Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-17 00:00:00

Представник позивача [PERSON]., який діє в інтересах [PERSON] 14.05.2021 року звернувся до суду з позовом до [PERSON] , третя особа: Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ПЗУ Україна» про відшкодування шкоди, яким просить стягнути з [PERSON] на користь позивача матеріальний збиток у сумі 106427,07 грн., упущену вигоду у сумі 198843,82 грн., моральну шкоду у сумі 20000,00 грн., витрати на правничу допомогу у сумі 10500,00 грн. та сплачений судовий збір у сумі 3252,71 грн. Позов обґрунтовано тим, що 01.10.2020 року у м. Києві сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Форд», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , цивільно-правова відповідальність якого застрахована в ПрАТ СК «ПЗУ Україна» полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АО6674189, та автомобіля «Фольксваген», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . В результаті ДТП автомобіль «Фольксваген», д.н.з. [NUMBER] , отримав механічні пошкодження. Постановою Святошинського районного суду м. Києва від 25.11.2020 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Позивач звернувся до ПрАТ СК «ПЗУ Україна» з заявою про виплату страхового відшкодування. 31.03.2021 року ПрАТ СК «ПЗУ Україна» було сплачено на рахунок ТОВ «Вокс Юніон», яке здійснювало ремонт пошкодженого в результаті ДТП автомобіля «Фольксваген», д.н.з. [NUMBER] страхове відшкодування у розмірі 83264,13 грн. Зазначив, що відповідно до акту виконаних робіт № 000007070 від 28.12.2020 року, № 000005297 від 18.01.2021 року, № 000007610 від 18.01.2021 року, № 000008711 від 04.02.2021 року, рахунку № 000010948 від 31.03.2021 року, вартість матеріального збитку, що завдана власнику транспортного засобу автомобіля «Фольксваген», д.н.з. [NUMBER] становить 189691,27 грн. Таким чином, позивач просить стягнути з відповідача 106427,07 грн. різницю між вартістю відновлювального ремонту та виплаченим страховим відшкодуванням. Крім того, зазначив, що в результаті пошкодження автомобіля йому було завдано моральної шкоди, яку він оцінює в сумі 20000,00 грн. а також упущену вигоду, у зв`язку із пошкодженням автомобіля та його тривалим ремонтом, яку він оцінює у розмірі 198843,82 грн. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 08.07.2021 року було відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити посилаючись на обставини викладені у позові. Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти позовних вимоги, просив відмовити в задоволенні позову, посилаючись на обставини викладені у поданому до суду відзиві. Представник ПрАТ СК «ПЗУ Україна» в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Суд, вислухавши представника позивача, представника відповідача, дослідивши подані документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 01.10.2020 року у м. Києві на Брест Литовському шосе (13 км) сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Форд», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] та автомобіля «Фольксваген», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . В результаті ДТП автомобіль «Фольксваген», д.н.з. [NUMBER] , отримав механічні пошкодження. Постановою Святошинського районного суду м. Києва від 25.11.2020 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП (а.с. 11). На момент ДТП цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована в ПрАТ СК «ПЗУ Україна» полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АО6674189, з лімітом відповідальності 130000,00 грн., франшизою - 0,00 грн. ( а.с. 59). Позивач звернувся до ПрАТ СК «ПЗУ Україна» з заявою про виплату страхового відшкодування. 31.03.2021 року ПрАТ СК «ПЗУ Україна» було сплачено на рахунок ТОВ «Вокс Юніон», яке здійснювало ремонт пошкодженого в результаті ДТП автомобіля «Фольксваген», д.н.з. [NUMBER] страхове відшкодування у розмірі 83264,13 грн. Як зазначає позивач, відповідно до акту виконаних робіт № 000007070 від 28.12.2020 року, № 000005297 від 18.01.2021 року, № 000007610 від 18.01.2021 року, № 000008711 від 04.02.2021 року, рахунку № 000010948 від 31.03.2021 року, ним було сплачено за ремонт пошкодженого в результаті ДТП автомобіля «Фольксваген», д.н.з. [NUMBER] грошові кошти в сумі 189691,27 грн. на рахунок ТОВ «Вокс Юніон» (а.с. 13-20). Відповідно до частин першої та другої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. За змістом ст. 1187, 1188 ЦК України, в їх системному зв`язку, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, зокрема транспортним засобом, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, а шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, зокрема, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Згідно зі статтею 1192 ЦК України, з урахуванням обставин справи, суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок. Зокрема, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. До сфери обов`язкового страхування належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-IV (далі Закон № 1961-IV). Згідно зі ст. 6 Закону №1961-IV, страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. За змістом ст.ст. 9, 22-28, 35 Закону №1961-IV, настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. При цьому, в Законі №1961-IV визначено порядок розрахунку шкоди, пов`язаної з пошкодженням транспортного засобу. Так, відповідно до статті 29 цього Закону, у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Такий розрахунок здійснюється згідно з Методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року №142/5/2092 (далі - Методика). Згідно зі ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана оплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Тобто з метою захисту інтересів потерпілого на страхувальника (зокрема, винуватця ДТП) покладається додаткова (субсидіарна) відповідальність. Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Саме такий правовий висновок навів Верховний Суд України у своїй постанові від 04.07.2018 у справі №755/18006/15-ц. Судом встановлено, що вартість матеріального збитку завданого власнику транспортного засобу «Фольксваген», д.н.з [NUMBER] становить 189691,27 грн. Із полісу страхування цивільно-правової відповідальності відповідача [PERSON] (винуватця ДТП) вбачається, що ліміт відповідальності за шкоду заподіяну майну становить 130000,00 грн, франшиза 0,00 грн. Таким чином, вбачається, що ПрАТ СК «ПЗУ Україна» не в повній мірі виплатило страхове відшкодування. Крім того, надані позивачем акти виконаних робіт № 000007070 від 28.12.2020 року, № 000005297 від 18.01.2021 року, № 000007610 від 18.01.2021 року, № 000008711 від 04.02.2021 року, рахунку № 000010948 від 31.03.2021 року, є лише доказом для підтвердження обставин виконання ТОВ «Вокс Юніон» робіт і наявності підстав для оплати їх оплати [PERSON] , доказів на про що позивачем надано не було. Отже, в даному випадку, судом не встановлено підстав для виникнення обов`язку винуватця ДТП з виплати страхового відшкодування, тому немає підстав для стягнення з відповідача різниці між фактичним розміром завданої шкоди та сумою страхового відшкодування. За таких обставин, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача різниці між розміром фактичної шкоди та розміром виплаченого страхового відшкодування у розмірі 106427,07 грн. слід відмовити. Що стосується заявленої позивачем вимоги про стягнення моральної шкоди, судом встановлено наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка завдала, за наявності її вини. За змістом ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Моральна шкода відшкодовується незалежно від матеріальної шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. А згідно з ч. 3 цієї статті розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також із врахуванням інших обставин, які мають істотне значення. Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушення нормальних життєвих зв`язків, порушення стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Позивачем не надано доказів на підтвердження вимог про те, що діями відповідача, йому було завдано моральну шкоду, яка спричинила моральні страждання, що виникли в зв`язку з ушкодженням автомобіля внаслідок ДТП, у зв`язку з чим суд вважає вимоги в цій частині необґрунтованими і такими, що задоволенню не підлягають. Стосовно вимоги позивача щодо стягнення з відповідача упущеної вигоди, слід зазначити наступне. Пунктом 8 ст. 16 ЦК України передбачено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. У відповідності до ч. 2 ст. 22 ЦК України, збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил ст. 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування. Відповідно до ст. 22 ЦК України у вигляді упущеної вигоди відшкодовуються тільки ті збитки, які б могли бути реально отримані при належному виконанні зобов`язання. Таким чином, у вигляді упущеної вигоди відшкодовуються тільки ті збитки у розмірі доходів, які б могли бути реально отримані. Пред`явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на позивача обов`язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані. Позивач повинен довести також, що він міг і повинен був отримати визначені доходи, і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток. Вказаної правової позиції дотримувався також Верховний Суд України в постанові від 18 травня 2016 року у справі № 6-237цс16. Неодержаний дохід (упущена вигода) - це рахункова величина втрат очікуваного приросту в майні, що базується на доказах, які підтверджують реальну можливість отримання певних грошових сум. Судом установлено, що при обрахуванні розміру збитків, позивач виходив із свого права на отримання відшкодування шкоди, у вигляді недоотриманого прибутку від підприємницької діяльності. Зміст позовних вимог та встановлені судом обставини справи, дають підстави для висновку, що позивач при розрахунку розміру заподіяної шкоди, виходив із вірогідності таких збитків, які ймовірно могли бути йому завдані діями відповідача, які він вважає неправомірними. Водночас, доказів реальної можливості отримувати вказаний дохід позивачем не надано, що вказує на наявність лише теоретичного обґрунтування можливості отримання доходу та не може бути підставою для його стягнення. За таких підстав в задоволенні позову слід відмовити у повному обсязі. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому судовий збір та витрати на правову допомогу слід покласти на позивача.

Outcome: dismissed