Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд із позовом до відповідача [PERSON] про\~усунення перешкод\~в користуванні\~житлом шляхом\~визнання відповідача\~таким,\~що втратив\~право користування\~житлом та\~виселення його\~з будинку. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що з 08 липня 1976 року вона була зареєстрована та по сьогоднішній день постійно проживає за адресою: [ADDRESS] . Вказує, що даний будинок належав її батькам і вона до дня їх смерті також постійно проживала в ньому. Також вказує, що після смерті батьків вона вступила у спадкові права на будинок в частці 1/1. Станом на сьогоднішній день права власності на будинок ще не оформила. Крім того, з 20.10.1983 року в даному будинку була зареєстрована відповідач у справі - її донька [PERSON] . Її реєстрація триває до сьогоднішнього дня. 21.01.2021 року Жовківським районним судом Львівської області відповідача позбавлено батьківських прав стосовно п`ятьох малолітніх дітей, а позивача визнано їхнім опікуном та піклувальником відповідно до їх віку. Стверджує, що відповідач зареєстрована в будинку за адресою: [ADDRESS] , періодично приходить до будинку та постійно своєю неадекватною створює таку атмосферу, яка негативно відображається на психоемоційному стані дітей. Відповідачка протягом більше як одного року не проживає в будинку, з 2018 року року не вчиняє жодних дій по утриманню будинку та прибудинковій території, не веде спільного господарства, не дає згоди добровільно на зняття з реєстрації, а тому просить позов задовольнити. Позивач у судове засідання не з`явилася, однак в п.2 позовної заяви просить розгляд справи проводити у її відсутності, позов підтримує, просить такий задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явилася повторно, хоча про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. Про причини відсутності суд не повідомила, відзив на позовну заяву не подала. Оскільки відповідач не з`явилася в судове засідання без повідомлення причин, що в розумінні ч. 3 ст. 131 ЦПК України вважається неявкою без поважних причин, не подала відзиву, а позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд відповідно до вимог ч. 4 ст. 223, ст. 280\~ЦПК України вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній доказів та ухвалити заочне рішення. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, а відтак, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до наступного висновку. Як встановлено з матеріалів справи, позивач [PERSON] є власником будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Довідкою Добросинсько-Магерівської сільської ради Львівського району Львівської області від 11.08.2021 року №1196 підтверджується, що [PERSON] , 1959 року народження на день смерті своїх батьків проживала разом з ними в [ADDRESS] , вели спільне господарство і після їх смерті вступила в спадкові права на житловий будинок та присадибну ділянку. Згідно з Актом обстеження матеріально-побутових умов Добросинсько-Магерівської сільської ради Львівського району Львівської області від 30.07.2021 року №1105 у будинку за адресою: [ADDRESS] [PERSON] зареєстрована за вказаною адресою, але в будинку не проживає з 2019 року. З копії будинкової книги для прописки громадян, що проживають в будинку [ADDRESS] вбачається, що відповідач [PERSON] , [INFO] значаться зареєстрована за вказаною адресою. Згідно з ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Частиною 1 ст. 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Стаття 71\~ЖК України передбачає, що суд може визнати особу такою, що втратила право користування житловим приміщенням, якщо доведено, що вона не користується цим приміщенням більше шести місяців без поважних причин. Відповідно до ст.\~72\~ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, проводиться в судовому порядку. Згідно із ч. 2 ст.\~405\~ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом визнання осіб такими, що втратили право на користування житловим приміщенням. Наведене також узгоджується із правовою позицією, викладеною в постанові Верховного Суду України від 16 січня 2012 року, де зазначено про те, що вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; статті 405 ЦК). Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши водночас одну із таких вимог: про позбавлення права власності на житлове приміщення; про позбавлення права користування житловим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Статтею 7\~Закону України\~«Про свободу\~пересування та\~вільний вибір\~місця проживання\~в Україні» передбачено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Таким чином, рішення суду є окремою безпосередньою підставою зняття з реєстрації особи, яка визнана за рішенням суду такою, що втратила право на користування житловим приміщенням. Права власника житлового будинку, визначені ст.\~386\~ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Враховуючи те, що відповідач [PERSON] , [INFO] не проживає у будинку понад встановлений законом строк збереження права користування житлом, а також те, що позивач не може розпорядитися, володіти та управляти своїм майном на власний розсуд у зв`язку з реєстрацію в будинку відповідача, суд приходить до висновку про задоволення позову та визнання відповідача [PERSON] , [INFO] такою, що втратила право користування будинком за адресою: [ADDRESS] . Як встановлено з матеріалів позовної заяви, позивачем було сплачено при подачі позову до суду судовий збір у сумі 908,00 грн. А тому, на підставі ч.1\~ст.141 ЦПК України,\~з відповідача підлягають стягненню на користь позивача 908 (дев`ятсот вісім) грн. 00 коп. судового збору, сплаченого позивачем при поданні позову.

Outcome: approved