Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовною заявою до [PERSON] , в якій просила суд стягнути з [PERSON] на її користь неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів на утримання [PERSON] , [INFO] , за період з 22 серпня 2017 року по 01 квітня 2021 року у розмірі 66435,48 грн. В обгрунтування позовних вимог зазначено, що 17.04.2015 року в відділі державної реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції був зареєстрований шлюб між нею, прізвище до шлюбу - [PERSON] , та [PERSON] . Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 09 лютого 2017 року шлюб між ними розірвано. 07.05.2019 року Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Харківській області був зареєстрований шлюб між нею, [PERSON] , та [PERSON] . Від шлюбу між позивачем та відповідачем є спільна дитина - [PERSON] , [INFO] . Заочним рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 29 листопада 2017 року з [PERSON] на її користь стягнуто аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі у розмірі 1500,00 грн. щомісяця до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 22 серпня 2017 року. Після набрання цим рішенням законної сили, вона отримала виконавчий лист та подала його до ВДВС до примусового виконання. Постановою державного виконавця Шевченківського ВДВС у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) було відкрито виконавче провадження. З моменту пред`явлення виконавчого листа до виконання та на момент її звернення до суду з цим позовом відповідач так і не сплачує аліменти, а також в житті доньки взагалі ніякої участі не приймає, дитина повністю знаходиться на її утриманні. Відповіддю державного виконавця підтверджено, що станом на 10.03.2021 р. у відповідача наявна заборгованість зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за 4 місяці з дня пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання та становить 64900,00 грн. Згідно розрахунку державного виконавця Шевченківського ВДВС у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) заборгованість [PERSON] зі сплати аліментів за період з 22.08.2017 року станом на 22.04.2021 року становить 67535,48 грн. При цьому, боржником за вищезазначений період аліменти не сплачено, квитанцій про сплату аліментів державному виконавцю не надано. Так як, відповідач [PERSON] зобов`язаний сплачувати аліменти на утримання дитини відповідно до закону та на підставі рішення суду, але на даний час навіть частково не виконав цього свого обов`язку по утриманню доньки, вбачається презумпція вини відповідача у виникненні у нього заборгованості зі сплати аліментів. Як наслідок, відповідач має нести відповідальність за таку свою протиправну бездіяльність, в зв`язку з чим просить суд стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів на утримання [PERSON] , [INFO] , за період з 22 серпня 2017 року по 01 квітня 2021 року у розмірі 66435,48 грн. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкові від 09 липня 2021 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Представник позивача [PERSON] - адвокат Самілик М.В., будучи належним чином повідомленим про місце, дату та час розгляду справи, у судове засідання не з`явився, через канцелярію суду подав заяву, в якій розгляд справи просив провести без його участі та без участі позивача, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд їх задовольнити в повному обсязі, в разі неявки відповідача ухвалити заочне рішення. Відповідач [PERSON] , будучи належним чином повідомленим про місце, дату та час розгляду справи, у жодне із призначених судом судових засідань не з`явився, про причини неявки та їх поважність суду не повідомив, відзив на позовну заяву не подав. Клопотань про відкладення судового засідання, чи будь-яких заяв щодо продовження процесуальних строків з підстав, встановлених Законом № 731-IX, або заяв про поновлення або продовження процесуальних строків, встановлених нормами ЦПК України, у зв`язку із їх пропуском з поважних причин, та таких, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином, або з причин неможливості вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк, що зумовлено обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином, - від учасників справи до суду також не надходило. Судом, враховано, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України"). При цьому вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі „Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" зазначив, що учасник справи зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини. Суд наголошує на тому, що вимоги ЦПК України націлена саме на добросовісне користування своїми правами та можливість на умовах змагальності їх захищати. Відповідно до ч. 3 ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу, зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з`явились в судове засідання без поважних причин. Згідно ч.2 ст.43 ЦПК України учасники справи зобов`язані добросовісно здійснювати процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки, що відповідно до принципу юридичної визначеності, як складової частини конституційного принципу верховенства права, зобов`язує сторони по справі самостійно цікавитися перебігом розгляду судом пред`явленого до нього позову. Тривала відсутність такого інтересу з боку відповідача свідчить про його небажання захищати свої процесуальні права. Відповідачем не вжито будь-яких заходів для явки до суду, не подано клопотань про відкладення розгляду справи чи письмових заперечень проти позову, відомостей про об`єктивну неможливість явки [PERSON] у судові засідання до суду не надходило та матеріали справи не містять. При цьому, суд також наголошує, що особі повинно бути відомо про час і місце розгляду справи, оскільки є можливість стежити за ходом справи за допомогою офіційних джерел, таких як веб-сторінка суду. З таким висновком погодився ЄСПЛ у рішенні у справі «В`ячеслав Корчагін проти Росії» № 12307/16. