Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-12 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з вищевказаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що з 26.09.1998 до 19.03.2020 він перебував в зареєстрованому шлюбі з відповідачкою [PERSON] . Вказав, що вони з відповідачкою були офіційно працевлаштовані, отримували регулярний дохід та за період шлюбу за спільні кошти придбали спільне майно, а саме земельну ділянку площею 0, 1352 га, кадастровий номер 0520680200:05:001:0048, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , покупцем в договорі на придбання земельної ділянки було зазначено лише відповідачку. Також в шлюбі було придбано автомобіль Nissan X-Trail, 2014 року випуску, д.н.з. [NUMBER] , право власності на який зареєстровано 03.03.2015,та мережеву сонячну електричну станцію, яка складається з генеруючого устаткування (фотоелектричні панелі) Altek ALM 72-6-365 m, в кількості 84 штуки, кожна з яких потужністю 0,365 кВт., Інвертора Altek ACRUX-30K-TM номінальною потужністю з боку змінного струму - 30кВт. та каркасу, що встановлені на вищевказаній земельній ділянці в с. Агрономічне з метою вироблення електричної енергії для продажу. Оскільки земельна ділянка була оформлена лише на відповідачку, то і Договір про купівлю-продаж електроенергії за «зеленим» тарифом приватним домогосподарством від 17.05.2019 за № 452-4 було укладено між ТОВ «ЕНЕРА Вінниця» та відповідачкою [PERSON] . При цьому всіма організаційними роботами щодо монтажу сонячної електричної станції та її складових займався саме позивач. З липня 2019 року по даний час відповідачці відповідно до умов вищевказаного договору про купівлю-продаж електричної енергії ТОВ «ЕНЕРА Вінниця» виплатило орієнтовно 184 475, 90 грн. З червня 2019 року сторони не проживають разом та позивач неодноразово звертався до відповідачки з проханням надавати йому половину оплати, отриманої від продажу електроенергії, проте відповідачка відмовилася та отримані кошти залишила собі. Тому позивач [PERSON] вважає, що сума отриманих коштів за вироблену електроенергію також є спільно нажитим майном (коштами) подружжя, яке підлягає поділу. Крім цього, позивач вказує, щопід час шлюбу ним було взято кредит в ЗАТ КБ «Приватбанк» згідно договору про іпотечний кредит №VIW3G10000000971 від 25.10.2007, поручителем за кредитним договором є відповідачка [PERSON] . Станом на 12.08.2020 залишок заборгованості за даним договором становить 126 689, 57 грн. Зазначає, що при поділі майна подружжя враховуються також і боргові зобов`язання подружжя, взяті в інтересах сім`ї. За вказаних обставин позивач [PERSON] просив суд визнати спільною сумісною власністю подружжя земельну ділянку площею 0, 1352 га, кадастровий номер 0520680200:05:001:0048, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що знаходиться в [ADDRESS] , автомобіль Nissan X-Trail, 2014 року випуску, д.н.з. [NUMBER] , мережеву сонячну електричну станцію та грошові кошти в сумі 184 475, 90 грн., отримані відповідачкою за Договором купівлі-продажу електроенергії за «зеленим» тарифом приватним домогосподарством від 17.05.2019, укладеним між ТОВ «Енера Вінниця» та [PERSON] , та поділити вказане майно наступним чином: - визнати за позивачем права власності на 1/2 частку земельної ділянки площею 0,1352 га, кадастровий номер 0520680200:05:001:0048, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що знаходиться в [ADDRESS] , - визнати за позивачем права власності на 1/2 частку мережевої сонячної електричної станції, що знаходиться в [ADDRESS] , - стягнути з відповідачки на корить позивача грошові кошти в сумі 92 237, 95 грн., що становить 1/2 частку грошових коштів від суми 184 475, 90 грн., отриманої відповідачкою за Договором про купівлі-продаж електроенергії за «зеленим» тарифом приватним домогосподарством від 17.05.2019, укладеним між ТОВ «Енера Вінниця» та [PERSON] , - виділити у приватну власність позивачу автомобіль Nissan X-Trail, 2014 року випуску, д.н.з. [NUMBER] , та стягнути з позивача на користь відповідача грошову компенсацію вартості 1/2 частки вказаного автомобіля в сумі 161 470,00 грн, а також стягнути з відповідачки на користь позивача грошові кошти в сумі 63 344, 79 грн. в рахунок компенсації 1/2 частки боргових зобов`язань за договором про іпотечний кредит №VIW3G10000000971, укладеним 25.10.2007 між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] , які становлять 126 689, 57 грн. (а.с. 83 - 89 т. 1). Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 15.09.2020 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами загального позовного провадження. Відповідач [PERSON] на підставі ст. 193 ЦПК України подала до суду зустрічну позовну заву до [PERSON] про визнання майна особистою приватною власністю, визнання майна об`єктом права спільної сумісної власності, яку обґрунтувала тим, що з 26.09.1998 до 19.03.2020 вона перебувала в зареєстрованому шлюбі зі [PERSON] . В шлюбі в них народилась донька [PERSON] , [INFO] . Вказала, що причиною розірвання шлюбу стало те, що колишній чоловік не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, у 2017 році чоловік важко захворів та з того часу виключно вона займалася усіма побутовими питаннями, працювала, заощаджувала кошти, доглядала за хворим чоловіком, який тривалий час потребував сторонньої допомоги. У січні 2019 року [PERSON] переїхала проживати у належну їй квартиру [ADDRESS] , та вони з чоловіком домовилися, що усі майнові питання ними вирішуватимуться в позасудовому порядку. Вказує, що за період спільного проживання ними з відповідачем було придбано: земельну ділянку, площею 0, 1352 га, кадастровий номер 0520680200:05:001:0048, за адресою: [ADDRESS] , легковий автомобіль Nissan X-Trail, 2014 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] . Також зазначає, що у 2004 році за спільні кошти сторонами було побудовано два цегляних гаражі, площею по 35 кв. м. кожний за адресою: [ADDRESS] , один з яких оформлений на ім`я відповідача, інший на його матір [PERSON] . Вказує, що одночасно вони здійснювали ремонт у квартирі [ADDRESS] , яка належала батькові відповідача [PERSON] . [PERSON] зазначає, що твердження позивача [PERSON] , що сторонами спільно було придбано мережеву сонячну електричну станцію з метою отримання прибутку не відповідає дійсності, оскільки такого об`єкту як мережева сонячна електрична станція не існує, натомість існує обладнання, яке змонтовано і встановлено на належній їй земельній ділянці, до придбання обладнання, його монтування і встановлення відповідач не має жодного відношення, оскільки вказане майно придбано особисто нею за позичені кошти, без участі відповідача і в той час, коли вони вже не проживали разом як подружжя та не вели спільного господарства. Тому вважає, що дане майно, а саме фотомодулі, модель ALM 72-365W в кількості 84 шт., загальною вартістю 296 162 грн., Інвертор ACRUX-30 k-ОМ в кількості 1 шт., вартістю 82 531 грн., металевий навіс 1 шт. вартістю 46 314 грн. є її особистою приватною власністю. Також [PERSON] вказує, що згідно договору про іпотечний кредит від 25.10.2007 [PERSON] отримав грошові кошти в сумі 150 000 грн. на поліпшення якості окремого житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , який належить батькам [PERSON] . Оскільки вказана сума використана не в інтересах колишнього подружжя, вона не є спільним боргом в розумінні Сімейного кодексу України. За вказаних обставин, відповідач (позивач за зустрічним позовом) [PERSON] просить суд визнати її особистою приватною власністю обладнання, встановлене на земельній ділянці, площею 0, 1352 га, кадастровий номер 0520680200:05:001:0048 в [ADDRESS] , а саме фотомодулі, модель ALM 72-365W в кількості 84 шт., загальною вартістю 296 162 грн., Інвертор ACRUX-30 k-ОМ в кількості 1 шт., вартістю 82 531 грн., металевий навіс 1 шт. вартістю 46 314 грн., а всього майно на загальну суму 425 007 грн., та визнати об`єктом права спільної сумісної власності подружжя не введений в експлуатацію цегляний гараж площею 0, 0035 кв.м., розташований на земельній ділянці, кадастровий номер 0520680203:02:002:0307, в [ADDRESS] , що належить [PERSON] , на який відсутні правовстановлюючі документи (а.с. 105 - 110 т. 1). Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 13.10.2020 зустрічну позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про визнання майна особистою приватною власністю, визнання майна об`єктом права спільної сумісної власності прийнято до розгляду та об`єднано в одне провадження з первісним позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя (а.с. 202 т. 1). Відповідно до заяви про збільшення позовних вимог позивач змінив заявлені ним позовні вимоги в частині визначення ціни позову, враховуючи подані відповідачем документи щодо вартості спірного обладнання та просив визнати спільною сумісною власністю подружжя земельну ділянку площею 0, 1352 га, кадастровий номер 0520680200:05:001:0048, автомобіль Nissan X-Trail, 2014 року випуску, д.н.з. [NUMBER] , та обладнання, встановлене на земельній ділянці, площею 0, 1352 га, кадастровий номер 0520680200:05:001:0048 в [ADDRESS] , загальною вартістю 425 007, 00 грн., та грошові кошти в сумі 184 475, 90 грн, отримані відповідачкою за Договором купівлі-продажу електроенергії за «зеленим» тарифом приватним домогосподарством від 17.05.2019, укладеним між ТОВ «Енера Вінниця» та [PERSON] та поділити вказане майно у спосіб, згідно уточненої позовної заяви (а.