Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-09 00:00:00

1.Позиція позивача. У грудні 2020 року позивач [PERSON] звернулась до Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області із позовом до Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз», треті особи: Заводський відділ державної виконавчої служби у м. Кам`янське Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), Друга Кам`янська державна нотаріальна контора «про скасування постанови про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження», та просила суд: - скасувати арешт майна боржника [PERSON] та оголошення заборони на його відчуження, а саме 29/100 частини будинку [ADDRESS] , накладений постановою АА № 905728 державного виконавця Заводського районного Відділу державної виконавчої служби міста Дніпродзержинська Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області від 30.06.2004 року. В обґрунтування позову зазначила, що 06 листопада 2020 року вона, [PERSON] , звернулась до Першої кам`янської державної нотаріальної контори за видачею свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого чоловіка - [PERSON] , померлого [INFO] , але їй було відмовлено у вичинені нотаріальних дій - видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки, при перевірці заборон або арештів на спадкове майно, яке складається з 29/100 частин домоволодіння під [ADDRESS] , яке належало [PERSON] , матері померлого, який фактично прийняв спадщину, але не оформив спадкових прав після її смерті - [INFO] , було виявлено наявність обтяження № 66243, арешту вищевказаного нерухомого майна, що належало [PERSON] , та зареєстровано Другою кам`янською державною нотаріальною конторою на підставі Постанови АА 905728 від 30.06.2006 року ДВС Заводського РУЮ м. Дніпродзержинська, що підтверджується постановою про відмову у вчинені нотаріальних дій № 1563/02-31 від 06.11.2020 року спадкова справа № 421/2018 та копією постанови про арешт майна боржник та оголошення заборони на його відчуження АА № 905728 від 30.06.2004 року. 11.11.2020 року позивач звернулась до державного виконавця Заводського відділу державної виконавчої служби у місті Кам`янське Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) із заявою щодо зняття арешту з майна. Позивача було повідомлено про відсутність виконавчих проваджень стосовно виконавчого листа, виданого Заводським районним судом м. Дніпродзержинська № 2-3117 від 04.12.2003 року. Також було повідомлено, що згідно інформаційної довідки з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, [INFO] на майно померлої [PERSON] , а саме: будинок 29/100 частин за адресою: [ADDRESS] , було накладено арешт на підставі постанови АА № 905728 від 30.06.2004 року виданої ДВС Заводського району м. Дніпродзержинська. Виконавче провадження, яке було відкрите на підставі виконавчого листа № 2-3117 від 04.12.2003 року виданого Заводським районним судом м. Дніпродзержинська на виконання рішення суду за позовом ВАТ «Дніпропетровськгаз» до [PERSON] про стягнення заборгованості за спожитий природній газ, було знищено, згідно з Правилами ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 07.06.2017 року № 1829/5, відповідно до вимог п.п. 9.10-9.15 «Про затвердження Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби» (зі змінами), затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 18.12.2009 року №2392/5. Арешт накладений виконавцем скасований не був. Позивач вважає, що існуючий арешт накладений на спадкове майно, яке складається з 29/100 частин домоволодіння під [ADDRESS] , що належало [PERSON] , позбавляє її в повній мірі реалізувати своє право успадкувати вказане вище майно за законом, тому вона вимушена звернутись до суду із цим позовом та просити суд задовольнити його та скасувати арешт майна та оголошення заборони на його відчуження, з 29/100 частин домоволодіння під [ADDRESS] , яке належало [PERSON] , накладений 30 червня 2004 року Постановою АА № 905728 державного виконавця державної виконавчої служби Заводського районного міста Дніпродзержинська. Позивач в судове засідання не з`явилася, але надала до суду заяву в якій просила розглянути справу без її участі та без застосування технічних засобів, на задоволенні позовних вимог наполягали. 2. Позиція відповідача та третіх осіб. Представник Відповідача, Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз», Залізний В.В. через канцелярію суду подав заяву про відкладення підготовчого судового засідання, в подальшому своїм правом на подання відзиву відповідач не скористався, заяв та клопотань не подавав. Через канцелярію суду від представника третьої особи Заводського відділу державної виконавчої служби у м. Кам`янське Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Присяжної К. надійшло клопотання про розгляд справу без участі їхнього представника та прийняття рішення згідно до чинного законодавства. Представника третьої особи Другої кам`янської державної нотаріальної контори надіслав клопотання про розгляд справи без участі їхнього представника. 3. Процесуальні питання пов`язанні з розглядом справи. У грудні 2020 року позивач [PERSON] звернулась до Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області із позовом до Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз», треті особи: Заводський відділ державної виконавчої служби у м. Кам`янське Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), Друга Кам`янська державна нотаріальна контора «про скасування постанови про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження». 10 грудня 2020 року Ухвалою судді Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від відкрито провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз», треті особи: Заводський відділ державної виконавчої служби у м. Кам`янське Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), Друга Кам`янська державна нотаріальна контора «про скасування постанови про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження», постановлено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження. 29 грудня 2020 року через канцелярію від представника відповідача Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз» - Залізного В.В. надійшла заява про відкладення підготовчого судового засідання. 24 лютого 2021 року через канцелярію суду від представника третьої особи Заводського відділу державної виконавчої служби у м. Кам`янське Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Присяжної К. надійшло клопотання згідно до якого просить розглядати справу без участі їхнього представника та прийняти рішення згідно до чинного законодавства. 12 квітня 2021 року від представника третьої особи Другої кам`янської державної нотаріальної контори надійшло клопотання про розгляд справи без участі їхнього представника. 27 липня 2021 року через канцелярію суду від позивача [PERSON] надійшла заява про розгляд справи без її участі. 17 серпня 2021 року ухвалою Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області підготовче провадження закрито та справу призначено до судного розгляду. В зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється на підставі ч.2 ст.247 Цивільного процесуального кодексу України. Статтею 223 Цивільного процесуального кодексу України визначені наслідки неявки учасника справі у судове засідання. Зокрема, згідно з частиною 3 статті 223 Цивільного процесуального кодексу України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. Враховуючи, що у справі маються достатні дані про права і взаємовідносини сторін, суд розглядає справу за відсутності сторін. При цьому, судом враховано, що в силу вимог частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі «Смірнова проти України»). Відповідно до Листа Верховного Суду України головам апеляційних судів України № 1-5/45 від 25 січня 2006 року у цивільних, адміністративних і господарських справах перебіг провадження для цілей статті 6 Конвенції розпочинається з моменту подання позову і закінчується винесенням остаточного рішення у справі. Критерії оцінювання «розумності» строку розгляду справи є спільними для всіх категорій справ (цивільних, господарських, адміністративних чи кримінальних). Це - складність справи, поведінка заявника та поведінка органів державної влади (насамперед, суду). Відповідальність держави за затягування провадження у справі, як правило, настає у випадку нерегулярного призначення судових засідань, призначення судових засідань з великими інтервалами, затягування при передачі або пересиланні справи з одного суду в інший, невжиття судом заходів до дисциплінування сторін у справі, свідків, експертів, повторне направлення справи на додаткове розслідування чи новий судовий розгляд. Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, а збільшення кількості звернень до Європейського суду з прав людини не лише погіршує імідж нашої держави на міжнародному рівні, але й призводить до значних втрат державного бюджету. 4. Фактичні обставини встановлені судом. Судом встановлено, що на підставі договору дарування від 06.08.1980 року зареєстрованого в реєстрі за № 1/5342 та 27.08.1980 року зареєстровано Дніпродзержинським бюро технічної інвентаризації та записано в реєстрову книгу № 1 за реєстрованим номером № 176, [PERSON] належить на праві власності 29/100 частини домоволодіння за адресою: [ADDRESS] . Постановою державного виконавця державної виконавчої служби Заводського районну м. Дніпродзержинська Марєєвою М.А. серія АА № 905728 від 30.06.2004 року накладено арешт на 29/100 частини житлового будинку [ADDRESS] , яка належить [PERSON] та накладено заборону на його відчуження на підставі Виконавчого листа № 2-3117 виданого 04.12.2003 року Заводським районним судом м. Дніпродзержинська про стягнення з [PERSON] заборгованості за спожитий природній газ в сумі 1714,00 грн. на користь ВАТ «Дніпропетровськгаз». Постановою № 1563/02-31 від 06.11.2020 року спадкова справа № 421/2018 позивачці було відмовлено у вчиненні нотаріальних дій, відмовою у видачі свідоцтва про право на спадщину, стало те, що при перевірці заборон або арештів на спадкове майно, яке складається з 29/100 частин домоволодіння під [ADDRESS] , яке належало [PERSON] , померлої [INFO] , матері померлого чоловіка позивачки, який фактично прийняв спадщину, але не оформив спадкових прав після її смерті, було виявлено наявність обтяження № 66243, а саме арешту нерухомого майна, що належало [PERSON] , та зареєстровано Другою кам`янською державною нотаріальною конторою на підставі Постанови АА 905728 від 30.06.2006 року ДВС Заводського РУЮ м. Дніпродзержинська. Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 52185212 від 06.06.2018 року до Спадкового реєстру внесено реєстраційний запис, яким зареєстрована спадкова справа № 62528695, спадковий реєстр у нотаріуса 421/2018 Перша кам`янська державна нотаріальна контора, спадкодавець [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , дата народження [INFO] , дата смерті [INFO] . Згідно листа № 1563/02-31 від 11.11.2020 року наданого Заводським відділом державної виконавчої служби у місті Кам`янське Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) позивачу повідомлено про відсутність виконавчих проваджень стосовно виконавчого листа, виданого Заводським районним судом м. Дніпродзержинська № 2-3117 від 04.12.2003 року. Також повідомлено, що згідно інформаційної довідки з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, [INFO] на майно померлої [PERSON] , а саме: будинок 29/100 частин за адресою: [ADDRESS] , було накладено арешт на підставі постанови АА № 905728 від 30.06.2004 року виданої ДВС Заводського району м. Дніпродзержинська. Виконавче провадження, яке було відкрите на підставі виконавчого листа № 2-3117 від 04.12.2003 року виданого Заводським районним судом м. Дніпродзержинська на виконання рішення суду за позовом ВАТ «Дніпропетровськгаз» до [PERSON] про стягнення заборгованості за спожитий природній газ, було знищено, але арешт знято не було. Зі свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] виданого 13.11.1982 року міським відділом ЗАГС м. Дніпродзержинська вбачається, що [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] уклали шлюб, про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу 13.11.1982 року зроблено актовий запис № 1175, після укладення шлюбу присвоєно прізвища: чоловіку - [PERSON] , дружині - [PERSON] . Зі свідоцтва про смерть серії [NUMBER] виданого 30.08.2006 року Заводським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпродзержинського міського управління юстиції Дніпропетровської області, вбачається, що [PERSON] померла [INFO] у віці 82 роки, про що в Книзі реєстрації смертей 30.08.2006 року зроблений відповідний актовий запис № 1066. Зі свідоцтва про смерть [NUMBER] виданого 05.02.2018 року Заводським районним у місті Кам`янське відділом реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, вбачається, що [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] у віці 67 років, про що в Книзі реєстрації смертей 05.02.2018 року зроблений відповідний актовий запис № 149. Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до ст.ст. 126, 133, 135 СК України № 00020129908 від 12.05.2018 року, параметрами якого є реєстрація актового запису про народження, відомості про актовий запис № 585 від 25.02.1950 року зроблений Заводським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпродзержинського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, підтверджується, що [PERSON] народився [INFO] , його батьком є [PERSON] , а матір`ю є [PERSON] . 5. Мотиви, з яких виходить суд при вирішенні спору та застосовані норми права. Відповідно до ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Ст. 4 ЦПК України визначає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребування судом у передбачених цим Кодексом випадках. Ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. Статтею 11 Цивільного кодексу України визначено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини. Правові, економічні та організаційні засади проведення державної реєстрації речових та інших прав, які підлягають реєстрації за цим Законом, та їх обтяжень визначені Законом України від 1 липня 2004 року № 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі - Закон № 1952-IV). Згідно зі ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту є відновлення становища, яке існувало до порушення та припинення правовідношення. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. При цьому, необхідною умовою застосування судом певного способу захисту є наявність, доведена належними у розумінні ст. 79 ЦПК України доказами, певного суб`єктивного права (інтересу) у позивача та порушення (невизнання або оспорювання) цього права (інтересу) з боку відповідача. У рішенні Конституційного суду України № 18-рп/2004 від 01.12.2004 (справа про охоронюваний законом інтерес) визначено поняття "охоронюваний законом інтерес", що вживається в частині першій статті 4 Цивільного процесуального кодексу України та інших законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям "права", яке треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам. Конституційний суд України у вказаному рішенні зазначає, що види і зміст охоронюваних законом інтересів, що перебувають у логічно-смисловому зв`язку з поняттям "права" як правило не визначаються у статтях закону, а тому фактично є правоохоронюваними. Охоронюваний законом інтерес перебуває під захистом не тільки закону, а й об`єктивного права в цілому, що панує у суспільстві, зокрема, справедливості, оскільки інтерес у вузькому розумінні зумовлюється загальним змістом такого права та є його складовою. Відповідно ст. 317 ЦК, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Під правом володіння власністю визнається юридично забезпечена можливість фактичного «панування» власника над майном, не пов`язана з використанням його властивостей. Право користування власністю - це юридично забезпечена можливість власника добувати з належного йому майна корисні властивості. Під правом розпорядження розуміють юридично забезпечену можливість власника визначати долю майна. Відповідно ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 328 ЦК України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Таким чином, положеннями цієї статті закріплюється презумпція правомірності набуття права власності на певне майно, тобто право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше не буде встановлено в судовому порядку або незаконність права власності не випливатиме із закону. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч.1 ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно із ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч. 1 ст. 321 ЦК України). Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно з п.1 ч.1 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», вилучення обтяження та скасування арешту можливе на підставі рішення суду. Статтею 386 ЦК України встановлено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Відповідно до вимог ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно із ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ч. 1, 2 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Частиною 5 ст. 1268 ЦК України визначено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Таким чином, наявність обтяження щодо 29/100 частини домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , перешкоджає позивачу здійснювати своє право власності, та порушує її конституційне право, передбачене частиною 1 статті 41 Конституції України. Відповідно до абз. 2 ч. 3 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). Відповідно до п.1 ч. 2 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація обтяжень проводиться на підставі судового рішення щодо набуття, зміни або припинення обтяження речових прав на нерухоме майно, що набрало законної сили. Відповідно до вимог ч.ч.1,2 ст.56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Крім того, відповідно до ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції 2004 року, що діяла на час внесення заборони) у разі закінчення виконавчого провадження арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також проводяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. У разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника. Відповідно до ст.59 Закону України« Про виконавче провадження» (редакція 2016 року) особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: Дотримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (утому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені пунктом 1 -2 розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону. У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Позивач має право володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном на свій розсуд, однак не може цього робити через наявність обтяження на належне їй майно. Позивач правильно обрала спосіб захисту своїх прав, лише зняттям арешту з майна без вимоги про визнання права власності, оскільки оскарження постанови державного виконавця про арешт майна є недоцільним, бо позивач не є стороною виконавчого провадження, будь-які виконавчі провадження на час розгляду справи відсутні, а зняття арешту з майна не позбавляє позивача право оформити спадкові права після смерті чоловіка, отримавши свідоцтво про право на спадщину за законом, і перешкод у цьому немає. Тому на підставі пункту 2 частини другої статті 16 Цивільного кодексу України слід припинити дію, яка порушує право . Таким чином належним способом захисту прав позивача є припинення обтяження речового права на нерухоме майно позивача. Відповідно до ч.ч. 1,2,3 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» , особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Отже, вимоги особи, що ґрунтуються на її праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту. Нормою ст. 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07.1997 р., закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Аналіз правових норм дає підстави для висновку, що право власності проявляється у правомочностях власника, обмеження яких можливо виключно на підставі закону. Нормами ч.1, 2 ст. 321 ЦК України регламентовано, що право власності є непорушним і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні, а особа може бути обмежена в здійсненні права власності лише у випадках та в порядку, встановленому законом. Такі правові регулювання містяться і в ст.1 Першого протоколу Європейської Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод». Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Європейський суд з прав людини вказує на те, що «пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди давати вмотивування своїх рішень, хоч це не може сприйматись, як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо вмотивування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, може бути визначено лише у світлі конкретних обставин справи» (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» («Pronina v. Ukraine») від 18 липня 2006 року, заява № 63566/00, § 23). Таким чином, враховуючи характер, суть та підстави заявлених позивачем вимог, норми права, якими вони регулюються, суд приходить до висновку, що накладене обтяження обмежує позивача у праві володіння, користування та розпорядження, що призвело до того, що позивач позбавлена можливості належним чином оформити спадкові права після смерті чоловіка, отримавши свідоцтво про право на спадщину за законом. Отже, враховуючи зазначені позивачем обставини та надані нею докази в обґрунтування позову в їх сукупності, приймаючи до уваги, що позивачем надано належні і допустимі докази, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. 6. Розподіл судових витрат. Статтею 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз» на користь позивача [PERSON] судові витрати по справі, пов`язані зі сплатою судового збору при подачі позову до суду, в сумі 840 (вісімсот сорок) гривень 80 копійок.

Outcome: approved