Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-18 00:00:00

У грудні 2020 року позивач [PERSON] звернулася до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовом до Харківської міської ради про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, згідно прохальної частини якої просить суд визначити [PERSON] додатковий строк для подання заяви до державної нотаріальної контори про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , померлої [INFO] (спадкова справа №628/2018) протягом трьох місяців з дня набрання рішенням суду законної сили. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що [INFO] померла [PERSON] , яка була двоюрідною сестрою позивача [PERSON] , та який в силу положень ч. 4 ст. 1266 ЦК України є спадкоємцем третьої черги за законом. Інших спадкоємців у померлої не було, заповіту вона не залишила. З об`єктивних причин позивач не міг у передбачений законом строк звернутися до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, оскільки у період часу з 15.05.2018 року по 04.11.2020 року він працював у Російській Федерації, а про насильницьку смерть своєї сестри дізнався лише у грудні 2020 року після повернення з Росії. Просить суд позов задовольнити. Відповідач Харківська міська рада в особі уповноваженого представника подала до суду відзив на позовну заяву, згідно якого просить суд відмовити у задоволенні позову, адже у матеріалах справи відсутні докази родинних відносин між позивачем і спадкоємцем, немає рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, а тому [PERSON] не є належним позивачем у даній справі. Крім того, позивач протягом двох років не вчиняв жодних дій, спрямованих на звернення до органів нотаріату. Відповідач вважає, що Харківська міська рада повинна виконати обов`язок щодо подання до суду заяви про визнання майна, що належало [PERSON] на праві приватної власності, відумерлою спадщиною та його передачі у комунальну власність територіальної громади міста Харкова. Вказує, що позивач міг звернутись до нотаріуса як засобом поштового зв`язку, так і взяти відпустку та приїхати, однак цього не зробив. Просить суд у задоволенні позову відмовити. Представник позивача [PERSON] - адвокат Караченцев Ю. Л. в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутністю, вимоги позову підтримує у повному обсязі та просить суд його задовольнити. Представник відповідача Харківської міської ради, будучи належним чином та своєчасно повідомленим про дату, час та місце судового розгляду, в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив. Суд, дослідивши доводи сторін, викладені у письмових заявах по суті справи, та оцінивши докази, представлені в матеріалах справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Як встановлено матеріалами справи, [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] у місті Харків, про що свідчить актовий запис про смерть №7799 від 19.05.2018 року (а. с. 7-8). Із інформаційної довідки зі Спадкового реєстру № 57151404 від 08.08.2019 року вбачається, що після смерті [PERSON] Сьомою Харківською міською державної нотаріальної конторою 02.10.2018 року заведена спадкова справа №628/2018 (а. с. 9-10). Із довідки Радівської сільської ради Калинівського арйону Вінницької області від 20.10.2020 року видно, що [PERSON] , 1897 року народження, народила четверо дітей: син [PERSON] , 1921 року народження, дочка [PERSON] , 1923 року народження, дочка [PERSON] , 1928 року народження, син [PERSON] , 1930 року народження (а. с. 12). Згідно архівної довідки від 08.12.2020 року за вих. №07-0750-7, виданої Державним архівом Вінницької області, у книзі реєстрації актових записів про народження громадян по с. Радівка Калинівського району Вінницької області за 1923 рік є актовий запис №14 за лютий про народження такого змісту: «П.І.Б. дитини: [PERSON] (так у документі), дата народження: [INFO] , батько: [PERSON] (так у документі), мати: [PERSON] (так у документі), національність: українці» (а. с. 13). Згідно архівної довідки від 23.12.2020 року за вих. №07-2690/7, виданої Державним архівом Вінницької області, у книзі актових записів про народження громадян по с. Радівка Калинівського району Вінницької області за 1923 рік є актовий запис №14 за лютий (дата не вказана) 1923 року народження такого змісту: «П.І.Б. дитини: [PERSON] , дата народження: [INFO] , батько: [PERSON] , мати: [PERSON] , національність: українці» (а. с. 43). Згідно архівної довідки від 08.12.2020 року за вих. №07-0750-7, виданої Державним архівом Вінницької області, у книзі реєстрації актових записів про шлюб громадян по с. Радівка Калинівського району Вінницької області за 1939 рік є актовий запис №9 за 02 липня 1939 року народження такого змісту: «наречений: [PERSON] (так у документі, 21 р., українець, холостий, першим шлюбом), наречена: [PERSON] (так у документі), українка, 17 р., холоста, першим шлюбом», прізвище після укладання шлюбу: він - [PERSON] , вона - [PERSON] » (а. с. 16). Згідно архівної довідки від 23.12.2020 року за вих. №07-2691-7, виданої Державним архівом Вінницької області, у книзі реєстрації актових записів про шлюб громадян по с. Радівка Калинівського району Вінницької області за 1939 рік є актовий запис №9 за [INFO] такого змісту: «наречений: [PERSON] , [INFO] , українець, наречена: [PERSON] , 17 років, українка, прізвище після одруження: [PERSON] (а. с. 45). Відповідно до свідоцтва про народження позивача [PERSON] серії [NUMBER] , його батьками є: [PERSON] та [PERSON] (а. с. 19). Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 07.12.1933 року народження, [PERSON] народився [INFO] у с. Радівка Калинівського району Вінницької області та його батьками є (мовою оригіналу) « [PERSON] та [PERSON] » (а. с. 20). Постановою державного нотаріуса Сьомої Харківської міської державної нотаріальної контори Верещаки Г. Л. від 03.12.2020 року №2829/02-31,[PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлої [INFO] [PERSON] , [INFO] , оскільки [PERSON] не був зареєстрований та не проживав разом із [PERSON] на час смерті останньої та протягом шести місяців не подав до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини (а. с. 31-32). Згідно статті 1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України). Відповідно до статті 1217 Цивільного кодексу України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Частинами 1, 3 статті 1268 Цивільного кодексу України визначено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. За змістом частини 1 статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина 1 статті 1270 Цивільного кодексу України). За змістом частини 1 та 3 статті 1272 Цивільного кодексу України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. У випадку, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Аналогічні роз`яснення викладені в пункті 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування». Отже, правила частини третьої статті 1272 Цивільного кодексу України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постановах: від 26 вересня 2012 року № 6-85цс12, від 04 листопада 2015 року № 6-1486цс15, від 14 вересня 2016 року № 6-1215цс16. Підстав для відступлення від цієї правової позиції Верховним Судом не встановлено. Не є поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини (наприклад, встановлення факту проживання однією сім`єю), невизначеність між спадкоємцями, хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови. Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалим відрядженням, в тому числі, закордонним; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо. Відповідного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 13 березня 2020 року у справі № 314/2550/17, провадження № 61-41480св18. Позов спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини, про визначення йому додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини порушує права іншого спадкоємця, який спадщину прийняв, а тому належними відповідачами у спорах про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини є спадкоємці, які прийняли спадщину. За відсутності таких спадкоємців відповідачем виступає територіальна громада в особі органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. При розгляді цих справ суду слід перевіряти наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини, наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема, відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину. Наведене свідчить про те, що територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування є відповідачами у справах про визначення додаткового строку для прийняття спадщини лише у разі відсутності у спадкодавця спадкоємців. Вказаний висновок викладений зокрема у постанові Верховного Суду від 23 березня 2020 року по справі №394/8/19 (провадження № 61-1404св20). Як свідчить тлумачення частини третьої статті 1272 Цивільного кодексу України до поважних причин пропуску строку для прийняття спадщини відносяться причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця щодо подачі заяви про прийняття спадщини. Якщо ж у спадкоємця таких перешкод для подання заяви не було, то правові підстави для встановлення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні. Матеріалами справи достеменно встановлено, що між позивачем [PERSON] (працівником) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Гран» (роботодавцем) 15.05.2018 року укладено трудовий договір, відповідно до пункту 2.3 якого, місцем роботи працівника є: Товариство з обмеженою відповідальністю «Гран», Магаданська область, Тенкінський район, гірська дільниця «Дусканья», а посадою згідно пункту 2.4 - машиніст бульдозера на відкритих гірських роботах (а. с. 21-25). [PERSON] 16.05.2018 року отримав патент (РР 0899322), у якому вказана його професія: машиніст бульдозера (а. с. 26). Як видно із довідки Товариства з обмеженою відповідальністю «Гран» від 06.11.2020 року №б/н, [PERSON] працював у Товаристві з обмеженою відповідальністю «Гран» з 15.05.2018 року (наказ про прийняття на роботу від 15.05.2018 року №192/к) по 04.11.2020 року машиністом бульдозера на відкритих гірських роботах, звільнений 04.11.2020 року (наказ №379/к) (а. с. 27). Відомостей щодо звернення до нотаріуса спадкоємців [PERSON] із заявами про прийняття спадщини матеріали справи не містять. Територіальна громада із заявою про визнання спадщини після смерті [PERSON] відумерлою до суду також не зверталась. З урахуванням викладеного, виходячи з аналізу встановлених судом обставин справи та норм права, що регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що [PERSON] наведено причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для нього щодо подачі заяви про прийняття спадщини, отже наявні підстави для встановлення йому додаткового строку для прийняття спадщини після смерті [PERSON] . Що стосується визначення строку для подання заяви, то суд вважає, що додатковий строк терміном один місяць буде достатнім для подання позивачем заяви про прийняття спадщини. Суд наголошує, що судове доказування - це діяльність учасників процесу при визначальній ролі суду по наданню, збиранню, дослідженню і оцінці доказів з метою встановлення з їх допомогою обставин цивільної справи. При цьому, збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених ЦПК України. Доказування є єдиним шляхом судового встановлення фактичних обставин справи і передує акту застосування в судовому рішенні норм матеріального права, висновку суду про наявність прав і обов`язків у сторін. У відповідності до частини 1 статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Згідно статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно до пункту 4 частини 2 статті 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази. У ч.ч. 1, 2, 8 статті 83 ЦПК України визначено, що сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач повинний подати докази разом з поданням позовної заяви. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку, що позов [PERSON] підлягає задоволенню.

Outcome: approved