с. 210 - 212 т. 1). Позивач за первісним позовом (відповідач за зустрічним позовом) [PERSON] на підставі ст. 178 ЦПК України, надав суду відзив на зустрічну позовну заяву. Згідно поданого відзиву просить задовольнити первісний позов та відмовити в задоволенні зустрічного позову в повному обсязі, оскільки вказаний в зустрічному позовігараж самочинно збудований, на нього відсутні дозвільні документи, він не введений в експлуатацію, а тому такий гараж не може бути визнано спільною сумісною власністю подружжя, при цьому будувався він батьком позивача [PERSON] . Зазначає, що [PERSON] не надала жодних доказів на підтвердження того, що нею понесено витрати на будівництво даного гаража (придбання будівельних матеріалів, плата робітникам) та що вона фізичною працею внесла свій вклад в його будівництво. Наголошує, що самочинно збудоване нерухоме майно не може бути предметом поділу (виділу) згідно з нормами статей 364, 367 ЦК України. Щодо позовної вимоги [PERSON] про визнання її особистою приватною власністю обладнання,встановленого на земельній ділянці, площею 0, 1352 га, кадастровий номер 0520680200:05:001:0048 в [ADDRESS] , [PERSON] зазначає, що дане майно набуте сторонами за час шлюбу за спільні сімейні кошти, які ними були заощаджені в період шлюбу, оскільки вони обоє працювали та мали високу заробітну плату. Також вважає, що надані [PERSON] документи на підтвердження тієї обставини, що сторони не проживали разом з 01.01.2019, не є належними та допустимими доказами, оскільки Довідка від 05.10.2020, видана ПП «Добробуд-Він», не містить підпису директора, а Акт, складений сусідами, не містить обов`язкового реквізиту документу «дати складання», у зв`язку з чим він також є недійсним. Крім того вказує, що двоє з трьох людей, які підписували даний Акт, а саме [PERSON] та [PERSON] подали до ПП «Добробуд-Він» заяви про відкликання свого підпису на Акті. Наголошує, що сторони проживали однією сім`єю до кінця червня 2019 року та з ними проживала повнолітня донька [PERSON] . При цьому [PERSON] до суду про встановлення режиму окремого проживання не зверталася, тому вищевказане обладнання, яке є предметом первісного та зустрічного позовів, є спільно нажитим майном подружжя. Також [PERSON] вказує, що він брав як фінансову, так і безпосередню фізичну участь в придбанні, доставці та монтажі спірного обладнання. Зазначає, що [PERSON] не надано жодних документальних доказів на підтвердження того факту, що саме кошти отримані нею за договором позики та борговою розпискою були використані нею на оплату обладнання та його монтажу. Вказує, що [PERSON] не надано жодних доказів, що це обладнання придбано за її особисті кошти, тому вважає, що нею презумпція спільності майна, придбаного в шлюбі, не спростована (а.с. 215 - 223 т. 1). Також до суду звернувся [PERSON] із клопотанням про залучення його до участі в справі в якості третьої особи з самостійними вимогами та подав позовну заяву до [PERSON] , [PERSON] про визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки в частині зазначення покупцем [PERSON] , визнання [PERSON] покупцем за договором купівлі-продажу земельної ділянки, визнання права власності на майно. Подану позовну заяву [PERSON] обґрунтовує тим, що 17.10.2020 його син повідомив йому про існування вказаного судового спору та ознайомив його з первісним та зустрічним позовами. [PERSON] вважає, що порушено його права, адже частина майна, яка є предметом судового спору за первісним та зустрічним позовом була набута саме за його кошти,зокрема земельна ділянка в [ADDRESS] , та самочинно збудований гараж, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Вказує, що саме він знайшов дану земельну ділянку, вів перемовини з продавцем ділянки [PERSON] та розраховувався з ним за придбану земельну ділянку коштами, взятими ним в кредит. Зазначає, що саме з метою придбання даної земельної ділянки між ним та ПАТ «Державний ощадний банк» було укладено договір про надання кредиту (встановлення відновлювальної кредитної лінії) під заставу майнових прав на грошові кошти № 493509403 від 02.08.2018, за яким йому була відкрита кредитна лінія на суму 430 000 грн. Вказує, що знявши 14.08.2018 першу суму коштів в сумі 275 900 грн. він їх використав в якості оплати [PERSON] за спірну земельну ділянку, згідно договору купівлі-продажу від 16.08.2018, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Рудик Л.В., в якому вказана ціна земельної ділянки в сумі 10 000,00 доларів США, що еквівалентно 275 000 грн. [PERSON] фактично не була покупцем, так як всі обов`язки покупця за цим договором виконував він, в тому числі й через свого сина [PERSON] , тому [PERSON] вважає, що саме він є покупцем за даним договором купівлі-продажу. Також вказує, що укладенням даного правочину були порушені його права та обов`язки, враховуючи той факт, що саме він оплачував власними коштами всю суму за придбання вищевказаної земельної ділянки. Щодо вимоги позивача за зустрічним позовом [PERSON] про визнання об`єктом спільної сумісної власності подружжя не введеного в експлуатацію цегляного гаража, розташованого на земельній ділянці в [ADDRESS] , вважає, що така вимога взагалі нічим не обґрунтована, так як даний гараж самочинно збудований, на нього відсутні дозвільні документи, він не введений в експлуатацію, а тому такий гараж не може бути визнано спільною сумісною власністю подружжя. Зазначає, що будувався даний гараж не [PERSON] та [PERSON] , а ним особисто та за його власні кошти та без дозвільних документів, тому він є самочинно збудованим, що підтверджується технічним паспортом від 24.07.2015, в якому є відповідна відмітка.Вказує, що самочинно збудоване нерухоме майно не може бути предметом поділу (виділу) згідно з нормами статей 364, 367 ЦК України. За вказаних обставин [PERSON] просить суд визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0, 1352, кадастровий номер 0520680200:05:001:0048 в [ADDRESS] , в частині зазначення покупцем [PERSON] та визнати [PERSON] покупцем за даним договором, а також визнати за [PERSON] право власності на не введений в експлуатацію цегляний гараж, площею 0, 0035 кв.м., розташований на земельній ділянці, кадастровий номер 0520680203:02:002:0307, та визнати за [PERSON] право власності на земельну ділянку, площею 0, 1352 га., кадастровий номер 0520680200:05:001:0048, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с. 1 - 16 т. 2). Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 19.11.2020 прийнято змінені позовні вимоги позивача до розгляду, залучено до участі у справі третю особу, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, а саме [PERSON] , та його позовну заяву прийнято до спільного розгляду (а.с. 46 - 47 т. 2). Представник відповідача за первісним позовом (позивача за зустрічним позовом) [PERSON] , на підставі ст. 178 ЦПК України, надала суду відзив на позовну заяву третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, [PERSON] . Згідно поданого відзиву вказує, що заявлені позовні вимоги не ґрунтуються на нормах матеріального права та не відповідають нормам процесуального права. Зокрема вказує, що позовна вимога про визнання права власності на земельну ділянку не є похідною вимогою від вимоги визнання недійсним договору купівлі-продажу, та вважає, що позивач [PERSON] обрав неправильний спосіб захисту прав, а саме визнання договору купівлі-продажу недійсним в частині покупця з визнанням [PERSON] дійсним покупцем не відповідає законним способам захисту цивільних прав та фактично вимога про визнання [PERSON] покупцем є вимогою про переведення прав покупця або вимогою про заміну сторони в договорі. Вказує, що твердження позивача про те, що спірна земельна ділянка була придбана за його особисті кошти, є необґрунтованим та неправдивим, а той факт, що позивач брав кредит в період, який співпав з придбанням спірної земельної ділянки, не дає жодних підстав для визнання права власності на вказану земельну ділянку та для визнання недійсним договору купівлі-продажу. Зазначає, що [PERSON] та [PERSON] на час придбання земельної ділянки працювали в управлінні AT «Вінницяобленерго» та отримували достатній дохід, що дозволяв без сторонньої допомоги придбати земельну ділянку. При цьому, [PERSON] жодного відношення до придбання спірної земельної ділянки не мав та не має. Натомість, знаючи про те, що у подружжя були заощаджені кошти, [PERSON] періодично користувався певними сумами і за потребою повертав їх. Зазначає, що 25.10.2007 саме [PERSON] отримував кошти в сумі 150 000 грн. за іпотечним кредитом, оформленим на ім`я [PERSON] та вказані кошти були спрямовані на поліпшення якості окремого житлового будинку розташованого за адресою: [ADDRESS] , в якому проживають [PERSON] та [PERSON] (батьки [PERSON] ). Щодо вимоги визнання права власності на гараж вказує, що прохальна частина позовної заяви суперечить нормам матеріального права, на які посилається сам позивач, а саме особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Та право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. Зазначає, що [PERSON] не є власником земельної ділянки та не надав жодних доказів щодо його причетності до будівництва саме спірного гаража, в 2004 році будувалося поряд два гаражі, площею по 35 кв. м. кожний за адресою: [ADDRESS] , один з яких будувався [PERSON] зі [PERSON] , а інший [PERSON] зі [PERSON] , та дані гаражі є різними об`єктами. Як наслідок, земельні ділянки оформлялися на [PERSON] і на [PERSON] . Вважає позовні вимоги необґрунтованими та недоведеними належними і допустимими доказами (а.с. 64 - 70 т. 2). Третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, [PERSON] надав суду відповідь на відзив [PERSON] , згідно якої зазначив, що спірна земельна ділянка купувалась саме за його кошти, взяті ним в кредит у банку, а [PERSON] не надала жодних доказів, які б підтверджували, що розрахунок з продавцем [PERSON] здійснювався спільними сімейними коштами [PERSON] та [PERSON] , а також не надала доказів, що він брав у сім`ї Стискалів їхні заощаджені кошти. Вказує, що неправдивими є твердження про високий дохід сім`ї Стискалів, оскільки в період, коли будувався спірний гараж, [PERSON] та [PERSON] отримували невисокий дохід. Також вказує, що в період 2014 - 2018 років подружжя Стискалів понесло значні витрати, зокрема на придбання у 2015 році автомобіля «Nissan X-Trail», витрати на лікування у 2017 році [PERSON] , лікування [PERSON] , що не надавало їм фінансової можливості для будівництва гаража в 2004 році та придбання земельної ділянки у 2018 році. Зазначає, що він та його дружина мали стабільний високий дохід, отриманий в якості заробітної плати, пенсії, та дохід від продажу цінних паперів, продажу квартири в 2003 році, мали депозити в банках, в той час як дохід [PERSON] та [PERSON] в той період був значно нижчим. Повторно посилається на обставини, викладені ним в позовній заяві щодо укладення договору кредиту для придбання спірної земельної ділянки та наголошує, що саме він є покупцем за договором купівлі-продажу, а [PERSON] лише формально вписали в договір в якості покупця. Вказує, що неправдивими є твердження про те, що 25.10.2007 він отримав кошти в сумі 150 000 грн. за іпотечним кредитом, оформленим на ім`я [PERSON] , та зазначає, що дані кошти були використані на потреби сім`ї, зокрема й на придбання автомобіля сторонами. Вказує, що спірний гараж також будувався ним за його особисті кошти та саме він звертався в БТІ із заявою про виготовлення технічної документації та оплачував вартість робіт з виготовлення технічного паспорта, а [PERSON] не надала жодних доказів, що саме нею понесено витрати на будівництво спірного гаража. Вважає обраний ним спосіб захисту належним, тому просив його позов задовольнити в повному обсязі (а.с. 126 - 134 т. 2). Ухвалою суду від 09.12.2020 закрито підготовче провадження в справі та справу призначено до судового розгляду по суті, вирішено клопотання учасників судового розгляду (а.с. 116 - 118 т. 2). В ході судового розгляду позивач [PERSON] та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили задовольнити, в задоволенні зустрічного позову просили відмовити в повному обсязі, при вирішенні позову третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, поклались на розсуд суду. Пояснили, що позивач та відповідач в шлюбі внаслідок спільної праці та спільних доходів встановили на придбаній земельній ділянці сонячну мережеву електростанцію, в 2015 році придбали автомобіль. Крім цього, в 2007 році отримали кредитні кошти, 1/2 частку яких позивач просить стягнути з відповідача, кредит оформляли на придбання автомобіля. Натомість договір позики, укладений відповідачем, вважають нікчемним, про його існування позивач дізнався лише в суді, а тому вважає, що до надання його в суді такого договору не існувало. Вказаний в зустрічному позові гараж є самочинним будівництвом, а тому не може бути об`єктом поділу, та даний гараж будував батько позивача [PERSON] в 2004 році, він же його використовував. На придбання земельної ділянки, що була придбана в шлюбі на ім`я відповідача, кошти їм надав батько позивача, для цього батько отримав кредит, він також вів переговори з продавцем. Коли батько позивача дізнався, що земельна ділянка була придбана на ім`я відповідачки, дуже розлютився та до звернення ним до суду претензій щодо земельної ділянки до них не пред`являв. Після одруження позивач та відповідач проживали спочатку з його батьками, а з 2005 року проживали з донькою окремо в квартирі по [ADDRESS] , яка належить батькам позивача. Та вони спільно проживали до червня 2019 року, тому заперечує проти вказівки позивача про їх окреме проживання з початку 2019 року. За весь час роботи сонячної електростанції та з часу укладення договору з ТОВ «Енера» відповідачка не надавала йому коштів, отриманих від продажу виробленої електроенергії, а тому просить стягнути 1/2 частку отриманих відповідачкою коштів на його користь. Відповідач за первісним позовом (позивач за зустрічним позовом) [PERSON] та її представник в судовому засіданні підтримали зустрічний позов, в задоволенні позову третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, просили відмовити в повному обсязі, первісний позов відповідач визнала частково, а саме щодо поділу в ідеальних частках по 1/2 частці кожному земельної ділянки, яка була придбана ними з позивачем в шлюбі за спільні кошти. В задоволенні решти вимог за первісним позовом просили відмовити. Так, після одруження сторони проживали разом, після придбання батьком позивача квартири в [ADDRESS] , з його дозволу, вони почали там проживати, самостійно з позивачем зробили ремонт у вказаній квартирі, біля будинку вони зайняли два місця на будівництво гаражів та з допомогою батька позивача побудували біля будинку два гаражі, один для них, а інший - для батьків позивача. Вказаний позивачем автомобіль, що є предметом первісного позову, вони з позивачем придбали за власні заощаджені кошти, потім придбали земельну ділянку, де планували побудувати житловий будинок, але так як позивач припинив брати участь в сімейних справах відповідачка в грудні 2018 року переїхала від чоловіка в свою квартиру по [ADDRESS] , а пізніше стала проживати зі своїми батьками, з цього часу їх сімейне життя було припинено та вони з позивачем домовилися, що позивачу при розлученні залишиться гараж, автомобіль та нажите в квартирі по вул. Академічна майно, а їй залишиться земельна ділянка. Тому відповідачка вирішила використовувати земельну ділянку для продажу електроенергії за «зеленим тарифом», для чого необхідно було придбати електричні панелі. Кошти на їх придбання їй позичив брат її батька під заставу вказаних панелей. Панелі закінчили монтувати 30.04.2019, а договір про продаж електроенергії було укладено 17.05.2019. Вказаний позивачем кредитний договір був укладений ним не в інтересах сім`ї, а для поліпшення будинку батьків позивача, про що і вказано в самому договорі. Отримані за даним договором кошти були повністю передані батьку позивача для поліпшення вказаного в договорі кредиту будинку, а так як для надання банком кредиту потрібен був поручитель, вона погодилася виступити поручителем за даним кредитним договором. Щодо заявлених позовних вимог третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, вважає їх безпідставними, оскільки [PERSON] не приймав ніяких дій щодо придбання даної земельної ділянки, вона придбана за спільні кошти позивача та відповідача, розрахунок відбувався в нотаріуса та всі дійсні умови укладення договору купівлі-продажу земельної ділянки вказані в самому договорі. Та відповідачка не погоджується з тим, що позивач брав участь в монтажі панелей для вироблення електроенергії, оскільки перший внесок ФОП « [PERSON] » вона здійснила із власних заощаджень і допомоги її батьків, а решту коштів - за отримані в позику кошти. Спірний гараж дійсно було побудовано в 2004 році за їх спільні з позивачем кошти, а організацією будівництва займався батько позивача, перше авто в них з`явилося в 2008 році, але й до цього часу саме вони з позивачем використовували даний гараж, потім позивач оформив право власності на земельну ділянку, на якій розміщено спірний гараж. Та відповідачка заперечує щодо вимоги позивача про стягнення з нього грошової компенсації вартості спільного автомобіля, оскільки в такому випадку він зобов`язаний був внести вказану суму на депозитний рахунок суду, що ним зроблено не було та відповідачка не має жодних гарантій отримання таких коштів, крім цього, вважає, що вона також має право на користування даним автомобілем. А так як вона вважала, що вони з позивачем домовилися про те, що їй залишиться спірна земельна ділянка, для її облаштування вона використовувала лише особисті кошти, а тому вважає, що майно, яке на ній розміщено, є її особистою власністю та поділу не підлягає. Третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, [PERSON] та його представник в судовому засіданні підтримали заявлений ним позов, в задоволенні позовних вимог за первісним та зустрічним позовом в межах спільного предмету позову просили відмовити. Зокрема [PERSON] вважає себе власником спірної земельної ділянки, оскільки за домовленістю з його сином, позивачем [PERSON] , він взяв кредит на її придбання, а [PERSON] мав отримати кредитні кошти та оформити право власності на батька, [PERSON] . В подальшому він планував подарувати цю земельну ділянку позивачу, при цьому про те, що не він є власником даної земельної ділянки він дізнався лише в вересні 2018 року та не хотів судитися з дітьми. Щодо позовної вимоги про право власності на спірний гараж, то саме він займався його будівництвом, його було побудовано в 2004 році, тоді було побудовано одночасно два гаража, право власності на земельні ділянки, де вони побудовані, було оформлено вже пізніше на позивача та його матір. Та він заперечує отримання кредитних коштів на поліпшення житлового будинку, що вказаний в кредитному договорі, укладеному його сином. Вказаний в кредитному договорі будинок належить його дружині, матері позивача, а насправді кошти були придбані на купівлю автомобіля позивачем та відповідачем, а решту використали на власні потреби. Та саме він домовився з попереднім власником спірної земельної ділянки про купівлю земельної ділянки, оскільки знав, що син з дружиною хочуть будувати житловий будинок. В нього були кошти на депозитному рахунку, але їх довго знімати з рахунку, тому він отримав кредит для придбання цієї земельної ділянки. Обумовлена сума договору з продавцем становила 20 000 дол. США. Спершу він сплатив продавцю аванс в сумі 10 000 дол. США, а решту - після оформлення договору, що доводиться показами продавця земельної ділянки та позивача. Також він заперечує, що позивач та відповідач проживали окремо з січня 2019 року, оскільки сторони проживали разом до липня 2019 року, він регулярно бував за їх місцем проживання та впевнений в цьому, тому в решті вимог покладається на розсуд суду. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, АТ КБ «ПриватБанк», в судове засідання не з`явився, хоча про дату, час та місце судового засідання повідомлявся неодноразово завчасно та належним чином. Будь-яких клопотань від нього до суду не надходило. Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] суду пояснив, що є рідним братом позивача та сином третьої особи [PERSON] , та йому відомо, що спірну земельну ділянку придбав саме батько [PERSON] за його власні кошти, а саме 20 000 дол. США, та планував в подальшому подарувати її позивачу. На придбання цієї земельної ділянки [PERSON] відкрив кредитну лінію, а взяті в кредит кошти потім повертав він (свідок), так як в нього тоді була така можливість, в подальшому батько повернув йому кошти. Вони з позивачем постійно тісно спілкуються та вказівка відповідачки, що вона не проживає з позивачем з січня 2019 року, не відповідає дійсності. Кожного ранку він зі сторонами (позивачем та відповідачем) разом їздили на роботу, спочатку завозили до роботи відповідачку, а потім з позивачем їхали далі, кожного вечора після роботи вони також заїжджали за відповідачкою і разом їхали по домівках, на всі свята, наприклад Різдво та Великдень 2019 року вони були разом, про те, що шлюб брата розпався, дізнався 08.07.2019, йому про це розповіла відповідачка. Щодо будівництва спірного гаража, його будував батько позивача [PERSON] за його власні кошти, він тоді будував одночасно два гаража, відповідачка будь-якої участі в будівництві не приймала, а позивач допомагав на будівництві. Під час монтажу електрообладнання на спірній земельній ділянці він кілька разів був там разом з позивачем, позивач спілкувався з робочими та давав їм вказівки. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що відповідачка є його племінницею та в 2019 році він позичив відповідачці [PERSON] грошові кошти на монтаж обладнання, загалом 25 000 дол. США, в укладенні договору позики позивач участі не брав взагалі, та чи було йому щось відомо про цей договір не знає, вважав, що сторони перебувають в шлюбі та кошти ним передаються в інтересах їх сім`ї. Договір укладався в м. Тиврів, в його офісі, кошти він передав відповідачці в день підписання договору. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що є колишньою дружиною брата відповідачки, знає сторін ще з 2008 року та з 2017 роки сторони планували придбати земельну ділянку для будівництва будинку, про те, що вони проживають окремо їй стало відомо ближче до кінця 2019 року, восени чи літом 2019 року вона бачила, що відповідачка проживає окремо від позивача з її батьками. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що має дружні стосунки з батьком відповідачки, також перебуває в дружніх стосунках з позивачем. Щодо обставин набуття сторонами спільного майна йому відомо, що батько відповідачки також допомагав їм будувати два гаража за місцем проживання сторін, він особисто на протязі того літа возив людей на те будівництво, допомагали будувати також знайомі батька відповідачки та він йому розказував, що він оплатив їхню роботу. Та свідок з розмов зрозумів, що будівництво здійснюється саме для сторін. Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] пояснив, що перебуває в нормальних стосунках з сторонами, вони проживали в одному багатоквартирному будинку по [ADDRESS] в одному під`їзді на різних поверхах та разом працювали, відповідачку за вказаною адресою він не бачив з 2019 року, їхню земельну ділянку біля дому ніхто не обробляє саме з 2019 року. Він підписував наданий суду Акт про те, що відповідачка не проживає за вказаною адресою з 01.01.2019, тому що з початку 2019 року жодного разу не бачив, щоб сторони разом їздили на роботу, а до того часу вони постійно їздили на роботу разом. Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] пояснив, що є кумом третьої особи [PERSON] та він допомагав йому будувати два гаражі, так як тоді вони разом працювали. Він дав йому трьох робітників, які будували гаражі у вільний від роботи час, також своєю працею їм допомагали сини [PERSON] , будівельні матеріали привіз [PERSON] та саме він розраховувався з робітниками. Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] пояснив, що працював раніше на одному підприємстві з третьою особою [PERSON] , він (свідок) працював в будівельній бригаді та допомагав йому в будівництві двох гаражів. [PERSON] порадив його роботу [PERSON] , щоб він міг підзаробити. Працювали вони у вихідні дні, робили цегельну кладку, загалом десь на протязі трьох днів, в будівництві також допомагали сини [PERSON] . Розраховувався з ними [PERSON] . Хто виконував інші роботи з будівництва гаражів йому не відомо. Свідок [PERSON] суду пояснив, що раніше працював зі сторонами та третьою особою [PERSON] , з позивачем вони продовжують працювати разом. Він мав у власності спірну земельну ділянку та вирішив її продати. Позивач в розмові з ним запропонував йому продати земельну ділянку йому, потім йому телефонував третя особа [PERSON] та уточняв, чи він дійсно продає земельну ділянку. Пізніше позивач та відповідачка приїхали разом дивитися земельну ділянку, їм сподобалося, та йому зателефонував позивач, а потім третя особа [PERSON] , сказали, що хочуть придбати його земельну ділянку. Земельну ділянку він продав фактично за 20 000 дол. США, які поділили на два платежа по 10 000 дол. США, хоча в договорі написали іншу суму. Першу суму - 10 000 дол. США йому заплатили в нотаріуса, коли оформлявся договір купівлі-продажу, а решту суми - через 3 - 4 тижні після укладення самого договору йому сплатив позивач. Він розумів, що кошти йому надаються за рахунок третьої особи [PERSON] , хоча переговори він вів як з позивачем, так і з третьою особою, вони йому пояснили, що земельна ділянка потрібна для будівництва житлового будинку позивача та відповідача. При укладенні договору він не здивувався, що договір укладено на ім`я відповідачки, так як вважав їх однією сім`єю, а чиї саме кошти йому було сплачено він не виясняв. В нотаріуса при укладенні договору були лише він та позивач з відповідачкою та його умови він не оспорює. Через деякий час до нього приїхав [PERSON] , якому він написав розписку, що отримав грошові кошти за земельну ділянку. При написанні розписок кошти йому не надавалися, а цими розписками він лише підтвердив, що отримав гроші за продаж земельної ділянки, хоча спочатку він отримав кошти безпосередньо в нотаріуса при укладенні договору купівлі-продажу, а решту суми йому сплатив позивач [PERSON] , привізши їх йому на роботу. Розбіжності в договорі купівлі-продажу земельної ділянки та наданих ним розписках його не турбують, коли він підписував договір в нотаріуса, він був згоден з усіма викладеними в ньому умовами. Також судом встановлено наступні фактичні обставини справи. [PERSON] та [PERSON] з 26.09.1998 перебували в зареєстрованому шлюбі, який 19.03.2020 розірвано у Вінницькому міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький), що підтверджується копією свідоцтва про одруження серії [NUMBER] , виданого 26.09.1998 та копією свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] та серії [NUMBER] , виданих 19.03.2020 (а.с. 17, 18, 113, 115 т. 1). В сторін по справі народилась донька [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого відділом реєстрації актів громадянського стану Вінницької міської ради Вінницької області (а.с. 114 т. 1). Згідно копії договору купівлі-продажу земельної ділянки від 16.08.2018, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Рудик Л.В., 16.08.2018 [PERSON] («Продавець») та [PERSON] («Покупець»), яка діяла за згодою чоловіка [PERSON] , уклали договір купівлі-продажу земельної ділянки, за яким продавець передав у власність (продав), а покупець прийняла у власність (купила) вільну від забудов земельну ділянку, площею 0, 1352 га, кадастровий номер 0520680200:05:001:0048, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована за адресою: [ADDRESS] , ціна продажу земельної ділянки - 10 000 доларів США, що еквівалентно 275 000 грн., сторони заявили, що ця сума повністю сплачена покупцем та отримана продавцем до підписання цього договору, крім цього, продавець засвідчив, що земельна ділянка є вільною від будь-яких майнових прав і претензій третіх осіб (а.с. 19 - 22, 116 - 117 т. 1). На підставі даного договору купівлі-продажу земельної ділянки від 16.08.2018, 16.08.2018 приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Рудик Л.В. зареєстровано за [PERSON] право приватної власності на дану земельну ділянку, що підтверджується копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 16.08.2018 (а.с. 23, 118 т. 1). З копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, власником автомобіля марки Nissan X-Trail, 2014 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , є [PERSON] , дата реєстрації - 03.03.2015 (а.с. 24 т. 1). Згідно з копією довідки АТ КБ «Приватбанк» від 12.08.2020, [PERSON] уклав договір про іпотечний кредит № VIW3G10000000971 від 25.10.2007, сума кредиту за договором 150 000 грн., залишок по кредиту - 126 689, 57 грн. (а.с. 25 т. 1). Відповідно до копії договору про іпотечний кредит № VIW3G10000000971 від 25.10.2007, укладеного між Закритим акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» («Кредитор») та [PERSON] («Позичальник»), [PERSON] отримав в кредит грошові кошти в сумі 150 000 грн., із сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 15 % річних, а також інших платежів в порядку, на умовах та в строки, визначені цим Договором. Згідно з п. 1.3 даного Договору, кредит надається строком погашення не пізніше 25.10.2032 на поліпшення якості окремого житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] (а.с. 26 - 33 т. 1). В забезпечення виконання зобов`язань за вищевказаним договором про іпотечний кредитвід 25.10.2007 між Закритим акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» («Кредитор»), [PERSON] («Боржник») та [PERSON] («Поручитель») було укладено Договір поруки № VIW3G10000000971 від 25.10.2007, за яким [PERSON] зобов`язалась відповідати перед кредитором солідарно в повному обсязі за своєчасне виконання боржником усіх його зобов`язань за договором про іпотечний кредит від 25.10.2007 та додатковими угодами до нього (а.с. 34 - 36 т. 1). 17.05.2019 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Енера Вінниця» та [PERSON] («Споживач») укладено договір про купівлю-продаж електричної енергії за «зеленим» тарифом приватним домогосподарством, за яким споживач взяла на себе зобов`язання продавати постачальнику універсальних послуг електричну енергію, вироблену з енергії сонячного випромінювання та/або енергії вітру об`єктами електроенергетики (генеруючими установками) приватного домогосподарства, а постачальник універсальних послуг бере на себе зобов`язання купувати у споживача електричну енергію за «зеленим тарифом», встановленим НКРЕКП, в обсязі, що перевищує місячне споживання електричної енергії приватним домогосподарством, в строки, передбачені цим договором, місце знаходження приватного домогосподарства: [ADDRESS] , про що свідчить копія відповідного договору та копія Додаткової угоди № 1 від 03.01.2020 до даного Договору про купівлю-продаж електричної енергії за «зеленим» тарифом приватним домогосподарством від 17.05.2019 № 452-4 (а.с. 37 - 44, 156 - 164 т. 1). Згідно копії довідки (аналітичного дослідження) від 12.08.2020, наданого [PERSON] ФОП [PERSON] , найбільш ймовірна ринкова вартість генеруючої установки приватного домогосподарства з використанням мережевого інвертора, встановленого 2019 року на земельній ділянці за адресою: [ADDRESS] , може складати 420 000 гривень (а.с. 45 т. 1). Відповідно до копії звіту з експертної грошової оцінки земельної ділянки, виконаного ФОП [PERSON] на замовлення [PERSON] , оціночна (ринкова) вартість земельної ділянки, площею 0, 1352 га, кадастровий номер 0520680200:05:001:0048, цільове призначення: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , станом на дату оцінки 12.08.2020 складає 1 196 800 грн. (а.с. 46 - 57 т. 1). Відповідно до копії звіту про оцінку транспортного засобу Nissan X-Trail, складеного ТОВ «Гросаль» 12.08.2020, ринкова вартість КТЗ Nissan X-Trail, реєстраційний номер [NUMBER] , 2014 року випуску, на дату оцінки складає 322 940 грн. (а.с. 58 - 68 т. 1). Згідно з довідкою ТОВ «Енера Вінниця», наданою на виконання вимог ухвали суду від 15.09.2020, [PERSON] нараховано згідно договору № 452-4 від 17.05.2019 «Про купівлю-продаж електричної енергії за «зеленим» тарифом» за період з червня 2019 року до серпня 2020 року 283 598, 45 грн., після утримань податків та зборів - 228 296, 74 грн., із вказівкою на щомісячні виплати (а.с. 99 - 100 т. 1). Згідно з довідкою ТОВ «Енера Вінниця» про нарахування купованої електроенергії сонячного випромінювання, вказано обсяг закупівлі електроенергії за вказаний період (а.с. 101 т. 1). Згідно копії податкового повідомлення-рішення ГУ ДПС у Вінницькій області від 25.05.2020, [PERSON] нараховано податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів житлової нерухомості, який сплачено згідно квитанції АТ «Укрпошта» від 14.08.2020 (а.с. 119, 120 т. 1). Також [PERSON] нараховано податок на землю за 2019 рік в сумі 284, 25 грн. (а.с. 121 т. 1). Відповідно до копії рішення Агрономічної сільської ради Вінницького району Вінницької області 5 скликання від 12.12.2007 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення у власність земельних ділянок громадянам для гаражного будівництва», сільською радою затверджено проект землеустрою щодо відведення у власність земельних ділянок громадянам у власність 0, 1240 га забудованих земель житлової забудови в межах с. Агрономічне під індивідуальні гаражі та передано земельні ділянки громадянам у власність для гаражного будівництва загальною площею 0, 1240 га забудованих земель житлової та громадської забудови, не наданих у власність або постійне користування, на умовах, розмірах і по вгіддях, згідно додатку (а.с. 122 т. 1). Згідно копії додатку до вищевказаного рішення Агрономічної сільської ради Вінницького району Вінницької області, [PERSON] передано земельну ділянку площею 0, 0030 га (а.с. 123 т. 1). Відповідно до витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 28.09.2020, земельна ділянка, кадастровий номер 0520680203:02:002:0307, розташована за адресою: ділянка [ADDRESS] , площею 0,0030 га, належить на праві приватної власності [PERSON] на підставі рішення органу місцевого самоврядування Агрономічної сільської ради Вінницького району Вінницької області від 12.12.2007 15 сесія 05 скликання, державний акт від 14.11.2008 ЯЖ 775738 (а.с. 127 - 128 т. 1). На підставі договору № 10 земельно-технічного дослідження від 01.10.2020, укладеного між [PERSON] та ТОВ «Подільський центр судових експертиз», [PERSON] надано висновок земельно-технічного експертного дослідження по питанню чи знаходяться об`єкти нерухомого майна у межах земельної ділянки площею 0,0030 га, кадастровий номер 0520680203:02:002:0307, яка розташована за адресою [ADDRESS] , якщо так, то які (а.с. 124 - 126 т. 1). Згідно калькуляції вартості матеріалів, використаних на об`єкті за адресою: [ADDRESS] , наданої ФОП [PERSON] , загальна вартість фотомодулів, інвертора та металевого навісу становить 425 007 грн. (а.с. 129 т. 1). Згідно копії договору підряду від 02.04.2019, [PERSON] доручила, а ФОП [PERSON] зобов`язався за завданням [PERSON] виконати роботи щодо будівництва сонячної електростанції з власного матеріалу та обладнання, на виконання якого було проведено відповідні будівельні роботи та розраховано їх вартість (а.с. 130 - 141 т. 1). Згідно копії договору підряду від 02.04.2019, [PERSON] доручила, а ФОП [PERSON] зобов`язався за завданням [PERSON] виконати роботи щодо будівництва металевого навісу з власного матеріалу та обладнання, на виконання якого було здійснено монтаж металевого навісу та огорожі в с. Агрономічне Вінницького району Вінницької області, розраховано вартості будівництва (а.с. 142 - 153 т. 1). Згідно копій гарантійних талонів № 98 та № 99 на мережевий інвертор ACRUX-30 k-ОМ та фотомодуль ALM 72-365W надано гарантію терміном 5 та 10 років відповідно (а.с. 154, 155 т. 1). Згідно копії договору позики від 30.04.2019, між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, згідно якого [PERSON] позичила у [PERSON] грошові кошти в розмірі 25 000 доларів США та зобов`язалася повернути їх до 30.04.2024, метою отримання позики вказано - придбання та монтаж обладнання, необхідного для будівництва сонячної електростанції, та згідно копії розписки [PERSON] від 30.04.2019 дані кошти були отримані нею 30.04.2019 (а.с. 165, 166 т. 1). Відповідно до копії розписки [PERSON] від 30.04.2020, 30.04.2020 ним було отримано грошові кошти в сумі 4 800 доларів США в рахунок часткового погашення заборгованості [PERSON] за договором позики від 30.04.2019, залишок коштів, які зобов`язана повернути [PERSON] , складає 20 200 доларів США (а.с. 167 т. 1). Згідно довідки, виданої ПП «Добробуд-Він» за № 143 від 05.10.2020, [PERSON] не зареєстрована в [ADDRESS] , дійсно не проживає за адресою [ADDRESS] з 01.01.2019 (а.с. 168 т. 1). Відповідно до копії акту, складеного сусідами [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] не проживала за адресою [ADDRESS] з 01 січня 2019 року (а.с. 169 т. 1). Даний акт не містить дати його складення та засвідчення. Згідно з довідкою, виданою АТ «Вінницяобленерго» № 07.19-11278 від 28.09.2020, [PERSON] працює в управлінні АТ «Вінницяобленерго» з 15.04.2004, на даний час займає посаду начальника відділу управління справами (а.с. 170 т. 1). Згідно з довідками АТ «Вінницяобленерго» № 03.16-11271 від 28.09.2020, № 03.16-11146 від 23.09.2020, № 11270 від 28.09.2020, за період з січня до серпня 2020 року [PERSON] отримала заробітну плату в сумі 215 245, 05 грн., за 2018 рік - 191 989, 26 грн., за 2019 рік - 237 049, 92 грн. (а.с. 171 - 173 т. 1). Згідно копії інформації з сайту DOM.RIA, станом на 08.10.2020 розміщено оголошення про продаж гаража в с. Агрономічне, площею 31,5 м2 вартістю 6 000 дол. США (а.с. 174 т. 1). Відповідно до висновку № 573 за результатами проведення експертного земельно-технічного дослідження, складеного 08.10.2020 судовим експертом ТОВ «Подільський центр судових експертиз» Данилюком В.О., у межах земельної ділянки площею 0, 0030 га, кадастровий номер 0520680203:02:002:0307, яка розташована за адресою [ADDRESS] , що належить [PERSON] , знаходиться цегляний гараж (а.с. 180 - 192 т. 1). Згідно з копіями довідок АТ «Вінницяобленерго» від 19.10.2020, [PERSON] працює в АТ «Вінницяобленерго» на посаді заступника начальника СЗОЕ та за період з січня до вересня 2020 року він отримав заробітну плату в розмірі 198 826, 10 грн., за 2015 рік він отримав заробітну плату в розмірі 80 294, 40 грн., за 2016 рік - 114 270, 15 грн., за 2017 рік - 98 614, 76 грн., за 2018 рік - 167 482, 90 грн., за 2019 рік - 204 298, 21 грн. (а.с. 226 - 231 т. 1). Відповідно до копії довідки ПП «Добробуд-Він» № 110 від 21.10.2020, в довідці зазначено, що згідно акту № 17 від 18.10.2020 та заяв [PERSON] , [PERSON] від 21.10.2020, [PERSON] дійсно проживала за адресою [ADDRESS] до кінця червня 2019 року, але не була зареєстрована, з липня 2019 року за вказаною адресою [PERSON] дійсно не проживає згідно акту № 17 від 10.10.2020, довідка сформована згідно акту сусідів (а.с. 232 т. 1). Згідно копії акту № 17 від 18.10.2020, складеного сусідами [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , останні підтвердили, що [PERSON] дійсно проживала зі своїм чоловіком [PERSON] за адресою [ADDRESS] до кінця червня 2019 року, а з липня 2019 року вона за вказаною адресою не проживає (а.с. 233 т. 1). Відповідно до копії заяви [PERSON] від 20.10.2020, [PERSON] відкликала свій підпис, здійснений на Акті про непроживання [PERSON] за адресою [ADDRESS] , оскільки підписала даний акт не читаючи та зазначила, що [PERSON] дійсно проживала зі своїм чоловіком [PERSON] за адресою [ADDRESS] до кінця червня 2019 року, а з липня 2019 року вона за вказаною адресою не проживає (а.с. 234 т. 1). Відповідно до копії заяви [PERSON] від 18.10.2020, [PERSON] відкликала свій підпис, здійснений на Акті про непроживання [PERSON] за адресою [ADDRESS] , та відкликала підпис в довідці № 143 від 05.10.2020 ПП «Добробуд-Він» оскільки не знає в дійсності, з якого часу не проживала [PERSON] за адресою [ADDRESS] (а.с. 235 т. 1). Позивач за первісним позовом [PERSON] надав копії квитанцій до прибуткового касового ордера, видаткових накладних, датованих березнем та травнем 2019 року, про придбання будівельних матеріалів, зокрема профнастилу та шурупів (а.с. 236 - 240 т. 1). Відповідно до копії технічного паспорта на гараж, виготовленого КП «ВООБТІ» станом на 21.07.2015 на ім`я [PERSON] , в технічному паспорті міститься відмітка про те, що гараж, що розташований за адресою: [ADDRESS] , збудований самочинно, рік побудови 2004 (а.с. 241 - 246 т. 1). Згідно копій сертифікатів про проходження наркологічного огляду, [PERSON] проходив профілактичні наркологічні огляди 09.09.2010, 15.10.2012, 31.10.2014, 04.11.2016, 07.11.2018, за результатом яких встановлено відсутність протипоказань до роботи в діючих електроустановках (а.с. 247 - 249 т. 1). Також [PERSON] надав копії медичних довідок про проходження ним обов`язкових попереднього та періодичного психіатричного оглядів від 09.09.2010 та 30.10.2014 (а.с. 250 т. 1). Згідно з довідкою АТ «Державний ощадний банк України» № 192/1-295 від 15.10.2020, виданою [PERSON] , 14.08.2018 відкрита кредитна лінія згідно кредитного договору № 493509403 від 02.08.2018 на суму 430 000 грн., кошти згідно виписки по рахунку були зняті по дорученню [PERSON] 14.08.2018 у сумі 275 900 грн., 27.09.2018 в сумі 140 900 грн. та 149 900 грн., кредитна лінія повністю погашена та 21.01.2019 закрита, боргу немає (а.с. 18 т. 2). Відповідно до копії Договору про надання кредиту (встановлення відновлювальної кредитної лінії) під заставу майнових прав на грошові кошти № 493509403 від 02.08.2018, укладеного між ПАТ «Державний ощадний банк України» та [PERSON] , [PERSON] отримав кредит в розмірі ліміту кредитування 430 000 грн., з терміном остаточного повернення кредиту не пізніше 18.01.2019, кредит надавався на споживчі потреби (а.с. 19 - 29 т. 2). Згідно з довідкою Лука-Мелешківської сільської ради Вінницького району Вінницької області від 10.11.2020 встановлено, що станом на 25.10.2007 власником будинку за адресою [ADDRESS] , була [PERSON] , яка померла [INFO] (актовий запис про смерть № 35), власником земельної ділянки площею 0, 1813 га за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 0520682803:02:005:0042, є [PERSON] (а.с. 36 т. 2). Згідно листа СО «Вінницькі міські електричні мережі» АТ «Вінницяобленерго» від 05.11.2020 та детальної довідки споживача станом на 06.11.2020, особовий рахунок № [NUMBER] за адресою: [ADDRESS] (гараж) відкрито на [PERSON] (а.с. 37, 38 т. 2). Відповідно до акту від 13.11.2020, складеного сусідами [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та власником квартири [PERSON] , останні підтвердили, що [PERSON] проживала за адресою [ADDRESS] , з 01.01.2019 (а.с. 39 т. 2). Згідно листа Лука-Мелешківської сільської ради Вінницького району Вінницької області від 27.11.2020 та Акту, складеного 26.10.2020, при обстеженні земельної ділянки кадастровий номер 0520682803:02:005:0042, що розташована за адресою: [ADDRESS] , встановлено, що за даною адресою знаходиться житловий будинок, придатний для проживання, зі слів сусідів в будинку проживають [PERSON] та [PERSON] (а.