Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-09 00:00:00

І. ПРОЦЕДУРА 08.08.2017 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , треті особи: приватний нотаріус ОМНО Федорченко Т.М., Одеська міська рада (т.1 а.с.5-9), в якому просила: Визнати недійсним заповіт, складений від імені [PERSON] 12.06.2013 року, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Федорченко Т.М., р/н 2360. Визнати за нею право власності на: -частину домоволодіння [ADDRESS] у складі приміщень, позначених на технічному паспорті будинку від 22.06.2006 року.: 2-1 - коридору площею 3,9 кв. м; 2-2 - санвузлу площею 3,3 кв. м; 2-3 - кухні площею 6,2 кв. м; 2-4 - жилої кімнати площею 5,8 кв. м; 2-6 - жилої кімнати площею 23,7 кв. м., 3-2 - кухні площею 10,3 кв. м; 3-3 - санвузлу площею 6 кв. м; 3-4 - жилої кімнати площею 13,1 кв. м. -на Ѕ частину земельної ділянки площею 1,44 га на території Таїровської селищної ради ділянка № 30 поле № 1 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Визначити наступний порядок користування земельною ділянкою [ADDRESS] між [PERSON] та [PERSON] : -у користування [PERSON] виділити земельну ділянку, межі якої описуються наступним чином: від переднього лівого кута ділянки вздовж передньої межи до кінця фасадної стіни будівлі літ. «А2»; поворот ліворуч; вздовж правої стіни будівлі літ. «А2»; прямо вздовж стіни будинку літ «А» до перетину із стіною між приміщеннями 1-3 та 2-5, ліворуч, вздовж стіни між приміщеннями 1-3 та 2-5 до перетину із стіною між приміщеннями 1-3 та 3-4, праворуч вздовж стіни між приміщеннями 1-3 та 3-4 та правої стіни прибудови літ. «а3», праворуч на 2, 3 м в продовження задньої стіни прибудови літ. «а3», ліворуч по прямій лінії паралельно лівій межі ділянки до перетину з задньою межею, ліворуч вздовж задньої межи до перетину з лівою межею, ліворуч вздовж лівої межи до перетину з передньою межею; -у користування [PERSON] виділити земельну ділянку межі, якої описуються наступним чином: від переднього правого кута ділянки вздовж передньої межи до переднього лівого кута будівлі літ. «А2»; праворуч вздовж правої стіни будівлі літ. «А2»; прямо вздовж стіни будинку літ «А» до перетину із стіною між приміщеннями 1-3 та 2-5, ліворуч вздовж стіни між приміщеннями 1-3 та 2-5 до перетину із стіною між приміщеннями 1-3 та 3-4, вздовж правої стіни прибудови літ. «а3», праворуч на 2,3 м в продовження задньої стіни прибудови літ. «а3», ліворуч по прямій лінії паралельно лівій межі ділянки до перетину з задньою межею, праворуч вздовж задньої межи до перетину з правою межею, праворуч вздовж лівої межи до перетину з передньою межею. Ухвалою суду від 14.08.2017 року відкрито провадження у справі. 22.01.2018 року представник відповідача [PERSON] адвокат Крайнюков М.М. надав відзив на позов. Ухвалою від 03.07.2018 року у справі призначено судову будівельно-технічну експертизу. Проведення експертизи доручено судовим експертам ТОВ «ОФ «ІнЮг-Експертиза». На час проведення експертизи провадження у справі зупинено. Постановою апеляційного суду Одеської області від 30.10.2018 року апеляційну скаргу [PERSON] на ухвалу суду від 03.07.2018 року про призначення експертизи відхилено, зазначену ухвалу залишено без змін. 04.02.2019 року з ТОВ ОФ "ІНЮГ-ЕКСПЕРТИЗА" повернуто матеріали справи з Повідомленням № 599 про неможливість проведення судової будівельно-технічної експертизи від 01.02.2019 року. Ухвалою від 05.02.2019 року провадження у справі поновлено. Ухвалою суду від 16.05.2019 року після усунення недоліків, зазначених у повідомлені експерта, справу направлено до експертної установи для проведення експертизи. 03.02.2020 року з ТОВ ОФ "Інюг-Експертиза" повернуто матеріали справи з висновком № 612 судової будівельно-технічної, земельно-технічної та оціночно-технічної експертизи від 21.03.2020 року. Ухвалою від 17.02.2020 року поновлено провадження у справі. 28.09.2020 року представником позивача адвокатом Досковським В.Г. надано до суду висновок додаткової судової будівельно-технічної, земельно-технічної та оціночно-технічної експертизи № 626 від 24.09.2020 року, нотаріально посвідчені заяви [PERSON] , [PERSON] , свідоцтва про смерть [PERSON] 27.10.2020 року представником позивача адвокатом Досковським В.Г. було подано до суду уточнену позовну заяву, відповідно до якої [PERSON] просить суд: - Визнати недійсним заповіт, складений від імені [PERSON] 12.06.2013 року, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Федорченко Т.М., р/н 2360. - Визнати за [PERSON] право особистої приватної власності на 24/100 часток домоволодіння [ADDRESS] у складі: приміщень прибудови, позначеної на технічному паспорті будинку від 22.06.2006 року літ. «а2»: 2-1 - коридору площею 3,9 кв. м; 2-2 - санвузлу площею 3,3 кв. м; 2-3 - кухні площею 6,2 кв. м; 2-4 - жилої кімнати площею 5,8 кв. м; 2-6 - жилої кімнати площею 23,7 кв. м. - Визнати за [PERSON] в порядку спадкування після смерті матері, [PERSON] , померлої [INFO] право власності на: 38/300 часток домоволодіння [ADDRESS] у складі: приміщень квартири № 1 , позначених на технічному паспорті на домоволодіння від 10.07.2020 року № № 1-1 - 1-5; приміщення 2-5 квартири № 2 , позначеного на технічному паспорті на домоволодіння від 22.06.2006 р; приміщень квартири № 3 , позначених на технічному паспорті домоволодіння від 22.06.2006 року №№ 3-1 - 3-7; приміщень квартири № 4 , позначених на технічному паспорті на домоволодіння від 10.07.2020 року № № 4-1 - 4- 3 та на 1/6 частку земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 1,44 га, розташована на території Таїровської селищної ради, поле № 1 ділянка [ADDRESS] . - Визнати за [PERSON] в порядку спадкування після смерті батька, [PERSON] , померлого [INFO] право власності на: 76/300 часток домоволодіння [ADDRESS] у складі: приміщень квартири № 1 , позначених на технічному паспорті на домоволодіння від 10.07.2020 року № № 1-1 - 1-5; приміщення 2-5 квартири № 2 , позначеного на технічному паспорті на домоволодіння від 22.06.2006 р; приміщень квартири № 3 , позначених на технічному паспорті домоволодіння від 22.06.2006 року №№ 3-1 - 3-7; приміщень квартири № 4 , позначених на технічному паспорті на домоволодіння від 10.07.2020 року № № 4-1 - 4- 3; 1/3 частку земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 1,44 га, розташована на території Таїровської селищної ради, поле № 1 ділянка [ADDRESS] . - В порядку поділу спільного майна виділити [PERSON] в натурі частину домоволодіння [ADDRESS] у складі наступних приміщень, позначених на технічному паспорті будинку від 22.06.2006 року.: 2-1 - коридору площею 3,9 кв. м; 2-2 - санвузлу площею 3,3 кв. м; 2-3 - кухні площею 6,2 кв. м; 2-4 - жилої кімнати площею 5,8 кв. м; 2-5 - жилої кімнати площею 17,3 кв. м; 2-6 - жилої кімнати площею 23,7 кв. м; 3-2 - кухні площею 10,3 кв. м; 3-3 - санвузлу площею 6 кв. м; 3-4 - жилої кімнати площею 13,1 кв. м; приміщень другого поверху на будинком літ «А», прибудовами «а1», «а3» у складі частини приміщень, позначених на технічному паспорті домоволодіння від 22.06.2006 року № 3-5 - коридор, пл. 9,5 кв. м , 3-6 - житлова, пл. 45 кв. м, 3-7 - кладова, пл. 13,6 кв. м, розташованих над приміщеннями 2-5, 3-4. - Визначити порядок користування земельною ділянкою [ADDRESS] між [PERSON] та [PERSON] відповідно до другого варіанту порядку користування земельною ділянкою, визначеного висновком № 626 додаткової судової будівельно-технічної, земельно-технічної та оціночно-технічної експертизи від 24.09.2020 року (додаток № 2). Ухвалою від 20.05.2021 року закрито підготовче засідання, призначено справу до судового розгляду. В судовому засіданні 15.06.2021 року позивач [PERSON] та її представник адвокат Досковський В.Г. уточнені позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити. В судовому засіданні 15.09.2021 року відповідач [PERSON] та її представник адвокат Крайнюков М.М. заперечували проти задоволення позову, відповідач [PERSON] була допитана в якості свідка, згідно її письмової згоди. При цьому сторона відповідача визнала право позивача на обов`язкову частку в спадщині. Третя особа - приватний нотаріус ОМНО Федорченко Т.