Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-17 00:00:00

26 жовтня 2021 року представник позивача [PERSON] адвокат Левченко В.П. звернувся до суду з позовом до ТОВ «ФК ДЕБТ КОЛЛЕКШН» про визнання виконавчого напису №170973 від 15 червня 2021 року таким, що не підлягає виконанню. В обґрунтування заявлених вимог зазначає, що 15 червня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. видано виконавчий напис № 170973, на підставі якого на грошові кошти позивача, які містяться на її зарплатній карті, накладено арешт. Позивач не погоджується з виконавчим написом, на підставі якого мають відбуватись стягнення, оскільки вважає стягнення з неї за виконавчим написом нотаріуса заборгованості необґрунтованим, будь-яких договірних відносин [PERSON] з відповідачем не мала, документів, які б вказували на виниклу заборгованість та права вимоги отримання заборгованості позивач не отримувала. Тому позивач звертається до суду за захистом своїх прав, оскільки виконавчий напис вчинено з грубими порушеннями порядку вчинення виконавчих написів нотаріусами, і, як наслідок є неправомірним провадження щодо виконання вказаного виконавчого напису про стягнення з неї заборгованості. (а.с.1-3) Ухвалою від 27 жовтня 2021 року відкрито спрощене позовне провадження у справі, з викликом сторін. (а.с. 20-21) Відповідач своїм правом, передбаченим ст.ст. 178-180 ЦПК України на подання відзиву, треті особи - заперечення, а позивач - правом відповіді на відзив не скористались. В судове засідання позивач та її представник не з`явились, від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без їх участі, заявлені вимоги підтримують в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечують. Представник відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК ДЕБТ КОЛЛЕКШН» до суду не з`явився, про час і місце судового засідання відповідач повідомлений належним чином шляхом направлення судової повістки, поштове повідомлення повернулось до суду з відміткою про вручення адресату. (а.с. 42) Третя особа Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Євген Михайлович до суду не прибув, про час і місце розгляду справи повідомлявся шляхом направлення судової повістки, судова кореспонденція повернулась до суду без вручення адресату.(а.с. 40) Третя особа Приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Журид Сергій Миколайович в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлений належним чином шляхом направлення судової повістки, поштове повідомлення повернулось до суду з відміткою про вручення адресату, причини неявки суду не повідомив, заяв чи клопотань від третьої особи до суду не надходило. (а.с. 41) Згідно ч.1 ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З огляду на викладене, суд ухвалив розгляд справи здійснювати у заочному порядку. Вивчивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. 06 жовтня 2021 року приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Журид С.М. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого напису № 170973 виданого 15 червня 2021 року про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «ФК ДЕБТ КОЛЛЕКШН» заборгованості на суму 10746,00 гривень, основної винагороди приватного виконавця у розмірі 1074,60 грн. (а.с.8) З копії постанови приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Журида С.М. виданої 07 жовтня 2021 року, ВП № 67054467 вбачається, що на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках [PERSON] накладено арешт у межах суми звернення стягнення з урахуванням основної винагороди приватного виконавця12220,60 грн.(а.с.9) Відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю «ФК ДЕБТ КОЛЛЕКШН», отримавши 30 грудня 2021 року копію ухвали суду про відкриття провадження у справі, копію позовної заяви, не надіслав до суду відзиву на позовну заяву, а отже, про свої можливі заперечення проти позовних вимог суду не повідомив. Вирішуючи спір по суті, суд враховує таке. Відповідно до ст.18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і порядку, встановлених законом. Статтями 87, 88 Закону України «Про нотаріат» встановлено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Главою 16 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим Наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5 передбачено порядок вчинення виконавчих написів. Згідно п. 1.1. даної глави для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Згідно п. 1.2. перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України. Згідно п. 3.1 вказаної глави, нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Відповідно до п.3.2 безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172. Відповідно до п.2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172, для одержання виконавчого напису надаються: -оригінал кредитного договору; -засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. З урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87,88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Такий висновок відповідає, зокрема, правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі №6-887цс17, постанові Верховного Суду від 23 січня 2018 року у справі № 310/9293/15. Таким чином, у разі вчинення виконавчого напису за відсутності доказів, які б підтверджували факт безспірної заборгованості, такий виконавчий напис має визнаватися таким, що не підлягає виконанню. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги [PERSON] про визнання виконавчого напису нотаріуса №170973 від 15 червня 2021 року таким, що не підлягає виконанню ґрунтуються на вимогах закону, а тому підлягають задоволенню. Жодними доказами відповідач не спростував доводи позивача, факт наявності безспірної заборгованості в судовому засіданні не встановлений. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує за правилами ст. 141 ЦПК України та покладає їх на відповідача.

Outcome: approved