с. 71, 72 т. 2). Згідно довідок АТ «Вінницяобленерго» від 24.11.2021, [PERSON] отримала заробітну плату за 2018 рік в сумі 191 989, 26 грн., за 2017 рік - 149 766, 43 грн., за 2016 рік - 126 336, 12 грн., за 2015 рік - 77 650, 91 грн., за 2014 рік - 57 058, 72 грн., а [PERSON] отримав заробітну плату за 2018 рік в сумі 167 428, 73 грн., за 2017 рік - 123 614, 76 грн., за 2016 рік - 114 270, 15 грн., за 2015 рік - 80 294, 40 грн., за 2014 рік - 75 316, 41 грн. (а.с.73 - 83 т.2). Відповідно до копії договору о/р №17610200 про користування електричною енергією від 12.09.2006, за адресою [ADDRESS] укладено договір про користування електричною енергією зі [PERSON] (а.с. 85 - 86 т. 2.). [PERSON] нараховано податок на землю в сумі 355, 35 грн., який сплачено нею згідно квитанції від 25.11.2020 (а.с. 87 т. 2). Відповідно до копії договору дарування від 04.12.2009, укладеного між [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] з однієї сторони та [PERSON] з іншої сторони, дарувальники передали безоплатно у власність (подарували), а [PERSON] прийняла в дарунок 3/4 частки квартири під номером [ADDRESS] , право власності було в подальшому зареєстровано за відповідачкою в КП «Вінницьке міське бюро технічної інвентаризації» (а.с. 88 - 91 т. 2). [PERSON] надала фотокартку земельної ділянки (а.с. 92 т. 2). Згідно з копією заяви [PERSON] від 17.12.2020, остання повідомила, що в 2004 році працювала в КП «Вінницьке МБТІ» і в робочих цілях за зверненням громадянина [PERSON] в 2004 році декілька разів виїздила на заміри з метою виготовлення технічного паспорта на цегляний гараж площею 0, 0035 кв.м., що розташований за адресою [ADDRESS] , звертався з заявою до БТІ про виготовлення технічного паспорту, оплачував вартість робіт та супроводжував її під час здійснення замірів земельної ділянки [PERSON] (а.с. 135 т. 2). Згідно з копією заяви [PERSON] , останній проживає в [ADDRESS] , по сусідству з ним знаходиться земельна ділянка в [ADDRESS] , з приводу придбання даної земельної ділянки з попереднім власником [PERSON] в 2018 році вів перемовини [PERSON] , на вказаній земельній ділянці розміщене обладнання для виробництва та продажу електроенергії, та [PERSON] бачив, що всіма організаційними роботами по встановленню вказаного обладнання для виробництва електроенергії в період з березня по травень 2019 року займався [PERSON] , з дружиною [PERSON] - [PERSON] він знайомий, але жодного разу не бачив її на земельній ділянці потягом всього часу здійснення будівельних робіт (а.с. 136 т. 2). Відповідно до копії довідки № 9423 від 16.12.2020, [PERSON] знаходиться на обліку в Управлінні ПФУ м. Вінниці і отримує пенсію за віком, та за період з січня 2014 року до грудня 2020 року він отримав 436 850, 29 грн. пенсії (а.с. 137 - 140 т. 2). Відповідно до копії довідки № 9422 від 16.12.2020, [PERSON] знаходиться на обліку в Управлінні ПФУ м. Вінниці і отримує пенсію за віком, та за період з січня 2014 року до грудня 2020 року вона отримала 223 018, 40 грн. пенсії (а.с. 141 - 144 т. 2). Згідно копії індивідуальних відомостей про застраховану особу з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування щодо [PERSON] від 15.12.2020, зазначено про розмір заробітку [PERSON] для нарахування пенсії за період з вересня 2000 року до жовтня 2020 року (а.с. 145 - 145 т. 2). Згідно копії індивідуальних відомостей про застраховану особу з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування щодо [PERSON] від 15.12.2020, зазначено про розмір заробітку [PERSON] для нарахування пенсії за період з січня 1998 року до жовтня 2020 року (а.с. 145 - 155 т. 2). Відповідно до копій договорів купівлі-продажу цінних паперів від 24.11.1999 та від 18.01.2000, укладених між ТОВ «Столичний брокер» та [PERSON] , та копій актів виконаних зобов`язань від 24.11.1999 та від 18.01.2000, що є додатками до даних договорів, [PERSON] продав ТОВ «Столичний брокер» цінні папери, а саме пакети акцій ВАТ «АК «Вінницяобленерго», на суму 7 125 гривень, 5 244 гривень та 2 050 гривень відповідно (а.с. 156 - 165 т. 2). Згідно з копією довідки АТ «Державний ощадний банк України» № 192/400 від 17.12.2020, станом на 01.08.2018 залишок коштів на депозитному рахунку, відкритому на ім`я [PERSON] складав 20 011, 50 USD (а.с. 166 т. 2). Згідно з копією довідки АТ «Державний ощадний банк України» № 192/401 від 17.12.2020, станом на 01.08.2018 залишок коштів на депозитному рахунку, відкритому на ім`я [PERSON] складав 47 582, 13 USD (а.с. 167 т. 2). Відповідно до копії аркушів трудової книжки [PERSON] , [INFO] [PERSON] була прийнята на роботу в ВАТ «АК Вінницяобленерго» в службу обліку електроенергії на посаду слюсаря КВПіА 5 розряду (наказ від 13.04.2004) (а.с. 168 т. 2). 14.01.2015 [PERSON] було придбано автомобіль Nissan X-Trail SE F-AG, 2014 року випуску, сірого кольору, вартістю 463 000 грн., що підтверджується копією Договору № 14/01/2015, укладеного між ТОВ «Медікор» та [PERSON] 14.01.2015, та копією акту прийому-передачі від 10.02.2015 за підписами директора ТОВ «Медікор» та [PERSON] (а.с. 169 - 173 т. 2). 24.11.2008 [PERSON] було придбано автомобіль марки Mitsubishi Lancer 2.0 Intense комплектації S18, кольору А39, вартістю 126 800 гривень,що підтверджується копією Договору № 0811-24006, укладеного між ТОВ «Автомир Вінниця» та [PERSON] 24.11.2008, та копією акту прийому-передачі від 24.11.2008, за підписами директора ТОВ «Автомир Вінниця» та [PERSON] (а.с. 174 - 177 т. 2). Відповідно до копії виписки по рахунку [PERSON] в АТ «Укрексімбанк» від 21.12.2020 вбачається рух коштів по рахунку [PERSON] за період з 18.11.2016 по 21.12.2020, зокрема виплати коштів через касу згідно заяви на видачу на загальну суму 241 504, 03 грн., кінцеве сальдо - 3 605, 32 грн. (а.с.179 - 181 т. 2). Відповідно до копії виписки по рахунку [PERSON] в АТ «Укрексімбанк» від 21.12.2020 вбачається рух коштів по рахунку [PERSON] за період з 18.11.2016 по 21.12.2020, зокрема виплати коштів через касу згідно заяви на видачу на загальну суму 173 477, 26 грн., кінцеве сальдо - 3 706,46 грн. (а.с. 182 - 184 т. 2). Згідно копії свідоцтва про право на спадщину від 17.09.2002, [PERSON] належить квартира [ADDRESS] (а.с. 185 т. 2). Згідно з копією довідки АТ КБ «Приватбанк» від 21.12.2020, [PERSON] уклав договір про іпотечний кредит №VIW3G10000000971 від 25.10.2007, сума кредиту за договором 150 000 грн., залишок по кредиту - 123 175, 65 грн. (а.с. 186 т. 2). Відповідно до листа ФОП [PERSON] , наданого на виконання ухвали суду від 09.12.2020, ФОП [PERSON] повідомив, що 02.04.2019 між ним та [PERSON] були укладені два договори підряду на суми, зазначені у кошторисах. За умовами даних договорів ним було виконано улаштування огорожі та металевого каркасу для монтажу фотомодулів, монтаж фотомодулів, установлення конвектора, прокладання кабелю, монтаж увідно-розподільних пристроїв. Загальна сума виконаних робіт становить 623 083 грн., в тому числі фотомодулі в кількості 84 шт. вартістю 296 162 грн., інвертор - 82 531 грн., металевий навіс - 46 314 грн. та витрати пов`язані з будівельними роботами, експлуатацією автотранспорту, заробітною платою працівників. Вказані кошти були сплачені готівкою в повному обсязі [PERSON] . Остаточний розрахунок за виконані роботи було здійснено 30.04.2019 та підписані Акти виконаних робіт. Підтвердженням наявності встановленого обладнання є договір, заключений між [PERSON] та ТОВ «Енера» Вінниця на продаж електроенергії за «зеленим» тарифом, станція прийнятя в експлуатацію. Позивач [PERSON] надав йому тільки матеріали покрівлі металевого навісу, вартості цих матеріалів він не вказував у актах виконаних робіт (а.с. 193 т. 2). Згідно з копіями розписок, складених [PERSON] 16.08.2018 та 27.09.2018, 16.08.2018 він отримав від [PERSON] через [PERSON] грошові кошти в сумі 10 000 доларів США, що еквівалентно 275 000 гривень, та 27.09.2018 він отримав від [PERSON] через [PERSON] грошові кошти в сумі 10 000 доларів США, що еквівалентно 280 000 гривень в рахунок оплати за куповану [PERSON] земельну ділянку, що розташована за адресою [ADDRESS] (а.с. 107, 108 т. 2). Оцінивши зібрані в ході судового розгляду докази в їх сукупності, достатності та взаємозв`язку, суд враховує наступне. Згідно з положеннями ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (ч.ч. 1, 2, 3 ст. 61 СК України). Згідно ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналіз вищевказаних норм свідчить, що набуття майна за час шлюбу створює презумпцію права спільної сумісної власності майна подружжя, яка не потребує доказування та не потребує встановлення інших обставин, крім набуття майна за час шлюбу, та існує поки не спростована. У разі коли презумпцію права спільної сумісної власності майна подружжя не спростовано за відсутності належних доказів того, що майно придбане за особисті кошти одного з подружжя, таке майно вважається спільною сумісною власністю та підлягає поділу, при цьому частки чоловіка та дружини у майні є рівними. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 24.05.2017 у справі №6-843цс17, постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06.02.2018 у справі №235/9895/15-ц, від 05.04.2018 у справі №404/1515/16-ц. Аналогічного висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 21.11.2018 у справі № 372/504/17 та Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 12.02.2020 в справі №725/1776/18 та постанові від 15.09.2021 в справі № 509/2654/17. Ст. 57 СК України врегульовано, яке майно є особистою приватною власністю дружини, чоловіка, в тому числі це майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Та згідно ч. 6 ст. 57 СК України, суд може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте нею, ним за час їхнього окремого проживання у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин. Визначаючи обсяг майна позивача та відповідача, яке належить їм на праві спільної сумісної власності, суд враховує, що ними не заперечується належність до такого майна спірної земельної ділянки, що розташована за адресою: [ADDRESS] , та автомобіля Nissan X-Trail. Поряд з цим, третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, [PERSON] заперечує придбання вказаної земельної ділянки позивачем та відповідачем, оскільки вважає, що саме він був покупцем за договором купівлі-продажу даної земельної ділянки. Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України). За положеннями статей 626-628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. З огляду на досліджені в ході судового розгляду докази, а саме наявність нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу спірної земельної ділянки, добровільність укладення якого та відповідність викладених в ньому умов на час його укладення намірам зазначених сторін договору підтверджено вказаними в договорі сторонами, пояснення свідка [PERSON] , продавця за даним договором, який зазначив про огляд земельної ділянки та передачу йому грошових коштів на виконання укладеного договору саме подружжям [PERSON] та [PERSON] , зокрема безпосередньо в нотаріуса, а в подальшому також [PERSON] , а також використання придбаної за договором земельної ділянки саме подружжям, а не третьою особою [PERSON] , суд вважає доведеним, що дане майно було придбано під час їх шлюбу, належить їм на праві спільної сумісної власності, а отже підлягає поділу між ними. Твердження третьої особи [PERSON] про використання для укладення договору купівлі-продажу його грошових коштів та наявність у його власності відповідної суми грошових коштів, в сукупності з іншими доказами, не доводить досягнення домовленості сторонами правочину про придбання саме ним вказаного майна, а також не доводить, що саме ці кошти, а не спільні кошти подружжя, були використані при укладенні договору. Крім цього, суд вважає доведеним, що сторонами в шлюбі було набуто у власність обладнання, встановлене на земельній ділянці, що розташована за адресою: [ADDRESS] , яке складається з фотомодулів, моделі ALM 72-365W в кількості 84 шт., Інвертора ACRUX-30 k-ОМ в кількості 1 шт., металевого навісу 1 шт, оскільки його придбання та монтаж було вчинено в період перебування ними в шлюбі та відповідачкою не доведено достатніми доказами придбання даного майна за кошти, які належали їй особисто, з урахуванням також пояснень свідка [PERSON] , який пояснив, що надаючи кошти в позику вважав, що договір укладається [PERSON] в інтересах сім`ї та про обставини їх окремого проживання йому нічого не було відомо. Крім цього, тривале не проживання особи за певною адресою не може підтверджуватися актами сусідів, оскільки такий доказ може засвідчувати лише обставини, які існують на момент складання відповідного акту. Та проживання подружжя в певний період часу за різними адресами не є достатнім доказом фактичного припинення шлюбних відносин за відсутності встановлення будь-яких перешкод для розірвання шлюбу, яке було вчинено сторонами добровільно в органах РАГСу лише 19.03.2020. Суд вважає, що відповідачкою не доведено достатніми та допустимими доказами фактичне припинення шлюбних відносин з позивачем з 01.01.2019, а отже не вбачає підстав для застосування ч. 6 ст. 57 СК України. Крім цього, суд звертає увагу, що договори підряду щодо виконання робіт з будівництва спірного обладнання було укладено між [PERSON] та ФОП [PERSON] 02.04.2019 та за умовами даних договорів (п.п. 5.1, 6.1) визначено вартість робіт в сумі 471 446 гривень та 151 637 гривень, та зазначено, що протягом 2-х днів з моменту підписання даних договорів замовник вносить аванс у розмір 30 % від суми, вказаної в п. 5.1 цього Договору, що виходячи із загальної суми договорів складає 186 924, 90 гривень. При цьому, договір позики коштів, про який зазначає [PERSON] в зустрічній позовній заяві, був укладений 30.04.2019, тобто вже після дати укладення договорів підряду та дати сплати авансу, договір позики було укладено в період шлюбу, отримані кошти, за твердженням відповідачки, було використано на придбання вказаного спірного обладнання та його встановлення, з урахуванням того, що воно встановлене на земельній ділянці, що є спільним майном подружжя, суд вважає, що таке обладнання також є спільним майном подружжя. Відповідно, суд вважає доведеним належність сторонам на праві спільної сумісної власності спірної земельної ділянки, автомобіля та відповідного обладнання, розташованого на спірній земельній ділянці. Згідно зі статтями 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ст. 372 ЦК України, в разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Щодо вимоги позивача за первісним позовом [PERSON] про поділ спільного автомобіля шляхом виділення йому у приватну власність автомобіля Nissan X-Trail та стягнення з нього на користь відповідачки [PERSON] грошової компенсації вартості 1/2 частки вказаного автомобіля, суд зазначає наступне. Згідно ч. 3 ст. 370 ЦК України, виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу. Положеннями ч.ч. 1, 2 ст. 364 ЦК України передбачено, що співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. Право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду (ч.ч. 1, 2 ст. 365 ЦК України). Відповідно до статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено угодою між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Тлумачення положень статті 71 СК України дає підстави для висновку про те, що частини четверта та п`ята цієї статті виступають як єдиний правовий механізм захисту інтересів того з подружжя, який погоджується на компенсацію належної йому частки у спільному майні за рахунок іншого з подружжя, з подальшим припиненням права власності на цю частку. Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду, справа № 464/7011/16-ц, в постанові від 27.02.2019 вказав, що при поділі майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, в разі, якщо речі є неподільними, присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно допускається лише за його згодою та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду (частини четверта, п`ята статті 71 СК України). За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених статтею 365 ЦК України. Для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої із обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 365 ЦК України за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї та попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 24 березня 2021 року у справі № 501/2211/18 зазначив, що принцип обов`язкового отримання згоди особи на присудження їй грошової компенсації, крім випадків, передбачених ЦК України (стаття 365 цього Кодексу), у першу чергу застосовується до правовідносин, які виникають при зверненні одного з подружжя до суду з вимогами про припинення права іншого з подружжя на частку у спільному майні з одночасним присудженням грошової компенсації. Гарантуючи, що компенсація буде виплачена, позивач вносить необхідну суму на депозитний рахунок суду. Наявність цієї умови дозволяє створити ефективний механізм охорони прав співвласників, право на частку яких припиняється, щодо гарантованого отримання вартості частки в разі ухвалення судового рішення. Адже на підставі цього рішення не тільки припиняється право, але й набувається право на частку іншим співвласником. А процедура внесення суми відшкодування вартості частини майна на депозит суду, з одного боку, є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на частку у спільному майні, а з іншого боку, є технічною функцією щодо забезпечення виконання однією стороною у справі своїх зобов`язань перед іншою. Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 21.03.2011 у справі «Андрій Руденко проти України» зазначив, що вимога попереднього платежу є не просто технічною складовою процедури відчуження майна, яка встановлена законом, а є основною вимогою, на якій має ґрунтуватися рішення суду про позбавлення особи майна без її згоди. Це було і залишається передумовою винесення судом рішення про припинення права на частку у спільному майні. Та лише у випадку, коли один із співвласників погодився отримати грошову компенсацію замість своєї частки в спільному майні, а інша сторона не погодилася її добровільно виплачувати з будь-якої причини, зацікавлений в одержанні замість своєї частки у майні грошової компенсації співвласник звертається до суду з позовом на підставі статті 364 ЦК України, за таких обставин вимога про попереднє внесення суми компенсації на депозитний рахунок суду не застосовується (постанова Верховного Суду від 11 серпня 2021 року в справі № 161/7205/20). Проте позивач [PERSON] звернувся до суду не з вимогами про отримання грошової компенсації замість своєї частки в спільному майні, а з вимогами про виділення спільного майна у його власність з подальшою компенсацією ним вартості частки в спільному майні відповідачці, та будь-які кошти на депозитний рахунок суду не вносив. Зважаючи на приписи статті 71 СК України, оскільки позивач не вчинив дій щодо попереднього внесення відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду, а автомобіль є неподільною річчю та не може бути реально поділений між сторонами відповідно до їх часток, суд дійшов висновку, що слід визначити ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишити спірний автомобіль у спільній частковій власності [PERSON] і [PERSON] . Виходячи із заявлених позовних вимог, спільну земельну ділянку сторін також слід поділити шляхом визначення ідеальних часток подружжя в спільній власності, а також здійснити поділ спільного обладнання, розташованого на земельній ділянці сторін, шляхом визначення ідеальних часток, оскільки можливість його поділу в натурі без шкоди його використанню за призначенням та необхідність такого поділу сторонами не доводилося та вимог про його поділ в натурі не заявлялося. Зокрема, вказане обладнання використовується як єдиний об`єкт та його використання приносить певний дохід. Так, судом встановлено, що в період шлюбу зі [PERSON] , а саме 17.05.2019, відповідачкою [PERSON] було укладено договір «Про купівлю-продаж електричної енергії за «зеленим» тарифом» з ТОВ «Енера Вінниця». Та за період з дня укладення договору до часу звернення позивача до суду з позовною заявою, а саме до серпня 2020 року включно, [PERSON] отримала за даним договором 228 296, 74 гривні (а.с. 100 т. 1). Враховуючи наведені обставини справи,грошові кошти, отримані [PERSON] згідно вищевказаного договору № 452-4 від 17.05.2019 є доходом від використання спільного майна, право на який має кожен із його співвласників.Та оскільки позивачем не доведено, що отримані в період шлюбу на виконання даного договору грошові кошти не були використані в інтересах сім`ї, а доказів отримання будь-якої суми за вказаним договором позивачем [PERSON] після розірвання шлюбу відповідачкою не доведено, натомість доведено отримання доходу саме відповідачкою, суд вважає, що з відповідачки слід стягнути 1/2 частку грошових коштів, отриманих нею згідно вказаного договору від 17.05.2019,за період з дня, наступного за днем розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] тобто з 20 березня 2020 року по серпень 2020 року включно. З довідки, наданої ТОВ «Енера Вінниця» вбачається, що з 20 по 31 березня 2020 року (12 днів) [PERSON] отримала за вищевказаним договором 4 615, 56 грн. (за березень 2020 року - 11 923,48 грн./31 день = 384,63 грн. за день, 384,63 грн. ? 