М. до судового засідання не з`явилась, повідомлялась належним чином. Третя особа Одеська міська рада повідомлялась належним чином, до судового засідання представник Одеської міської ради не з`явився. ІІ. АРГУМЕНТИ (ДОВОДИ) УЧАСНИКІВ СПРАВИ В позовних вимогах позивач [PERSON] посилається на те, що [INFO] померла матір позивача - [PERSON] , а [INFO] помер її батько - [PERSON] . Батьки перебували у шлюбі з 31.10.1958 року та під час шлюбу набули у власність домоволодіння [ADDRESS] та земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 1,44 га, розташовану на території Таїровської селищної ради, поле № 1 ділянка [ADDRESS] . На момент набуття батьками права власності на домоволодіння, що складалося з жилого будинку загальною площею 45,6 кв. м жилою 30,2 кв. м, з надвірними спорудами. В позові [PERSON] зазначає, що до 1992 року позивач разом з батьками зробила реконструкцію в будинку: кухню було переобладнано у жилу кімнату; замість коридору збудовано прибудову літ. «а1», яка складалась з двох приміщень: кухні та кладової; збудовано прибудову літ. «а3», яка складалась з двох приміщень: кухні та санвузлу; збудовано прибудову літ. «а4» яка складалась з одного приміщення - тамбуру площею 2 кв. м; збудовано навіс. До 1992 року позивачем особисто збудовано двоповерхову прибудову літ. «а2», яка складається з п`яти приміщень: коридору, санвузлу, кухні, жилої кімнати на першому поверсі та жилої кімнати на другому поверсі; гараж. Внаслідок зазначеної реконструкції будинок було фактично поділений на три самостійні квартири: квартира № 1 у складі приміщень, позначених на технічному паспорті домоволодіння від 22.06.2006 року №№ 1-1 - 1-3 загальною площею 28,6 кв. м, жилою - 12,3 кв. м, знаходилась у користуванні батьків; квартира № 2 у складі приміщень, позначених на технічному паспорті домоволодіння від 22.06.2006 року №№ 2-1 - 2-6 загальною площею 60,2 кв. м, жилою - 46,8 кв. м, - у володінні та користуванні позивача; квартира № 3 у складі приміщень, позначених на технічному паспорті домоволодіння від 22.06.2006 року №№ 1-1 - 1-4 загальною площею 31,4 кв. м, жилою - 18,3 кв. м, - у користуванні відповідача. Пізніше було добудовано другий поверх над будинком. У 2008 року було побудовано прибудову до будинку між прибудовами літ. «а1», «а3»; у 2010 року - прибудову до будинку між прибудовами літ. «а1», «а2» на місці навісу та гаражу. Окрім того, відповідачем [PERSON] на частині земельної ділянки [ADDRESS] », яка знаходиться у її користуванні у 2012, 2014, 2016 року року було збудовано три окремі житлові будинки, які використовуються нею для особистих потреб. Позивач вважає, що реконструйований внаслідок спільних грошових та трудових затрат членів сім`ї [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] будинок є об`єктом її з батьками спільної сумісної власності, а її частка у спільній власності дорівнює обсягу проведеної нею особисто реконструкції: приміщень прибудови, позначеної на технічному паспорті будинку від 22.06.2006 року літ. «а2». Після смерті матері залишилось троє спадкоємців першої черги: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , кожен з яких постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а тому прийняв спадщину. При цьому ще 16.09.2004 року батько склав заповіт, відповідно до якого заповідав [PERSON] та [PERSON] в рівних частках належну йому земельну ділянку, площею 1,44 га, яка розташована на території Таїровської селищної ради, поле № 1 ділянка [ADDRESS] . У вересні 2013 року батько викликав землевпорядника, який за допомогою технічних приладів визначив на місцевості межу розподілу земельної ділянки на дві рівні частини між [PERSON] та [PERSON] . Всі погодились з запропонованим варіантом, заперечень ні у кого не було. Позивач [PERSON] вказує, що до самої смерті батька рішення щодо розподілу будинку та ділянки він не змінював. Після смерті батька позивач дізналася про наявність заповіту виданого батьком на ім`я [PERSON] на усе майно. Позивач вважає, що воля батька не була і не могла бути направлена на позбавлення її прав на спадщину, у зв`язку з чим заповіт, посвідчений 12.06.2013 року має бути визнаний судом недійсним. Також позивач вважає за необхідне здійснити порядок поділу спадкового майна в натурі між спадкоємцями та визначити порядок користування земельною ділянкою. У відзиві на позовну заяву представник відповідача [PERSON] адвокат Крайнюков М.М. зазначив, що [PERSON] після смерті дружини [PERSON] як спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, успадкував частину майна в спільній сумісній власності. [PERSON] та [PERSON] у встановлений законом строк до нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини не звертались. За життя батьки сторін у справі узгодили, що буде складено заповіт на ім`я [PERSON] . 12.06.2013 року [PERSON] склав заповіт на ім`я [PERSON] . На час складання заповіту [PERSON] керував своїми діями та усвідомлював їх значення. З моменту складання заповіту і до відкриття спадщини минуло більше 3-х років і [PERSON] міг скасувати його або звернутись до правоохоронних органів. Відповідач [PERSON] стверджує, що після смерті матері - [PERSON] батько [PERSON] проживав разом з [PERSON] , яка за ним доглядала, піклувалась про нього, проводила з ним лікувально-профілактичні заходи, після смерті проводила процедуру поховання. При цьому відповідач визнає, що [PERSON] має право отримати обов`язкову частку у спадщині. Позивач [PERSON] посилається, що здійснювала реконструкцію будинку, проте доказів цього не надала, з 1992 року мала змогу звернутись до [PERSON] з позовом про визнання права власності, але не звернулась, не надала доказів порушеного права, та поновлення строку позовної давності. На підставі викладеного сторона відповідача [PERSON] позовні вимоги [PERSON] просить залишити без задоволення. В судовому засіданні 15.06.2021 року [PERSON] надала пояснення, в яких вказала, що коли в 1979 року [PERSON] вийшла заміж, [PERSON] та [PERSON] дали їм з чоловіком для проживання велику кімнату. Батьки чоловіка добудували батькам [PERSON] кухню і санвузол, таким чином у батьків був окремий вхід. Відповідно до технічного паспорту від 14.05.2019 року спочатку були добудовані приміщення для батьків 3-3, 3-2, які будували свекр зі свекров`ю позивача, щоб вона з чоловіком могла користуватись кухнею, батьки віддали [PERSON] кімнату 2-5 пл. 17 кв.м. Паралельно Ляйбер з чоловіком прибудовували приміщення 2-1, 2-2, 2-4, 2-3, та одночасно будувався другий поверх. Те, що [PERSON] будувала з чоловіком та батьками, позивач просить, щоб було визнано її власністю. Позивач зазначає, що двадцять років тому батько поділив будинок з ділянкою навпіл між нею та відповідачем. На її частині доживали батьки. На виділеній [PERSON] ділянці відповідач збудувала три будиночки. Окрім того [PERSON] за життя розподілив між [PERSON] та [PERSON] обов`язки: [PERSON] оформлює на ім`я батька земельний пай, а [PERSON] будинок. Позивач свою частину виконала. Після оформлення документів на землю [PERSON] зробив заповіт на обох дочок в рівних частках. Така ж розмова була і стосовно будинку: як тільки будинок оформиться батько мав подарувати його частину кожній з дочок. Дарування ділянки він зробити не міг, оскільки це було заборонено законом, тому зробив заповіт. [PERSON] затягувала оформлення документів на будинок. [PERSON] постійно видавав дочкам довіреності на оформлення документів. [PERSON] казала, що працює в адміністрації і сама оформить будинок. Стосунки з батьком у [PERSON] були чудові, вона з ним постійно спілкувалась, доглядала його. На похороні після смерті матері батько при всіх родичах сказав, що він все поділив між дочками навпіл. Мати померла у серпні 2013 року, а у вересні 2013 року батько запросив землевпорядника. Він звернувся до онука [PERSON] (син [PERSON] ), той знайшов людину, яка переміряла ділянку і провела межу, яка співпала з раніше визначеною межею. При цьому син [PERSON] перед смертю [PERSON] приїздив до нього, [PERSON] запросив його повертатись жити до своєї половини. Позивач [PERSON] зазначає, що дії батька та заповіт не сходяться. Вважає, що якщо б [PERSON] хотів зробити заповіт лише на [PERSON] , він би обов`язково про це їй сказав. Про наявність заповіту ніхто не знав. Слово «заповіт» ніколи не вимовлялось, завжди мова йшла про довіреності. У [PERSON] була катаракта на обидва віка, він нічого не бачив, не міг читати газети. В судовому засіданні 15.09.2021 року [PERSON] надала пояснення, в яких вказала, що вона з народження проживала разом з батьками. Коли настала старість, з батьками проживала лише вона та здійснювала догляд та лікування. Ніхто не приймав участі у придбанні ліків, оплаті послуг лікарів. За життя батьки запросили [PERSON] та [PERSON] і батько сказав, що матір в тяжкому стані, спитав, хто буде їх доглядати. [PERSON] сказала, що їй нічого не потрібно, з 2009 року інтерес до батьків вона не проявляла, ніколи до них не заходила. Батьки викреслили [PERSON] з життя. З 2009 року позивач не проживала вдома, здоров`ям батьків не цікавилась. Будинок і все господарство було оформлено на батька, на матері нічого не було, будівництвом матір не займалась. Будинок дуже старий, батько будував його частинами. Ремонт проводила [PERSON] , яка уклала договір, тому що батькам необхідне було нове опалення, нова електрика. [PERSON] ані грошима, ані іншими способами ніколи не допомагала. Батько видавав разові довіреності на обох дочок. Оформленням паю займались разом [PERSON] та [PERSON] . Оформленням будинку та землі під ним займалась [PERSON] . Всі документи по оформленню будинку та земельної ділянки під ним сплачувала [PERSON] , [PERSON] казала, що потім розрахується. Закінчити оформлення землі під будинком до смерті батька не вдалось із-за того, що змінилось законодавство і усі документи відправили на перероблення. Батьки за життя нічого не ділили. Як тільки батько помер, почали зводитись паркани. З приводу оспорюваного заповіту пояснила, що батько сам поїхав до нотаріуса, вона навіть не знала до якого, за погодженням з матір`ю вони прийняли рішення, що все майно буде належати [PERSON] . Про заповіт, за яким все майно переходило до [PERSON] вона дізналася після оформлення заповіту, коли батько озвучив його їй та [PERSON] . За вказаним заповітом відповідач отримала все майно: будинок, прилеглу територію, земельний пай 1,5 га. Належну Ляйбер ј частку в спадщині відповідач [PERSON] не заперечує, визнає за [PERSON] право на частку, яку вона займає. Окрім приміщень [PERSON] користується городом. Про інший заповіт, яким батько заповідав майно їй та Ляйбер в рівних частках, [PERSON] не знає. ІІІ. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ Як вбачається з наявних в матеріалах справи копій паспорту [NUMBER] громадянина України [PERSON] та паспорту [NUMBER] громадянки України [PERSON] зазначені особи з 31.10.1958 року перебували в зареєстрованому шлюбі (т. 1 а.с.14, 15). [PERSON] народилась [INFO] , про що суду надано свідоцтво про народження серії [NUMBER] , видане 25.08.1959 року Новоолександрівською сільською радою Ананьєвського району Одеської області (т.1 а.с.16). Батьками вказані: [PERSON] та [PERSON] . [PERSON] народилась [INFO] , про що суду надано свідоцтво про народження серії [NUMBER] , видане повторно 09.07.1977 року Новоолександрівською сільською радою Ананьєвського району Одеської області (т.2 а.с.70). Батьками вказані: [PERSON] та [PERSON] . У зв`язку з укладенням у 1979 року шлюбу із [PERSON] , [PERSON] змінила прізвище на [PERSON] , а в подальшому після реєстрації розірвання шлюбу із [PERSON] 24.09.2013 року та укладенням шлюбу з [PERSON] , [PERSON] , змінила прізвище на [PERSON] (т. 1 а.с. 17-20). Під час шлюбу з [PERSON] на ім`я [PERSON] на підставі свідоцтва про право особистої власності на домоволодіння від 09.01.1969 року, виданого на підставі рішення виконкому Київської райради № 731 від 08.12.1968 року, було оформлено право власності на домоволодіння [ADDRESS] у складі одного житлового будинку (т. 1 а.с.32). Також на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-ОД № 010303, виданого Таїровською селищною радою Овідіопольського району Одеської області 04.09.1998 року на ім`я [PERSON] була оформлена земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 1,44 га, розташована на території Таїровської селищної ради, поле № 1 ділянка [ADDRESS] . Відповідно до плану садибної ділянки [ADDRESS] , складеному 14.03.1968 року, розташований на зазначеній ділянці будинок складався з двох житлових кімнат пл. 13,1 кв. м., 17,1 кв. м., кухні пл. 11,5 кв. м., коридору пл. 3,9 кв. м. та надвірних споруд (т. 3 а.с.103, 104). 22.04.2004 року [PERSON] видав на ім`я [PERSON] довіреність, посвідчену приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Андрющенко Л.Л., р/н 1159, якою уповноважив [PERSON] , що проживає: [ADDRESS] , вести його судові справи в усіх судах загальної юрисдикції з усіма правами, наданими законом позивачу, відповідачу, третій особі, з правом пред`явлення позову та ін. (т.1 а.с.30). 16.09.2004 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Куркан Н.Ф. було посвідчено заповіт від імені [PERSON] , р/н 6703, відповідно до якого він заповідав належну йому на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-ОД № 010303, виданого Таїровською селищною радою Овідіопольського району Одеської області 04.09.1998 року, земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 1,44 га, яка розташована на території Таїровської селищної ради, поле № 1 ділянка [ADDRESS] в рівних частинах [PERSON] та [PERSON] (т. 1 а.с.29). 27.02.2008 року [PERSON] видав на ім`я [PERSON] та [PERSON] довіреність, посвідчену приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Селезньовою Г.М., р/н 445, з правом приватизувати на його ім`я майно, одержувати належне йому майно та гроші тощо (т. 1 а.с.31). Відповідно до технічного паспорту на домоволодіння [ADDRESS] , складеного 22.06.2006 року КП «ОМБТІ та РОН» станом на момент інвентаризації домоволодіння складалось з: 1-1 - кухні пл. 9,8 кв.м., 1-2 - кладової пл. 6,5 кв.м., 1-3 жилої кімнати пл. 12,3 кв.м.; 2-1 - коридору пл. 3,9 кв.м., 2-2 санвузлу пл. 3.3 кв.м., 2-3 кухні пл. 6,2 кв.м., 2-4 жилої кімнати площею 5,8 кв.м., 2-5 - жилої кімнати площею 17,3 кв.м., приміщення другого поверху - 2-6 жилої кімнати пл. 23,7 кв.м.; 3-1 - тамбуру пл. 2,0 кв.м., 3-2 - кухні пл. 10,3 кв.м., 3-3 - санвузлу пл. 6,0 кв.м., 3-4 - жилої кімнати пл. 13,1 кв.м., приміщень другого поверху 3-5 коридору пл. 9,5 кв.м., жилої кімнати пл. 45 кв.м., 3-7 кладової пл. 13,6 кв.м. Листом від 16.02.2007 року № 262/о Управління архітектури та містобудування Одеської міськради повідомило [PERSON] про дозвіл на замовлення технічного висновку про стан конструкцій та можливість подальшої експлуатації реконструйованого жилого будинку літ. «А» а також прибудов літ. «а1», «а2», «а3», «а4» , гаражу літ. «И» та навісу літ. «К». У 2007 році за замовленням [PERSON] СПД [PERSON] було складено висновок про технічний стан конструкцій та можливість збереження та подальшої експлуатації індивідуального житлового будинку по [ADDRESS] . У 2010 році КП «Одеський міський землевпорядний центр» було складено технічну документацію із землеустрою щодо складання документів що посвідчують право власності на земельну ділянку [PERSON] для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою: [ADDRESS] (т.3 а.с.153-199). У складі технічної документації з землеустрою міститься висновок управління архітектури та містобудування ОМР № 396/08-К, відповідно до якого були погоджені до введення в експлуатацію житловий будинок «А, а1, а2, а3, а4», гараж літ. И, навіс літ. К за адресою [ADDRESS] (т.3 а.с.176, 177). Головне управління МНС України в Одеській області, СЕС м. Одеси, Управління інженерного захисту території міста та розвитку узбережжя своїми листами погодили можливість збереження та подальшої експлуатації індивідуального житлового будинку по [ADDRESS] (т. 3 а.с.178-180). 03.05.2007 року Управління архітектури та містобудування ОМР надало висновок про можливість передання у приватну власність [PERSON] земельної ділянки по [ADDRESS] (т. 3 а.с.199). 12 березня 2012 року [PERSON] було укладено з ТОВ «БІЗНЕС ІНВЕСТМЕНТ ГРУПП» договір підряду № 12-1203 на виконання ремонтно-будівельних робіт, відповідно до якого підрядник зобов`язався, крім іншого, здійснити роботи по будівництву трьох приміщень, площею 64,9 кв. м., 77 кв. м., 252 кв. м. За поясненнями [PERSON] в судовому засіданні 10.01.2022 року будівництво за цим договором не завершено, розрахунки не проводились. 12.06.2013 року о 10.35 приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Федорченко Т.М. було посвідчено заповіт від імені [PERSON] , р/н 2360, відповідно до якого [PERSON] на випадок своєї смерті зробив таке розпорядження: все його майно, де б воно не знаходилось та з чого б воно не складалось і взагалі все те, що на день його смерті буде належати йому по закону та на що він за законом матиме право, заповів його дочці [PERSON] , [INFO] (т. 1 а.с.28). На підставі заяви [PERSON] від 19.01.2017 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Шевиріною А.О. було заведено спадкову справу № 01/2017 після смерті [PERSON] (т. 2 а.с.27-101). Також на підставі заяви [PERSON] від 03.05.2017 року Третьою одеською державною нотаріальною конторою було заведено спадкову справу № 397/2017 після смерті [PERSON] (т. 2 а.с.2-25). Судом досліджено Висновок судової будівельно-технічної, земельно-технічної та оціночно-технічної експертизи, складений 23.01.2020 року судовим експертом Голєвим О.А. (т.4 а.с.2-54). З вказаного висновку вбачається, що на підставі виконаного аналізу матеріалів технічної інвентаризації, а так само виходячи з результатів зовнішнього огляду, досліджуваного домоволодіння, експертизою встановлено, що до будинку [ADDRESS] , право власності на який було оформлено на ім`я [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності від 09.01.1969 року, на момент проведення експертизи були виконані наступні прибудови та перебудови: -до житлового будинку літ. «А» прибудовані прибудови: літ. а1; а2; а3; а4; а5; у тому числі в складі наступних приміщень: 1-1 кухня 9,8 кв.м.; 1-2 комора 6,5 кв.м.; 2-1 коридор 3,9 кв.м.; 2-2 санузел 3,3 кв.м.; 2-3 кухня 6,2 кв.м.; 2-4 житлова 5,8 кв.м.; 3-1 кухня 10,6 кв.м.; 3-2 кухня 10,3 кв.м.; 3-3 санузел 2,9 кв.м.; 3-3 коридор 2,8 кв.м.; 3-8 санузел 3,0 кв.м.; 4-1 житлова 14,2 кв.м.; 4-2 санузел 2,2 кв.м.; 4-3 кухня 3,4 кв.м. -над житловим будинком літ. «А» та прибудовами літ. «а1»; «а2»; надбудований другий поверх, у тому числі в складі наступних приміщень: 2-6 житлова 23,7 кв.м.; 3-5 коридор 9,5 кв.м.; 3-6 житлова 45,0 кв.м.; 3-7 комора 13,6 кв.м. Крім того, в глибині прибудинкової території побудовані житлові та господарські будівлі: літ. «Б» - житловий будинок, «В» - житловий будинок, «Г» - господарська будівля, «Д» - блок санітарних та господарських будівель. Зведені в період з 1968 по 2019 року прибудови, надбудови до житлового будинку літ. «А», а так само інші споруди на території домоволодіння - на дату проведення експертизи числяться - як об`єкти самовільного будівництва. Відповідно до висновку судової будівельно-технічної, земельно-технічної та оціночно-технічної експертизи № 612 від 21.03.2020 року добудови (прибудови, перебудови) до будинку літ. «А» за адресою: [ADDRESS] в цілому відповідають вимогам нормативно-правових актів у галузі будівництва та можуть експлуатуватись за цільовим призначенням. Дослідження проводилось виключно для житлового будинку літ. «А», а так само прибудованих та надбудованих до нього будівель. Також у вказаному висновку зазначено, що виходячи з наданої вихідної технічної та погоджувальної документації, а так само на підставі особистого натурного огляду житлового будинку з прибудовами і надбудовами експерт прийшов до висновку, що добудови (прибудови, перебудови) до будинку літ. «А» за адресою: [ADDRESS] в цілому відповідають вимогам нормативно-правових актів у галузі будівництва та можуть експлуатуватись за цільовим призначенням. При вирішенні шостого питання експерт прийшов до висновку, що існує технічна можливість відповідно до вимог нормативно-правових актів у галузі будівництва виділити [PERSON] у власність частку домоволодіння [ADDRESS] у складі наступних приміщень, позначених на технічному паспорті будинку від 22.06.2006 року: 2-1 коридору площею 3,9 кв.м.; 2-2 санвузлу площею 3,3 кв.м.; 2-3 кухні площею 6,2 кв.м.; 2-4 жилої кімнати площею 5,8 кв.м.; 2-5 жилої кімнати 17,3 кв.м.; 2-6 житло кімнати площею 23,7 кв.м.; 3-2 кухні площею 10,3 кв.м.; 3-3 санвузлу площею 6 кв.м.; 3-4 жилої кімнати площею 13,1 кв.м. На розгляд суду пропонується два варіанти користування земельною ділянкою [ADDRESS] , яке можливо встановити між двома співвласниками, частки яких у праві власності на будинок є рівними. Обидва варіанти порядку користування земельною ділянкою розроблені з урахуванням варіанту розподілу домоволодіння, який розглядався при вирішенні шостого питання, а так само з урахуванням фактичного порядку користування по земельній ділянці, що склався станом на дату проведення експертизи. Окрім того, судовим експертом Голєвим О.А. 24.09.2020 року складено Висновок №626 додаткової судової будівельно-технічної, земельно-технічної та оціночно-технічної експертизи (т.4 а.с.193-225). В зазначеному висновку додаткової експертизи експерт, зокрема, зазначає, що відповідно до вимог нормативно-правових актів у галузі будівництва існує технічна можливість виділити співвласнику домоволодіння [ADDRESS] у власність, в якості самостійного об`єкту нерухомості частку у житловому будинку літ. «А» у складі наступних приміщень першого поверху, позначених у технічному паспорті будинку від 14.05.2019 року: 2-1, 2-2, 2-3, 2-4, 2-5, 2-6, 3-2, 3-3, 3-4, та приміщень другого поверху №№3-7 та 3-7-2(які утворюються після перепланування існуючих приміщень №№3-5, 3-6, 3-7) див. малюнок 4 дослідницької частини). Розрахунок частки приміщень відповідно до варіанту «а» та «б» третього питання виконувався з урахуванням фактично існуючого на сьогодні складу приміщень житлового будинку літ. «А» а) Приміщення №№2-1, 2-2, 2-3, 2-4, 2-6 у складі приміщень будинку [ADDRESS] , позначених у технічному паспорті будинку від 14.05.2019 року, та приміщень, позначених на малюнку 5 в висновку №612 від 23.01.2020 року №№3-1, 3-8, 4-1, 4-2, 4-3, складають частку в розмірі 24/100 (6/25). З урахуванням фактично сформованого порядку користування, в складі всього домоволодіння [ADDRESS] , частка приміщень №№2-1, 2-2, 2-3, 2-4, 2-5, 2-6, становить 24/100 (6/25). б) Приміщення №№2-1, 2-2, 2-3, 2-4, 2-5, 2-6, 3-2, 3-3, 3-4, частина приміщень 3-5, 3-6, 3-7, які розташовані над приміщеннями 2-5, 3-4; у складі приміщень будинку [ADDRESS] , позначених у технічному паспорті будинку від 14.05.2019 року, та приміщень, позначених на малюнку 5 в висновку №612 від 23.01.2020 року №№3-1, 3-8, 4-1, 4-2, 4-3; складають частку в розмірі: Ѕ. З урахуванням фактично сформованого порядку користування, в складі всього домоволодіння [ADDRESS] частка приміщень №№2-1, 2-2, 2-3, 2-4, 2-5, 2-6, 3-2, 3-3, 3-4, частина приміщень 3-5, 3-6, 3-7, які розташовані над приміщеннями 2-5, 3-4, становить: 49/100. Частка співвласника, якому пропонується виділити приміщення 2-5, 3-2, 3-3, 3-4, частину приміщень 3-5, 3-6, 3-7, розташованих над приміщеннями 2-5, 3-4, в домоволодінні у складі приміщень будинку [ADDRESS] , позначених у технічному паспорті будинку від 14.05.2019 року та на малюнку 5 у висновку №612 від 23.01.2020 року №№1-1, 1-2, 1-3, 2-5, 3-1, 3-2, 3-3, 3-4, 3-5, 3-6, 3-7, 3-8, 4-1, 4-2, 4-3, яка визначена у відповіді на 4 питання, становить: 31/100. Частка у розмірі 31/100 не перевищує часток: а) Ѕ та б) 3/8, тому компенсація - не визначається. На розгляд суду та учасників справи пропонується два варіанти користування земельною ділянкою [ADDRESS] , яке можливо встановити між двома співвласниками, пропорційно до їхніх часток у домоволодінні, що визначені у відповіді на питання №3б. В ході судового розгляду справи судом також були допитані свідки: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . В судовому засіданні 15.09.2021 р. свідок [PERSON] , який є сином позивача [PERSON] та відповідно онуком спадкодавця [PERSON] , пояснив суду, що він народився в будинку, постійно там проживав з батьками. В січні 2005 р. поїхав з Одеси. Підтримував гарні стосунки з дідом та бабою, допомагав їм. [PERSON] , доглядала за батьком, готувала йому, давала гроші лікарю. Свідок приїжджав до м.Одеси, допомагав бабусі та дідусю. Дід йому неодноразово і його на той час вагітній дружині казав, приїжджайте додому, що вам їздити по м.Києву і жити в орендованому житлі, у вас є своє житло. Дід постійно спілкувався з мамою, останні два роки мати скаржилась, що їй не дають побути на одинці з дідом - [PERSON] , її невістка, [PERSON] , її син. Про заповіт свідок дізнався, коли приїхав на похорон діда. Дід казав, що у нього дві доньки, два онука, тому все майно ділиться пополам. При його житті була комісія, яка поділила будинок і ділянку пополам, це проводилось у присутності [PERSON] . Був встановлений паркан при житті діда. Ляйбер має постійне місце проживання в будинку [ADDRESS] . В судовому засіданні 11.10.2021 р. свідок [PERSON] , колишній чоловік позивача [PERSON] , пояснив суду, що вони проживали разом з 1979 р. з [PERSON] за адресою [ADDRESS] протягом 25 років, батьки дружини виділили їм кімнату, а після народження сина виділили їм ділянку, де вони з дружиною побудували прибудову. Також до будинку для батьків прибудували ванну кімнату та туалет. Будівельні роботи проводив свідок разом зі своїм батьком, електрику робив двоюрідний брат. Прибудову для своєї сім`ї будував за рахунок коштів своїх батьків, його матір продала коштовності, надала кошти для будівництва житла, свідок на той час працював на залізничній дорозі механіком та мав дохід. Після розлучення вони з [PERSON] зберегли добрі стосунки. Після того, як між [PERSON] та [PERSON] почалися конфлікти на побутові теми, [PERSON] вирішив поділити будинок та ділянку навпіл між доньками. Стосунки з батьком у [PERSON] до смерті батька були добрі. В судовому засіданні 11.10.2021 р. свідок [PERSON] , яка є родичем свідка [PERSON] пояснила суду, що знає [PERSON] з 1984 р., з 1986 р. знає [PERSON] , [PERSON] .. [PERSON] , коли приїжджала з онукою до м.Одеси ховатись від Чорнобиля. Приїздила до м.Одеси кожного року аж до 2020 року. Коли почала їздити до м.Одеси у [PERSON] була тільки кімната, а потім почали прибудовувати. [PERSON] з чоловіком спочатку збудували прибудову для батьків, а потім для себе. Будували за свої кошти, а також мати [PERSON] продала коштовності та надала дітям гроші для будівництва, також її чоловік батько [PERSON] допомагав будувати. [PERSON] казав [PERSON] , щоб вона будувала та не боялася, що це все буде згодом її. Свідок [PERSON] вказала, що [PERSON] був гордий тим, що все поділив між дочками. Поділено було у 2013 році. за ініціативою [PERSON] . Свідок вважає, що [PERSON] не міг залишити заповіт на усе майно на [PERSON] , оскільки у нього завжди були гарні стосунки з [PERSON] , вона допомагала батьку. Батьків доглядали обидві доньки. В судовому засіданні 11.10.2021 р. свідок [PERSON] , яка є дружиною рідного брата спадкодавця [PERSON] - [PERSON] , суду пояснила, що за життя [PERSON] розділив земельну ділянку навпіл між доньками. У [PERSON] з батьком були гарні відносини. Свідок [PERSON] зазначила, що прибудови до будинку [PERSON] здійснювала [PERSON] та її родина. Вони завжди спілкувались, будували разом. В будинку проживає [PERSON] . В судовому засіданні 11.10.2021 р. свідок [PERSON] пояснила суду, що знає відповідача [PERSON] двадцять років, проживають на одній вулиці. [PERSON] свідок не знає. Свідок [PERSON] була знайома з [PERSON] , спілкувались по-сусідськи з приводу насіння та рослин. До [PERSON] свідок приходила до будинку, 1-2 рази була в дворі, заходила через одну й ту ж хвіртку, знає, що було дві хвіртки. Останній раз заходила весною 2015 року. При цьому свідок [PERSON] вказала, що паркан з`явився в 2016 році. В судовому засіданні 29.10.2021 р. свідок [PERSON] , лікар-невропатолог, пояснив суду, що знає [PERSON] з 2010 року як лікар. З 2010 року по 2016 рік лікував [PERSON] на дому, викликали його донька [PERSON] . [PERSON] та онук [PERSON] . Також з 2010 року по 2013 рік допомагав [PERSON] . [PERSON] зустрічав свідка на вулиці, прохід був вільний, парканів свідок не бачив. При цьому, свідок зазначив, що місце проживання [PERSON] не відноситься до його ділянки, як лікаря, тобто він не був офіційним дільничим лікарем. В судовому засіданні 29.10.2021 р. свідок [PERSON] пояснив суду, що знає [PERSON] з 2000 року, через пару років познайомився з [PERSON] , знав їх батьків, допомагав з заготівлею дров, ремонтував бензопилу, встановлював котел, розводив кролів, допомагав по дому, брав участь у встановленні паркану в 2011-2012 роках. Мати тоді ходила на ходунках. В 2013 році [PERSON] викликав землеміра. Всі були присутні, була видана схема розподілу землеміра. Після цього [PERSON] почала проводити ремонтні роботи: викликали газовика, провели труби. [PERSON] казав, що його території відійде [PERSON] , а її частка - її сину. Свідок зазначив, що приходив щодня до [PERSON] , коли був живий батько. У них дружні стосунки, є довіреність від [PERSON] . Коли батько був в лікарні на Фонтані, [PERSON] його навідувала. Це було після смерті його дружини. [PERSON] виїжджала з м.