PERSON] . З`ясувавши фактичні взаємини подружжя, а саме те, що обидва члени подружжя бажають припинити шлюбні відносини і не бажають надання строку на примирення, шлюбні відносини фактично припинені, суд вважає, що позов про розірвання шлюбу слід задовольнити. Оскільки позивач просив судові витрати залишити за ним, суд не стягує судові витрати з відповідача. Відповідно до статті 113 Сімейного кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідач бажає залишити прізвище « [PERSON] ».

Outcome: approved