Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-04 00:00:00

02 листопада 2021 року фізична особа підприємець (далі ФОП) " [PERSON] " звернулася до суду з вказаним позовом. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначав, що 24 травня 2020 року о 17-й годині [PERSON] , керуючи автомобілем ВАЗ 2101, державний номерний знак [NUMBER] на 98 кілометрі + 800 м. автошляху Харків-Красноград-Перещепино, змінюючи напрямок руху не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод іншим учасникам дорожнього руху по дорозі з двостороннім рухом, яка має дві смуги в одному напрямку виїхав на призначений для зустрічного руху бік дороги, та скоїв зіткнення з автомобілем Toyota Corolla державний номерний знак [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , який рухався в зустрічному напрямку. Внаслідок чого автомобіль отримав механічні ушкодження, чим порушив п.2.9 а, 10.1, 11.4 ПДР України. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобіль Toyota Corolla, державний номерний знак [NUMBER] , був пошкоджений, а власнику автомобіля [PERSON] , завдано матеріальну шкоду, яка згідно страхових актів №2031735-1 від 08.07.2020 та №2031735-2 від 15.07.2020 складає 176506,11 грн. Дорожньо-транспортна пригода сталася виключно з вини відповідача, цивільно-правова відповідальність якого, на час вчинення дорожньо-транспортної пригоди, була застрахована ТДВ "Міжнародна СК". Між ПрАТ "СК "ВУСО" та [PERSON] 21 квітня 2020 року було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту № 10572866-02-10-01, на підставі якого ПрАТ "СК "ВУСО" 08 липня 2020 року виплатило страхове відшкодування в розмірі 176506,11 грн, що підтверджується відповідними платіжними дорученнями. ТДВ "Міжнародна СК" здійснило виплату страхового відшкодування ПрАТ «СК "ВУСО" з вирахуванням розміру франшизи у сумі 127400 грн. 22 березня 2021 року між ПрАТ "СК "ВУСО" та ФОП " [PERSON] "укладено договір № 22/03/2021 про відступлення права вимоги, за умовами якого первісний кредитор відступив, а новий кредитор отримав право вимоги відшкодування в порядку регресу збитків завданих первісному кредитору за договором страхування, перелік яких наведений у Додатку № 1 до Договору, в тому числі право вимоги відшкодування в порядку регресу збитків у вигляді виплаченого страхового відшкодування за Договором № 10572866-02-10-01 від 21 квітня 2020 року. Посилаючись на вказані обставини, а також на вимоги ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України "Про страхування" позивач просив стягнути з відповідача на свою користь завдані збитки в порядку регресу в розмірі 49106,11 грн; а також відшкодувати понесені судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 955,67 грн та витрат на правничу допомогу адвоката в розмірі 11863,80 грн. До початку судового засідання від представника позивача надійшло клопотання, в якому він позовні вимоги підтримав в повному обсязі, зазначив про розгляд справи за його відсутності. Відповідач та його представник до суду не з`явилися, направлено до суду відзив, в якомуй проти позовних вимог заперечували. Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 24 травня 2020 року о 17-й годині [PERSON] , керуючи автомобілем ВАЗ 2101, державний номерний знак [NUMBER] на 98 кілометрі + 800 м. автошляху Харків-Красноград-Перещепино, змінюючи напрямок руху не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод іншим учасникам дорожнього руху по дорозі з двостороннім рухом, яка має дві смуги в одному напрямку виїхав на призначений для зустрічного руху бік дороги, та скоїв зіткнення з автомобілем Toyota Corolla державний номерний знак [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , який рухався в зустрічному напрямку. Внаслідок чого автомобіль отримав механічні ушкодження, чим порушив п.2.9 а, 10.1, 11.4 ПДР України. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобільToyota Corolla, державний номерний знак [NUMBER] , був пошкоджений, а власнику автомобіля [PERSON] , завдано матеріальну шкоду, яка згідно страхових актів №2031735-1 від 08.07.2020 та №2031735-2 від 15.07.2020 складає 176506,11 грн. Постановою судді Красноградського районного суду Харківської області від 10 червня 2020 року встановлено, що ДТП сталася з вини водія [PERSON] , який порушив вимоги п.п.2.9 а, 10.1, 11.4 Правил дорожнього руху України. На момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована ТДВ "Міжнародна СК". Між ПрАТ "СК "ВУСО" та [PERSON] 21 квітня 2020 року було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту № 10572866-02-10-01, на підставі якого ПрАТ "СК "ВУСО" 08 липня 2020 року виплатило страхове відшкодування в розмірі 176506,11 грн, що підтверджується відповідними платіжними дорученнями. ТДВ "Міжнародна СК" здійснило виплату страхового відшкодування ПрАТ «СК "ВУСО" з вирахуванням розміру франшизи у сумі 127400 грн. 22 березня 2021 року між ПрАТ "СК "ВУСО" та ФОП " [PERSON] " укладено договір № 22/03/2021 про відступлення права вимоги, за умовами якого первісний кредитор відступив, а новий кредитор отримав право вимоги відшкодування в порядку регресу збитків завданих первісному кредитору за договором страхування, перелік яких наведений у Додатку № 1 до Договору, в тому числі право вимоги відшкодування в порядку регресу збитків у вигляді виплаченого страхового відшкодування за Договором № 10572866-02-10-01 від 21 квітня 2020 року. Відповідно до ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Згідно ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. За правилами ст.993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Згідно з ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Сторонами в зобов`язанні є боржник і кредитор (частина перша ст. 510 ЦК України). Законодавство також передбачає порядок та підстави заміни сторони (боржника чи кредитора) в зобов`язанні. Відповідно до пункту 1 частини першоїстатті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відступлення права вимоги за суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором. За загальним правилом наявність згоди боржника на заміну кредитора в зобов`язанні не вимагається, якщо інше не встановлено договором або законом. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (частина першастатті 514 ЦК України). При цьому, Велика Палата Верховного Суду по справі № 465/646/11 (постанова від 31.10.2018 року) зазначила, що у зв`язку із заміною кредитора в зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише його суб`єктний склад у частині кредитора. Відповідно дост. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Відповідно до ч.1 ст. 984 ЦК України страховиком є юридична особа, яка спеціально створена для здійснення страхової діяльності та одержала у встановленому порядку ліцензію на здійснення страхової діяльності. Вимоги, яким повинні відповідати страховики, порядок ліцензування їх діяльності та здійснення державного нагляду за страховою діяльністю встановлюються законом. Закон України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (далі - обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності) і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України. Так, відповідно до ст.1 вищезазначеного Закону страховики - це страхові організації, що мають право на здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів відповідно до вимог, встановлених цим Законом та Законом України "Про страхування". Відповідно до ст.38 вказаного Закону страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він, зокрема, керував транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння та/або не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33цього Закону. З наведених норм права вбачається, що фізична особа, у будь-якому статусі, не наділена правом мати статус страховика та надавати страхові послуги, оскільки такі надаються лише юридичними особами, які спеціально створені для здійснення страхової діяльності та одержали у встановленому порядку ліцензію на здійснення страхової діяльності. Як вбачається з матеріалів справи, з укладенням договору про відступлення права вимоги за договором, відбулася заміна кредитора у зобов`язанні, який є юридичною особою, спеціально створеною для здійснення страхової діяльності та такою, що одержала у встановленому порядку ліцензію на здійснення страхової діяльності - ПрАТ "СК "ВУСО" на ФОП " [PERSON] ", яка в силу Закону не є страховиком і не може надавати страхові послуги згідно з наведеними нормами права. Отже, відступлення права вимоги за договором страхування на користь фізичної особи суперечить положенням частини 3 статті 512 та статті 979 ЦК України, оскільки для зобов`язань які виникли на підставі договору страхування, характерним є спеціальний суб`єкт, а саме, страховик - юридична особа, яка спеціально створена для здійснення страхової діяльності та одержала у встановленому порядку ліцензію на здійснення страхової діяльності. Аналогічна позиція вже висловлювалась Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 11 вересня 2018 року в кредитних правовідносинах щодо кредитодавця, яким може бути банк або інша фінансова установа, до яких в силу закону не відноситься фізична особа (справа № 909/968/16). ФОП " [PERSON] " не є юридичною особою яка спеціально створена для здійснення страхової діяльності та одержала у встановленому порядку ліцензію на страхові послуги (страхова організація) і не може мати статус страховика, а тому підстави для задоволення позову відсутні. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України.

Outcome: dismissed