Одеси на заробітки на 2-3 місяці, але завжди поверталась та постійно живе на [ADDRESS] . В судовому засіданні 29.10.2021 р. свідок [PERSON] пояснив суду, що познайомився з позивачем [PERSON] , коли вона вийшла заміж за його двоюрідного брата [PERSON] . В той час свідок часто у них бував, останнім часом приїжджав за розсадою. В 2012 році був встановлений паркан. Свідок [PERSON] встановлював навіс та туалет з господарською спорудою. [PERSON] запрошувала на будівництва, її чоловік на той час працював зі свідком. [PERSON] опікувалась батьком, відносини були нормальні, в родині все було добре. Будували на половині [PERSON] , теплиць не було. Позивач [PERSON] постійно жила на [ADDRESS] . В судовому засіданні 29.10.2021 р. свідок [PERSON] пояснила суду, що є подругою відповідача [PERSON] з дитинства. Свідок зазначила, що [PERSON] залишилась одна з батьками, у неї не вистачало грошей, все йшло на батьків. [PERSON] була в Германії, її син ще раніше виїхав. Свідок [PERSON] пояснила, що в частині будинку [PERSON] не бувала, ходила конкретно до [PERSON] . В судовому засіданні 29.10.2021 р. свідок [PERSON] пояснила суду, що з дитинства знайома з [PERSON] , з [PERSON] не спілкувалась. Свідок дружить з [PERSON] , приходила міряти тиск. Дід був ходячий, [PERSON] працювала на двох роботах, щоб лікувати. Свідок [PERSON] також зазначила, що при житті діда був заборчик. З [PERSON] тісно спілкувалась мати свідка по городнім справам, а після смерті матері вже свідок стала займатись городом, спілкувалась з [PERSON] . З [PERSON] свідок не дружила, останні 7-8 років її не бачить. В судовому засіданні 05.11.2021 р. свідок [PERSON] пояснила суду, що знає сторін по справі з 1979 року, коли брат свідка - [PERSON] одружився з [PERSON] . Тоді батьки [PERSON] виділили їм приміщення. Батько свідків [PERSON] та [PERSON] допомагав при будівництві власним трудом. Жили дружно. Син [PERSON] та [PERSON] - [PERSON] спілкувався з дитиною свідка. Останній раз свідок [PERSON] була в спірному домоволодінні на похоронах матері [PERSON] . На той час паркан вже був, свідок його обходила. [PERSON] живе на [ADDRESS] . Вона їздить на роботу за кордон на кілька місяців, потім повертається. [PERSON] допомагала батькам. Свідок [PERSON] займався проблемами господарства на Юліній території. Свідок [PERSON] - двоюрідний брат свідка [PERSON] , електрик, допомагав на ділянці. В судовому засіданні 05.11.2021 р. свідок [PERSON] , медсестра, пояснила суду, що з 2011 року по 2013 рік ставила крапельниці матері [PERSON] за призначенням лікаря [PERSON] , знає сім`ю тільки [PERSON] . Ліки купувала [PERSON] або її син [PERSON] . На території свідка зустрічали [PERSON] , або [PERSON] , або [PERSON] . Свідок [PERSON] зазначила, що заходила по дорожці, парканів не було. В іншій частині земельної ділянки свідок не була. [PERSON] ніколи не бачила. В судовому засіданні 05.11.2021 р. свідок [PERSON] суду пояснив, що знайомий з [PERSON] з 2014 року, коли свідок [PERSON] запропонував йому роботу та познайомив з [PERSON] . Свідок [PERSON] працював два тижні: ставив вікна, робив відкоси, каналізацію, міняв мойку, водопровід, збивав плитку в ванній кімнаті. Протягом роботи [PERSON] говорив, що все, що робить [PERSON] , їй залишиться. Жив там тільки [PERSON] . На території було дві ділянки, був паркан. Все оплачувала [PERSON] . Також в матеріалах справи наявна нотаріально посвідчена заява рідного брата [PERSON] - [PERSON] . Вказаний свідок не надав свідчення суду в якості свідка у зв`язку зі смертю. Зі змісту нотаріально посвідченної заяви слідує, що [PERSON] мав добрі стосунки з братом та його родиною, у 1960 роках приймав активну участь у будівництві будинку, після того, як [PERSON] вийшла заміж, батьки надали їй велику кімнату, [PERSON] з чоловіком в першій половині 80-х років власними силами та за власні кошти до займаної кімнати прибудували двоповерхову прибудову, добудували для батьків до старого будинку кухню та ванну кімнату. Для уникнення конфліктів між дочками з приводу володіння та користування будинком [PERSON] за життя розподілив будинок між дочками навпіл, а також розмежував порівну земельну ділянку та за допомогою землевпорядника встановив паркан. На похороні дружини [PERSON] казав, що на випадок коли він піде з життя, він вже поділив будинок між доньками навпіл і не хвилюється за стосунки між дітьми з приводу спадщини. Судом досліджені надані позивачкою відеозаписи розмов [PERSON] з батьком [PERSON] у березні 2016 р., тобто майже через 3 роки після складення оспорюваного заповіту, прийнятих та досліджених судом за клопотанням представника позивачки за відсутності заперечень з боку відповідачки та її представника: -на першому відео Ляйбер вказувала на те, що коли [PERSON] займається оформленням документів на будинок, вона ( [PERSON] ) не має про це ніякої інформації і, якщо вона цікавиться цим питанням, крім погроз та образ нічого не чує, заявляє про те, що [PERSON] її побила, на що [PERSON] відповів, що він нічого не хоче, він дав документи, сказав: «ви сестри ви і рішайте», вказав що [PERSON] (син [PERSON] ) привів людину, котра переміряла ділянку під будинком, сторони погодились з цим, попросив залишити його в спокої, вказав що видав довіреність напополам на [PERSON] та [PERSON] ; -на другому відео на пропозицію [PERSON] батькові зробити довіреність на її сина [PERSON] для того, щоб він міг самостійно оформити право власності на Ѕ частину будинку незалежно від [PERSON] [PERSON] погодився та відповів, що поговорить про це з [PERSON] . IV. ПРАВОВІ НОРМИ, ЩО ПІДЛЯГАЮТЬ ЗАСТОСУВАННЮ Відповідно до ст. 22 КпШС (станом на час оформлення на ім`я [PERSON] права власності на домоволодіння та земельну ділянку) майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. Згідно з ст. 101 Цивільного кодексу УРСР в редакції 1963 року в особистій власності громадянина може бути один жилий будинок (або частина його). У подружжя, яке проживає спільно, та його неповнолітніх дітей може бути тільки один жилий будинок (або частина його), що належить на праві особистої власності одному з них або є в їх спільній власності. Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про власність» майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім`ї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними. Згідно з ч. 1 ст. 175 СК України майно, набуте батьками і дітьми за рахунок їхньої спільної праці чи спільних коштів, належить їм на праві спільної сумісної власності. Частиною 4 ст. 368 ЦК України визначено, що майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 370 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. В той же час відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 357 ЦК України частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. Якщо розмір часток у праві спільної часткової власності не встановлений за домовленістю співвласників або законом, він визначається з урахуванням вкладу кожного з співвласників у придбання (виготовлення, спорудження) майна. Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Згідно з ст. 381 ЦК України садибою є земельна ділянка разом з розташованими на ній житловим будинком, господарсько-побутовими будівлями, наземними і підземними комунікаціями, багаторічними насадженнями. У разі відчуження житлового будинку вважається, що відчужується вся садиба, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. ч. 3, 5 ст. 376 ЦК України право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. На вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. Згідно ч. 1 ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частиною 1 ст. 1226 ЦК України визначено, що частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ч. 2 ст. 370 ЦК України у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Згідно ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Як зазначено в ч. 1 ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. На підставі ч. 1, 3, 5 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. ч. 2, 4 ст. 1257 ЦК України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі; у разі недійсності заповіту спадкоємець, який за цим заповітом був позбавлений права на спадкування, одержує право на спадкування за законом на загальних підставах. Згідно з ст. 1278 ЦК України кожен із спадкоємців має право на виділ його частки в натурі. Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. V. ОЦІНКА ДОВОДІВ УЧАСНИКІВ СПРАВИ ТА ВИСНОВКИ СУДУ Спільна сумісна власність батьків сторін Відповідно до ст. 22 КпШС, норми якого діяли на час оформлення на ім`я [PERSON] права власності на домоволодіння [ADDRESS] та на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 1,44 га, розташовану на території Таїровської селищної ради, поле № 1 ділянка [ADDRESS] , нажите подружжям за час шлюбу майно визнавалось їхньою спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. Отже суд при вирішенні спору виходить з того, що домоволодіння [ADDRESS] та земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 1,44 га, розташована на території Таїровської селищної ради, поле № 1 ділянка [ADDRESS] належали [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності. Статус самочинного будівництва Як вбачається з плану садибної ділянки від 14.03.1968 року, технічного паспорту на домоволодіння [ADDRESS] , складеного 22.06.2006 року КП «ОМБТІ та РОН», висновку судової будівельно-технічної, земельно-технічної та оціночно-технічної експертизи № 612 від 21.03.2020 року, технічного паспорту на домоволодіння [ADDRESS] від 10.07.2020 року за період з 1968 року по 21.03.2020 року: -до житлового будинку літ. «А» прибудовані прибудови: літ. а1; a2; а3; а4; а5, у тому числі в складі наступних приміщень: 1-1 кухня 9,8 м2; 1-2 комора 6,5 м2; 2-1 коридор 3,9 м2; 2-2 санузел 3,3 м; 2-3 кухня 6,2 м2; 2-4 житлова 5,8 м2; 3-1 кухня 10,6 м2; 3-2 кухня 10,3 м2; 3-3 санузел 2,9 м2; 3-3' коридор 2,8 м2; 3-8 санузел 3,0 м2; 4-1 житлова 14,2 м2; 4-2 санузел 2,2 м2; 4-3 кухня 3,4 м2; -над житловим будинком літ. «А» та прибудовами літ. «а1»; «а2»; надбудований другий поверх, у тому числі в складі наступних приміщень: 2-6 житлова 23,7 м2; 3-5 коридор 9,5 м2; 3-6 житлова 45,0 м2; 3-7 комора 13,6м2. -в глибині прибудинкової території побудовані житлові та господарські будівлі: літ. «Б» - житловий будинок, «В» - житловий будинок, «Г» - господарська будівля, «Д» - блок санітарних та господарських будівель. На підставі показань сторін та свідків судом встановлено, що приміщення 3-1 - 3-3 та приміщення прибудови а2 у складі приміщень 2-1 - 2-4, 2-6 були збудовані до 1992 року. Частиною 1 ст. 376 ЦК України визначено, що житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. З огляду на викладене, добудови, прибудови до будинку [ADDRESS] як такі, що будувались без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, мають ознаки самочинного будівництва. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові від 03.04.2019 року по справі № 921/158/18 Велика Палата Верховного Суду вказала, що ніхто інший, окрім власника цього об`єкта, не може претендувати на земельну ділянку, яка зайнята об`єктом нерухомого майна. Згідно з принципом єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будинку, споруди (зміст якого розкривається, зокрема, у ст. 120 ЗК України та ст. 377 ЦК України) особа, яка законно набула у власність будинок, споруду, має цивільний інтерес в оформленні права на земельну ділянку під такими будинком і спорудою після їх набуття. Отже, відповідно до зазначених правових норм власники споруди мають право на користування земельною ділянкою, на якій вона розташована (п. п. 49, 51, 52 постанови). У постанові Верховного Суду від 16.10.2019 року по справі № 164/409/17 викладений висновок, згідно з яким стаття 120 ЗК України імперативно передбачає перехід права на земельну ділянку в разі набуття права власності на об`єкт нерухомості, що відображає принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди. ЦК України у статті 381 передбачає принцип цілісності об`єкта нерухомості із земельною ділянкою, на якій цій об`єкт розташований. Тобто обставини щодо набуття права користування на земельну ділянку при переході права власності на житловий будинок сумнівів не викликають. Згідно ж вищевказаної ст. 381 ЦК України садибою є земельна ділянка разом з розташованими на ній житловим будинком, господарсько-побутовими будівлями, наземними і підземними комунікаціями, багаторічними насадженнями. У разі відчуження житлового будинку вважається, що відчужується вся садиба, якщо інше не встановлено договором або законом. В свою чергу, згідно з визначенням, наведеним в раніше чинній Інструкції з ведення погосподарського обліку в сільських, селищних та міських радах, домоволодіння - це житловий будинок з прилеглою до нього земельною ділянкою та належними йому господарськими спорудами та будівлями. А в пп. 1 п. 3 розділу ІІ чинної Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна вказано, що до будинків садибного типу належать малоповерхові житлові будинки та домоволодіння, розташовані на присадибних ділянках у межах садибної забудови населених пунктів, одноквартирні житлові будинки, котеджі, особняки, блоковані. З всього викладеного можна зробити висновок про те, що поняття домоволодіння та садиби є синонімами. Той факт, що [PERSON] у 1969 року було набуто у власність домоволодіння [ADDRESS] , вказує, що у нього виник правовий зв`язок з земельною ділянкою, на якій розташований житловий будинок Враховуючи викладені вище норми законодавства та правові висновки Великої Палати Верховного Суду, з моменту набуття права власності на домоволодіння [ADDRESS] у [PERSON] виникло безумовне право користування земельною ділянкою, яка входить до складу цього домоволодіння. Відповідно до ч. ч. 3, 5 ст. 376 ЦК України право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. На вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. За змістом роз`яснень, що містяться в п. 3.2. листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» за наявності документів про відведення земельних ділянок під забудову може бути задоволено вимоги про визнання права власності на самочинне будівництво в порядку спадкування. Якщо право звернутися до суду з вимогою про визнання права власності на самочинне будівництво (частини 3, 5 ст. 376 ЦК) належало спадкодавцеві, задоволення судом позову про визнання за спадкоємцем права власності на таке самочинне будівництво є належним способом захисту прав спадкоємців. За наведених обставин, зважаючи на набуття [PERSON] права користування земельною ділянкою під забудовою, враховуючи наявність позитивних висновків компетентних органів щодо можливості збереження та подальшої експлуатації реконструйованого будинку [ADDRESS] , фактичне використання реконструйованого будинку сторонами для власного проживання, суд вважає за можливе при вирішенні спору, визначенні складу спірного майна, визначенні часток сторін у майні та поділі цього майна виходити з наступного складу домоволодіння [ADDRESS] :приміщень, позначених на технічному паспорті на домоволодіння від 10.07.2020 року № № 1-1 - 1-5; приміщень, позначених на технічному паспорті на домоволодіння від 22.06.2006 р №№ 2-1 - 2-6; приміщень, позначених на технічному паспорті домоволодіння від 22.06.2006 року №№ 3-1 - 3-7; приміщень, позначених на технічному паспорті на домоволодіння від 10.07.2020 року №№ 4-1 - 4- 3. Право [PERSON] на частку в спірному домоволодінні Стосовно доводів сторони позивача щодо виникнення спільної сумісної власності на домоволодіння в зв`язку з здійсненням нею прибудови суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 101 Цивільного кодексу УРСР в редакції 1963 року в особистій власності громадянина може бути один жилий будинок (або частина його). У подружжя, яке проживає спільно, та його неповнолітніх дітей може бути тільки один жилий будинок (або частина його), що належить на праві особистої власності одному з них або є в їх спільній власності. Згідно з ч. 1 ст. 17 Закону України «Про власність» майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім`ї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними. Відповідно до ч. 1 ст. 175 СК України майно, набуте батьками і дітьми за рахунок їхньої спільної праці чи спільних коштів, належить їм на праві спільної сумісної власності. Згідно з ч. 4 ст. 368 ЦК України майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Відповідно до п. 1 Перехідних положень СК України цей Кодекс набирає чинності одночасно з набранням чинності Цивільним кодексом України. Згідно з п. п. 1, 4 Перехідних положень ЦК України цей Кодекс набирає чинності з 1 січня 2004 року. Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Суд вважає, що до правовідносин щодо виникнення та подальшого здійснення [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] права спільної сумісної власності на домоволодіння [ADDRESS] у зв`язку з прибудовою [PERSON] двоповерхової прибудови, позначеної на технічному паспорті, складеному КП «ОМБТІ та РОН» 22.05.2006 року, літ. «а2» у складі приміщень: 2-1 - коридору площею 3,9 кв. м; 2-2 - санвузлу площею 3,3 кв. м; 2-3 - кухні площею 6,2 кв. м; 2-4 - жилої кімнати площею 5,8 кв. м; 2-6 - жилої кімнати площею 23,7 кв. м., які виникли на початку 1980-х років та продовжувались після набрання чинності ЦК України, підлягають застосуванню наведені норми ЦК та СК. Суд вважає доведеними доводи позивача про те, що вона власними силами та коштами за допомогою свого чоловіка та його родичів з дозволу своїх батьків здійснила прибудову до житлового будинку [ADDRESS] у складі: приміщень прибудови, позначеної на технічному паспорті будинку від 22.06.2006 року літ. «а2»: 2-1 - коридору площею 3,9 кв. м; 2-2 - санвузлу площею 3,3 кв. м; 2-3 - кухні площею 6,2 кв. м; 2-4 - жилої кімнати площею 5,8 кв. м; 2-6 - жилої кімнати площею 23,7 кв. м. Про це свідчать як пояснення сторін у справі, так і наведені вище показання свідків: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . При цьому суд приймає до уваги, що в ході розгляду справи відповідач [PERSON] не заперечувала той факт, що батьки віддали [PERSON] житлову кімнату, де вона мешкала разом з чоловіком та з народженим сином, до якої в подальшому було добудовано двоповерхову прибудову, якою на протязі всього часу з моменту будівництва до теперішнього часу користується [PERSON] , та вказувала на те, що не заперечує, щоб зазначена частина лишалась у [PERSON] . Також [PERSON] не ставить питання про виселення [PERSON] з займаного нею житла. На підставі викладеного суд приходить до висновку, що після здійснення [PERSON] прибудови до будинку фактично набув статусу об`єкта права спільної сумісної власності [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] ). Таким чином, на підставі положень ст. ст. 357, 370 ЦК України позивач [PERSON] має право на виділ в натурі частки з майна, що є у спільній сумісній власності. Відповідно до висновку додаткової судової будівельно-технічної, земельно-технічної та оціночно-технічної експертизи № 626 від 24.09.2020 року, складеного судовим експертом Голевим О. приміщення №№ 2-1, 2-2, 2-3, 2-4, 2-6 у складі приміщень будинку [ADDRESS] . позначених у технічному паспортi будинку від 14.05.2019 року, та приміщень, позначених на малюнку 5 в висновку № 612 від 23.01.2020року №№ 3-1, 3-8, 4-1, 4-2, 4-3, складають частку в розмірі: 24/100 (6/25). Тобто частка [PERSON] у спільному майні дорівнює 24/100 часток домоволодіння, а отже за наведених обставин суд вважає за можливе задовольнити вимоги [PERSON] про визнання за нею права особистої приватної власності на 24/100 часток домоволодіння [ADDRESS] у складі: приміщень прибудови, позначеної на технічному паспорті будинку від 22.06.2006 року літ. «а2»: 2-1 - коридору площею 3,9 кв. м; 2-2 - санвузлу площею 3,3 кв. м; 2-3 - кухні площею 6,2 кв. м; 2-4 - жилої кімнати площею 5,8 кв. м; 2-6 - жилої кімнати площею 23,7 кв. м. Суд відхиляє доводи представника відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву, щодо недоведеності позовних вимог в частині визнання права власності на збудовану [PERSON] прибудову до будинку, оскільки крім викладеного вище з досліджених судом доказів в судовому засіданні вбачається наступне. Відповідно до наявних в матеріалах справи документів та пояснень відповідача [PERSON] для задоволення потреб її родини [PERSON] у житлі здійснювала прибудову до будинку [ADDRESS] , зокрема в глибині прибудинкової території побудувала житлові та господарські будівлі: літ. «Б» - житловий будинок, «В» - житловий будинок, «Г» - господарська будівля. Судом не встановлено надання батьками переваг жодній з дочок, отже за умови надання [PERSON] у користування [PERSON] та її родини частини будинку та частини земельної ділянки, для особистого користування та здійснення будівництва, надання можливості здійснювати будівництво, суд вважає цілком логічною та очевидною поведінку [PERSON] щодо надання частини будинку, земельної ділянки та можливості збудувати собі житло й іншій дочці - [PERSON] . При цьому відповідачем [PERSON] протягом судового розгляду справи не надано суду письмових доказів щодо надання згоди батьками на будівництво для потреб її сім`ї інших споруд, як житлових, так і надвірних, а саме трьох будинків літ. «Б», «В», «Г». Стороною відповідача [PERSON] суду надано Договір підряду №12-1203 на виконання ремонтно-будівельних робіт від 12.03.2012 року щодо ремонтно-будівельних робіт (поточного ремонту) по комплексному пристосуванню (будівництво, переобладнанню, переплануванню) трьох приміщень площею 64,9 кв.м., 77 кв.м., 252 кв.м., які знаходяться за адресою: [ADDRESS] , однак вказаний документ так само не містить інформацію, що на такі дії є письмова згода власника домоволодіння [PERSON] . З огляду на те, що за життя [PERSON] та [PERSON] між сторонами не було спорів щодо порядку користування домоволодінням, права [PERSON] на прибудову «а2» ніким не оспорювались, позивач після оформлення права власності на реконструйований будинок на ім`я [PERSON] правомірно очікувала оформлення на її ім`я Ѕ частини будинку, до складу якої мала увійти зроблена нею прибудова «а2», про наявність заповіту, складеного [PERSON] 12.06.2013 року на ім`я [PERSON] вона не знала, про порушення своїх прав дізналась після смерті батька, суд вважає, що позивачем не було пропущено строк позовної давності при зверненні до суду з вимогою про визнання за нею права приватної власності на 24/100 часток домоволодіння [ADDRESS] у складі: приміщень прибудови, позначеної на технічному паспорті будинку від 22.06.2006 року літ. «а2»: 2-1 - коридору площею 3,9 кв. м; 2-2 - санвузлу площею 3,3 кв. м; 2-3 - кухні площею 6,2 кв. м; 2-4 - жилої кімнати площею 5,8 кв. м; 2-6 - жилої кімнати площею 23,7 кв. м. В зв`язку з вказаним суд відхиляє доводи сторони відповідача щодо пропуску строку позовної давності, зазначені у відзиві на позовну заяву. Склад спадщини та частки спадкоємців після смерті [PERSON] . Виходячи з того, що частка [PERSON] у домоволодінні [ADDRESS] у складі: приміщень прибудови, позначеної на технічному паспорті будинку від 22.06.2006 року літ. «а2»: 2-1 - коридору площею 3,9 кв. м; 2-2 - санвузлу площею 3,3 кв. м; 2-3 - кухні площею 6,2 кв. м; 2-4 - жилої кімнати площею 5,8 кв. м; 2-6 - жилої кімнати площею 23,7 кв. м. дорівнює 24/100 частин домоволодіння, до складу спадщини після смерті [PERSON] входить 38/100 ((100/100 - 24/100)/2) частин домоволодіння у складі приміщень позначених на технічному паспорті на домоволодіння від 10.07.2020 року № № 1-1 - 1-5; приміщення 2-5, позначеного на технічному паспорті на домоволодіння від 22.06.2006 р; приміщень, позначених на технічному паспорті домоволодіння від 22.06.2006 року №№ 3-1 - 3-7; приміщень, позначених на технічному паспорті на домоволодіння від 10.07.2020 року № № 4-1 - 4- 3. Також до складу спадщини після смерті [PERSON] входить Ѕ частка земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 1,44 га, розташована на території Таїровської селищної ради, поле № 1 ділянка [ADDRESS] . Оскільки за життя [PERSON] не лишала заповіту, то після її смерті залишилось троє спадкоємців першої черги: чоловік [PERSON] , дочка [PERSON] , дочка [PERSON] , які були зареєстровані та проживали разом з [PERSON] на час її смерті, а отже вони прийняли спадщину. Таким чином кожен з спадкоємців [PERSON] отримав у спадщину по 1/3 частині спадкового майна. За наведених підстав підлягають задоволенню вимоги [PERSON] про визнання за нею в порядку спадкування після смерті матері, [PERSON] , померлої [INFO] право власності на: 38/300 часток домоволодіння [ADDRESS] у складі: приміщень квартири № 1 , позначених на технічному паспорті на домоволодіння від 10.07.2020 року № № 1-1 - 1-5; приміщення 2-5 квартири № 2 , позначеного на технічному паспорті на домоволодіння від 22.06.2006 р; приміщень квартири № 3 , позначених на технічному паспорті домоволодіння від 22.06.2006 року №№ 3-1 - 3-7; приміщень квартири № 4 , позначених на технічному паспорті на домоволодіння від 10.07.2020 року № № 4-1 - 4- 3; 1/6 частку земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 1,44 га, розташована на території Таїровської селищної ради, поле № 1 ділянка [ADDRESS] . Склад спадщини після смерті [PERSON] , визнання недійсним заповіту та частки сторін у спадщині Виходячи з викладеного вище суд приходить до висновку, що після смерті [PERSON] з урахуванням його частки у спільній власності на домовлолодіння (38/100) та частки домоволодіння отриманої у спадщину після смерті дружини [PERSON] (38/300) залишилась спадщина у складі 38/75 часток домоволодіння [ADDRESS] у складі: приміщень квартири № 1 , позначених на технічному паспорті на домоволодіння від 10.07.2020 року № № 1-1 - 1-5; приміщення 2-5 квартири № 2 , позначеного на технічному паспорті на домоволодіння від 22.06.2006 р; приміщень квартири № 3 , позначених на технічному паспорті домоволодіння від 22.06.2006 року №№ 3-1 - 3-7; приміщень квартири № 4 , позначених на технічному паспорті на домоволодіння від 10.07.2020 року № № 4-1 - 4- 3. Крім того, до складу спадщини після смерті [PERSON] з урахуванням його частки у спільній власності на земельну ділянку (1/2) та частки земельної ділянки, отриманої у спадщину після смерті дружини [PERSON] (1/6) залишилась спадщина у складі 2/3 земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 1,44 га, розташована на території Таїровської селищної ради, поле № 1 ділянка [ADDRESS] . Відповідно до ч. ч. 2, 4 ст. 1257 ЦК України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не відповідало його волі; у разі недійсності заповіту спадкоємець, який за цим заповітом був позбавлений права на спадкування, одержує право на спадкування за законом на загальних підставах. З огляду на досліджені судом докази: пояснення сторін, показання свідків, зміст відеозаписів за участю [PERSON] , фотографій ділянки, суд вважає доведеними доводи позивача про те, що видання [PERSON] 12.06.2013 року заповіту на ім`я [PERSON] на усе належне йому майно, не відповідало внутрішній волі [PERSON] , оскільки фактично домоволодіння [ADDRESS] було поділене в натурі між [PERSON] та [PERSON] ще за життя [PERSON] . Дослідивши матеріали справи, зокрема відеозаписи, суд приходить до висновку, що волевиявлення [PERSON] не відповідало його волі, оскільки промова батька сторін щодо спадкового майна, користування ним, оформлення документів, в тому числі і довіреностей від його імені більш за все свідчить про залежність рішення батька від думки відповідача. Так, на конкретне питання [PERSON] щодо оформлення довіреності на онука [PERSON] батько сторін [PERSON] не відмовив та й не погодився, він сказав, що з`ясує думку відповідача. Відеозапис фіксує і відповідь батька: «ви - сестри, ви і вирішуйте», що ще раз переконує суд про бажання батька злагоди та рівності між дочками. Таким чином, суд вважає, що складений та посвідчений заповіт на одну дочку не свідчить про добровільний прояв волі батька сторін. В ході судового розгляду справи встановлено, що [PERSON] здійснювала оформлення документів щодо приватизації земельної ділянки під будинком та оформлення реконструкції будинку, для чого їй видавались [PERSON] довіреності, та [PERSON] мав намір після оформлення документів передати кожній з дочок у власність по Ѕ частині домоволодіння відповідно до проведеного в натурі поділу. При цьому суд не приймає до уваги твердження відповідача [PERSON] та її представника про те, що [PERSON] не надавала догляду та допомоги своїм батькам, у зв`язку з чим вони вирішили позбавити її спадщини, оскільки такі твердження з боку сторони відповідача спростовуються наявними в матеріалах справи доказами, зокрема: показаннями свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , квитанціями про грошові перекази на ім`я [PERSON] , документами на придбання будматеріалів та обладнання для проведення ремонту у приміщенні санвузлу, який знаходився у користуванні [PERSON] . Доводи сторони [PERSON] щодо того, що [PERSON] проживала за кордоном та не доглядала батька [PERSON] суд не приймає до уваги. Так, дійсно, позивач [PERSON] виїжджала за кордон, про що в матеріалах справи наявна відповідь Головного центру обробки інформації Державної прикордонної служби України за період 2015-2017 роки /т.2 а.с.121/, однак з вказаної відповіді вбачається, що [PERSON] здійснювала регулярні виїзди за кордон та в`їзди в Україну. Зазначені відомості свідчать про те, що позивач [PERSON] не проживала постійно за кордоном, та час перебування за кордоном не є більшим, ніж час відсутності позивача за місцем постійного проживання. Вказані обставини підтверджені також і свідками, допитаними в судовому засіданні. За таких обставин заповіт від імені [PERSON] , посвідчений 12.06.2013 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Федорченко Т.М., р/н 2360 підлягає визнанню недійсним на підставі ч. 2 ст. 1257 ЦК України. У зв`язку з визнанням недійсним заповіту, частки кожного з спадкоємців у спадщині після смерті [PERSON] є рівними, а отже є законними та підлягають задоволенню вимоги [PERSON] про визнання за нею в порядку спадкування після смерті батька, [PERSON] , померлого [INFO] права власності на: 76/300 часток домоволодіння [ADDRESS] у складі: приміщень квартири № 1 , позначених на технічному паспорті на домоволодіння від 10.07.2020 року № № 1-1 - 1-5; приміщення 2-5 квартири № 2 , позначеного на технічному паспорті на домоволодіння від 22.06.2006 р; приміщень квартири № 3 , позначених на технічному паспорті домоволодіння від 22.06.2006 року №№ 3-1 - 3-7; приміщень квартири № 4 , позначених на технічному паспорті на домоволодіння від 10.07.2020 року № № 4-1 - 4- 3; 1/3 частку земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 1,44 га, розташована на території Таїровської селищної ради, поле № 1 ділянка [ADDRESS]. Вимоги щодо поділу спадщини та визначення порядку користування земельною ділянкою В позовних вимогах в редакції уточненої позовної заяви позивач, крім іншого, просила в порядку поділу спільного майна виділити їй в натурі ту частину домоволодіння [ADDRESS] (яка фактично була виділена їй за життя батьків): у складі наступних приміщень, позначених на технічному паспорті будинку від 22.06.2006 року.: 2-1 - коридору площею 3,9 кв. м; 2-2 - санвузлу площею 3,3 кв. м; 2-3 - кухні площею 6,2 кв. м; 2-4 - жилої кімнати площею 5,8 кв. м; 2-5 - жилої кімнати площею 17,3 кв. м; 2-6 - жилої кімнати площею 23,7 кв. м; 3-2 - кухні площею 10,3 кв. м; 3-3 - санвузлу площею 6 кв. м; 3-4 - жилої кімнати площею 13,1 кв. м; приміщень другого поверху на будинком літ «А», прибудовами «а1», «а3» у складі частини приміщень, позначених на технічному паспорті домоволодіння від 22.06.2006 року № 3-5 - коридор, пл. 9,5 кв. м , 3-6 - житлова, пл. 45 кв. м, 3-7 - кладова, пл. 13,6 кв. м, розташованих над приміщеннями 2-5, 3-4. Відповідно до висновку додаткової судової будівельно-технічної, земельно-технічної та оціночно-технічної експертизи № 626 від 24.09.2020 року, приміщення №№ 2-1, 2-2, 2-3, 2-4, 2-5, 2-6, 3-2, 3-3, 3-4, частина приміщень 3-5, 3-6, 3-7, які розташовані над приміщеннями 2-5, 3-43 у складі приміщень будинку [ADDRESS] , позначених у технічному паспорті будинку від 14.05.2019 року, та приміщень, позначених на малюнку 5 в висновку № 612 від 23.01.2020 року № 3-1, 3- 8,4-1, 4-2, 4-3;B складають частку в розмірі: 1/2. З урахуванням фактично сформованого порядку користування, в складі всього домоволодіння [ADDRESS] , частка приміщень №№ 2-1, 2-2, 2-3, 2-4, 2-5, 2-6, 3-2, 3-3, 3-4, частина приміщень 3-5, 3-6, 3-7, які розташовані над приміщеннями 2- 5, 3-4, становить: 49/100. Враховуючи те, що з огляду на викладені вище висновки суду частка [PERSON] в домоволодінні [ADDRESS] дорівнює 186/300(24/100 (або 72/300) + 38/300 + 76/300), тобто є більшою ніж 49/50, а приміщення, які [PERSON] просить виділити їй у власність не порушують порядку користування приміщеннями, що склався, суд вважає за можливе виділити в натурі [PERSON] частину домоволодіння [ADDRESS] (яка фактично була виділена їй за життя батьків): у складі наступних приміщень, позначених на технічному паспорті будинку від 22.06.2006 року.: 2-1 - коридору площею 3,9 кв. м; 2-2 - санвузлу площею 3,3 кв. м; 2-3 - кухні площею 6,2 кв. м; 2-4 - жилої кімнати площею 5,8 кв. м; 2-5 - жилої кімнати площею 17,3 кв. м; 2-6 - жилої кімнати площею 23,7 кв. м; 3-2 - кухні площею 10,3 кв. м; 3-3 - санвузлу площею 6 кв. м; 3-4 - жилої кімнати площею 13,1 кв. м; приміщень другого поверху на будинком літ «А», прибудовами «а1», «а3» у складі частини приміщень, позначених на технічному паспорті домоволодіння від 22.06.2006 року № 3-5 - коридор, пл. 9,5 кв. м , 3-6 - житлова, пл. 45 кв. м, 3-7 - кладова, пл. 13,6 кв. м, розташованих над приміщеннями 2-5, 3-4. На підставі ст. 1218, 1225 ЦК України, ст. 120 ЗК України до спадкоємців в порядку спадкування перейшло право користування земельною ділянкою на якій розташоване домоволодіння [ADDRESS] . Відповідно до висновку додаткової судової будівельно-технічної, земельно-технічної та оціночно-технічної експертизи № 626 від 24.09.2020 року на розгляд суду експертом було запропоновано два варіанти користування земельною ділянкою [ADDRESS] , яке можливо встановити між двома співвласниками, пропорційно до їхніх часток у домоволодінні, що визначені у відповіді на питання № 3б. При першому варіанті порядку користування в особисте користування [PERSON] пропонується виділити земельну ділянку площею 344 м, що становить частку 49/100 від загальної площі земельної ділянки;в особисте користування [PERSON] пропонується виділити земельну ділянку площею 358 м2, що становить частку 51/100 від загальної площі земельної ділянки. Графічно перший варіант порядку користування земельною ділянкою відображений на плані додатку № 1. Другий варіант порядку користування пропонується з відступом від ідеальних часток співвласників, але який максимально наближений до фактично сформованого порядку користування з урахуванням варіанту виділу частини домоволодіння [PERSON] , розглянутому при вирішенні питання № 3б. При цьому варіанті порядку користування в особисте користування [PERSON] виділяється земельна ділянка площею 316 м2, що менше ідеальної частки 49/100 на 28 кв.м.; в особисте користування [PERSON] виділяється земельна ділянка площею 386 кв.м., що більше від ідеальної частки 51/100 на 28 кв.м. Графічно другий варіант порядку користування земельною ділянкою відображений на плані додатку №2. Оскільки відповідно до позовних вимог в редакції уточненої позовної заяви [PERSON] просила визначити порядок користування земельною ділянкою [ADDRESS] між [PERSON] та [PERSON] відповідно до другого варіанту порядку користування земельною ділянкою, визначеного висновком № 626 додаткової судової будівельно-технічної, земельно-технічної та оціночно-технічної експертизи від 24.09.2020 року (додаток № 2), приймаючи до уваги, що при цьому варіанті буде збережено порядок користування земельної ділянки що склався між сторонами, суд вважає за доцільне зазначену позовну вимогу задовольнити. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За таких обставин, з урахуванням вищевикладеного, проаналізувавши та оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що вимоги позивача підлягають задоволенню, так як обґрунтовані та доведені.

Outcome: approved