12 днів = 4 615, 56 грн.) та за період з квітня по серпень 2020 року включно [PERSON] отримала 99 164,92 грн., а всього 103 780, 48 грн., 1/2 з яких складає 51 890, 24 грн. (103 780, 48 грн./2 = 51 890, 24 грн.) та підлягає до стягнення з відповідачки на користь позивача. Щодо вимоги позивача за первісним позовом [PERSON] про стягнення зі [PERSON] грошових коштів в сумі 63 344, 79 грн в рахунок компенсації 1/2 частки боргових зобов`язань за договором про іпотечний кредит №VIW3G10000000971, укладеним 25.10.2007 між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] , які становлять 126 689, 57 грн., суд зазначає наступне. Частина четверта статті 65 СК України встановлює, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Згідно з пунктами 23, 24 Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї, враховуються при поділі майна. Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 15.09.2021 у справі № 363/423/17 вказав, що якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то цивільні права та обов`язки за цим договором виникають в обох із подружжя. Якщо наявність боргових зобов`язань підтверджується відповідними засобами доказування, такі боргові зобов`язання повинні враховуватись при поділі майна подружжя. Правовий аналіз частини четвертої статті 65 СК України дає підстави для висновку, що той з подружжя, хто не брав безпосередньо участі в укладенні договору, стає зобов`язаною стороною (боржником), за наявності двох умов: 1) договір укладено другим із подружжя в інтересах сім`ї; 2) майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Тільки поєднання вказаних умов дозволяє кваліфікувати другого з подружжя як зобов`язану особу (боржника). Тобто, на рівні закону закріплено об`єктивний підхід, оскільки він не пов`язує виникнення обов`язку другого з подружжя з фактом надання ним згоди на вчинення правочину. Навіть якщо другий з подружжя не знав про укладення договору він вважатиметься зобов`язаною особою, якщо об`єктивно цей договір було укладено в інтересах сім`ї та одержане майно було використано в інтересах сім`ї. Такий підхід в першу чергу спрямований на забезпечення інтересів кредиторів. За таких обставин суди повинні досліджувати, чи отримані грошові кошти були витрачені в інтересах сім`ї, чи підтверджено це відповідними доказами, а також з`ясовувати, чи надавав інший з подружжя у письмовій формі згоду на укладення договору позики. Такий правовий висновок висловлений Верховним Судом у постановах: від 28 серпня 2019 року (справа № 638/20603/16) та від 08 квітня 2020 року (справа № 361/7130/15-ц). Виходячи з викладеного, борги подружжя можуть бути враховані судом при поділі майна, натомість позивач [PERSON] не просить врахувати суму боргу по кредиту при поділі майна подружжя, а просить стягнути грошові кошти в рахунок компенсації 1/2 частки боргових зобов`язань за договором, заборгованість за яким ще не погашена в повному обсязі, на його користь, а не на користь кредитора, що є безпідставним. Крім того, позивачем [PERSON] не доведено, що кошти, отримані за даним кредитним договором були витрачені в інтересах сім`ї [PERSON] та [PERSON] , зокрема згідно з п. 1.3 даного Договору, кредит надається строком погашення не пізніше 25.10.2032 на поліпшення якості окремого житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] (а.с. 26 - 33 т.1). Та сторонами не заперечується, що вказаний будинок ніколи не використовувався їхньою сім`єю, в ньому проживали батьки позивача, а даний будинок є спадщиною його матері, використання кредитних коштів на інші цілі, відмінні від вказаного в самому договорі, не доведено належними та допустимими доказами. Розмір боргу на час вирішення спору по суті позивачем також не доведено жодним належним доказом. Таким чином, суд вважає, що вимога позивача за первісним позовом [PERSON] про стягнення зі [PERSON] грошових коштів в сумі 63 344, 79 грн. в рахунок компенсації 1/2 частки боргових зобов`язань за договором про іпотечний кредит є безпідставною, а обставини використання отриманих за даним договором коштів в інтересах сім`ї сторін, що суперечить цільовому призначенню, вказаному в кредитному договорі, не доведеними, а тому така позовна вимога задоволенню не підлягає. Щодо зустрічних позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про визнання об`єктом права спільної сумісної власності подружжя не введеного в експлуатацію цегляного гаража, площею 0, 0035 кв.м., розташованого на земельній ділянці, кадастровий номер 0520680203:02:002:0307, яка розташована в [ADDRESS] , що належить [PERSON] , на який відсутні правовстановлюючі документи, та заявлених позовних вимог за позовом третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про визнання за [PERSON] права власності на вказаний гараж суд зазначає наступне. У постанові Верховного Суду від 15.04.2020 в справі № 307/3957/14-ц вказано, що: «самочинно збудоване нерухоме майно не є об`єктом права власності, а тому не може бути предметом поділу між подружжям (подібний висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 04.12.2013 № 6-130цс13). За змістом ч. 1 ст. 376 ЦК України, самочинним вважається будівництво житлового будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво; або відведена не для цієї мети; або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту; або з істотним порушенням будівельних норм і правил. Отже, відсутність дозволу на будівництво, проекту або порушення умов, передбачених у цих документах, тягне визнання такого будівництва самочинним відповідно до частини першої статті 376 ЦК України. Головним наслідком самочинного будівництва є те, що в особи, яка його здійснила, не виникає права власності на нього, як на об`єкт нерухомості (ч. 2 ст. 376 ЦК України)». Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 22.09.2021 у справі № 587/1186/18 та Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 04.04.2019 у справі № 750/4445/17. Враховуючи те, що за змістом статей 316, 317 ЦК України право власності - це право особи володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном на свій розсуд, але у межах, передбачених законом, здійснення особою самочинного будівництва відповідно до частини другої статті 376 ЦК України не породжує в неї права власності на таке майно, відтак виключає це майно із цивільного обороту. За таких обставин, спірний гараж, що побудований на земельній ділянці, яка на даний час належить [PERSON] , є самочинним будівництвом, що учасниками справи не заперечується та про що свідчить копія технічного паспорту на даний гараж, в якому міститься відповідна відмітка про те, що гараж, що розташований за адресою: [ADDRESS] , збудований самочинно (а.с. 241 - 246 т. 1), тому відсутні правові підстави для визнання такого майна об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, оскільки в силу ст. 61 СК України, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. За обставин здійснення будівництва гаража на земельній ділянці, яка на даний час належить позивачу, сторонами та третьою особою не доводилося відповідність здійсненого будівництва будівельним нормам і правилам та можливість прийняття його до експлуатації за вказаним призначенням, а також ухилення від таких дій позивача як власника забудованої земельної ділянки. Також суд вважає відсутніми підстави для задоволення позовної вимоги [PERSON] про визнання за ним права власності на вищевказаний самочинно збудований гараж за її безпідставністю та недоведеністю, з огляду на вищевказані обставини. Повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, установивши, що спірну земельну ділянку кадастровий номер 0520680200:05:001:0048, обладнання, встановлене на даній земельній ділянці, а також спірний автомобільбуло придбано [PERSON] та [PERSON] під час шлюбу та дане майно є спільною сумісною власністю подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, оскільки інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором, та зважаючи на презумпцію спільності майна, набутого за час шлюбу, яка [PERSON] спростована не була, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] про поділ майна слід задовольнити частково, визнавши за кожним з подружжя право власності на 1/2 частку придбаного в шлюбі майна,припинивши право спільної сумісної власності на дане майно, та стягнувши зі [PERSON] на користь [PERSON] 1/2 частку грошових коштів, отриманих нею після розірвання шлюбу на виконання договору № 452-4 від 17.05.2019 «Про купівлю-продаж електричної енергії за «зеленим» тарифом», тобто за період з 20 березня 2020 року по серпень 2020 року включно, що доведено наданими суду доказами. При цьому, оскільки в порядку поділу спільної сумісної власності на частки в спільному майні, право спільної сумісної власності на таке майно припиняється, таке майно підлягає поділу між всіма співвласниками, а не шляхом визначення частки лише одного співвласника. В задоволенні іншої частини позовних вимог [PERSON] слід відмовити. В задоволенні зустрічного позовоу [PERSON] до [PERSON] про визнання майна особистою приватною власністю, визнання майна об`єктом права спільної сумісної власності та в задоволенні заявлених позовних вимог за позовом третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки в частині зазначення покупцем [PERSON] , визнання [PERSON] покупцем за договором купівлі-продажу земельної ділянки, визнання права власності на майно, слід відмовити в повному обсязі, враховуючи вищевикладені обставини. Відповідно до рішення «Проніна проти України» № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року, п. 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Відповідно до положень ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, оскільки судом частково задоволено позовні вимоги позивача [PERSON] до [PERSON] , з відповідача [PERSON] на користь позивача[PERSON] слід стягнути документально підтверджені витрати зі сплати судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог, що складає 5 994, 68 грн. (1 996 637, 24 грн. (загальна вартість майна та грошових коштів в межах задоволених позовних вимог) ? 6 306 грн. (сплачена сума судового збору)/ 2 100 329,74 грн. (загальна вартість майна та грошових коштів за заявленими позовними вимогами) = 5 994, 68 грн.). З огляду на заяву представників сторін та третьої особи, надану суду до закінчення судових дебатів у справі та не відкликану до завершення розгляду справи, про надання доказів сплати судових витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, після завершення розгляду справи, суд не вирішує даним рішенням розподіл судових витрат на професійну правничу допомогуміж сторонами. З урахуванням вищевикладеного,

Outcome: partial