Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-11 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідачки [PERSON] про позбавлення батьківських прав, в обґрунтування якого зазначила, що її син- [PERSON] , з 2016 року перебував у фактичних шлюбних відносинах з [PERSON] , від яких у них народився син [PERSON] , [INFO] , у свідоцтві про народження якого [PERSON] не записаний батьком дитини. Неодноразово відповідачка на тривалий час залишала їм дитину, [PERSON] проживав з нею та її чоловіком, а останні три роки малолітній [PERSON] знаходиться на її вихованні та утриманні. Відповідачка [PERSON] понад три роки не приймає участі у вихованні сина, його утриманні, не проявляє батьківської турботи та уваги до дитини, не піклується про стан його здоров`я, вчиняє відносно сина адмінправопорушення, тому просила позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] та стягнути на її користь судові витрати. Ухвалою від 15.12.2020 року по справі відкрито провадження та визначено про розгляд справи у загальному позовному провадженні, призначено підготовче провадження. Ухвалою суду від 25.02.2021 року підготовче провадження закрито, справа призначена до судового розгляду. Ухвалою суду від 17.05.2021 року провадження по справі було зупинено до розгляду Хортицьким районним судом м.Запоріжжя іншої цивільної справи. Провадження по справі поновлено ухвалою суду від 30.11.2021 року. У судовому засіданні позивачка [PERSON] позов підтримала, посилаючись на обставини, викладені у позові. Крім того суду пояснила, що вихованням, утриманням та доглядом за дитиною, займалася вона та її чоловік, син [PERSON] перебуває у СІЗО з 29.07.2020 року. Більш ніж за три роки мати дитини - [PERSON] , не виконувала належним чином свої батьківські обов`язки, дитина потребує лікування, яке вона не здійснює, кричить на дитину, не готує їжу, яку просить приготувати дитина. Просила задовольнити її позов та позбавити [PERSON] батьківських прав щодо сина [PERSON] , [INFO] . Представник позивача [PERSON] - адвокат Кузнецова А.С. підтримала позовні вимоги і просила позов задовольнити. Відповідачка [PERSON] проти задоволення позову заперечує. Суду пояснила, що вона виконує свої батьківські обов`язки, позивачка утримувала дитину-сину у себе та їй не повертала, тому вона зверталася до суду з позовом про відібрання дитини, який задоволено судом і з травня 2021 року син проживає з нею та знаходиться на її утриманні. З серпня 2021 року дитина відвідує дитячий садочок, вона займається його лікуванням. Просила відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Представник третьої особи- Органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Хортицькому району, надав суду письмове клопотання про розгляд справи без участі представника органу опіки, направив на адресу суду висновок про недоцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , просив ухвалити рішення з урахуванням висновку ( а.с.58,107). Відповідно до висновку від 10.02.2021 року, позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , є недоцільним. ( а.с.58-59). Суд, повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, заслухавши пояснення позивача, представника позивача, відповідачки, розглянувши подані сторонами докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у сукупності, дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову у зв`язку з наступним. Згідно з ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з ст.12,13,81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. У відповідності до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. На підставі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлено, що [PERSON] народився [INFO] та його батьками записані: [PERSON] , [PERSON] , що вбачається з копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] ( а.с. 15). Згідно зі ст. 164 СК України мати, батьки можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до ст. 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно з положеннями ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону України "Про охорону дитинства" сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини (ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства"). Згідно з положеннями ст. 14 Закону України "Про охорону дитинства" діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили. При цьому, вичерпний перелік підстав для позбавлення батьківських прав встановлено ч. 1 ст. 164 СК України, за змістом якої мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Згідно з п. 15 постанови Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Відповідно до зазначених норм права, ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є, з одного боку, засобом захисту прав дитини, а з другого - заходом впливу на батьків, які ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків стосовно дитини. Проте, між інтересами дитини та заходом впливу на батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над застосуванням такого крайнього заходу впливу на відповідача, як позбавлення його батьківських прав. Відповідно до положень Конвенції ООН про права дітей від 20.11.1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 р. № 789-X11) дитина, з огляду на її фізичну і розумову незрілість, дитина потребує спеціального захисту та турботи, включаючи належний правовий захист, як до, так і після народження. Європейський суд з прав людини у рішенні «М.