Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-18 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом, який до початку розгляду справи по суті уточнила, до [PERSON] про зміну способу стягнення аліментів на утримання дитини, мотивуючи свої вимоги наступним. Рішенням Бердянського міськрайонного суду від 28 листопада 2019 року було розірвано шлюб між [PERSON] (шлюбне прізвище [PERSON] ) та [PERSON] . Сторони мають дитину [PERSON] , [INFO] , яка проживає з позивачкою. 19 квітня 2019 року Бердянським міськрайонним судом було ухвалено рішення про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання їх спільної дитини в розмірі 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно. Вказаним рішенням з [PERSON] також стягнуто аліменти на утримання позивачки до досягнення дитиною трирічного віку в розмірі 400 грн. На даний час матеріальний стан сторін змінився, оскільки стягнення аліментів на утримання позивачки припинилось. Під час ухвалення рішення про стягнення аліментів судом було встановлено, що [PERSON] перебував на обліку в Мелітопольському міськрайонному центрі зайнятості. На даний час позивачці відомо, що відповідач неодноразово виїжджав за кордон, відповідно отримує достатній дохід, точний розмір якого [PERSON] не відомий. Обмежень в можливості отримання доходів за станом здоров`я та сплати аліментів у більшому розмірі [PERSON] не має. На даний час розмір стягнутих за рішенням суду аліментів є недостатнім для задоволення потреб дитини. Вважає, що достатнім та необхідним розміром аліментів, які необхідно стягувати з [PERSON] на утримання дочки, є 1/4 частка від усіх видів заробітку (доходів) щомісяця, але не менше 50 % встановленого законом прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. З урахуванням зазначеного просив змінити спосіб стягнення, визначений рішенням Бердянського міськрайонного суду від 19 квітня 2019 року, та стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини [PERSON] у вищевказаному розмірі. Представником відповідача суду було надано відзив на позовну заяву, в якому зазначено наступне. Посилання позивачки на неможливість працевлаштуватись, так як вона не має з ким залишити малолітню дитину, не можуть бути підставою для збільшення суми аліментів, оскільки позивачка має можливість влаштувати дитину до дитячого садка. Також не може визнаватись покращенням майнового стану відповідача, й відповідно погіршення майнового стану позивачки припинення стягнення з [PERSON] аліментів на утримання [PERSON] після досягнення дитиною трирічного віку, оскільки припинення відрахування щомісяця з відповідача 400 грн. не вважається його доходом. Мінімальний розмір заробітної плати в Україні значно перевищує суму 400 грн., яку позивачка отримувала на своє утримання від відповідача, тому досягнення дитиною трирічного віку дає змогу позивачці влаштуватись на оплачувану роботу, тим самим значно покращити своє матеріальне становище і матеріальне становище дитини, причому реалізація цього права залежить тільки від волі та бажання позивачки. Посилання позивачки на той факт, що відповідач є достатньо забезпеченим, оскільки неодноразово їздив за кордон на тривалий час, є її припущенням. Разом з тим, відповідач перебуває в досить складному становищі, він не має постійної роботи, сплачує аліменти на утримання старшої дитини, його заробітку недостатньо для сплати аліментів на утримання дитини у вказаному позивачкою розмірі. Зазначене вище було враховано судом при визначенні розміру аліментів в рішенні від 19 квітня 2019 року. Натомість, матеріальне становище позивачки є набагато кращим, ніж у позивача вона має у власності трикімнатну квартиру, нежитлову будівлю, 26 серпня 2020 року вона отримала кошти від продажу належної їй на праві власності квартири. Вказані обставини повинні бути враховані судом під час розгляду даної справи. В зв`язку з наведеним просив відмовити в задоволенні позову [PERSON] через відсутність для цього підстав. Сторони в судове засідання не з`явились, були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи. Представник позивачки позовні вимоги підтримав з підстав, зазначених в позові, просив їх задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача пояснив суду, що позивачкою не доведено зміни матеріального стану сторін після ухвалення рішення про стягнення аліментів на корись [PERSON] . Просив врахувати той факт, що [PERSON] сплачує аліменти на утримання іншої дитини в розмірі 1/4 частки заробітку (доходів), наразі в Мелітопольському міськрайонному суді розглядається справа про зменшення розміру аліментів. З урахуванням зазначеного відповідач визнає позовні вимоги частково і не заперечує проти стягнення з нього аліментів в розмірі 1/6 частки доходів. Судом в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів встановлено наступні обставини та визначені відповідно до них правовідносини. Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 19 квітня 2019 року з [PERSON] на користь [PERSON] були\~ стягнуті аліменти на утримання дочки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття, а також з відповідача стягнуті аліменти на користь [PERSON] в розмірі 400 грн. щомісячно на її утримання до досягнення дитиною трьох років. У відповідності зі свідоцтвом про зміну імені серії [NUMBER] , виданим 01 вересня 2020 року Бердянським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), актовий запис № 24, [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] ». Відповідно до витягу з Реєстру територіальної громади м. Бердянська про склад зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 07 жовтня 2021 року № 2799 дитина [PERSON] проживає з позивачкою. Згідно зі ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 11 березня 2020 року у справі № 759/10277/18 зводяться до того, що інтереси дитини превалюють над майновим становищем платника аліментів. В ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789ХІІ (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 вказаної Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. У відповідності із ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Дитині законом та іншими засобами має бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, що дадуть їй змогу розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та соціально, здоровим і нормальним шляхом, в умовах свободи та гідності. При ухваленні з цією метою законів основною метою має бути найкраще забезпечення інтересів дитини. Найкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, хто несе відповідальність за дитину, насамперед для її батьків. Аналіз указаних положень законодавства, яке регулює спірні правовідносини, дає підстави для висновку про те, що праву дитини на утримання батьками до досягнення нею повноліття кореспондує обов`язок батьків утримувати свою дитину до її повноліття та забезпечувати в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умови життя, необхідні для розвитку дитини, який має бути виконаний батьками з урахуванням принципу найкращого забезпечення інтересів дитини.\~\~\~\~ Згідно зі ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Ч.ч. 2, 3 ст. 181 СК України визначено, що за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Отримувати підвищений мінімальний розмір аліментів це безумовне право, визначене законом, яке захищається в судовому порядку саме в інтересах дитини. Як передбачено ч. 1 ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. При розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі») (постанова Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13). В силу ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. За положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість обставин, зазначених у ст.ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у твердій грошовій сумі та навпаки). Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При з`ясуванні, якими доказами кожна сторона буде обґрунтовувати свої доводи чи заперечення щодо невизнаних обставин, суд повинен виходити з принципу змагальності цивільного процесу, за яким кожна сторона несе обов`язки щодо збирання доказів і доказування тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, якщо інше не встановлено процесуальним законом. На підставі ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з довідкою Бердянського міського центру зайнятості від 09 грудня 2021 року № 1614 [PERSON] перебуває на обліку в центрі зайнятості та отримала допомогу за жовтень 2021 року в розмірі 754,84 грн., за листопад 2021 року 1\~800 грн. Перебування позивачки на обліку в центрі зайнятості свідчить про її бажання працевлаштуватися для поліпшення свого матеріального стану та, в свою чергу покращення забезпечення малолітньої дитини. Будь-яких відомостей про наявність (відсутність) доходу відповідача, розміру такого доходу відповідачем та його представником суду не надано, клопотань про витребування таких доказів вони суду не заявляли. Представник відповідача зазначив про відсутність роботи у [PERSON] , однак ні відповідачем, ні його представником не надано доказів про неможливість працевлаштування відповідача та отримання достатнього доходу. Складне матеріальне становище, як зазначено у відзиві, також не підтверджено належними та допустимими доказами. Заперечуючи проти стягнення з відповідача аліментів в розмірі 1/4 части заробітку (доходів), представник позивача послався на той факт, що [PERSON] також сплачує аліменти в розмірі 1/4 частки заробітку на утримання іншої дитини, надав копію позовної заяви до Мелітопольського міськрайонного суду про зменшення розміру аліментів та скріншот сайту «Судова влада», згідно якого справу за даним позовом призначено до розгляду. Даних про наявність у нього іншої дитини, безпосередньо рішення про стягнення аліментів на дану дитину та доказів на підтвердження їх сплати відповідачем та його представником не надано. Крім зазначеного, відповідачем та його представником не спростовано того факту, що [PERSON] є працездатною, фізично здоровою особою, що здатна забезпечувати належний рівень утримання, як себе, так і малолітньої дитини. Таким чином,\~суд приходить\~до висновку,\~що є\~підстави для\~застосування ст.\~192\~СК України,\~в зв`язку\~з чим\~необхідно змінити\~спосіб стягнення\~аліментів на\~дитину,\~визначений рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області 19 квітня 2019 року, та стягувати з відповідача аліменти в розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави необхідно стягнути судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 908 грн.

Outcome: approved