Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-10 00:00:00

Позивач звернулася до суду з даним позовом вказуючи, що вона з відповідачем 25 травня 2013 року уклали шлюб. Від даного шлюбу мають двох неповнолітніх дітей: [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] . Зазначає, що спільне сімейне життя з відповідачем не склалося через різні погляди на життя, відсутність спільних інтересів та взаєморозуміння, спільне господарство не ведуть, вони втратили почуття любові один до одного і не бачать майбутнього їхнього спільного сімейного життя, шлюб фактично припинив існувати, подальше спільне проживання неможливе. Позивач просить суд розірвати шлюб між нею та відповідачем зареєстрований 25 травня 2013 року виконавчим комітетом Іршанської селищної ради Володарсько-Волинського району Житомирської області, актовий запис №16, після розірвання шлюбу повернути їй дівоче прізвище « [PERSON] » та стягнути з відповідача понесені судові витрати. Ухвалою Володарсько - Волинського районного суду Житомирської області від 27.10.2021 року відкрито провадження у даній справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 01.12.2021 року ухвалою Володарсько - Волинського районного суду Житомирської області здійснено перехід до розгляду справи в порядку спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Позивач направила до суду заяву, в якій просить суд, справу розглянути без її участі, позов підтримує в повному обсязі. Відповідач направив до суду заяву, в якій просить суд, справу розглянути без його участі, позов визнає повністю, не заперечує проти розірвання шлюбу. Згідно ч.3 ст.211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню із слідуючих підстав. Відповідно до ст.51 Конституції України та ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування до шлюбу не допускається. Згідно ч.3 ст.56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Частина 3 ст.105 СК України передбачає, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього Кодексу. Згідно ч.1 ст.110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як вбачається з матеріалів справи, сторони перебувають в шлюбі, зареєстрованому 25 травня 2013 року виконавчим комітетом Іршанської селищної ради Володарсько-Волинського району Житомирської області, актовий запис №16, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . Подружжя [PERSON] від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей: [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] , що слідує з копій свідоцтв про народження серії [NUMBER] та № [NUMBER] . Судом встановлено, що спільне подружнє життя у сторін не склалося через різні погляди на життя, відсутність спільних інтересів та взаєморозуміння, спільне господарство не ведуть, вони втратили почуття любові один до одного і не бачать майбутнього їхнього спільного сімейного життя, шлюб фактично припинив існувати, сім`я розпалась і зберегти її неможливо. Згідно зі статтею 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає статті 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Враховуючи, що регулювання шлюбно-сімейних правовідносин здійснюється на принципах добровільності, взаємоповаги, взаєморозуміння, а держава забезпечує принцип свободи шлюбу та принцип свободи розірвання шлюбу, а також те, що сторони не бажають зберегти сім`ю, спільне проживання суперечить їх інтересам, шлюбні відносини припинені, а тому є підстави для розірвання шлюбу. Згідно із ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Враховуючи те, що позивач у своїй позовній заяві просить після розірвання шлюбу повернути їй дівоче прізвище « [PERSON] », а тому враховуючи положення ст.113 СК України, суд вважає за необхідне задовольнити вказану вимогу. Згідно ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у виді судового збору в сумі 908 грн.

Outcome: approved