Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-17 00:00:00

30.09.2021 року позивач звернувся в суд з даним позовом, позовні вимоги обґрунтовує тим, що з 2013 року перебуває у шлюбі з відповідачем, за час спільного життя у них народився син, [PERSON] , [INFO] . Подружнє життя з відповідачем у неї не склалося, причиною цього стали різні погляди на шлюб та сім`ю, не вдається визначити обов`язки спільного життя та різне бачення виховання дитини. У зв`язку з такими значними протиріччями між сторонами постійно виникають сварки, які призводять до душевних страждань між ними, свідками постійних конфліктів і сварок є малолітня дитина. Протягом тривалого часу, близько 1 року, сторони не ведуть спільного господарства та не мають жодних відносин як подружжя. З даного періоду сторони намагалися налагодити сімейне життя та відновити шлюбні відносини, однак спроби були марними. Збереження шлюбу є неможливим, оскільки такий розпався остаточно та в подальшому немає сенсу підтримувати сімейні відносини. Сторони, будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце судового засідання, в судове засідання не з`явилися, не повідомили причини неявки та не подали заяви про відкладення розгляду справи, відповідач не подав відзив на позов та заперечення проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження. Відтак, беручи до уваги ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод Ради Європи від 4 листопада 1950 року, що набрала чинності для України 11.09.1997 року, яка передбачає право кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, також беручи до уваги те, що відповідач обґрунтованих клопотань про відкладення судового засідання, суду не надав, в силу положень п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України, суд вважає за доцільне продовжити судовий розгляд за відсутності відповідача. Зважаючи на відсутність згоди позивача, у відповідності із ст. 280 ЦПК України, суд вважає за доцільне не проводити судового розгляду при заочному розгляді справи. Так як всі учасники справи не явилися в судове засідання, фіксування судового засідання технічними засобами відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, не здійснюється. Повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, які підтверджені дослідженими в судовому засіданні доказами в їх сукупності, відповідно до норм матеріального права та з дотриманням норм процесуального права суд вважає, що позов слід задовольнити повністю з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони 17.07.2013 року зареєстрували шлюб у Міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції, актовий запис № 1348, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим повторно 31.01.2014 року. За час перебування у шлюбі у сторін народився син: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] . Судом встановлено, що шлюбні відносини між сторонами фактично припинилися, вони спільно не проживають та не ведуть спільне господарство, втрачені всі фізичні та духовні зв`язки. Дані обставини унеможливлюють перебування позивача та відповідача у шлюбі, а подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам. Статтею 24 СК України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Також з відповідача у відповідності зі ст.141 ЦПК України, слід стягнути в користь позивача 908,00 грн. понесених нею судових витрат зі сплати судового збору.

Outcome: approved