Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-16 00:00:00

АТ «Альфа-Банк» 31.05.2021 року звернулось до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що між АТ «Альфа-Банк» та відповідачем укладено кредитний договір № 500827820, відповідно до якого останній отримав кредитні кошти. Відповідно до умов договору, відповідач зобов`язався в порядку та на умовах, що визначені договором повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати неустойки та інші платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені договором та додатком № 1 до нього, Графіком погашення кредиту. Відповідач свої зобов`язання належним чином не виконав, в результаті чого станом на 15.04.2021 року утворилась заборгованість у розмірі 112713,73 грн., з яких: заборгованість за кредитом - 87950,73 грн.; заборгованість по відсоткам - 24763,00 грн. Позивач у своєму позові просив суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором у розмірі 112713,73 грн., з яких: заборгованість за кредитом - 87950,73 грн.; заборгованість по відсоткам - 24763,00 грн., та судовий збір. Відповідно до ч. 4 ст. 19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 09.07.2021 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного провадження та надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву. Представник позивача у судове засідання не з`явився, письмово просив розглядати справу без його участі, позов підтримує в повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з`явився. 22.11.2021 року надав відзив, у якому просив відмовити в задоволенні позову, посилаючись на те, що заявлені позивачем до стягнення суми процентів не ґрунтуються на умовах кредитного договору і наданому самим же позивачем розрахунку, а тому не підлягають задоволенню. Також вважає, що наданий розрахунок заборгованості за кредитом, підготовлений робітниками банку, є відображенням односторонніх арифметичних розрахунків позивача, не є правовою підставою для стягнення відповідних сум та не може слугувати доказом безспірності розміру грошових вимог позивача. Документами, які можуть підтвердити наявність або відсутність заборгованості, а також встановлювати розмір зазначеної заборгованості, можуть бути виключно документи первинної бухгалтерської документації, оформлені згідно нормам ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». Крім того, банк не проінформував відповідача про умови кредитування та орієнтовну сукупну вартість кредиту. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Перевіривши матеріали справи, оцінивши надані та здобуті докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню за наступних підстав. Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. На підставі ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що 24.02.2020 року між АТ «Альфа-Банк» та [PERSON] шляхом акцептування оферти укладено угоду про надання кредиту № 500827820, обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії, за умовами якого банк надав відповідачу кредит у розмірі 88564,12 грн. з фіксованою процентною ставкою 32,00 % річних, строком на 60 місяців до 11.05.2022 року (а.с. 7-10). Відповідачу був складений графік платежів та розрахунок сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки (з урахуванням вартості всіх супутніх послуг), який був підписаний відповідачем, що свідчить про її обізнаність з умовами та правилами кредитування (а.с. 9-10). Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідносини, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. В силу статей 525, 526, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений законом чи договором строк, одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Як вбачається із розрахунку заборгованості за кредитним договором, наданого позивачем, станом на 15.04.2021 року у відповідача утворилась заборгованість за кредитним договором № 500827820 у розмірі 112713,73 грн., з яких: заборгованість за кредитом - 87950,73 грн.; заборгованість по відсоткам - 24763,00 грн. (а.с. 14). Положеннями ч. 3 ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За змістом ст. ст. 76-77 ЦПК України, суд встановлює наявність або відсутність обставин, котрими обґрунтовують свої вимоги і заперечення сторони, на підставі доказів, які містять інформацію щодо предмета доказування. На підставі ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити, якщо інше не передбачено окремими законодавчими актами України: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення ; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Зі змісту Положення про організацію бухгалтерського обліку та звітності в банках України, затвердженого Постановою НБ України від 30 грудня 1998 року № 566, що діяло на момент виникнення спірних правовідносин 03 квітня 2015 року, а також Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління НБ України 04 липня 2018 № 75, що діяло станом на дату визначення заборгованості 27 серпня 2020 року вбачається, що підставою для бухгалтерського обліку операцій банку є первинні документи. Первинні документи складаються на бланках форм, затверджених відповідно до законодавства України. Документування операцій може здійснюватися з використанням бланків, виготовлених банком самостійно, які повинні містити обов`язкові реквізити чи реквізити форм, затверджених відповідно до законодавства України. Первинні та зведені облікові документи в паперовій/електронній формі повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; найменування банку, від імені якого складений документ; зміст та обсяг операції (підстави для її здійснення) та одиницю її виміру; посади осіб, відповідальних за здійснення операції та правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні операції. Відповідно до п. 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління НБ України № 254 від 18 червня 2003 року, а також п. 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління НБ України 04 липня 2018 № 75, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Аналогічний правовий висновок викладено Верховним Судом у постанові від 30 січня 2018 року у справі № 161/16891/15-ц, від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18, від 28 жовтня 2020 року у справі № 760/7792/14-ц. Так, представником позивача на підтвердження наявного у відповідача боргу надав суду розрахунок заборгованості за договором кредитним договором № 500827820 станом на 15.04.2021 року. Разом з тим, вказаний розрахунок не може підтверджувати існування кредитної заборгованості, оскільки не є касовим документом та документом первинного бухгалтерського обліку відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». З огляду на викладене та відсутністю інших доказів, суд позбавлений можливості встановити та перевірити визначену позивачем суму заборгованості, як і перевірити сам факт надання кредитних коштів позичальникові у відповідному розмірі. На підставі викладеного, суд доходить до висновку, що позивачем не надано суду жодних належних та допустимих доказів на підтвердження як надання кредитних коштів відповідачу, так й щодо наявності у відповідача заборгованості у розмірі, вказаному у розрахунку вимог банку, з огляду на що у задоволенні позовних вимог слід відмовити. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд приймає до уваги те, що позов задоволенню не підлягає, тому судові витрати покладаються на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed