Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-16 00:00:00

Позивач звернувся із вказаним позовом до суду, обґрунтовуючи його тим, що він за ордером № 007463 від 18 липня 2017 року отримав право проживання в квартирі [ADDRESS] на себе, свою дружину та двох синів, один з яких [PERSON] є відповідачем по справі. Станом на теперішній час в такому житловому приміщенні він проживає з дружиною та їх спільним сином [PERSON] , оскільки з 2017 року відповідач в такій квартирі не мешкає, бо добровільно виїхав до Росії, де мешкає та не збирається повертатись до України. Додавав, що [PERSON] за спірну квартиру комунальні послуги не сплачує, участі в утриманні житла не приймає, що створює додаткові витрати для позивача, як наймача кв. [ADDRESS] зі сплати комунальних платежів. Отже, реєстрація відповідача обмежує права позивача, оскільки жодних перешкод у користуванні таким житлом він не чинив відповідачу. На підставі викладеного просив суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням по [ADDRESS] . У судове засідання [PERSON] не з`явився, його представник надала заяву з проханням вирішити спір у її відсутність, підтримуючи повністю заявлені позовні вимоги, наполягаючи на їх задоволенні та не заперечуючи проти ухвалення заочного рішення. Відповідач, [PERSON] , в судове засідання за невідомих суду причин не з`явився повторно, будучи належним чином про час та місце розгляду справи повідомленим. Згідно із ч. 4 ст. 223 ЦПК суд ухвалив заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає заявлені позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до копії особового рахунку № [NUMBER] , наданої ЖКП «Азовжитлокомплекс», від 02 липня 2021 року, у двокімнатній кв. [ADDRESS] , наданій на підставі ордера № 007463 від 18 липня 2017 року, зареєстровані з 10 серпня 2017 року [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ордеру № 007463 від 18 липня 2017 року, вбачається, що на підставі рішення від 22 червня 2017 року № 135 виконкому Маріупольської міської ради було надано право на вселення [PERSON] разом із дружиною, сином [PERSON] та сином [PERSON] (відповідачем по справі), у двокімнатну квартиру [ADDRESS] . Родинні відносини між позивачем та відповідачем підтверджуються свідоцтвом про народження, виданим 27 травня 1988 року, актовий запис № 1340 про народження [INFO] [PERSON] , матір`ю якого вказана [PERSON] . За інформацією Департаменту адміністративних послуг Маріупольської міської ради від 20 липня 2021 року у кв. [ADDRESS] зареєстрований [PERSON] , [INFO] . Натомість, відповідно до акту ОСББ «Жемчужний» від 02 липня 2021 року, в кв. [ADDRESS] за свідченнями двох сусідів по такому будинку [PERSON] фактично не мешкає з серпня 2017 року, місце перебування невідоме. Відповідно до ст. 71, 72 Житлового кодексу України наймач або члени його родини можуть бути визнані судом такими, що втратили право користування жилим приміщенням, якщо вони в ньому не проживають без поважних причин понад 6 (шість) місяців. Суд на підставі досліджених доказів встановив, що фактично протягом останніх 5-ти років у кв. [ADDRESS] відповідач, [PERSON] , не мешкає без поважних причин. Враховуючи вищенаведені норми права, на підставі обставин, встановлених в судовому засіданні, суд дійшов висновку, що відповідач, залишаючись зареєстрованим у кв. [ADDRESS] , однак не користуючись таким житловим приміщенням понад шість місяців без поважних причин, є таким, що втратив право користування вказаним житлом в кв. [ADDRESS] , внаслідок чого суд задовольняє позовні вимоги. Відповідно до ст.141 ЦПК України суд стягує судовий збір з відповідача на користь позивача у розмірі 908,00 гривень.

Outcome: approved