Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-11 00:00:00

В квітні 2021р. позивач [PERSON] звернувся до суду із позовною заявою про визнання права власності, а саме просив визнати за ним та за колишньою дружиною [PERSON] право власності на квартиру [ADDRESS] в розмірі по Ѕ частці за кожним. В обґрунтування позовної заяви позивач зазначив, що 14.12.2002 року у Маріупольського у міському відділі РАГС Донецького обласного управління юстиції було зареєстровано шлюб між ним та [PERSON] , про що було зроблено відповідний актовий запис № 964. З липня 2014 року сторони припинили фактичні шлюбні відносини, у зв`язку з чим, рішенням Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 22 вересня 2016 року, у справі 266/2775/16-ц, шлюб розірвано. Під час спільного проживання у шлюбі, подружжя придбали у власність квартиру [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 30.04.2009, посвідченого приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області Бодягіною І.І., та зареєстрованого в реєстрі за №1278. За взаємною згодою подружжя покупцем квартири було зазначено [PERSON] . Право власності на вказану квартиру було набуто у період шлюбу, за кошти позивача, які ним було отримано від продажу квартири, яку він придбав 23.10.2002 року, та зароблених ним самостійно. Квартира [ADDRESS] має наступні технічні характеристики: кількість кімнат - дві; загальна площа - 59,9 кв.м.; житлова площа 31,3 кв.м. Позивач зазначає, що відповідно до п. 2.1 договору купівлі продажу квартири від 30.04.2009 року, вартість квартири становить 45524,00 грн. На час подання даної заяви до суду, позивач не зміг надати висновок про спірної квартири через відсутність доступу до об`єкта нерухомості для проведення огляду суб`єктом оціночної діяльності. Шлюбного договору, яким би булі визначені частки майна подружжя сторони не укладали. Незважаючи на те,що спірна квартира зареєстрована за відповідачкою ,позивач вважає,що він має право на Ѕ частку спірної квартири, оскільки зазначене житло було придбане під час шлюбу у зв`язку з чим звернувся до суду із вказаним позовом до суду. Ухвалою Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 12.04.2021 року заяву про забезпечення позову,яка була подана представником позивача [PERSON] - адвокатом Яровим А.В. - було задоволено та накладено арешт на двокімнатну квартиру [ADDRESS] , що зареєстрована за [PERSON] . Ухвалою суду від 13.04.2021 року позовну заяву [PERSON] було прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. В липні 2021р. на адресу суду надійшла зустрічна позовна заява [PERSON] , яка в подальшому була уточнена, про припинення спільної сумісної власності та визнання права особистої власності на квартиру. В обґрунтування вказаного позову позивачка за зустрічним позовом [PERSON] зазначила наступне. Позивачка вказала,що дійсно в період з 14.12.2002 року по 04.10.2016 року вона та відповідач [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі. Під час шлюбу за спільні сумісні кошти сторони придбали двокімнатну квартиру, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Позивачка згодна,що їй та відповідачу,як колишньому подружжю, належить по Ѕ частці спірної квартири ,яка є об`єктом спільної сумісної власності. [PERSON] бажає визнати за собою право власності на Ѕ частку спірної квартири та припинити право спільної сумісної власності на 1/2 частки цієї квартири [PERSON] , з виплатою останньому грошової компенсації за цю частку. З метою визначення ринкової вартості спірного об`єкта нерухомості - [PERSON] 24.05.2021 року уклала договір з суб`єктом оціночної діяльності ПП «Центр експертних послуг». Згідно звіту про оцінку - вартість спірної квартири складає 934 176,00 грн. Позивачка за зустрічним позовом зазначає, що в спірній квартирі проживає вона та її неповнолітній син, а відповідач [PERSON] в даній квартирі не проживає. У колишнього подружжя склались неприязнені відносини, подальше сумісне проживання в вказаній квартирі неможливе. Позивач за основним позовом та відповідач за зустрічним позовом [PERSON] має у своїй власності квартиру ,у якій мешкає і разі припинення права сумісної власності він не залишається без житла. Квартира ,яка є власністю [PERSON] знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Спірна квартира є неподільним об`єктом, так як виділити в натурі по 1/2 частки квартири неможливо. В позовній заяві [PERSON] просила вирішити питання про внесення на депозитний рахунок суду грошової компенсації, яка відповідає дійсної (ринкової) вартості 1/2 частки квартири в розмірі 467 088,00 грн. або еквівалент в доларах США - 17 011,50 (або перерахувати їх на банківський рахунок відповідача за його згоди, або сплатити гроші відповідачу готівкою в доларах США або в національній валюті). Зазначає, що припинення права власності на 1/2 частки цієї квартири, що належить відповідачу з виплатою останньому грошової компенсації за цю частку не завдасть істотної шкоди його інтересам. У зв`язку з чим, просить припинити право спільної сумісної власності на квартиру набуту в період шлюбу, визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частку квартири, стягнути з неї - [PERSON] на користь [PERSON] компенсацію вартості Ѕ частки квартири в розмірі 467 088,00 грн., які знаходяться на депозитному рахунку ТУ ДСА шляхом виплати цих коштів [PERSON] , вирішити питання щодо розподілення судових витрат. Ухвалою суду від 02.07.2021 року відкрито провадження у справі за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про припинення та визнання права власності на частку квартири , зазначений позов було об`єднано в одне провадження по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності (справа №266/2111/21, провадження №2/266/717/21). 