Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-09 00:00:00

04 листопада 2021 року Акціонерне товариство (далі АТ) «Харківобленерго» звернулося до суду за позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за спожиту електроенергію, та судові витрати. В обґрунтування своїх вимог позивач посилався на те, що відповідачі зареєстровані та проживають за адресою: [ADDRESS] , та є споживачами послуг з електроенергії, які надає позивач. Однак в порушення приписів чинного законодавства свого обов`язку щодо проведення оплати за послуги з електропостачання не здійснюють, внаслідок чого у відповідачів перед позивачем утворилась заборгованість за надані послуги з електропостачання за період з 10 листопада 2018 року по 31 грудня 2018 року у розмірі 4415,65 грн. У судове засідання представник позивача не з`явився, надав до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив розглядати справу за його відсутності, проти ухвалення заочного рішення не заперчував. Відповідачі в судове засідання не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлялися своєчасно та належним чином, причин неявки до суду не повідомили, відзив на позов не подали. Враховуючи вимоги ч.1 ст.280 ЦПК України, судом проведено заочний розгляд справи. Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідачі зареєстровані та проживають за адресою: [ADDRESS] , та є споживачами послуг з електроенергії, які надає позивач. Однак в порушення приписів чинного законодавства свого обов`язку щодо проведення оплати за послуги з електропостачання не здійснюють, внаслідок чого у відповідачів перед позивачем утворилась заборгованість за надані послуги з електропостачання за період з 10 листопада 2018 року по 31 грудня 2018 року у розмірі 4415,65 грн. Відносини, що виникають у процесі надання та споживання житлово-комунальних послуг регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги». Відповідно до статті 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до житлово-комунальних послуг належать послуги з постачання та розподілу електричної енергії. Статтею 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги є індивідуальним споживачем. Згідно п.5 ч.2 ст.7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Згідно з п.1 ч.3 ст.58 Закону України «Про ринок електричної енергії» споживач зобов`язаний сплачувати за електричну енергію та надані йому послуги відповідно до укладених договорів. Відповідно до п.4.1 Правил роздрібного ринку електричної енергії, розрахунки за електричну енергію та послуги, що надаються на роздрібному ринку, між учасниками цього ринку здійснюються у грошовій формі відповідно до укладених договорів. Відповідно до п.п. 2 п.5.5.5 Правил роздрібного ринку електричної енергії, споживач електричної енергії зобов`язаний сплачувати за електричну енергію та надані йому послуги відповідно до укладених договорів. Згідно ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Приписами ч.1 ст.530 ЦК України визначено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). З матеріалів справи встановлено, що відповідачі належним чином свої зобов`язання щодо оплати послуг з електропостачання не виконували, плату за спожиті послуги у повному обсязі не вносили, внаслідок чого у них утворилася заборгованість яка станом на 31 грудня 2018 року за період з 10 листопада 2018 року по 31 грудня 2018 року складає 4415,65 грн. Розмір заборгованості підтверджується наданим суду розрахунком заборгованості. Враховуючи, що відповідачі належним чином зобов`язання щодо оплати комунальних послуг не виконали, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог АТ «Харківобленерго» та наявність підстав для стягнення з відповідачів на користь АТ «Харківобленерго» заборгованості за надані послуги з електропостачання за період з 10 листопада 2018 року по 31 грудня 2018 року у сумі 4415,65 грн. Щодо розподілу судових витрат, які складаються з суми судового збору у розмірі 2270 грн. та суми за отримання інформаційної довідки з ЄДР у розмірі 89.62 грн., суд зазначає наступне. Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частинами 1,3 ст.133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи належать, зокрема витрати пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів. Згідно з ч.8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Оскільки позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2270 грн, що відповідає вимогам п.1 пункту 1 частини 1 ст.4 Закону України «Про судовий збір», і підтверджується відповідним платіжним дорученням, доданим до справи, такі витрати підлягають стягненню з відповідачів на користь позивача. Щодо стягнення з відповідачів витрат, які пов`язані з отриманням інформаційної довідки з ЄДР, то доказів оплати позивачем 89,62 грн. витрат за отримання інформаційної довідки з ЄДР до позовної заяви не долучено, а тому вказана сума стягненню з відповідачів не підлягає. На підставі викладеного,

Outcome: approved