Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-12 00:00:00

У вересні 2021 [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення інфляційних втрат за період з грудня 2013 по серпень 2021 у розмірі 39 099,38 грн. та трьох процентів річних в сумі 5 325,60 грн. за період з 01.12.2013 по 07.09.2021 від простроченої суми - 20229,40 грн., у зв`язку з невиконанням рішення суду про стягнення коштів за договором позики. Позовна заява мотивована тим, що заочним рішенням Жовтневого районного суду м.Харкова від 28.11.2013, що набрало законної сили 28.11.2013 стягнуто зі [PERSON] за договором позики 20 тис. грн. на користь [PERSON] та 229,40 грн. понесені витрати зі сплати судового збору. Виконавчий лист у квітні 2014 пред`явлено до виконання. Через втрату виконавчого документа органами Державної виконавчої служби, ухвалою Жовтневого районного суду м.Харкова від 26.09.2019 видано дублікат виконавчого листа, поновлено строк для пред`явлення його до виконання. Міжрайонним відділом державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах у м.Харків Східного міжрегіонального управлння Міністерства юстиції ( м.Харків) 22.10.2019 відкрито виконавче провадження № 60366394. Станом на час звернення до суду 07.09.2021 боржник [PERSON] ані у добровільному порядку, ані примусово борг не сплатив та не приступив до виконання рішення суду. У зв`язку з невиконанням рішення суду щодо стягнення суми боргу за договором позики , як зазначає позивач, на відповідача покладається відповідальність, передбачена ст. 625 Цивільного кодексу України , зокрема сплата встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про день, час і місце розгляду справи повідомлявся у встановленому порядку згідно зі ст. 128 ЦПК України, про причини неявки суд не сповістив, правом надання відзиву на позов не скористався. При одночасному існуванні умов, передбачених ч.1 ст. 280 ЦПК України, суд ухвалює заочне рішення. Суд, вислухавши вступне слово представника позивача, дослідивши матеріали справи та надані докази, приходить до наступного. Заочним рішенням Жовтневого районного суду м.Харкова від 28.11.2013, яке набрало законної сили 18.07.2014 , задоволено частково позов [PERSON] і стягнуто зі [PERSON] на користь позивача сума боргу за договором позики від 23.08.2011 в сумі 20000 грн. і судовий збір-229,40 грн. На виконання рішення суду Жовтневим районним судом м.Харкова видано [PERSON] 11.04.2014 виконавчий лист № 639/9097/13-ц. Ухвалою Жовтневого районного суду м.Харкова від 26.09.2019 , за заявою [PERSON] , видано дублікат виконавчого листа № 639/9097/13-ц про стягнення боргу за договором позики у розмірі 20000 грн. і судового збору в сумі 229,40 грн., поновлено строк для пред`явлення до виконання виконавчого листа. За інформацією Холодногірсько-Новобаварського відділу державної виконавчої служби у м. Харків Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м.Харків), виконавчий лист № 639/9097/13-ц, виданий Жовтневим районним судом м.Харкова 11.04.2014 надійшов на виконання 21.10.2019.Постановою державного виконавця від 22.10.2019 відкрито виконавче провадження № 60366394. Згідно відповідей на запис державного виконавця, даних щодо джерел отримання доходів боржника відсутні, відкритих у банківських установах рахунків не значиться, пенсійних витрат не отримує, нерухомого майна не має. Постановою державного виконавця накладено арешт на всі кошти, рахунки боржника у банківських установах та відправлені в автоматизованому вигляді до банків, накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно [PERSON] у відповідних реєстрах прав власності. 06.09.2021, у зв`язку з відсутністю майна боржника, на яке може бути звернуто стягнення, відповідно до вимог ч.1 п.2 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повернуто стягувачу. На час перебування документа на примусовому виконанні, стягнення суми боргу, виконавчого збору, витрат виконавчого провадження не відбулось. Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Оскільки стаття 625 ЦК України розміщена в розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, то вона поширює свою дію на всі зобов`язання, якщо інше не передбачено в спеціальних нормах, які регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань. За своєю правовою природою судове рішення є засобом захисту прав або інтересів фізичних та юридичних осіб. Положення статті 11 ЦК України передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. За загальним правилом судове рішення забезпечує примусове виконання зобов`язання, яке виникло з підстав, що існували до його ухвалення, але не породжує таке зобов`язання, крім випадків, коли положення норм чинного законодавства передбачають виникнення зобов`язання саме з набранням законної сили рішенням суду. Приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу ІІІ книги 5 цього ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу ІІІ книги 5 цього Кодексу). Таким чином, у статті 625 ЦК України визначено загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Практика з таких правовідносин є усталеною, Велика Палата Верховного Суду неодноразово викладала такий правовий висновок у постановах від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18), від 19 червня 2019 року у справі № 646/14523/15-ц (провадження № 14-591цс18), від 09 листопада 2021 року у справі № 320/5115/17 (провадження № 14-133цс20). Враховуючи, що рішення Жовтневого районного суду м.Харкова від 28.11.2013, яке набрало законної сили, про стягнення зі [PERSON] 20229,40 грн. належним чином не виконано, тому підлягають застосуванню вимоги ч.2 ст. 625 ЦК України. Отже, нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за неналежне виконання зобов`язання, користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах № 703/2718/16-ц (провадження № 14-241цс19) та № 646/14523/15-ц (провадження № 14-591цс18), від 04 лютого 2020 року у справі № 912/1120/16 (провадження № 12-142гс19). Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора за відсутності реального виконання боржником свого зобов`язання не припиняє правовідносин сторін договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання, оскільки зобов`язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК України. Три відсотка річних розраховуються, виходячи з суми невиконаного зобов`язання -20229,40 грн., помноженого на кількість днів прострочення за період з 01.12.2013 по 07.09.2021 , що становить 2838 днів, помноженого на 3, поділеного на 100 та на кількість днів у році і складає 4718,71 грн. Інфляційні втрати за період з грудня 2013 до серпень 2021 становлять 2, 9328 % (множення індексів споживчих цін за спірний період: за грудень 2013 р.- 100,5 ; за 2014-2020 роки відповідно 124,9 ; 143,3 ; 112,4 ;113,7; 109,8 ; 104,1; 105,0; з січня по серпень 2021 р. - 101,3 ; 101,0 ; 101,7 ; 100,7; 101,3 ; 100,2 ; 100,1 ; 99,8),що складає 39099,38 грн. та підлягає стягненню з відповідача . Відповідачем не надано доказів на спростування розрахунку інфляційних втрат , тому суд погоджується з розрахунком, наданим позивачем. Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що при зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір в мінімальному розмірі в сумі 908 грн., зі [PERSON] необхідно стягнути на користь позивача понесені витрати. На підставі викладеного і

Outcome: partial