Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-17 00:00:00

28 серпня 2021 року (згідно з інформацією про відправку) представник позивача [PERSON] - адвокат Драпак Д.А., звернувся до Згурівського районного суду Київської області з вище вказаним позовом, в якому просить визнати недійсним Договір № 94474175000 від 12 травня 2018 року, укладений між [PERSON] та Акціонерним товариством «УКРСИББАНК» (код 09807750), правонаступником всіх прав та обов`язків якого за Договором факторингу № 142 від 25 червня 2019 року є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал», в силу недійсності Договору визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис вчинений нотаріусом, стягнути з відповідача понесені судові витрати. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 26 серпня 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Баршацьким І.В. на підставі звернення Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал», виданий виконавчий напис № 8443, згідно з яким запропоновано стягнути на користь позивача заборгованість, що виникла по Договору № 94474175000 від 12 травня 2018 року, укладений між [PERSON] та Акціонерним товариством «УКРСИББАНК» (код 09807750), правонаступником всіх прав та обов`язків якого за Договором факторингу № 142 від 25 червня 2019 року є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал», за період з 25.06.2019 року по 23.07.2020 року у розмірі 20083,68 грн. 16 вересня 2020 року постановою приватного виконавця Виконавчого округу міста Києва Лисенка С.О. на підставі заяви відповідача відкрито виконавче провадження за № 63062231. Після ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження стало відомо, що 12 травня 2018 року між Акціонерним товариством «УКРСИББАНК» та [PERSON] укладено кредитний договір № 94474175000, згідно якого позивач нібито отримав кредит на суму 19200,00 грн на придбання товару, а саме мобільного телефону Apple IPhone 8 64 Gb Grey, строком на 10 місяці. При підписанні Договору для підтвердження особи-позичальника банку було надано паспорт громадянина України серії [NUMBER] , виданий Згурівським РУ ГУ МВС України в Київській області 20 лютого 1996 року. Місцем проживання вказано адресу: [ADDRESS] . Однак станом на дату підписання Договору у позивача не могло бути на руках зазначеного паспорта з тих підстав, що вказаний документ було втрачено ним ще влітку 2016 року, а замість втраченого 02 вересня 2016 року Згурівським РС УДМС України в Київській області позивачу видано паспорт громадянина України серії [NUMBER] . Тобто позивач не підписував жодного кредитного договору та навіть не був обізнаний про факт отримання кредиту. Паспорт, пред`явлений співробітнику банку позичальником є підробленим. Окрім того, підпис позивача абсолютно відрізняється від підпису позичальника в Договорі. Відповідно Договір № 94474175000 від 12 травня 2018 року є недійсним. З урахуванням недійсності цього договору, виконавчий напис за № 8443 приватного нотаріуса Баршацького І.В., вчинений з грубими порушеннями порядку вчинення виконавчих написів нотаріусами, оскільки не можна встановити безспірність вимог відповідача до позивача. До позовної заяви доданий попередній розрахунок суми судових витрат по справі на загальну суму 6816,00 грн, з яких: 1816,00 грн - судовий збір, 5000,00 грн - витрати на професійну правничу допомогу адвоката, в якому представник позивача просить забезпечити стороні позивача додатковий п`ятиденний строк для надання доказів понесених судових витрат з моменту винесення рішення по справі. Ухвалою Згурівського районного суду Київської області від 07 вересня 2021 року відкрито провадження у справі та вирішено розгляд цивільної справи проводити за правилами загального позовного провадження, задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів, зокрема: належним чином завірені копії документів кредитної справи [PERSON] за Договором № 94474175000 від 12.05.2018 року та виконавчого провадження ВП № 63062231 від 16.09.2020 року. Відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» до суду відзив у відповідності до вимог ст. 178 ЦПК України не подав, хоча судом йому було роз`яснено право на подачу відзиву в ухвалі про відкриття провадження. Згідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Третя особа приватний виконавець Лисенко С.О. правом на подачу до суду пояснень щодо позову не скористався. 10 листопада 2021 року суд постановив ухвалу, якою закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду. В судовому засіданні позивач [PERSON] та представник позивача адвокат Драпак Д.А. позовну заяву підтримали в повному обсязі, просили її задовольнити. Позивач пояснив, що він у 2016 році, коли їхав з міста Києва, на автостанції загубив паспорт та оригінал довідки про присвоєння йому РНОКПП. Коли виявив втрату паспорта написав заяву та йому видали новий паспорт. Стверджує, що кредитів не брав. Натомість, невідома особа, скориставшись його втраченими документами, оформила кілька кредитів на його ім`я. У зв`язку з цим позивач написав дві заяви в поліції про вчинення кримінального правопорушення, проте поліція нікого не шукала. Представник позивача адвокат Драпак Д.А. в судовому засіданні додатково до викладених у позовній заяві обставин зазначив, що банк не перевірив чинність паспорта, коли проводив ідентифікацію та верифікацію клієнта. Не звернув увагу на те, що підпис, який міститься в Договорі та додатку до нього, паспорті споживчого кредиту не відповідає підпису позивача. Також зазначив, що з приводу оформлення кредитів на підставі втраченого паспорта позивач звертався до поліції. Представник відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» в судове засідання повторно не з`явився. Відповідач про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку, про причини неявки суду не повідомив. Положеннями ст. 280 ЦПК України передбачається, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд визнав можливим провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, враховуючи те, що відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання без поважних причин, відзиву до суду не подав та позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Третя особа приватний виконавець Лисенко С.О. в судове засідання не з"явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку, про причини неявки суду не повідомив. Оцінюючи добуті в судовому засіданні докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення повністю, виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивач [PERSON] влітку 2016 року втратив паспорт громадянина України серії [NUMBER] , виданий 20.02.1996 Згурівським РВ ГУ МВС України в Київській області, взамін якого йому 02.09.2016 Згурівським РС УДМС України в Київській області видано паспорт громадянина України серії [NUMBER] , що підтверджується інформацією, наданою Згурівським районним відділом Центрального міжрегіонального управління міграційної служби у м. Києві та Київській області ДМС України (а.с. 21, 22) та копією паспорта серії [NUMBER] (а.с. 17-19). Також, [PERSON] 07.09.2016 року видано взамін втраченої картку платника податків про присвоєння РНОКПП (а.с. 20). З копії паспорта серії [NUMBER] та інформації про зареєстроване місце проживання вбачається, що позивач з 09.04.1996 року і по цей час зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с. 17-19 - копія паспорта, а.с.33 - адресна довідка). 12 травня 2018 року невстановлена особа, скориставшись втраченим паспортом та оригіналом довідки про присвоєння РНОКПП позивача [PERSON] , уклала з Акціонерним товариством «УКРСИББАНК» Договір № 94474175000 про надання споживчого кредиту з можливістю відкриття карткового рахунку, відповідно до якого клієнт отримав споживчий кредит на суму 19200,00 грн на придбання товару, а саме мобільного телефону Apple IPhone 8 64 Gb Grey, строком на 10 місяців (а.с. 7-10 - копія Договору, а.с. 11 - копія додатку до Договору, а.с. 12-13 - копія паспорта споживчого кредиту). Для проходження ідентифікації та верифікації клієнта, невстановлена особа пред`явила працівнику банку паспорт серії [NUMBER] , виданий 20.02.1996 Згурівським РВ ГУ МВС України в Київській області на ім`я [PERSON] , [INFO] та оригінал довідки про присвоєння ідентифікаційного номера [PERSON] . Сторона позивача наголошує на тому, що підпис особи на Договорі, додатку до нього та в паспорті споживчого кредиту разюче відрізняється від зразка підпису позивача. Договір № 94474175000 з додатком та паспорт споживчого кредиту підписала невстановлена особа, яка скористалась втраченими позивачем документами. На спростування доводів сторони позивача відповідачем жодних доказів не надано. Позивач звертався до правоохоронних органів з приводу використання сторонньою особою для отримання кредитів документів, які були втрачені позивачем (а.с.23 - копія талону-повідомлення про прийняття і реєстрацію заяви (повідомлення) про кримінальне правопорушення). В силу ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Визнання правочину недійсним є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів. Стаття 203 ЦК України встановлює загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам (ч. 1); особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності (ч. 2); волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі (ч. 3); правочин має вчинятися у формі, встановленій законом (ч. 4); правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним (ч. 5); правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей (ч. 6). Згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Тобто вільного волевиявлення учасника правочину, яке відповідає його внутрішній волі є підставою для недійсності правочину. При цьому правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (ст. 204 ЦК України). Відповідно до ч. 2 та 3 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (стаття 638 ЦК України). За положеннями статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). У випадку встановлення відсутності волевиявлення особи на укладення спірного правочину, такий договір має бути визнаний недійсним. Аналогічної позиції дотримується Верховний Суд у своїй постанові від 11.06.2021 у справі № 761/26618/15-ц. З огляду на вище зазначене, суд вбачає за необхідне задовольнити позов в частині вимог про визнання недійсним Договір № 94474175000 від 12 травня 2018 року, укладеного між [PERSON] та Акціонерним товариством «УКРСИББАНК», оскільки в судовому засіданні доведено, що спірний кредитний договір укладено (підписано) іншою невстановленою особою, яка скористалася втраченими документами позивача, тобто вільного волевиявлення позивача на укладення цього договору не було. 26 серпня 2020 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Баршацький І.В. вчинив виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 8443, про стягнення з [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , який зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , паспорт [NUMBER] , виданий Згурівським РВ ГУ МВС України в Київській області 20.02.1996, який є боржником за Договором № 94474175000 від 12 травня 2018 року, укладений ним з Акціонерним товариством «УКРСИББАНК», правонаступником всіх прав та обов`язків якого за Договором факторингу № 142 від 25 червня 2019 року є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал», заборгованість за Договором № 94474175000 від 12 травня 2018 року за період з 25.06.2019 року по 23.07.2020 року у розмірі 20083,68 грн, з яких: 19200,00 грн - прострочена заборгованість за сумою кредиту, 883,68 грн - прострочена заборгованість за несплаченими відсотками. За вчинення виконавчого напису нотаріусом стягнуто плату із стягувача в розмір 800,00 грн. яка підлягає стягненню з боржника на користь стягувача (а.с. 14 - копія виконавчого напису). На підставі заяви представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал», приватним виконавцем Виконавчого округу м. Києва Лисенком С.О. відкрите виконавче провадження № 63062231 (далі - ВП № 63062231) про примусове виконання виконавчого напису № 8443 від 26.08.2020 року (а.с. 15 - копія постанови про відкриття виконавчого провадження). З огляду на те, що Договір № 94474175000 від 12 травня 2018 року, укладений між [PERSON] та Акціонерним товариством «УКРСИББАНК», з урахуванням викладених вище підстав, підлягає визнанню недійсним, то вимога про визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчого напису нотаріуса, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Баршацьким І.В. від 26.08.2020 за № 8443, як похідна від вимоги про визнання недійсним договору, підлягає до задоволення, оскільки в силу норми ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. Окрім того, з матеріалів справи вбачається, що виконавчий напис вчинений з порушенням норм Закону України «Про нотаріат». Так, відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з частиною першою статті 39 Закону України «Про нотаріат» (далі - Закон), порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом та іншими актами законодавства України. Відповідно до статті 87 Закону для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону визначено умови вчинення виконавчих написів, відповідно до якої нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. У правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 05.07.2017 у справі N 754/9711/14-ц зазначено, що з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України "Про нотаріат", захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Відповідно до п. 2.1 глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок), для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. Згідно з п. 3.1. Порядку нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Підпунктом 3.2 п. 3 глави 16 розділу ІІ Порядку визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів (далі - Перелік), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку (підпункт 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Відповідно до пункту 1 Переліку (в редакції на момент вчинення виконавчого напису) «Нотаріально посвідчені договори, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно», для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Судом встановлено, що відповідачем Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» нотаріусу для вчинення виконавчого напису не надані первинні документи на підтвердження безспірності заборгованості, що свідчить про недотримання умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Крім того, суд звертає увагу на те, що кредитний договір нотаріально не посвідчений. Вказані обставини підтверджені копіями документів, на підставі яких було вчинено виконавчий напис. Порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню (постанова Верховного Суду від 23.06.2020 у справі N 645/1979/15-ц). Враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне позов [PERSON] задовольнити та визнати недійсним Договір № 94474175000 від 12 травня 2018 року, укладений між [PERSON] та Акціонерним товариством «УКРСИББАНК». В силу недійсності Договору № 94474175000 від 12 травня 2018 року, визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис вчинений Баршацьким І.В., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу від 26 серпня 2020 року за реєстровим № 8443, щодо звернення стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал», загальна сума якого складає 20883 (двадцять тисяч вісімсот вісімдесят три) гривні 68 копійок. В частині розподілу судових витрат, суд приходить до наступного. Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. У позовній заяві представник позивача просив стягнути судові витрати з відповідача у відповідності до попереднього розрахунку судових витрат. При цьому, у попередньому розрахунку суми судових витрат, який додано до позовної заяви, представник позивача просив надати додатковий п`ятиденний строк для подання належних доказів понесення витрат, після ухвалення рішення суду. Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. З огляду на вищезазначене, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача сплачений судовий збір в розмірі 1816 (одна тисяча вісімсот шістнадцять) гривень 00 копійок, згідно квитанцій про сплату № 95110, № 95121 (а.с. 26, 27). Щодо інших судових витрат, то суд не вирішує питання про їх стягнення в межах даного рішення суду, з огляду на клопотання представника позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved