Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-03 00:00:00

Позивач [PERSON] у листопаді 2021 року звернулась до Індустріального районного суду м.Дніпропетровська із позовною заявою до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги тим, що 24 жовтня 2015 року Красногвардійським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції, між нею та відповідачем зареєстровано шлюб, про що складено відповідний актовий запис №1772. Від цього шлюбу позивач та відповідач мають спільних дітей: доньку [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] . Позивач зазначила, що спільне життя з відповідачем не склалося. У подружжя різні погляди на сімейне життя та обов`язки, відсутнє взаєморозуміння та повага один до одного. В сім`ї все частіше почались відбуватися сварки та непорозуміння. Сімейно-шлюбні відносини між сторонами припинені з грудня 2020 року, сторони проживають окремо та спільного господарства не ведуть. Подальше збереження шлюбу неможливе, оскільки між сторонами повністю втрачено почуття любові та поваги. Наведене зумовило позивача звернутись до суду з відповідною позовною заявою. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26 листопада 2021 року, головуючим суддею у розгляду вказаної позовної заяви визначено суддю Слюсар Л.П., ухвалою якої від 10 грудня 2021 року позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. Позивач [PERSON] в судовому засіданні вимоги позовної заяви підтримала в повному обсязі та наполягала на їх задоволенні. Звернула увагу суду на відсутність взаєморозуміння між нею та відповідачем, часті сварки між ними, що унеможливлює їх подальше сімейне життя та збереження шлюбу. Просила не давати строк на примирення та після розірвання шлюбу її прізвище залишити без змін. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні визнав обґрунтування позовних вимог та не заперечував проти розірвання шлюбу. Суд, вислухавши учасників процесу та дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. З матеріалів справи судом встановлено, що 24 жовтня 2015 року [PERSON] та [PERSON] (дошлюбне прізвище « [PERSON] ») уклали шлюб, який зареєстровано Красногвардійським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції, про що складено відповідний актовий запис № 1772, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с.13). Від цього шлюбу позивач та відповідач мають спільних дітей - доньку [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвами про народження (а.с. 14, 15). Між позивачем та відповідачем відсутній спір про поділ майна та місце проживання спільних дітей, що проживають разом з матір`ю. Також, встановлено, що між сторонами з грудня 2020 року припинені шлюбні стосунки, сторони проживають окремо та не ведуть спільного господарства, між ними примирення неможливе. Відповідно до ч. 3, 4 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ст. 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги інші обставини життя подружжя. Суд враховує, що шлюбні відносини між сторонами фактично припинені, сторони не бажають поновлювати стосунки, будь-яких заходів до примирення не приймають, доказів протилежного не надано, збереження шлюбу суперечить інтересам сім`ї, а тому надання сторонам строку для примирення суд вважає недоцільним. Причиною розпаду сім`ї є протилежні погляди на шлюб та сім`ю. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше сумісне проживання подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дітей, що має суттєве значення. Згідно з ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Враховуючи, що позивачем [PERSON] заявлено клопотання про залишення її прізвища після розірвання шлюбу без змін, суд вважає необхідним залишити його без змін. Таким чином, суд вважає, що сімейно-шлюбні відносини припинені, подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, тому суд дійшов висновку, що сім`я сторін розпалася остаточно та не може бути відновлена. Вирішуючи питання про судові витрати, суд керується вимогами ст. 141 ЦПК України, відповідно до якої сплачені позивачем судові витрати підлягають стягненню на її користь з відповідача.

Outcome: approved