Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-11 00:00:00

Садгірським районним судом м. Чернівці 17.12.2021 отримано позовну заяву представника позивачки [PERSON] адвоката Тирон Анастасії Миколаївни, до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. Так, позивач просить розірвати шлюб, який зареєстрований 14 липня 2007 року виконкомом Сергіївської сільської ради Путильського району Чернівецької області між [PERSON] та [PERSON] , оскільки сторони не знаходять спільного взаєморозуміння щодо сімейних стосунків та фактично припинили шлюбні відносини, адже приблизно рік як проживають окремо. У шлюбі у сторін народилися троє синів: [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Вказує, що позивач разом із дітьми перебувають у комунальній установі «Чернівецький обласний центр соціально-психологічної допомоги», у зв`язку із складними життєвими обставинами та насильством у сім`ї, що підтверджує документально, а оскільки відповідач у добровільному порядку відмовляється допомагати у матеріальному утриманні дітей, просить суд стягнути з [PERSON] на користь позивачки аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] у розмірі Ѕ частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно і до досягнення дітьми повноліття. Відповідач відзиву на позовну заяву не подав. Ухвалою судді Садгірського районного суду м. Чернівці від 29.12.2021, після отримання інформації про зареєстроване місце проживання відповідача у справі, вказану вище позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи визначено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Судове засідання призначено на 12 січня 2022 року. У судовому засіданні позивач та її представник заявлені позовні вимоги підтримали просили суд задовольнити позов з підстав у ньому зазначених. Позивач вказала на те, що на примирення не погоджується, просила суд не надавати строк на примирення, оскільки не проживає із відповідачем та вже намагалися владнати стосунки, однак не вийшло. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги щодо розірвання шлюбу не визнав та просив суд надати строк на примирення. Вказав, що не буде більше зловживати алкогольними напоями та зможе виправитися. Щодо позовних вимог в частині стягнення аліментів не заперечив, визнав позов в цій частині, погодившись сплачувати аліменти на дітей. Суд, заслухавши позицію сторін судового провадження, розглянувши письмові матеріали справи та наявні у них докази, встановивши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши та оцінивши надані докази в сукупності, ухвалюючи рішення відповідно до вимог ст.263 ЦПК України, дійшов висновку, що позов є обґрунтований і підлягає до задоволення. Судом встановлено, що між позивачкою [PERSON] , [INFO] та відповідачем [PERSON] , [INFO] , укладено шлюб, який зареєстрований 14 липня 2007 року виконкомом Сергіївської сільської ради Путильського району Чернівецької області, про в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 06, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим повторно 10 жовтня 2007 року (а.с.9). Крім того позивач і відповідач є батьками дітей, синів: Найди [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 07 травня 2009 року; Найди [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 28 лютого 2012 року; та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 19 січня 2015 року (а.с.10-12). Згідно даних Довідок про реєстрацію місця проживання особи, дітей, останні зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , що також підтверджується і даними Довідки про склад сім`ї № 2335 від 02.12.2021, однак у відповідності до даних Довідки № 14 від 07 грудня 2021 року, виданої ОКУ «Чернівецький обласний центр соціально-психологічної допомоги», [PERSON] разом із дітьми: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на основі заяви від 22.11.2021 та направлення Брусницької сільської ради №819 від 22.11.2021 тимчасово перебувають у притулку у зв`язку із складними життєвими обставинами та насильством у сім`ї (а.с.14-15). Що стосується позовних вимог про розірвання шлюбу, то суд виходить із наступного. Статтею 51 Конституції України передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Аналогічне положення містить ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України, в якій також зазначено, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Статтею 5 Протоколу №7 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання. Частиною 3 статті 56 Сімейного кодексу України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Відповідно до ч.1 ст.110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 3 ст. 105 шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ст.112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. У відповідності до ч.2 ст. 114, ст. 115 Сімейного кодексу України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та постановлення відмітки в актовому записі про шлюб. Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Судом встановлено, що на даний час шлюб носить формальний характер, оскільки сторони припинили сімейно-шлюбні відносини, як вказує позивач, примирення між ними стало неможливим, а тому подальше збереження шлюбу порушує передбачене ст.56 Сімейного кодексу України право дружини та чоловіка на особисту свободу. Аналізуючи вищевикладене та з урахуванням обставин, передбачених ст.ст. 110, 112 Сімейного кодексу України, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивачки, яка не бажає подальшого перебування у шлюбі, не бажає примиритися та зберегти шлюб, а тому за відсутності обставин, що унеможливлюють розірвання шлюбу, приходить до висновку що шлюб між сторонами слід розірвати. При цьому, суд не знаходить підстав для надання сторонам строку на примирення, зважаючи на встановлені у справі обставини, та категоричну позицію позивачки з вказаного питання. Вирішуючи питання щодо задоволення позовних вимог щодо стягнення аліментів, які відповідач визнав, суд виходить із наступного. Згідно ч.1. ст. 206 ЦПК України, відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У відповідності до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно ч.2 ст.51 Конституції України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно з ч. 3 ст. 11, ч.1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її стан здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно зі статтею 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст.ст. 180, 181 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Пунктом 17 постанови Пленуму ВСУ «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»№3 від 15.05.2006 року роз`яснено, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Розмір аліментів установлюється судом, виходячи з обставин кожної конкретної справи, та може бути визначений у частці від доходу або твердій грошовій сумі (ст.ст.183, 184 СК). Статтею 182 Сімейного кодексу України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує:1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини;2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;4) інші обставини, що мають істотне значення. При цьому, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Статтею 183 СК України, передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Крім того, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом (частина перша статті 192 СК України). Так, при визначенні розміру аліментів в даному випадку, суд враховує факт проживання дітей із матір`ю та, відповідно, перебування їх на її утриманні; вік синів; вартість життя та необхідність здійснення витрат для забезпечення соціально-побутових потреб розвитку, навчання, здоров`я дітей; те, що обов`язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним і не залежить від того, чи є батьки працездатними тай чи є в них кошти, достатні для надання утримання; матеріальний стан позивачки; матеріальне становище та стан здоров`я платника аліментів, який є фізично здоровим, та працездатним, жодних обставин, які б унеможливлювали сплату ним аліментів не вказав, позовні вимоги в цій частині визнав в повному обсязі, погодившись сплачувати аліменти у визначеному позивачкою розмірі, а тому суд дійшов до висновку, що позовні вимоги позивачки, підлягають до задоволення, з врахуванням їх визнання відповідачем, а з відповідача слід стягувати аліменти на користь позивачки на утримання синів: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] в розмірі 1/2 частини від всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дітьми повноліття. Згідно ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення щодо стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Датою подачі позову є 17.12.2021. Що стосується судових витрат у справі, то суд виходить із наступного. Згідно ч.6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. У зв`язку із задоволенням позовних вимог щодо стягнення аліментів, судові витрати по справі, що складаються з витрат на сплату судового збору у розмірі 908 (дев`ятсот вісім) гривень, на час подачі позову, від сплати яких позивачка була звільнена при подачі позову, на підставі п.3 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», - підлягають стягненню з відповідача. Також з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 908,00 грн., за позовні вимоги про розірвання шлюбу, на час подачі позову, приймаючи до уваги те, що позивач на підставі ухвали Садгірського районного суду м. Чернівці від 12 січня 2022 року була звільнена від сплати судового збору. Таким чином в загальному слід стягнути із відповідача судові витрати у розмірі 1\~816,00 грн. (908+908). На підставі ст. 51 Конституції України, п. 4 ч.2 ст.18, ст.ст. 24, 56, 104-105, 110, 112-115, 141, 180-182, 183, 191Сімейного кодексу України,

Outcome: approved