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін, на підставі наявних у справі письмових доказів, та ухвалити рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ч. 4 ст. 223, ст.ст. 280-281 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши докази, наявні в матеріалах справи та оцінивши їх у сукупності, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цьогоКодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 15 ЦК України визначено право кожної особи та захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Отже, об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес і саме воно є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Такі способи захисту передбачені статтею 16 ЦК України. Судом встановлено, що рішеням Дзержинскього районного суду м. Харкова від 09.02.2017 року (справа № 638/15167/16-ц) шлюб, зареєстрований 17 квітня 2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , актовий запис №383, розірвано (а.с. 5). Згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області від 07 травня 2019 року, 07 травня 2019 року [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , уклали шлюб, актовий запис №1196, прізвище подружжя після реєстрації шлюбу: чоловіка - [PERSON] , дружини - [PERSON] (а.с.6). Заочним рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 29 листопада 2017 року (справа №638/12586/17) з [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] , [INFO] , стягнуто аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі у розмірі 1500,00 грн. щомісяця до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 22.08.2017 року ( а.с. 11). Постановою про відкриття виконавчого провадження від 09.07.2018 державним виконавцем Шевченківського ВДВС міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області Бондаренко К.Д. відкрито виконавче провадження №56720373 на виконання виконавчого листа № 638/12586/17, виданого 03.03.2018 Дзержинським районним судом м. Харкова про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання [PERSON] , [INFO] у твердій грошовій сумі 1500,00 грн. щомісячно, починаючи з 22.08.2017 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с.14). В рамках вищезазначеного виконавчого провадження №№56720373 державним виконавцем накладено арешт на майно боржника (постанова від 19.03.2019), внесено відомості до Єдиного реєстру боржників про [PERSON] , як боржника зі сплати аліментів, звернено стягнення на майно боржника (постанова від 23.07.2018 року), встановлене тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України (постанова від 19.03.2019 року), встановлене тимчасове обмеження у праві користування зброєю (постанова від 07.04.2020 року), встановлено тимчасове обмеження у праві полювання (постанова від 07.04.2020 року), встановлене тимчасове обмеження боржника у праві керування транспортним засобом (постанова від 08.02.2021 року) (а.с.12-14). З відповіді начальника Шевченківського ВДВС у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) від 15 квітня 2021 року вбачається, що у [PERSON] за виконавчим листом №638/12586/17, виданим 03.03.2018 Дзержинським районним судом м. Харкова про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання [PERSON] , [INFO] у твердій грошовій сумі 1500,00 грн. щомісячно, починаючи з 22.08.2017 року і до досягнення дитиною повноліття, який пред`явлено до примусового виконання 06.09.2016 року, станом на 10.03.2021 р. наявна заборгованість зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за 4 місяці з дня пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання та становить 64900,00 грн. (а.с.19). З розрахунку заборгованості по сплаті аліментів, складеного державним виконавцем Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Тущенко П.Л. від 22.04.2021 вбачається, що заборгованість [PERSON] за виконавчим листом №638/12586/17, виданим 03.03.2018 Дзержинським районним судом м. Харкова про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання [PERSON] , [INFO] у твердій грошовій сумі 1500,00 грн. щомісячно, починаючи з 22.08.2017 року і до досягнення дитиною повноліття, становить за період з 22.08.2017 року станом на 22.04.2021 року 67535,48 грн. При цьому, боржником за вищезазначений період аліменти не сплачено, квитанцій про сплату аліментів державному виконавцю не надано (а.с. 20). Розмір та вид відповідальності за прострочення сплати аліментів встановлено ч.1ст. 196 СК України. Так, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Відповідно до частини 3 статті 195 СК України, розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, а у разі спору - судом. При цьому право одержувача аліментів на стягнення неустойки, передбачене ст. 196 СК України, у випадках несвоєчасної виплати присуджених за рішенням суду аліментів виникає з часу набрання рішенням законної сили, при наявності вини платника аліментів за прострочення у їх сплаті. У п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені), визначена уст. 196 СК України, настає лише за наявності вини цієї особи, на платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Таким чином, виходячи зі змісту ст. 196 СК України, суд відповідно до вимог ст. 264 ЦПК України повинен встановити факт заборгованості за аліментами й наявність чи відсутність вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, у її виникненні та залежно від цього вирішити питання про наявність чи відсутність у одержувача аліментів права на стягнення неустойки. За правовою природою аліментні зобов`язання - це періодичні платежі, які боржник зобов`язаний сплачувати щомісяця і несвоєчасна сплата яких передбачає настання негативних наслідків матеріального характеру у вигляді стягнення неустойки (пені). За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Виходячи з аналізу норм глави 49 ЦК України неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Оскільки неустойка у виді пені обчислюється у відсотках від суми невиконаних або неналежно виконаних зобов`язань, які виникають у боржника щомісяця, то й пеня має триваючий характер і обчислюється за прострочення кожного зобов`язання окремо. У статті 196 СК України не встановлено будь-яких обмежень періоду нарахування пені, навпаки, в ній зазначено, що пеня нараховується за кожен день прострочення. Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення. Отже загальна сума пені за несплату або несвоєчасну сплату аліментів має розраховуватися за формулою: p = (A1 х 1% х Q1) + (A2 х 1% х Q2) + ……. (An х 1% х Qn), де: p - загальна сума пені за несплату або прострочення сплати аліментів (обраховується позивачем на момент пред`явлення позову); A1 - нарахована сума аліментів за перший місяць; Q1 - кількість днів прострочення сплати суми аліментів за перший місяць; A2 - нарахована сума аліментів за другий місяць; Q2- кількість днів прострочення сплати аліментів за другий місяць; An- нарахована сума аліментів за останній місяць перед пред`явленням позову; Qn- кількість днів прострочення сплати аліментів за останній місяць. Пеня за заборгованість по сплаті аліментів , нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Вказаний висновок, який викладеній у постанові Верховного Суду від 25 квітня 2018 року по справі № 572/1762/15-ц (провадження № 14-37цс18), враховується судом в порядку ч.4ст.263 ЦПК України. Судом встановлено, і не оспорюється сторонами, що відповідач знав про наявність рішення суду про стягнення з нього аліментів на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , письмових доказів на підтвердження сплати аліментів за період з 22.08.2017 року по 22.04.2021 року суду не надав. Будь-яких належних та допустимих доказів в підтвердження існування істотних обставин у відповідача, які слугували б поважною причиною невиконання покладених на нього зобов`язань за судовим рішенням, суду не надано. Як вбачається з розрахунку заборгованості по сплаті аліментів від 22.04.2021, складеного державним виконавцем Шевченківський ВДВС у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Тущенко П.Л. заборгованість [PERSON] по сплаті аліментів за виконавчим листом №638/12586/17, виданим 03.03.2018 року Дзержинським районним судом м. Харкова, станом на 22.04.2021 р. за період з 22 серпня 2017 року станом на 22 квітня 2021 року складає 67535,48 грн. Позивачем надано власний розрахунок пені за несплату відповідачем аліментів, в якому зазначено, що за базу нарахування неустойки (пені) в цьому позові враховується період прострочення виконання зобов`язання зі сплати аліментів з 22 серпня 2017 року по 01 квітня 2021 року, що виходячи з вищенаведеної формули становить 66435,48 грн. За відсутності доказів, які б спростовували подані державним виконавцем та позивачем розрахунки заборгованості, суд не має підстав піддавати їх сумніву. Таким чином, судом встановлено факт заборгованості [PERSON] по аліментах, що сталося внаслідок несплати останнім аліментів, як особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, та наявність права у [PERSON] , як одержувача аліментів, на стягнення неустойки в разі несвоєчасної виплати присуджених аліментів за рішенням суду. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, враховуючи, що розмір неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів не може перевищувати 100 % заборгованості по сплаті аліментів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги обгрунтовані та підлягають задоволенню в повному обсязі та з відповідача на користь позивача підлягає стягненню пеня в розмірі 66435,48 грн. Розв`язуючи питання розподілу судових витрат між сторонами суд виходить з вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України, за якими судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з частиною 6 статті 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до пункту 3) частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються: позивачі - у справах про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів. Відповідно до статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання позовної заяви майнового характеру фізичною особою справляється судовий збір в розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Прожитковий мінімум для працездатних осіб з 1 січня 2021 року встановлений в розмірі 2270,00 грн., 0,4 % становить -908,00 грн. Враховуючи, що позов судом задоволений у повному обсязі, позивач від сплати судового збору звільнений, з відповідачів на користь держави підлягають стягненню понесені ним витрати зі сплати судового збору у сумі - 908,00 грн. На підставі наведеного,

Outcome: approved