Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про визнання відповідачів такими, що втратили право користування за адресою: [ADDRESS] . В позові вказав, що він є власником будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. Відповідачі, які є його членами родини в спірному будинку не проживають понад 15 років у зв`язку з виїздом на постійне місце проживання до Російської Федерації. Перебування відповідачів на реєстраційному обліку в належному позивачу житлі створює перешкоди у здійсненні ним права власності, спричиняє збитки через необхідність сплати житлово-комунальних послуг виходячи із кількості зареєстрованих осіб, тому він просить про усунення цих перешкод шляхом позбавлення відповідачів права користування будинком. Ухвалою судді від 05 листопада 2021 року позовну заяву прийнято до розгляду, постановлено розглядати справу у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Позивач в судове засідання не з`явився, надавши письмове звернення, яке містить прохання про задоволення позову, розгляд справи без його участі, а також згоду на ухвалення рішення при заочному розгляді справи. В судове засідання 15.12.2021 року відповідачі не з`явилися, розгляд справи у відповідності до норми ст. 223 ЦПК України відкладено для повторного виклику відповідачів на 14.01.2022 року. Відповідачі належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, повторно до суду не з`явилася з невідомих причин. У визначений судом строк відповідно до ст.ст. 191, 278 ЦПК України, відзив на позов не подали. У відповідності до ст.ст. 211, 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті на підставі наявних в матеріалах справи доказів. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. З`ясувавши обставини справи і перевіривши їх доказами, суд знаходить позов таким, що підлягає задоволенню, виходячи з наступних міркувань. Судом встановлено, що позивачу [PERSON] на праві власності належить будинок, розташований за адресою [ADDRESS] , що підтверджується копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.10-11). На момент звернення до суду відповідачі зареєстровані в означеному будинку (а.с. 24, 28, 32, 33, 34). Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд, а в силу ст. 383 ЦК власник жилого будинку має право використовувати помешкання, зокрема, для власного проживання, проживання інших осіб. До видів речових прав на чуже майно в силу ст. 395 ЦК України відноситься, зокрема, право користування, а в силу ст. 401 ЦК право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Згідно зі ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно із ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Вирішуючи вимоги позову про позбавлення відповідача права користування належним позивачу житлом на користь позивача, суд виходить з того, що існування цього права може бути зумовлене його реалізацією, тобто постійним проживанням в житлі. Судом встановлено, що відповідачі більше п`ятнадцяти років не проживають в будинку, своїх речей не мають. Перебування відповідачів на обліку створює для позивача перешкоди у здійсненні повною мірою права власності, яке з урахуванням встановлених обставин та наведених норм закону підлягає захисту. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» підставою для знаття з реєстрації є, зокрема, остаточне рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням або про виселення. У зв`язку з викладеним право позивача, як вже зазначено, підлягає захисту в обраний ним спосіб. Хоча цивільним процесуальним законодавством і встановлено обов`язок суду розподілити судові витрати під час ухвалення рішення, проте позивач не заявив вимог щодо стягнення з відповідачів судового збору, суддя приходить до висновку, що позивач бажає самостійно нести ці видатки, тому не вбачає підстав для обмеження особи в розпорядженні належним йому правом на власний розсуд.

Outcome: approved