Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-04 00:00:00

30 липня 2021 року [PERSON] , яка діє в інтересах недієздатної [PERSON] звернулася до суду з позовом про визнання права користування квартирою, яким просила визнати [PERSON] такою, що має право користуватися квартирою [ADDRESS] . Позовні вимоги обґрунтувала тим, що [PERSON] є інвалідом 2 групи з дитинства в наслідок психічного розладу, потребує постійного стороннього догляду. З 1993 року проживала в сім`ї сестри [PERSON] , перебувала на обліку на отримання житла як член сім`ї. В червні 1996 року сім`ї [PERSON] виділили службову квартиру загальною площею 61.5 кв.м. за адресою [ADDRESS] . Згідно ордеру №457 серія 016935 від 19.06.1996 року право на вселення та користування квартирою отримала [PERSON] основний квартироотримувач та члени її сімї, а саме: [PERSON] - син, [PERSON] - син, [PERSON] - сестра. Позивач нарівні з іншими членами сім`ї набула право безстрокового користування зазначеною квартирою. Вселилась в квартиру, та приписалась в ній 12.07.1996 року. 26.02.2004 року [PERSON] була виписана з квартири та відвезена до батька в с.Верхівку, а через деякий час він привіз її назад у вищевказану квартиру, де вона проживає по цей час. 07.05.2004 року в квартирі була зареєстрована дружина відповідача [PERSON] в зв`язку з чим в реєстрації місця проживання [PERSON] відмовили за недостатністю житлової площі. Відповідач з дружиною в квартирі не проживали. Рішенням виконавчого комітету Миколаївської міської ради №624 від 23.03.2007 року квартиру [ADDRESS] виключили із складу службових та 22.05.2007 року видали зареєстрованим в квартирі мешканцям ( [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] ) ордер №240 серія 006911 на право користування квартирою. В подальшому шляхом приватизації мешканці зазначеної квартири набули право власності на квартиру (за виключенням [PERSON] ) по 1/5 кожний. Позивач не приймала участі в приватизації квартири, оскільки без її відому та усвідомлення нею подій, остання 06.07.2007 року була зареєстрована в с.Обжила Одеської області без права проживання. 07.02.2009 року [PERSON] зняв позивача з реєстрації в с.Обжила Одеської області та 09.02.2009 року зареєстрував її місце проживання в квартирі, де з 2007 року мешкав зі своєю дружиною та двома дітьми, а саме: [ADDRESS] , без права проживання, а 01.04.2020 року позивача виписали з вказаної квартири в зв`язку з відчуженням. На час надання позову до суду [PERSON] продовжує проживати в квартирі [ADDRESS] без реєстрації будь-якого місця проживання. Від [PERSON] (опікун неповнолітніх відповідачів [PERSON] , [PERSON] ) 12.08.2021 року надійшов відзив на позовну заяву, яким вона повідомляє суд, що набуття права позивачем на користування квартирою не порушує майнових прав її внуків, в зв`язку з чим не заперечує, щодо задоволення позову. Відповідачем [PERSON] 18.10.2021 року подано відзив на позовну заяву, яким він повідомляє суд, що враховуючи стан здоров`я та відсутність родичів у [PERSON] , які можуть її доглядати, не заперечує щодо задоволення позову. У судовому засіданні [PERSON] , яка діє в інтересах недієздатної [PERSON] позові вимоги підтримала та просила їх задовольнити. [PERSON] (опікун неповнолітніх відповідачів [PERSON] , [PERSON] ) 12.08.2021 року подано заяву про розгляд справи за її відсутності, проти задоволення позову не заперечує. Відповідачем [PERSON] 18.10.2021 року до суду подано заяву про розгляд справи за його відсутності, проти задоволення позову не заперечує. Відповідач [PERSON] до суду не з`явився, відзиву на позовну заяву не надав. Із матеріалів справи встановлено, що [PERSON] , є інвалідом 2 групи з дитинства в наслідок психічного розладу, яка потребує постійного стороннього догляду. З 1993 року проживала в сім`ї сестри [PERSON] , яка за нею доглядала. В червні 1996 [PERSON] набула право безстрокового користування квартирою [ADDRESS] . Рішенням Заводського районного суду м.Миколаєва від 15 грудня 2009 року [PERSON] визнано недієздатною та призначено опікуном [PERSON] . По цей час позивач продовжує проживати в квартирі [ADDRESS] без реєстрації будь-якого місця проживання. [PERSON] була відсутня з 16.07.09 року по 10.04.14 року в зв`язку перебування в інтернаті за приписом МСЕК від 23.0.2009 року. Позивач має спільний бюджет, отримує соціальну допомогу та приймає участь у витратах на утримання квартири, ремонт та інші обов`язкові платежі, що підтверджує наявність явного зв`язку у неї з квартирою як із житлом. Втрата позивачем постійної реєстрації місця проживання в квартирі обумовлена діями мешканців квартири та неможливістю позивача протистояти цим діям, оскільки у позивача в силу психічного захворювання відсутня свідома поведінка. Відповідачі не заперечують проти проживання позивача в квартирі, проте не визнають її права на користування квартирою. Відповідно до ордеру на житлове приміщення серія №019635 від 19.06.1996 року вбачається, що [PERSON] з сім`єю із трьох осіб надано право на заселення жилого приміщення, а саме квартири за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ордеру на житлове приміщення серія №006911 від 22.05.2007 року вбачається, що [PERSON] з сім`єю із шести осіб надано право на заселення жилого приміщення, а саме квартири за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до витягу з рішення №624 від 23.03.2007 року про виключення житлових приміщень із складу службових і видачу ордерів та внесення зміни до рішення виконкому міської ради від 25.11.2003 року 25.11.2003 року №1864 вбачається, що на ім`я [PERSON] видано ордер на трикімнатну квартиру за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 11.08.2008 року №1665 вбачається, що квартира, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] належить на праві спільної часткової власності [PERSON] 1/5 та членам її сім`ї, а саме: [PERSON] 1/5, [PERSON] 1/5, [PERSON] 1/5, [PERSON] 1/5, про що складений реєстраційний напис №24912891. Згідно копії рішення Заводського районного суду м.Миколаєва (справа №2-6237/2009) від 15.12.2009 року [PERSON] визнано недієздатною. [PERSON] призначено опікуном недієздатної [PERSON] , що підтверджується копією посвідченням опікуна №1 від 30.01.2010 року. З довідок МСЕК №045471, №070566, №001052 вбачається, що [PERSON] є інвалідом другої групи з дитинства. Відповідно до акту про проживання від 14.06.2021 року, в квартирі за адресою: [ADDRESS] проживають: [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до копії посвідчення №17 вбачається, що [PERSON] згідно з рішенням виконкому Миколаївської міської ради від 27.10.2017 року №877 призначена опікуном над [PERSON] 2006 року червня місяця 05 дня народження. Відповідно до копії посвідчення №16 вбачається, що [PERSON] згідно з рішенням виконкому Миколаївської міської ради від 27.10.2017 року №878 призначена опікуном над [PERSON] 2004 року липня місяця 23 дня народження. Як вбачається з відомостей Реєстру територіальної громади м.Миколаєва за адресою: [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] 1956 року вересня місяця 25 дня народження, [PERSON] [INFO] , [PERSON] [INFO] , [PERSON] [INFO] , [PERSON] [INFO] . Відповідно довідки Виноградівського психоневрологічного диспансеру, вбачається, що [PERSON] проживала в інтернаті на повному державному утриманні з 16.07.2009 року згідно наказу №197 від 16.07.2009 року по 09.04.2014 рік згідно наказу №100 від 10.04.2014 рік. Відповідно до ст.47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Згідно зі статтею 9 ЖК Української РСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. За змістом частини 1 статті 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно до ст.8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод згідно якої кожен має право на повагу до свого приватного та сімейного життя, до свого житла та кореспонденції. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кривіцька і Кривіцький проти України», в контексті вказаної Конвенції поняття «житло» не обмежується приміщенням, в якому проживає на законних підставах, або яке було у законному порядку встановлено, а залежить від фактичних обставин, а саме існування достатніх і тривалих зв`язків з конкретним місцем. Втрата житла будь-якою особою є крайньою формою втручання у права на житло. Таким чином, тривалий час проживання особи в житлі, незалежно від його правового режиму, є достатньою підставою для того, щоб вважати відповідне житло належним такій особі в розумінні статті 8 Конвенції. Частина 1 ст.405 ЦК України встановлює, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Враховуючи, що службове житло було надано [PERSON] у тому числі для заселення [PERSON] і остання продовжує проживати у вказаному житловому приміщенні як член сім`ї співвласника після оформлення права власності на нього за іншими особами, то наявні підстави для задоволення позовних вимог.

Outcome: approved