Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-04 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з вищевказаним позовом з урахуванням уточнених вимог на обґрунтування якого зіслалась на те, що [INFO] помер її племінник [PERSON] , який був одиноким та вів аморальний спосіб життя. Вона є єдиним спадкоємцем після його смерті. При зверненні до нотаріуса її заявою про прийняття спадщини нотаріус повідомила про те, що у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно наявна інформація про арешт спадкового нерухомого майна [PERSON] , тому повідомила про затримку у видачі свідоцтва про право на спадщину до вирішення питання про скасування арешту. Позивачка звернулася до Міністерства юстиції України, які за належністю звернення направили до Східного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) з проханням надати відомості на підставі чого було накладено арешт. Однак, отримала відповідь, що у зв`язку з тим, що органи ДВС, що накладали арешти на майно знаходяться на окупованій території і не здійснюють свої повноваження та у зв`язку з цим матеріальна технічна база, архіви, журнали реєстрації вхідної кореспонденції, акти утилізації виконавчих проваджень та документи за попередніми відділами ДВС можливості на підставі чого були накладені арешти на майно [PERSON] не має. Тому рекомендували звернутися до суду про зняття арешту. Крім того позивачка зазначила, що при накладенні арешту на майно боржника було зазначено місце проживання [PERSON] [ADDRESS] та [ADDRESS] , що є неможливим, оскільки спадкоємець не виїжджав за межі населеного пункту де проживав, а саме смт. Понінка Хмельницької області. Однак неодноразово втрачав свої документи, в тому числі і паспорт та ідентифікаційний код. За викладених обставин, у поданому позові позивач просить суд : - Зняти арешт з нерухомого майна боржника [PERSON] , [INFO] (РНОКПП [NUMBER] ) та який помер [INFO] реєстраційний номер обтяження 5174696 від 20 червня 2007 року та реєстраційний номер обтяження 9741778 від 19.04.2010 року та виключити запис з Єдиного реєстру заборон відчуження нерухомого майна. Ухвалою суду у справі було замінено співвідповідачів та залучено Центральний-Міський відділу ДВС у місті Макіївці та Ясинуватськийміськрайонний відділ ДВС. Позивачка до суду не прибула подала заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Макіївський відділ ДВС подав до суду відзив в якому просив у позові відмовити у зв`язку з тим, що у державного виконавця відсутні підстави передбачені ст.59 ЗУ «Про виконавче провадження» для зняття арешту з даного майна боржника. Справу просили розглянути без участі представника відділу. Позивачка подала відповідь на відзив в якому вказала, що вважає твердження відповідача необґрунтованими з тих підстав, що станом на день подачі відзиву у відділу ДВС відсутні виконавчі провадження про стягнення заборгованості з [PERSON] . Згідно автоматизованої системи виконавчих проваджень перебуває судовий наказ № 2-н78 від 02.02.2007року, який у відділі відсутній. Внаслідок закінчення виконавчого провадження припиняється чинність арешту майна боржника, скасовуються інші здійсненні державним виконавцем заходи примусового виконання рішення. Враховуючи, що боржник помер, виконавче провадження повинно було бути завершено. Однак, арешт з майна боржника до цих пір не знятий, що створює перешкоди в реалізації позивачем спадкових прав. Ясинуватськийміськрайонний відділ ДВС до суду не прибув, причини неявки суду не повідомив. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. У справі встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження [INFO] народився [PERSON] в смт. Понінка Полонського району Хмельницької області. [PERSON] був присвоєний реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] . Відповідно до довідки виданої Понінківської селищної ради від 21.10.2021 року № 1249 [PERSON] до дня смерті [INFO] проживав за адресою: [ADDRESS] . [INFO] [PERSON] помер. Позивачка є тіткою [PERSON] та єдиним спадкоємцем. Після його смерті відкрилася спадщина н належне йому майно. За заявою позивачки приватним нотаріусом Полонського районного нотаріального округу Т.В. Гаврилюк 20 жовтня 2020 року було заведено спадкову справу. Однак видати свідоцтво про право на спадщину на майно позбавлена можливості у зв`язку з тим, що на майно накладено арешт реєстраційний номер обтяження 5174696 від 20 червня 2007 року та реєстраційний номер обтяження 9741778 від 19.04.2010 року. Позивачка у позові зазначила, що при накладенні арешту на майно боржника [PERSON] згідно реєстру було зазначено місце проживання [ADDRESS] та [ADDRESS] , що є неможливим, оскільки спадкоємець не виїжджав за межі населеного пункту де проживав, а саме смт. Понінка Хмельницької області. Однак неодноразово втрачав свої документи, в тому числі і паспорт та ідентифікаційний код. Дані обставини підтверджуються довідкою Управління міграційної служби від 25.11.2020 року про те, що останній був документований наступними паспортами України: [NUMBER] виданий 26.01.2001 року Полонським РВ УМВС - 12.08.2004 року втрата паспорта; [NUMBER] виданий 10.09.2004 року Полонським РВ УМВС - 16.05.2006 року втрата паспорта; [NUMBER] виданий 13.06.2006 року Полонським РВ УМВС - документ визнано недійсним на підставі а/з про смерть №22 від 05.03.2019 року. Отже , на даний час позивач не має можливості реалізувати своє право на спадкування через наявність арешту, у зв`язку з чим, звернулась до суду з дійсним позовом. Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з ч. 1, 2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом також встановлено, що в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна відсутні паспортні дані, дата народження, а лише зазначено реєстраційний номер облікової картки платника податків, який ідентифікує особу [PERSON] , на майно якого накладено арешт. Позивачка звернулася до Міністерства юстиції України, які в свою чергу дане звернення направили за належністю до Східного міжрегіонального управління юстиції (м. Харків) звідки отримала відповідь, що у зв`язку з тим, що органи ДВС, що накладали арешти на майно знаходяться на окупованій території і не здійснюють свої повноваження та у зв`язку з цим матеріальна технічна база, архіви, журнали реєстрації вхідної кореспонденції, акти утилізації виконавчих проваджень та документи за попередніми відділами ДВС можливості надати інформацію на підставі чого були накладені арешти на майно [PERSON] не має. Тому рекомендували звернутися до суду про зняття арешту. Згідно пояснень відповідача наданих у відзиві, що згідно автоматизованої системи виконавчого провадження перебував судовий наказ № 2н-78 від 02.02.2007 року про стягнення з [PERSON] на користь АКБ «Укрсиббанк» заборгованості у сумі 2324,86грн., який 29.12.2007 року завершений згідно п.10 ч.1 ст.49 ЗУ «про виконавче провадження» в редакції чинній на момент виникнутнх правовідносин та направлено за належністю до іншого відділу ДВС. З`ясувати саме до якого не має можливості. Відповідно до статті 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Згідно зі статтею 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно з частиною 1 статті 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно зі статтею 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. За змістом частин 1, 2 статті 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти стосовно свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до частини 1 статті 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Пунктом 2 постанови № 5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03.06.2016 року «Про судову практику в справах при зняття арешту з майна» встановлено, що позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або інші законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Згідно з частиною 1 статті 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Статтею 3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» передбачено, що сухопутна територія Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, внутрішні води України цих територій, внутрішні морські води і територіальне море України навколо Кримського півострова, територія виключної (морської) економічної зони України вздовж узбережжя континентального шельфу України, на які поширюється юрисдикція органів державної влади України, а також повітряний простір над зазначеними територіями визнаються тимчасово окупованою територією внаслідок збройної агресії Російської Федерації. Тобто, діяльність територіальних органів Міністерства юстиції України, органів прокуратури та Міністерства внутрішніх справ України на зазначеній території є об`єктивно неможливою. Оскільки матеріали виконавчого провадження на підставі яких державними виконавцями накладалося обтяження на майно померлого боржника залишились на території анексованого Російською Федерацією, суд дійшов висновку, що отримати відповідну інформацію про те, в якому виконавчому провадженні та відносно кого саме виносились відповідні постанови, та обтяжувалось майно, є неможливим. В матеріалах справи не міститься підтвердження того, що обтяження у формі арешту майна за реєстраційним номером 5174696 від 20 червня 2007 року та реєстраційний номер обтяження 9741778 від 19.04.2010 року внесено у відношенні громадянина України [PERSON] . Відсутні також докази того, що громадянин України [PERSON] , проживав [ADDRESS] та [ADDRESS] , був учасником в цивільних справах або боржником в будь-яких зобов`язаннях. Крім того, спростовується вищезгаданою довідкою виданою Понінківською селищною радою, що останній постійно проживав в смт. Понінка Полонського районну Хмельницької області. Відповідно до статті 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до статті 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з частиною 1, 2, 5 статті 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до п.п. 4.15 п. 4 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкоємця на таке майно та перевірки відсутності заборон або арешту цього майна. Згідно з підпунктом 4.17 пункту 4 глави 10 розділу ІІ вказаного Порядку, якщо на спадкове майно накладено арешт судовим чи слідчими органами, видача свідоцтва про право на спадщину затримується до зняття арешту. Таким чином, суд дійшов висновку, що прийнявши спадщину після смерті племінника, до складу якої входять майнові права на квартиру, позивач вважається власником з моменту її відкриття, а саме з 01.03.2019 року, однак, у зв`язку з наявністю арешту, позивач не може реалізувати своє право на її оформлення. Як встановлено з матеріалів справи, жодних доказів на підтвердження накладення арешту на майно саме щодо померлого [PERSON] , суду не надано, на час розгляду справи будь-які відомості про розгляд цивільного провадження щодо покійного племінника позивача відсутні, тож відсутні підстави для подальшого існування вищезазначеного обтяження. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Оцінивши належність, допустимість, а також достатність наявних у справі доказів, їх взаємозв`язок у сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, враховуючи те, що чинним законодавством України не передбачено іншого порядку захисту прав позивача за даних обставин справи, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Outcome: approved