Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-19 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом, в якому просить суд змінити розмір аліментів, які стягуються з [PERSON] на її користь на підставі рішення Корольовського районного суду м. Житомира з твердої грошової суми 1250 грн. на 5105 грн., щомісячно, але не менше прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку з дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття, та стягувати з [PERSON] аліменти на її користь на утримання доньки [PERSON] , [INFO] в твердій грошовій сумі в розмірі 5105,00 грн., щомісяця, починаючи стягувати від дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дочкою повноліття. В обґрунтування позову зазначає, що на підставі рішення Корольовського районного суду м.Житомира від 09.09.2013 року у справі №296/5228/13-ц позов задоволено. Вказаним рішенням стягнуто з [PERSON] аліменти на користь [PERSON] на утримання дочки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1250 грн. щомісячно, але не менше 30% від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 06.06.2013 року і до її повноліття. Позивач посилається на те, що після визначення розміру аліментів Корольовським районним судом м. Житомира пройшов значний період часу та за цей час змінилися обставини, які впливають на розмір аліментів що стягнені з відповідача внаслідок чого, позивач вимушена звернутися до суду з даним позовом. Зокрема, мінімальний розмір аліментів, визначений у ст.182 СК України, збільшився з 30% до 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Крім того, вказує, що має право на збільшення розміру аліментів у зв`язку з тим, що розмір визначених судом аліментів не забезпечує на даний час належне утримання дитини, виходячи з її віку та для забезпечення всебічного розвитку дитини. Зазначає, що аліменти у розмірі 5102,00 грн. забезпечить належне та виправдане утримання дитини. У зв`язку з вищевикладеним, просила позов задовольнити в повному обсязі. Ухвалою суду від 23.10.2021 у справі відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін. Позивач в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримала, просила задовольнити та не заперечила щодо ухвалення заочного рішення суду. Також пояснила, що відповідач проживає в м.Києві, працює за кордоном та може сплачувати відповідну суму аліментів виходячи з середнього рівня заробітної плати. Звернула увагу суду на витрати, які несе позивач на розвиток дитини та на її лікування, вказала на необхідність підготовки до здачі екзаменів та відвідування дочкою репетиторів, в підтвердження чого надала відповідні докази про оплату. Зазначили, що відповідач залишив дочку в зовсім маленькому віці та з нею не спілкується, батьківської уваги не приділяє. Відповідач відзив на позов до суду не надав, копія ухвали про відкриття провадження від 23.10.2021 разом з судовою повісткою про виклик та копією позовної заяви з додатками судом направлялися за зареєстрованим місцем проживання відповідача (а.с. 32,33,39,40,41,42). Крім того, відповідача повідомлено через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке оприлюднено 25.11.2021 (а.с.30,31,43,44). У судове засідання 25.11.2021, 20.12.2021 та 20.012022 відповідач не з`явився. Таким чином відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи. Згідно ч.1 ст.174 ЦПК України при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. Відповідно до ч.8 ст.178 ЦПК України у разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Згідно ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних у ній доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи, що в матеріалах справи зібрано достатньо доказів про взаємовідносини сторін, відповідно до ст.ст.211, 280 ЦПК України суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності сторін. Суд, заслухавши позивача, дослідивши та оцінивши матеріали справи, дійшов наступного висновку. Згідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, відповідно до ст.ст. 181, 183, 184 СК України аліменти за рішенням суду присуджуються у частці від доходу матері, батька або при нерегулярному, мінливому доході, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, - у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі та від шлюбу сторони мають неповнолітню доньку - [PERSON] , [INFO] . Рішенням Корольовського районного суду м.Житомира від 09.09.2013 року у справі №296/5228/13-ц позов задоволено. Вказаним рішенням стягнуто з [PERSON] аліменти на користь [PERSON] на утримання дочки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1250 грн. щомісячно, але не менше 30% від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 06.06.2013 року і до її повноліття. Обґрунтовуючи позов в частині зміни розміру аліментів позивач посилалася на те, що розмір присуджених судом аліментів на утримання дитини не є достатнім для задоволення потреб дитини, з огляду на вік дитини та необхідні потреби для забезпечення її життєдіяльності, розвитку здібностей та відпочинку, оздоровлення та лікування. Аналізуючи матеріали справи та наявні у справі докази, суд погоджується з доводами позивача щодо необхідності зміни розміру аліментів. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, причому обов`язком особистим, індивідуальним, а не солідарним. Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно ст. 7 СК України, жінка та чоловік мають рівні права і обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Відповідно обов`язок по утриманню дитини в рівних частках покладається на її батьків. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними (ч. 1ст. 181 СК України). Частиною 3 статті 181 СК України встановлено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Виходячи з положень ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Таким чином, статтею 192 СК України наведено перелік обставин, за яких суд може винести рішення, зокрема, про збільшення (зменшення) розміру аліментів. Такими обставинами є: зміна матеріального стану, зміна сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я особи з якої стягуються аліменти, та в інших випадках, передбачених цим Кодексом, тому виходячи з вимог чинного законодавства, вказані обставини повинні бути суттєвими і відігравати значну роль у житті заявника, платника аліментів, при розгляді спору про зменшення або збільшення розміру аліментів, встановлених рішенням суду. Як роз`яснено у п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», відповідно до ст.192 СК України розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Таким чином, положення ст. 192 СК України регулює зміну розміру аліментів, тобто їх зменшення або збільшення. Розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов`язання щодо утримання. При цьому, частиною 3 ст. 181 СК України встановлено способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину: у частці від доходу платника аліментів і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч.4 ст. 183 СК України, якщо після збільшення встановленого законом мінімального розміру аліментів на дитину розмір аліментів, визначений судом у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини, буде менший ніж мінімальний розмір аліментів, передбачений частиною другою статті 182 цього Кодексу, одержувач аліментів має право звернутися до суду із позовом про відповідне збільшення розміру аліментів до платника аліментів. Виходячи зі змісту положень ст. ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів батько дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища матері може бути підставою для її вимоги про зменшення розміру аліментів. Відповідно до ст. ст. 183, 184 СК України за рішенням суду розмір аліментів визначається у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Зокрема, до підстав визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі (що фактично є зміною розміру) ст. 184 СК України відносить: нерегулярний, мінливий дохід платника аліментів, одержання частини доходу в натурі та інші обставини, що мають істотне значення. Право вимагати зміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, визначених ст. ст. 182 - 184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини, на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі, та навпаки). Даний висновок відповідає правовій позиції, висловленій Верховним Судом України в постанові від 5 лютого 2014 року (справа № 6-143цс13). Аналізуючи спірні правовідносини в контексті вказаних норм права, суд зазначає, що на даний час позивач самостійно виховує дитину та несе витрати на її утримання. З моменту присудження аліментів змінилися обставини, які є загально відомими та не потребують доказування, зокрема зросли ціни на продукти харчування, одяг, житло тощо. Також вбачається, що змінився вік дитини, погіршився стан її здоро`я, відповідно зросли реальні потреби в матеріальному забезпеченні, що тягне за собою витрати матері на утримання доньки, її лікування та її розвиток, що явно погіршує матеріальне становище позивача та шкодить соціальним інтересам дитини, яка проживає з матір`ю. Вказані обставини підтверджуються документами на оплату витрат з проходження медичного дослідження та придбання медичних препаратів, оплату репетиторів тощо. Натомість відповідач проживає окремо від доньки, згідно пояснень відповідача не спілкується з дитиною, додаткових коштів або речей (за межами аліментів) не надає, хоча має достатній дохід. Відповідач є працездатним, вимог позивача не спростував та ніяких доказів проти задоволення позову не надав, а тому суд погоджується з доводами позивача щодо зміни розміру аліментів. Разом з тим, суд вважає, що позивачем не доведено у повному обсязі розмір аліментів у сумі 5105,00 грн., які остання просить стягнути з відповідача. Суд вважає необґрунтованими доводи позивача, що при розрахунку суми аліментів потрібно брати до уваги місце проживання та середній заробіток у м. Києві, оскільки позивач несе витрати у м. Житомирі. Вирішуючи питання щодо визначення розміру аліментів, суд вважає за необхідне також зазначити, що розмір аліментів має бути розумним та виправданим, не суперечить нормам матеріального права, а також буде справедливим балансом між захистом прав дитини, обов`язок по утриманню, який покладений також і на відповідача, та захистом прав відповідача, а тому вважає за можливе їх визначити у розмірі 5000,00 грн. З огляду на викладене вище, суд вважає за необхідне зміни розмір аліментів присуджених рішенням суду та визначити їх до стягнення з відповідача у твердій грошовій сумі у розмірі 5000,00 грн. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. (ст. 5 ЦПК України). Особа, права якої порушено, може скористатись не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст.13 ЦПК України). Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Відповідно до частини другої ст.89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково. Відповідно до ч.ч. 1, 6 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з п.3 ч.1ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються: позивачі - у справах про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів. Виходячи з цих обставин, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 908,00 грн.

Outcome: partial