03.08.2021 року на адресу суду від представника [PERSON] - адвоката Затворницької О.М. надійшов відзив, у якому представник зазначила,що позовна заява [PERSON] має ознаки зловживання процесуальним право, оскільки [PERSON] неодноразово запрошував [PERSON] до нотаріуса для укладення мирової угоди або договору про поділ спільного майна подружжя у добровільному порядку, та остання до нотаріуса не з`являлася у назначену годину, повідомляла, що передумала. [PERSON] заперечує проти грошової компенсації, яку визначила [PERSON] у позовній заяві. Вважає,що вимогою про припинення права власності [PERSON] на Ѕ частку квартири у спільній власності, розташованої за адресою [ADDRESS] , [PERSON] фактично визнала позовні вимоги [PERSON] за первісним позовом, адже формулювання свідчить про те, що сама [PERSON] визнає [PERSON] власником Ѕ частки зазначеної квартири. Просила відмовити у задоволенні зустрічної позовної заяви [PERSON] . Ухвалою суду від 03.08.2021 року прийнято до розгляду уточнену позовну заяву за позовом [PERSON] до [PERSON] про припинення та визнання права власності на частку квартири. 19 серпня 2021 року на адресу суду надійшов відзив на уточнену позовну заяву, відповідно до якого представник [PERSON] - адвокат Затворницька О.М. зазначає, що як у первісному позові, так і в уточненій позовній заяві [PERSON] погоджується з тим, що Ѕ частка квартири [ADDRESS] належить сторонам спору на праві спільної сумісної власності подружжя, з чого випливає, що [PERSON] фактично визнає позовні вимоги. Щодо внесення на депозитний рахунок суду грошових коштів вартості Ѕ частки спірної квартири, зазначає, що як до первісного позову, так і до уточненого позову не долучено жодного доказу наміру [PERSON] внести зазначені кошти. Просила відмовити у задоволенні зустрічної позовної заяви [PERSON] у повному обсязі. Ухвалою суду від 19.08.2021 року закрито підготовче засідання, справу призначено до судового розгляду. 07 жовтня 2021 року на адресу суду надійшли додаткові заперечення на уточнену позовну заяву, у якій представник [PERSON] - адвокат Теліус Д.В. зазначила, що в уточненій позовній заяві [PERSON] не вказала перелік послуг наданих адвокатом, їх дійсність, необхідність та розумність їх розміру, вважає, що вимоги про стягнення з [PERSON] витрат на правничу допомогу у розмірі 12 000,00 грн. є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. В судовому засіданні представник позивача за основним позовом та відповідача за об`єднаною справою [PERSON] - адвокат Турченко О.В. основний позов підтримав просив його задовольнити, у задоволенні позову [PERSON] просив відмовити. Представник надав пояснення у відповідності до заявлених вимог, заперечував щодо задоволення позову [PERSON] на підставі заперечень,які викладені у відзиву. Позивач за основним позовом [PERSON] в письмовій заяві на адресу суду просив справу розглянути у його відсутність, основний позов підтримав. Відповідачка за основним позовом та позивачка за об`єднаною справою [PERSON] та її представник адвокат Орєхов М.В. ,просили задовольнити зустрічну позовну заяву,в задоволенні позовної заяви [PERSON] просили відмовити. Позивачка за зустрічним позовом та її представник надали свої пояснення та заперечення у відповідності до обставин викладених у позовній заяві. Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов висновку ,що позов [PERSON] , про визнання права власності - підлягає задоволенню,та позов [PERSON] про визнання прав власності , припинення права спільної сумісної власності та визнання права особистої власності - підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Частиною 3 статті 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 12 України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно із частиною 1 статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно із статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до вимог ч. ч. 1, 5-7 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Згідно з частиною першою статті 1 ЦК України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вольного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників. Судом встановлено наступні факти. Відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 30 квітня 2009 року, серія ВМЕ №009864, [PERSON] продав, а [PERSON] придбала у власність власність двохкімнатну квартиру [ADDRESS] . Зазначений факт підтверджується також Витягом з Державного реєстру правочинів №7245082 від 30.04.2009 року, номер правочину 3426132, та Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №22643014 від 05.05.2009 року (а.