Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-11 00:00:00

І. Стислий виклад позиції заявника та заінтересованих осіб. Тривалий час заявниця проживала з [PERSON] , [INFO] однією сім`єю за адресою: [ADDRESS] . На теперішній час вони разом проживають за вищевказаною адресою, однак як колишні співмешканці. Протягом останнього часу сумісного проживання [PERSON] вчиняв сварки, під час яких ображав заявницю нецензурною лайкою, принижував, залякував, застосовував фізичне та психологічне насилля. Заявниця неодноразово зверталась до поліції із заявами про вчинення [PERSON] домашнього насилля, за результатами яких складались протоколи про адміністративні правопорушення, а в суді знаходяться матеріали вказаних справ (провадження № 3/243/3936/2021, 3/243/3937/2021, 3/243/3938/2021, 3/243/3939/2021, 3/243/3940/2021, 3/243/3941/2021, 3/243/257/2022, 3/243/258/2022). 27.12.2021 року працівниками патрульної поліції в м. Краматорськ та Слов`янськ УПП в Донецькій області було винесено терміновий заборонний припис стосовно кривдника, відповідно до якого [PERSON] було заборонено контактувати з [PERSON] впродовж 10 днів, однак [PERSON] не виконував та не виконує всі заборони, які прописані в терміновому заборонному приписі та продовжує вчиняти домашнє насилля відносно заявниці, у зв`язку з чим [PERSON] вимушена звернутися до суду за захистом від кривдника [PERSON] та просить суд видати обмежувальний припис стосовно [PERSON] , [INFO] , зареєстрованого за адресою: [ADDRESS] , фактично проживаючого за адресою: [ADDRESS] та встановити заходи тимчасового обмеження прав [PERSON] , [INFO] та покласти на нього строком на 6 місяців наступні обов`язки: 1) заборонити перебування в місці спільного проживання (перебування) з [PERSON] , [INFO] за адресою: [ADDRESS] ; 2) заборонити наближатися на відстань ближче 100 м. та входити до місця проживання [PERSON] , [INFO] за адресою: [ADDRESS] ; 3) заборонити вести листування, телефонні переговори з [PERSON] , [INFO] або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб; 3) заборонити особисто і через третіх осіб розшукувати [PERSON] , [INFO] , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому [PERSON] , переслідувати її та в будь - який спосіб спілкуватися з нею. ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи. Заявниця [PERSON] у судове засідання не з`явилась, про день та час розгляду справи повідомлялась відповідно до вимог ст. 350-5 ЦПК України. Заінтересована особа [PERSON] у судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлявся відповідно до вимог ст. 350-5 ЦПК України. Відповідно до п. 11 ст. 128 ЦПК України, заінтересована особа у справах про видачу обмежувального припису викликаються до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше 24 годин до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Таким чином суд приходить до висновку, що заінтересована особа [PERSON] був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи. Відповідно до приписів ч. ч. 1, 2 ст. 350-5 ЦПК України справа про видачу обмежувального припису розглядається судом за участю заявника та заінтересованих осіб. Неявка належним чином повідомлених заінтересованих осіб не перешкоджає розгляду справи про видачу обмежувального припису. Суд розглядає справу про видачу обмежувального припису не пізніше 72 годин після надходження заяви про видачу обмежувального припису до суду. ІІІ. Процесуальні дії у справі. Судом на підставі частини другої статті 247 Цивільно-процесуального кодексу України (далі ЦПК), у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. ІV. Фактичні обставини, встановлені Судом та зміст спірних правовідносин. [PERSON] проживає з [PERSON] , [INFO] за адресою: [ADDRESS] , як колишнє подружжя. Протягом останнього часу сумісного проживання [PERSON] вчиняє сварки, під час яких ображає [PERSON] нецензурною лайкою, принижує, залякує, застосовує фізичне та психологічне насилля. 27.12.2021 року працівниками патрульної поліції в м. Краматорськ та Слов`янськ УПП в Донецькій області було винесено терміновий заборонний припис стосовно кривдника серії АА № 166443, відповідно до якого [PERSON] в період з 27.12.2021 року по 05.02.2022 року було заборонено контактувати з [PERSON] , зобов`язано залишити місце проживання [PERSON] , а також входити та перебувати в місці проживання [PERSON] . Однак [PERSON] не виконував вищевказаний терміновий заборонний припис та продовжував вчиняти відносно [PERSON] домашнє насилля. Так Постановою Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 05.02.2022 року (провадження № 3/243/258/2022), [PERSON] було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173-2 ч.2 КУпАП, а саме у порушенні термінового заборонного припису серії АА № 166443 від 27.12.2021 року. Крім того Постановою Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 05.02.2022 року (провадження № 3/243/257/2022), [PERSON] було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173-2 ч.2 КУпАП, а саме у порушенні термінового заборонного припису серії АА № 166443 від 27.12.2021 року. Постановою Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 05.02.2022 року (провадження № 3/243/270/2022), [PERSON] було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.. 173-2 ч.2 КУпАП, а саме у порушенні термінового заборонного припису серії АА № 166443 від 27.12.2021 року. Постановою Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 17.09.2021 року (провадження № 3/243/3936/2021), [PERSON] було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.. 173-2 ч.1 КУпАП, а саме у вчиненні домашнього насильства відносно [PERSON] V. Оцінка Суду. Основним нормативно-правовим актом, яким регулюються спірні правовідносини, є Закон України "Про запобігання та протидію домашньому насильству". Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства. Згідно з пунктами 3, 4, 14 та 17 ч. 1. ст. 1 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Економічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру. Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. До переліку осіб, на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання, серед яких - мати (п. 4 ч. 2 ст. 3 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству". Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 24 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника. За пунктом 7 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Згідно з ч. 3 ст. 26 цього Закону рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. У відповідності до п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. При цьому, згідно з п. 3 ч. 1 ст. 