Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-03 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із позовною заявою до [PERSON] в якій просить: встановити факт її проживання зі спадкодавцем [PERSON] з жовтня 2011 року по 12 грудня 2016 року у квартирі [ADDRESS] - на час відкриття спадщини; визнати право власності на 2/6 частки квартири [ADDRESS] за [PERSON] у порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , померлої [INFO] . В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що [INFO] померла її мати. Після її смерті відкрилась спадщина, до складу якої увійшли 2/6 частки квартири [ADDRESS] та кв. [ADDRESS] . [PERSON] за життя склала заповіт лише щодо частини спадкового майна, а саме: кв. [ADDRESS] , яку вона заповіла племіннику. Щодо іншого майна заповіт був відсутній. Спадкоємцями першої черги після смерті [PERSON] є доньки померлої: [PERSON] та [PERSON] . [PERSON] в позові стверджує, що спадщину після смерті матері прийняла лише вона фактом проживання на момент смерті зі спадкодавцем, а [PERSON] спадщину не прийняла. Отримати свідоцтво про право на спадщину у встановленому законом порядку [PERSON] не може через відсутність доказів прийняття спадщини. 06.10.2021 року, ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя, у даній справі відкрито провадження та вирішено справу розглянути за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого судового засідання. Учасникам справи встановлено строки для подання заяв по суті справи. Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 18.11.2021 року, закрито підготовче провадження у справі, призначено розгляд справи по суті. 09.12.2021 року на адресу суду від відповідача, [PERSON] , засобами поштового зв`язку надійшла заява про визнання позову, в якій вона повідомила, що визнає вимоги [PERSON] в повному обсязі та підтверджує факт того, що [PERSON] проживала разом з [PERSON] з жовтня 2011 року по 12 грудня 2016 року і доглядала за нею за адресою: [ADDRESS] . Проти задоволення позовних вимог не заперечувала та просила суд розглянути справу за її відсутності. В судове засідання представник позивача не з`явився, однак подав суду заяву про розгляд справи без його участі та участі позивача [PERSON] . Заявлені позовні вимоги підтримує, просить суд їх задовольнити у повному обсязі. Відповідач, будучи повідомленою своєчасно і належним чином про день, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явилась, надала заяву про визнання позову та про розгляд справи за її відсутності. Відповідно до ч. 1 ст. 206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. За нормами ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Таким чином, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] , виданого 07.10.1998 року ВАТ «Укрграфіт» кв. [ADDRESS] на праві власності належала: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] - по 1/6 частці кожному. Згідно свідоцтва про одруження серія [NUMBER] , від 22.08.1970 року [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі з 22.08.1970 року. Позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] є доньками [PERSON] та [PERSON] , а між собою рідними сестрами. Це підтверджується свідоцтвом про народження [PERSON] , серія [NUMBER] від 17.06.1977 року, яка внаслідок укладення шлюбу змінила прізвище на [PERSON] , а при укладенні повторного шлюбу на [PERSON] . Про зміну прізвища свідчать: свідоцтво про одруження серія [NUMBER] від 27.04.2002 року, свідоцтво про розірвання шлюбу серія [NUMBER] від 04.05.2006 року, свідоцтво про шлюб серія [NUMBER] від 15.07.2017 року. Споріднення [PERSON] з батьками підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] від 28.07.1971 року, та свідоцтвом про укладення шлюбу серія [NUMBER] від 26.01.1990 року, внаслідок якого прізвище [PERSON] було змінено на [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про смерть серія [NUMBER] , виданого Запорізьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Запорізькій області, [INFO] помер [PERSON] . Після його смерті відкрилась спадщина на 1/6 частку квартири [ADDRESS] . За твердженнями позивача, які не спростовані матеріалами справи, її батьки проживали разом (в т.ч. і на момент смерті [PERSON] ) за адресою: [ADDRESS] . Згідно пояснень позивача, які не заперечував відповідач визнанням позову, спадкування після смерті [PERSON] відбулось за законом. Спадщину після [PERSON] прийняла його дружина, [PERSON] , фактом проживання на момент відкриття спадщини зі спадкодавцем. Суду не надано доказів прийняття спадщини іншими спадкоємцями. Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов`язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (статті 1296, 1297 ЦК України) та не здійснив його державної реєстрації (ст. 1299 ЦК України). [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серія [NUMBER] , виданого 13.12.2016 року Запорізьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області. Після її смерті відкрилась спадщина, до складу якої увійшли 2/6 частки кв. [ADDRESS] та кв. [ADDRESS] . З листа №72/01-16 від 08.09.2021 року приватного нотаріуса Лейко С.А. Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області «щодо роз`яснень з питання оформлення спадкових прав» вбачається, що місце проживання [PERSON] на день смерті було зареєстроване за адресою: [ADDRESS] . В цьому листі також повідомлено про видання свідоцтва про право на спадщину від 21.06.2017 року за р. №635 [PERSON] , приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу. Отже, це узгоджується з пояснення позивача щодо складання [PERSON] заповіту лише щодо частини спадкового майна, а саме: кв. [ADDRESS] , яку вона заповіла племіннику. Інша частина майна не охоплена заповітом. В матеріалах справи не міститься доказів прийняття спадщини [PERSON] після смерті [PERSON] , що не заперечується і відповідачем. У статті 1216 ЦК України закріплено, що спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов`язків, що зазначені у статті 1219 ЦК України (статті 1218, 1231 ЦК України ). Згідно з частиною другою статті 1220 ЦК України, часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою. За змістом норми статті 1268 ЦК України, порядок прийняття спадщини встановлюється залежно від того чи проживав постійно спадкоємець разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно з п. 3.21 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року №296/5, спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 Цивільного кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ст. 1221 ЦК України, місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Згідно згаданого вище листа №72/01-16 від 08.09.2021 року останнім місцем проживання спадкодавця [PERSON] є: [ADDRESS] . Згідно пояснень позивача, які підтвердила і відповідач, [PERSON] була людиною похилого віку, мала захворювання, а тому потребувала сторонньої допомоги. За два роки і сім місяців до смерті у матері позивача стався інсульт, а тому вона доглядала та допомагала їй. Отже, фактом проживання разом з [PERSON] з жовтня 2011 року по 12 грудня 2016 року [PERSON] прийняла спадщину. Через відсутність у позивача офіційної реєстрації місця проживання за адресою: [ADDRESS] , нотаріус не визнає факт проживання позивача разом з спадкодавцем на момент смерті останньої, а тому позивач потребує судового захисту своїх спадкових прав. Місцем проживання фізичної особи згідно з частиною першою статті 29 ЦК України є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Згідно до ч. 6 ст. 29 ЦК України фізична особа може мати кілька місць проживання. Статтями 2, 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» (редакції на момент виникнення і існування правовідносин) передбачено, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Місцем проживання є адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік. Місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини. Таким чином, відсутність реєстрації місця проживання позивача за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що вона не проживала зі спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації згідно зі статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» (в редакції станом на момент виникнення і існування правовідносин) не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені частиною третьою статті 1268 ЦК України, підтверджуються іншими доказами, які були надані позивачем, та оцінені судом. Відповідно до ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відповідно до ч. 3 ст. 1296 ЦК України, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. В ч. 1 ст. 1298 ЦК України передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до статті 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Зі свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] від 07.10.1998 року зазначено, що загальна площа приватизованої квартири складає 69,84 кв.м, в тому числі житлова площа 45,35 кв.м. В технічному паспорті на квартиру [ADDRESS] зазначено, що загальна площа квартири становить 70,43 кв.м. Отже, існує розбіжність в загальній площі квартири, яка зазначена у свідоцтві про право власності та технічному паспорті - документі, який відображає реальні технічні характеристики квартири. Така розбіжність виникла через реєстрацію 11.04.2007 року поточних змін. Отже, існує спір про право, який потребує судового захисту. Відповідно до ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Зазначені обставини визнаються учасниками справи і підтверджуються наданими позивачем доказами, внаслідок чого у суду не виникає обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин та добровільності їх визнання, а тому на підставі ч. 1 ст. 82 ЦПК України суд вважає їх доведеними. Таким чином заявлені позовні вимоги підлягають до задоволення в повному обсязі. Оскільки позивач не вимагав відшкодування судових витрат, понесених по сплаті судового збору, виходячи з принципу диспозитивності цивільного судочинства, питання щодо повернення судових витрат судом не вирішувалося.

Outcome: approved