с. 10-11). Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 07.04.2021 року - квартира розташована за адресою: [ADDRESS] на праві приватної власності належить [PERSON] (а.с. 12-13). Відповідно до листа Територіального управління ДСА України в Донецькій області ТУ ДСА України від 02.12.2021 року №04-4309/21- зазначено, що на депозитний рахунок ТУ ДСА України в Донецькій області 03.08.2021 року надійшли кошти в сумі 267088,00 грн. з призначенням платежу: "Відшкодування вартості Ѕ частки квартири за адресою: [ADDRESS] по справі Приморського райсуду №266/2111/21" (а.с. 103). Відповідно до листа Територіального управління ДСА України в Донецькій області ТУ ДСА України від 22.12.2021 року №04-4501/21- зазначено, що на депозитний рахунок ТУ ДСА України в Донецькій області 04.08.2021 року надійшли кошти в сумі 20000,00 грн. від [PERSON] та знаходяться на рахунку (а.с. 109). Відповідно до договору №165 (Замовник) від 24 травня 2021 року укладеного між [PERSON] та суб`єктом оціночної діяльності ПП "Центр експертних послуг", предметом даного договору є виконання практичної роботи з оцінки майна - двокімнатної квартири на 1 поверсі 4 поверхового будинку ,яка розташована за адресою: [ADDRESS] .(т.с.2, а.с.6) Відповідно до звіту про оцінку від 24.05.2021 року виданого "Центром експертних послуг", ринкова вартість об`єкту (двокімнатна квартира на 1 поверсі 4 поверхового будинку розташована за адресою: [ADDRESS] ) станом на дату оцінки ,з врахуванням поточних соціально економічних умов , складає 934176,00 грн.(т.с.2, а.с.7-16) Рішенням Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 22 вересня 2016 року ,справа №266/2775/16-ц, шлюб між [PERSON] та [PERSON] , який було укладено 14.12.2002р., актовий запис №964 - розірвано. (т.юс.2, а.с.18) Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 12.05.2021 року - квартира ,яка розташована за адресою: [ADDRESS] , на праві приватної власності належить [PERSON] (т.с.2, а.с.19-20) Відповідно до довідки про зареєстрованих в житловому приміщенні осіб від 12.05.2021 року [PERSON] та [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] .(т.с.2,а.с.21) Відповідно до Свідоцтва про народження серія [NUMBER] , виданого повторно Приморським районним у м. Маріуполі відділом ДРАЦС Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) 02.07.2020 року, [INFO] народився [PERSON] , про що 26.06.2008 року складено актовий запис №259, у графі батько записаний [PERSON] , мати - [PERSON] (т.с.2,а.с.22) Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту стаття 61 СК України. Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпорядження спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 СК України. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 Цивільного кодексу України . Частинами 1,2 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку. Статтею 71 СК України встановлено, що майно, яке є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися "обставинами, що мають істотне значення", якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 р. N 11). Зі змісту п.п. 23,24 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Відповідно до п.30 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування та розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч.1 ст.63, ч.1 ст.65 СК. При цьому суд враховує правові позиції ВСУ з аналогічних спорів, в яких ВСУ роз`яснює, що у процесі розгляду спорів про поділ майна подружжя необхідно враховувати такі обставини: час придбання майна; кошти, за які таке майно було придбано (джерело придбання); мета придбання майна, яка дозволяє визначити правовий статус сумісної власності подружжя. При цьому суд підкреслює, що тільки у випадку, якщо придбання майна відповідало зазначеним критеріям, таке майно може бути визнане спільно нажитим та підлягає розподілу між подружжям на підставі ст.60 СК України. Відповідно до п. 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вирішуючи питання про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК України щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК України) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Згідно з ч.3 ст. 358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Частиною 1 та 2 ст. 364 ЦК України визначено, що співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній, якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (ч. 2 ст. ст. 