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності). Таким чином, зважаючи на наведені правила Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків. Оцінка ризиків має проводитись за факторами небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства шляхом відібрання свідчень від постраждалої від такого насильства особи, з`ясування обставин конфлікту та виявлення чинників і умов, які створюють або можуть створювати небезпеку для цієї особи. Фактори небезпеки (ризику) щодо вчинення домашнього насильства мають визначатися за результатами оцінки дій кривдника, які свідчать про ймовірність настання летальних наслідків у разі вчинення домашнього насильства з метою виявлення вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті такої особи. Такого висновку дійшов Верховний Суд у своїй постанові від 28.04.2020 року винесеній за результатами розгляду справи № 754/11171/19. Верховний Суд у постанові від 14.01.2020 року винесеній у справі № 754/6995/19 зазначає, що під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Як наголошує ч. 2 ст. 27 Конституції України кожен має право захищати своє життя і здоров`я, життя і здоров`я інших людей від протиправних посягань. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 21 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" постраждала особа має право на дієвий, ефективний та невідкладний захист в усіх випадках домашнього насильства, недопущення повторних випадків домашнього насильства. Стаття 3 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод закріплює одну з фундаментальних цінностей демократичного суспільства. Вона категорично забороняє без будь-яких винятків катування, нелюдське або таке, що принижує гідність, поводження та покарання без огляду на обставини чи поведінку потерпілого, що висвітлюється у рішенні ЄСПЛ "A.V. v. Ukraine", n. 68177, "Enea v. Italy" [GC], n. 55182, "Idalov v. Russia" [GC], 91183. Практика Європейського суду з прав людини у рішенні "Ireland v. the UK", наголошує на тому, що таке, що принижує гідність, поводження або покарання передбачає знущання, які мають викликати у жертви почуття страху, страждання і почуття власної неповноцінності, а також принизити її гідність. Відповідно до прецедентної практики ЄСПЛ висловленої у рішеннях "Kudla v Poland" [GC], n. 92237, "Козинець проти України", n. 52, "Лабіта проти Італії", n. 120, "Чембер проти Росії", n. 49244, поводження є "нелюдським", якщо, крім іншого, воно було умисним, застосовувалось впродовж кількох годин поспіль і призводило або до справжніх тілесних ушкоджень, або до гострих фізичних чи душевних страждань. Стаття 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод гарантує існування у внутрішньому праві засобів, які надають можливість скористатися правами і свободами, закріпленими в Конвенції, незалежно від того, як вони подані в національній правовій системі. Це положення вимагає, щоб відповідний внутрішній орган вивчив зміст скарги, яка базується на Конвенції, та забезпечив необхідне виправлення порушеного права. Рішення Європейського суду з прав людини "Chahal v. the UK", n. 145. Відповідно до положень ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За змістом ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу. Положеннями ст. 26 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" передбачено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків, зокрема: заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Положеннями ст. 350-6 ЦПК України визначено, що розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або відмову в її задоволенні. У разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство, передбачених Законом України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" на строк від одного до шести місяців. Враховуючи встановлені фактичні обставини справи та наведені норми чинного законодавства України, суд приходить до висновку про те, що заявник обґрунтовано звернулась до суду із заявою про видачу обмежувального припису і її права мають бути захищенні судом шляхом видачі відповідного обмежувального припису, оскільки заявник дійсно є постраждалою особою від домашнього насильства, а її кривдником є заінтересована особа [PERSON] . На підставі досліджених в судовому засіданні письмових доказів, які підтверджують факт неодноразового застосування психологічного та фізичного насильства зі сторони [PERSON] відносно [PERSON] та враховуючи факт ігнорування [PERSON] вимог закону у вигляді термінового заборонного припису та неодноразового порушення вимог адміністративного законодавства, що свідчить про існування високого рівня вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства відносно [PERSON] та настання тяжких наслідків його вчинення щодо постраждалої особи, і такі ризики є реальними. На думку суду, тимчасове обмеження прав [PERSON] з метою забезпечення безпеки постраждалої особи шляхом встановлення судом обмежувального припису у порядку, визначеному Законом № 2229-VIII, є легітимним заходом втручання у права та свободи особи. За таких обставин, суд приходить до висновку про необхідність видачі обмежувального припису відносно [PERSON] шляхом встановлення заходу тимчасового обмеження прав кривдника та покладення на нього обов`язків, встановлених п.п. 1, 4, 5, 6 ч. 2ст. 26 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству". З урахуванням обставин справи, оцінивши в сукупності зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що обмежувальний припис слід видати на строк 6 місяців. Саме такий строк має спонукати [PERSON] до переоцінки життєвих цінностей, має змусити стати на шлях виправлення та стане поштовхом до позитивних змін особистості та поліпшення стосунків з [PERSON] . Такий захід тимчасового обмеження прав є пропорційним та необхідним, у тому числі для запобігання подальшому розвитку конфлікту, захисту здоров`я та моралі постраждалої. За змістом ч. 1ст. 27 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» уповноважений підрозділ органу Національної поліції України бере на профілактичний облік кривдника з моменту виявлення факту вчинення ним домашнього насильства на встановлений законодавством строк і проводить з ним профілактичну роботу. Згідно з ч.4 ст.350-6 ЦПК України рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє його виконання. В силу ч.3 ст.350-5 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи віднести на рахунок держави. На підставі Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству",

Outcome: approved