С. проти України» повторює, що існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї того, що в усіх рішеннях щодо дітей мають переважати їхні найкращі інтереси (див. справу « Нойлінґур і Шурук », № 41615/07, § 135, 06.07.2010 року, і «X проти Латвії», заява №. 27853/09, § 96, ЄСПЛ 2013 р.). Найкращі інтереси дитини, залежно від їхнього характеру і серйозності, можуть переважати інтереси батьків (див. справу «Сахін проти Німеччини», заява № 30943/96, §66, ЄСПЛ 2003 р.VIII). При ухваленні даного рішення, суд враховує положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради УРСР № 789-ХХІІ від 27.02 1991 року, в яких зазначено, що під час вирішення будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з як найкращого забезпечення інтересів дітей. Судом встановлено, що відповідачка [PERSON] та [PERSON] -син позивачки [PERSON] , перебували у фактичних шлюбних відносинах. [PERSON] народився [INFO] , його батьками записані: [PERSON] , [PERSON] , що вбачається з копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] ( а.с. 15). Судом встановлено, що неповнолітній [PERSON] , [INFO] , тривалий час проживав у [PERSON] та утримувався у неї, за позовом [PERSON] до [PERSON] про відібрання дитини та повернення її за попереднім місцем проживання, 11.05.2021 року Хортицьким районним судом м.Запоріжжя було ухвалено рішення, яким задоволено позовні вимоги [PERSON] у повному обсязі, рішення суду набрало законної сили 15.06.2021 року ( а.с. 94-96). Зазначені обставини в силу ст. 82 ЦПК України, доказуванню не підлягають. [PERSON] , звертаючись 07.12.2020 року до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав, зазначила, що відповідачка [PERSON] не виконує свої батьківські обов`язки щодо виховання, утримання сина та догляду за ним. Вказане повністю протиречить обставинам, встановленим судом у рішенні суду від 11.05.2021 року, оскільки [PERSON] утримувала малолітню дитину у себе, яку повернула за місцем проживання матері [PERSON] лише після прийняття рішення судом від 11.05.2021 року. Як вбачається з висновку про недоцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] та інформації КНП «Запорізький центр первинної медико- санітарної допомоги №5», для всіх дітей [PERSON] укладена декларація з лікарем-педіатром, родина на прийом з`являється своєчасно, мати виконує призначення лікаря ( а.с.58, 108). З інформації дошкільного навчального закладу ( ясла -садок) № 288 від 13.12.2021 року, [PERSON] з 17.08.2021 року відвідує дитячий садочок, приходить у чистому одязі, мати завжди приходить вчасно ( а.с.109). З акту обстеження умов проживання від 14.12.2021 року вбачається, що було проведено обстеження умов проживання сім`ї [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , та встановлено, що квартира є трикімнатною, у квартирі чисто, наявні меблі, побутова техніка ( а.с.110). Доводи позивачки [PERSON] про те, що [PERSON] не виконує свої батьківські обов`язки щодо малолітньої дитини, жодними належними та допустимими доказами не підтверджені, а навпаки спростовуються матеріалами справи. Вирішуючи спір, суд з`ясовує які безсумнівні докази свідчать про ухилення відповідача від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини, у чому полягає винна поведінка відповідача, свідоме нехтування ним своїми обов`язками, чи вживалися до нього заходи реагування, а також досліджує соціально-побутові умови життя та матеріального становища відповідача. Відтак, заслухавши пояснення позивача, представника позивача адвоката Кузнецової А.С., відповідачки, судом не встановлено вини відповідача в умисному невиконанні належним чином своїх батьківських обов`язків. Крім того, суд звертає увагу на те, що згідно зі статтею 166 СК України позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батьків, так і для дитини. Це означає, що позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо і лише при наявності вини в діях батьків. Таким чином, враховуючи наведені вище норми чинного законодавства, а також усі встановлені судом обставини даної справи у їх сукупності, суд прийшов до висновку про відсутність підстав для застосування крайнього заходу впливу на відповідача [PERSON] - позбавлення її батьківських прав відносно дитини, а тому в задоволенні позову слід відмовити. Оскільки у задоволенні позову позивачці слід відмовити, позовні вимоги позивача щодо відшкодування судових витрат, задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed