Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-11 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з цим позовом, посилаючись на те, що має неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] . Рішенням Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 04 липня 2006 року з відповідача стягнуто аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] на її користь у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходів), але не менше, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму на дитину, до її повноліття, починаючи стягнення з 06 червня 2006 року. Батько дитини - [PERSON] аліменти не сплачує, матеріальної допомоги не надає, батьківських обов`язків не виконує, не бере педагогічної, матеріальної, грошової, посильної трудової або будь-якої іншої участі у вихованні дитини. Всі питання щодо виховання дитини вирішуються нею самостійно без участі та підтримки з боку відповідача. Дитина знаходиться на повному її утриманні, для дитини прикладає всі свої зусилля та можливості, створені всі необхідні умови для здорового та всебічного розвитку. Відповідач жодним чином не піклується про доньку, не проявляє зацікавленості в її подальшій долі, не цікавиться її успіхами, не піклується про фізичний та духовний розвиток дитини. Таким чином, відповідач самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків. Виконавчим комітетом Вільногірської міської ради Дніпропетровської області надано рішення №231/0/7-21 від 21 липня 2021 року «Про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , відносно неповнолітньої доньки [PERSON] ». Тому просить позбавити відповідача батьківських прав відносно неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , стягнути судові витрати на її користь у розмірі 908 грн. Відповідач згідно заяви просить слухати справу без його участі, позовні вимоги визнає. Третя особа - виконавчий комітет Вільногірської міської ради Дніпропетровської області у судове засідання не з`явився, про день слухання справи сповіщений. Дослідивши та вивчивши матеріали справи, суд встановив, що [PERSON] є батьком [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 05 березня 2010 року відділом реєстрації актів цивільного стану Вільногірського міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис №36. Відповідач самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків, про що виконавчим комітетом Вільногірської міської ради надано рішення №231/0/7-21 від 21 липня 2021 року «Про доцільність позбавлення батьківських прав». Дитина знаходиться на вихованні та утриманні позивачки; [PERSON] не приймає участі у вихованні своєї доньки, не відвідує її. Відповідач всупереч вимогам ст.150 СК України не виявляє бажання щодо виховання та утримання своєї дитини та не виконує обов`язків по піклуванню нею. Ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини має місце, коли батьки не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування; не спілкуються з дітьми в обсязі, необхідному для їх нормального усвідомлення; не надають дітям доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню ними загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до їх внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини та свідоме нехтування відповідачем [PERSON] своїми обов`язками. Згідно ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно зі ст.27 Конвенції про права дитини, батьки або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч.2 ст.51 Конституції України та ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст.9 Конвенції про права дитини дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Як убачається з постанови Верховного Суду у справі №686/25863/19 від 08 лютого 2021 року позбавлення батьківських прав є крайнім заходом; допускається тоді, коли змінити поведінку батька у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батька. Суд, у відповідності до ст.164 СК України, ураховуючи норми чинного законодавства України, те, що [PERSON] , позовні вимоги визнав, свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками; поведінка відповідача, як батька відносно своєї доньки, дає суду підстави вважати про неспроможність виконувати батьківські обов`язки та свідчить про ризик неналежного виховання дитини; відповідачем [PERSON] не надано суду підтвердження щодо його тяжкого матеріального становища, що свідчило б про існування об`єктивних перешкод для реалізації відповідачем своїх батьківських обов`язків, що спричинило неналежне піклування про дитину, тому суд дійшов висновку про необхідність позбавлення відповідача батьківських прав. Задоволення позову, у відповідності до ст.141 ЦПК України, покладає на відповідача обов`язок по сплаті судових витрат.

Outcome: approved