Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-16 00:00:00

У червні 2021 року позивач звернулась до суду із вказаним позовом до відповідача, в якому просить визнати зобов`язання за договором №HAC0GF01270025 від 29.07.2005, укладеним між нею та ПАТ КБ «ПриватБанк» припиненими у зв`язку з їх повним виконанням. В обґрунтування позову зазначила, що 29.07.2005 між нею, тоді ще вона носила прізвище « [PERSON] », та ПАТ КБ «ПриватБанк» укладено кредитний договір №HAC0GF01270025. За умовами договору вона отримала кредит у вигляді невідновлювальної кредитної лінії в сумі 15 720 доларів США, строком до 28.07.2025 р. На виконання забезпечення договірних зобов`язань за вказаним кредитним договором було укладено договір іпотеки №HAC0GF01270025 від 29.07.2005 р., згідно з умовами якого банку було передано в іпотеку житловий будинок загальною площею 67,20 кв. м, житловою площею 54,60 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . У серпні 2015 року банк звернувся до суду про стягнення з неї та [PERSON] кредитної заборгованості договором № №HAC0GF01270025 в сумі 10 580,66 доларів США, що згідно курсу НБУ від 26.06.2015 року становило 224 209,19 гривень. . Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 01.06.2016 року, залишеним без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22.08.2016 р., у справі №760/14688/15-ц у задоволенні позову ПАТ КБ «Приватбанк» відмовлено. Апеляційним судом встановлено, що станом на 26.06.2015 р. у позичальника наявна не заборгованість, а переплата банку коштів, сумарно у розмірі 3 304,96 доларів США, а також те що позичальником не повернута тільки основна сума кредиту (тіло кредиту) - 830,79 доларів США. Також рішенням встановлено, що вона не замовляла та не отримувала від банку додаткових послуг для задоволення своїх особистих потреб протягом періоду погашення кредитних зобов`язань, тобто, комісійні у розмірі 0,18 % від суми виданого кредиту щомісячно не повинні спрямовуватися на оплату комісії. Вона неодноразово намагалась сплатити тіло кредиту (830,79 доларів США), втім банк не приймав від неї цей платіж, ігноруючи рішення судів. Лише коли на її адресу надійшло повідомлення від банку з реквізитами за новим форматом, вона змогла погасити вказану суму кредиту. Звертаючись до банку із вимогою здійснити перерахунок за кредитним договором, з урахуванням рішення, отримала відмову. В зв`язку з чим звернулась до суду із вказаним позовом. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 02.07.2021 року відкрито провадження у справі та вирішено розглянути її за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Запропоновано відповідачу не пізніше п`ятиденного строку подати заяву із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, роз`яснено відповідачу, що він має право не пізніше п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали про відкриття провадження, копії позовної заяви та додатків до неї, до початку розгляду справи по суті надіслати відзив на позовну заяву. 19.08.2021 р. від відповідача надійшов відзив на позов, в якому позовні вимоги позивача заперечуються в повному обсязі, з підстав викладених у відзиві. В свою чергу позивач надіслала суду відповідь на відзив, з викладеною в ній позицією стосовно відзиву. Дослідивши матеріали справи, встановивши фактичні обставини справи та характер спірних правовідносин, об`єктивно оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. За ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч. 1 ст. 4 ЦПК України). Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України). За ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За ст. 14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї. Виконання цивільних обов`язків забезпечується засобами заохочення та відповідальністю, які встановлені договором або актом цивільного законодавства. Особа може бути звільнена від цивільного обов`язку або його виконання у випадках, встановлених договором або актами цивільного законодавства. За ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що 29.07.2005 між [PERSON] (яка в подальшому змінила прізвище на « [PERSON] ») та ПАТ КБ «ПриватБанк» укладено кредитний договір №HAC0GF01270025, за умовами якого позичальник отримала кредит у вигляді невідновлювальної кредитної лінії в сумі 15 720 доларів США, строком до 28.07.2025 р. На виконання забезпечення договірних зобов`язань за вказаним кредитним договором між тими ж сторонами був укладений договір іпотеки №HAC0GF01270025 від 29.07.2005 р., згідно з умовами якого банку було передано в іпотеку житловий будинок загальною площею 67,20 кв. м, житловою площею 54,60 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . У серпні 2015 року банк звернувся до суду із позовом до [PERSON] та [PERSON] про стягнення кредитної заборгованості за договором № №HAC0GF01270025 в сумі 10 580,66 доларів США, що згідно курсу НБУ від 26.06.2015 року становило 224 209,19 гривень. . Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 01.06.2016 року, залишеним без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22.08.2016 р., у справі №760/14688/15-ц у задоволенні позову ПАТ КБ «Приватбанк» відмовлено. Апеляційним судом встановлено, що станом на 26.06.2015 р. у позичальника наявна не заборгованість, а переплата банку коштів, сумарно у розмірі 3 304,96 доларів США, яка якщо врахувати як часткове дострокове погашення основної суми кредиту, право на яке прописано пунктом 2.4.1 кредитного договору, та основна сума кредиту (тіло кредиту) термін сплати якої станом на 26.06.2015 року не настав, дорівнює 830,79 доларів США. Також рішенням встановлено, що позичальник не замовляла та не отримувала від банку додаткових послуг для задоволення своїх особистих потреб протягом періоду погашення кредитних зобов`язань, тобто, комісійні у розмірі 0,18 % від суми виданого кредиту щомісячно не повинні спрямовуватися на оплату комісії. Згідно квитанції 0.0.2151880350.1 від 07.06.2021 р. [PERSON] сплатила на розрахунковий рахунок [NUMBER] - 22 769,40 грн на погашення кредиту, що за офіційним курсом валют становило 834,35 доларів США, станом на день оплати. Відповідач факт сплати залишку суми кредиту не заперечив. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Частиною першою статті 526 ЦК України, передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 Позика. Кредит. Банківський вклад ЦК України , якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. За частиною першою статті 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України). Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (частина друга статті 1050 ЦК України). Звернувшись у серпні 2015 року до суду із позовом до [PERSON] про стягнення кредитної заборгованості, банк використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, комісії, штрафів та пені, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України. Такими діями, банк на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом, а також неустойки. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. З врахуванням зазначеного, у відповідача, з моменту пред`явлення позову до [PERSON] припинилось право нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом та інші платежі, передбачені договором. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. За таких обставин, враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позов [PERSON] є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню повністю. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). У зв`язку з задоволенням позову в повному обсязі, відповідно до ст. 141 ЦПК України, судові витрати покладаються на відповідача . На підставі викладеного та

Outcome: approved