Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-17 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із вищевказаним позовом, у якому зазначив, що 19 липня 2018 року він, [PERSON] , дав в борг 400 (чотириста) доларів США [PERSON] зі сплатою щомісячно 15%. Факт укладення договору позики підтверджується розпискою від 19 липня 2018 року. Відповідач зобов`язувався повернути вказані кошти до 19 грудня 2018 року. Станом на дату звернення до суду із позовом, відповідач не віддав борг, чим порушив виконання свого зобов`язання. На звернення, з проханням повернути гроші, відповідач жодним чином не реагує, чим ухиляється від вирішення спору. У зв`язку з простроченням відповідачем терміну виконання зобов`язання, а також уникнення мирного вирішення спору, він вимушений звернутись до суду з відповідним позовом. Загальний розмір позикового зобов`язання відповідача становить 69044,71 грн. (10916,16 грн. - сума основного боргу; 58128,55 грн. - відсотки за 35 місяців та 17 днів користування грошовими коштами на період дії договору позики). Просив суд стягнути з [PERSON] на його користь заборгованість за договором позики від 19.07.2018 року у сумі 69044,71 грн., а також судові витрати у розмірі 908,00 грн. У судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити, не заперечував проти винесення заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, відзиву не надіслав, про дату, час та місце судового розгляду справи повідомлений належним чином. Оскільки наявна сукупність умов, передбачених ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд зі згоди позивача ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд приходить до наступного висновку. Статтею 4 ЦПК визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Статтею 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до статті 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з частиною другою статті 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Тлумачення статей 1046 та 1047 ЦК України свідчить, що документом, який видає боржник (позичальник) кредитору (позикодавцю) за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей, є розписка про отримання в борг грошових коштів. Аналіз частини другої статті 1047 ЦК України дозволяє зробити висновок, що розписка підтверджує укладення договору позики. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 року у справі №464/3790/16-ц (провадження №14-465цс18) викладено висновок про те, що за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до вчинення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки. Зазначене також узгоджується із правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 19.05.2021 року у справі №128/891/20-ц, провадження №61-4560св21. Якщо наявний факт існування розписки, у якій позичальник чітко зазначає про отримання коштів, скріплює її своїм підписом, така розписка свідчить про реальний характер договору позики. У назві боргової розписки не обов`язково зазначати слово «позика», адже ключовим є зміст цього документа. Отже, письмове застереження про завершену дію передання коштів позичальнику, що міститься в тексті договору, не тільки засвідчує факт такого передання, а і є моментом виникнення зобов`язання за реальним договором позики. Розписка є підтвердженням укладення договору позики, якщо засвідчує факт отримання позики у борг і містить умови щодо її повернення. Такий висновок щодо застосування норми права у подібних правовідносинах висловлений Верховним Судом у постанові від 08.04.2021 року у справі №500/1755/17. Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлений договором. Відповідно ст. 525 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином і одностороння відмова від зобов`язання не допускається. Згідно з частиною першою статті 527 ЦК України, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. У ч. 1 ст. 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Судом встановлено, що 19 липня 2018 року [PERSON] була складена розписка, відповідно до змісту якої він отримав у [PERSON] грошові кошти у розмірі 400 (чотириста) доларів США, під 15 % з обов`язковою виплатою процентів щомісячно, які зобов`язувався повернути до 19.12.2018 року. Розписка містить дату складання - 19.07.2018 року, суму отриманих в борг коштів - 400 (чотириста) доларів США, розмір процентів за користування позикою - 15 % щомісячно, строк повернення до 19.12.2018 року, підпис [PERSON] . Таким чином, у вказаній розписці зазначено всі істотні умови, укладеного сторонами договору: дата отримання позики, її сума, проценти за користування позикою, умови та строк її повернення. Відповідно до довідки Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Херсонське обласне управління АТ "Ощадбанк" за вих. № 119-76/23-79 від 06.07.2021 р., станом на 06.07.2021 р. офіційний курс долара США складає: 1 долар США - 27,2904 грн. Відповідно до розрахунків позивача, заборгованість [PERSON] згідно боргової розписки від 19.07.2018 року становить 69044,71 грн., з яких: 10916,16 - сума основного боргу; 58128,55 грн. - заборгованість за 15 % відсотками за користування грошовими коштами від суми боргу щомісячно. Наявність в даному випадку боргової розписки у позивача [PERSON] підтверджує як факт укладення договору позики, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми, а також свідчить про те, що боргове зобов`язання відповідачем [PERSON] не виконане. Оскільки відповідач [PERSON] належним чином не виконав умови укладеного з позивачем договору позики, оформленого вказаною розпискою, він у визначений умовами договору строк не повернув позивачу [PERSON] кошти у розмірі 400 доларів США, що еквівалентно 10916,16 грн., тому наявні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за договором позики у розмірі 10916,16 грн. Щодо вимог позивача в частині стягнення з відповідача за вище вказаною розпискою відсотків, суд приходить до наступного висновку. Частиною 1 ст. 1048 ЦК України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Припис абзацу 2 частини 1 ст. 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною 2 ст. 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання (постанова Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 р. у справі № 444/9519/12, провадження № 14-10цс18, постанова Верховного Суду від 06.11.2019 р. у справі № 359/2703/15ц). Сторони договору позики досягли згоди стосовно сплати винагороди за користування сумою позики та визначили строк, на який надається позика, а саме: розмір одержання процентів - 15 % від суми заборгованості щомісяця; строк позики - до 19.12.2018 р.; дата складення розписки та отримання позики - 19.07.2018 р. У позовній заяві [PERSON] просив стягнути суму позики разом з процентами за користування грошовими коштами в розмірі 15 % щомісячно на момент звернення до суду з позовом. Тобто, позивач просить стягнути проценти за договором позики і за період, у тому числі після обумовленого договором позики строку, на який надавалася позика, а саме: після 19.12.2018 р. Оскільки сторони погодили строк, на який надається позика, то після закінчення вказаного строку відповідач мав обов`язок незалежно від пред`явлення вимоги позивачем повернути всю заборгованість за договором позики, а тому припис абзацу 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики в даному випадку може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку надання позики. Позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача процентів за користування грошима за договором позики за періоди з 19.12.2018 року до подання позову до суду, тобто і після визначеного сторонами договору строку повернення позики, не ґрунтується на нормах матеріального права. Отже, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути проценти за користування позикою у розмірі 15 % в місяць (10916,16 грн. : 100 х 15 = 1637,424 грн.) за період з 19.07.2018 р. до 19.12.2018 р. (5 повних місяців), що становить 8187,12 грн. (10 повних місяців: 1637,424 грн. х 5 = 8187,12 грн.). Таким чином, між сторонами виникли правовідносини на підставі укладеного в 2018 році договору позики. Дійсність даного договору та факт отримання коштів у позику за даним договором відповідач не оспорює, як не оспорює і того факту, що станом на день розгляду справи він мав невиконані грошові зобов`язання перед позивачем за договором позики, тому встановленим є факт невиконання вказаного у розписці грошового зобов`язання, що виникло з договору позики, його розмір, що є підставою для стягнення суми боргу. За таких обставин, позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню та стягненню з відповідача на користь позивача заборгованості за договором позики від 19.07.2018 року у розмірі 19103,28 грн. На підставі статті 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача належить стягнути документально підтверджені витрати на сплату судового збору у розмірі 908,00 грн.

Outcome: partial