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. У Постанові Верховного Суду від 9 червня 2021 року у справі № 760/789/19 зазначено, що відповідно до положень ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному із подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному із подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Аналіз змісту положень ст. 71 СК України дає підстави для висновку про те, що ч. 4 та ч. 5 цієї статті виступають як єдиний правовий механізм захисту інтересів того з подружжя, який погоджується на компенсацію належної йому частки у спільному майні за рахунок іншого з подружжя, з подальшим припиненням права власності на цю частку. Принцип обов`язкового отримання згоди особи на присудження їй грошової компенсації, крім випадків, передбачених ЦК України (ст. 365 цього Кодексу), в першу чергу застосовується до правовідносин, які виникають при зверненні одного з подружжя до суду з вимогами про припинення права іншого з подружжя на частку у спільному майні з одночасним присудженням грошової компенсації. Гарантуючи, що компенсація буде виплачена, позивач вносить необхідну суму на депозитний рахунок суду. Такий підхід відповідає закріпленим у статті 7 СК України засадам розумності і добросовісності, оскільки відповідач надає свою згоду на позбавлення його частки у праві власності, отримуючи, у свою чергу, гарантоване грошове відшкодування. У пунктах 1-3 ч. 1 ст. 365 ЦК України передбачено, що право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим. Правовідносини, в яких позивач просить припинити не право власності відповідача у спільному майні з виплатою компенсації, а своє право на частку в майні з отриманням компенсації на свою користь, є відмінними за своєю природою і регулюються ст. 364 ЦК України, яка передбачає, що співвласник, частка якого в майні не може бути виділена в натурі, має право на отримання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості цієї частки. Залишення неподільної речі у спільній власності без проведення реального поділу не позбавить того з подружжя, хто фактично цією річчю користується, можливості користуватися нею в подальшому. Одночасно інший з подружжя позбавляється як можливості користуватися спірною річчю, хоча вона перебуває у спільній власності, так і грошової компенсації, яку інша сторона добровільно на депозитний рахунок не внесла. Оцінюючи положення ч. 5 ст. 71 СК України як такі, що застосовуються до правовідносин, які виникають при зверненні одного з подружжя до іншого з вимогами про припинення його права на частку у спільному майні, Верховний Суд робить висновок, що ця норма не вимагає обов`язкового внесення на депозитний рахунок грошової компенсації у справах за спорами, в яких про припинення своєї частки у спільному майні і отримання компенсації на свою користь заявляє позивач. Аналогічні висновки висловлені, зокрема у постановах Верховного Суду від 29 квітня 2020 року у справі № 210/4854/15-ц (провадження № 61-30421св18) та від 03 червня 2020 року у справі № 487/6195/16-ц (провадження № 61-46326св18). Виходячи з наведеного судом встановлено,та це не заперечують сторони,що що квартира розташована за адресою: [ADDRESS] була придбана під час шлюбу [PERSON] та [PERSON] ї є об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Виходячи з норм ст. 70 СК України частки подружжя [PERSON] та [PERSON] є рівними, у зв`язку з чим, суд вважає,що позов [PERSON] є доведеним та підлягає задоволенню. Суд визнає за [PERSON] та [PERSON] право власності по Ѕ частці за кожним ,на квартиру [ADDRESS] . Вказаний об`єкт нерухомості є неподільним майном,що підтверджено експертизою. Таким чином, виділ у натурі частки позивача, а саме належної йому 1/2 частини квартири, із майна, що є у спільній частковій власності є неможливим. До того ж , позивачка за зустрічним позовом [PERSON] в судовому засіданні стверджувала,що між сторонами склались неприязливі відносини, вказане житло є єдиним житлом її та її дитини, а у [PERSON] у власності є окреме житло. Позивачка за зустрічним позовом [PERSON] пояснила,що позбавлена можливості користування спірною квартирою, що підтверджується викладеними у позовній заяві обставинами та долученими позивачкою на підтвердження вказаних обставин доказами, а тому суд вважає вимоги останньої в частині припинення права відповідача за зустрічним позовом [PERSON] на частку у спільній сумісній власності,та виплатою з боку позивачки за зустрічним позовом грошової компенсації на користь [PERSON] , вартості частки у спільної майні з подальшим визнання за [PERSON] права власності на належну відповідачу [PERSON] 1/2 частину вищезазначеної квартири - є обґрунтованими та такими,що підлягають задоволенню. Задоволення вимог позивача за зустрічним позовом [PERSON] у даному спорі є ефективним способом захисту її прав та інтересів. Вирішуючи питання щодо визначення розміру грошової компенсації вартості 1/2 частини квартири розташованої за адресою: [ADDRESS] , суд приймає до уваги наданий позивачкою [PERSON] звіт про оцінку від 24.05.2021 року ,виданого "Центром експертних послуг", двокімнатної квартири на 1 поверсі 4 поверхового будинку розташована за адресою: [ADDRESS] , ринкова вартість об`єкту за станом на дату оцінки у врахуванням поточних соціально економічних умов складає 934176,00 грн. Відповідно, 1/2 частина ринкової вартості зазначеної квартири на дату проведення оцінки складає 467088,00 грн. Вказану вартість спірного майна сторони не оспорювали. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності Статтями 15, 16 ЦК України, передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, суд, врахувавши останню практику Верховного Суду, дійшов висновку про задоволення первісного та зустрічного позову. В зв`язку з задоволенням позовів, суд на підставі ст.141ЦПК України покладає судові витрати на сторони.

Outcome: approved