Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-13 00:00:00

У листопаді 2021 р. до Іллінецького районного суду Вінницької області надійшов позов виконавчого комітету Іллінецької міської ради органу опіки та піклування до [PERSON] про позбавлення його батьківських прав відносно малолітньої доньки [PERSON] [INFO] . Позов обґрунтований тим, що 17 листопада 2021 року з метою перевірки даного факту та встановлення місця перебування дитини начальник Служби у справах дітей Іллінецької міської ради Падура А.А. зробила повідомлення на гарячу лінію «102». Комісією в складі начальника Служби у справах дітей Іллінецької міської ради Падури А.А., психолога КЗ ТСЦО Москальової Г.І., інспектора СЮП Обертинської А.А. було здійснено виїзд до будинку де проживає [PERSON] та її співмешканець [PERSON] . Побачивши комісію, яка наближається до будинку [PERSON] тримаючи за руку свою малолітню доньку [PERSON] почали тікати через сусіднє подвір`я та зникли у невідомому напрямку. 18 листопада 2021 року комісія в складі головного спеціаліста юрисконсульта Служби у справах дітей Іллінецької міської ради Іваненко А.А., психолога КЗ ТСЦО Іллінецької міської ради Москальової Г.І., поліцейського офіцера громади Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області капітана поліції Недошовенка О.В. та поліцейського офіцера громади Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області капітана поліції Підгаєвського В.А. відвідали сім`ю [PERSON] та [PERSON] . На момент обстеження їх донька - [PERSON] знаходилася в ліжку вкрита теплою ковдрою, одягнена у кофту, штани та теплі шкарпетки. Одяг на дитині був брудний та старий. [PERSON] була голодна та тремтіла від холоду. Сарай в якому проживає сім`я не опалюється, на момент обстеження на вулиці було -9°С, в приміщенні відчувалася така сама температура. У сім`ї повністю відсутні продукти харчування, засоби гігієни, дитячий одяг. Після останнього відвідування, яке відбулося 25 жовтня 2021 року умови проживання не змінилися, хоча [PERSON] обіцяв зробити грубу. У зв`язку з вище викладеним та за результатами проведення оцінки рівня безпеки дитини встановлено, що малолітня [PERSON] не може залишатись разом з батьками [PERSON] та [PERSON] оскільки, умови проживання сім`ї не придатні для її проживання, температурний режим у приміщенні в якому знаходилась дитина, санітарно- гігієнічні умови не відповідають вимогам, що несе загрозу для її життя і здоров`я та прийнято рішення від 18.11.2021 року №335 «Про невідкладне відібрання дитини», а також 19 жовтня 2021 року наказом начальника Служби у справах дітей Іллінецької міської ради [PERSON] влаштовано на тимчасове проживання в сім`ю [PERSON] та [PERSON] , до вирішення питання щодо подальшого її влаштування. Позивач також вказав, що протягом декількох років з даною сім`єю постійно проводилась профілактична робота щодо неналежного виконання батьківських обов`язків, роз`яснювались норми чинного законодавства щодо обов`язків батьків з виховання та розвитку дітей, прав батьків щодо виховання дітей, прав батьків по захисту дітей, здійснення батьківських прав та виконання батьківських обов`язків, підстави позбавлення батьківських прав, інформувались стосовно адміністративної, кримінальної відповідальності за неналежне виконання батьківських обов`язків, надавались рекомендації щодо виконання батьківських обов`язків, утримання та виховання дитини, догляду за станом здоров`я, але позитивних змін не відбулось. Неодноразово [PERSON] перебували на обліку, як дитина, яка опинилась у складних життєвих обставинах, тому позивач просить суд позбавити [PERSON] батьківських прав відносно його доньки [PERSON] [INFO] внаслідок ухилення його від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини. Ухвалою Іллінецького районного суду Вінницької області від 29 листопада 2021 р. відкрито провадження у справі та її призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження. Представник позивача в судове засідання не з`явилася, проте подала до суду заяву в якій позовні вимоги підтримала, просить їх задоволити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився не повідомивши суд про причини своєї неявки. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, давши оцінку зібраним доказам, суд дійшов висновку про можливість ухвалення заочного рішення та задоволення позову з таких підстав. Відповідно до частини 2 статті 150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Судом установлено, що як вбачається із змісту свідоцтва про народження [PERSON] [INFO] серії [NUMBER] (а.с.11), відповідач у справі [PERSON] є її рідним батьком. Згідно з витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження № 00032306696 сформованого 27 серпня 2021 року батько [PERSON] [INFO] записаний відповідно до ч. 1 ст.135 Сімейного кодексу України зі слів матері [PERSON] (а.с.16). Відповідно до акту оцінки потреб сім`ї/особи від 16.06.2021 р. (а.с.20-23) у житловому будинку за адресою [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] [PERSON] , [PERSON] [INFO] , [PERSON] [INFO] які за даною адресою не проживають, [PERSON] , [INFO] , [PERSON] [INFO] , [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] , також зазначається, що будинок розташований за вищевказаною адресою перебуває у аварійному стані, умови проживання дітей незадовільні, діти брудні та не мають свого місця для відпочинку, сплять з батьками на брудних ліжках без постільної білизни та не створені умови для належного розвитку та виховання дітей. Окрім того, згідно висновку оцінки потреб особи складеного 16.06.2021 р. [PERSON] ніде не працює, зловживає спиртними напоями разом із своєю співмешканкою [PERSON] також із останньою вчиняють домашнє насильство, [PERSON] неналежно виконує свої батьківські обов`язки щодо своєї доньки, а також не підтримує помешкання в належних санітарно-гігієнічних умовах. Зі змісту довідки характеристики виконавчого комітету Іллінецької міської ради від 20.10.2021 року № 03-16/1611 (а.с.17) [PERSON] не працює, зловживає спиртними напоями неодноразово притягувався до кримінальної та адміністративної відповідальності за час проживання на території Іллінецької міської ради характеризується з негативної сторони. Як вбачається із наказу служби у справах дітей Іллінецької міської ради Вінницької області про тимчасове влаштування дітей залишених без батьківського піклування від № 86/01-07 від 19.11.2021 р. [PERSON] влаштовано на тимчасове проживання у сім`ю [PERSON] та [PERSON] (а.с.19). Згідно змісту висновку про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно доньки [PERSON] [INFO] , затвердженого рішенням виконавчого комітету Іллінецької міської ради Вінницької області від 21.10.2021 р. № 295 служба у справах дітей вважає, що позбавлення батьківських прав [PERSON] [INFO] відносно доньки [PERSON] [INFO] , є доцільним та відповідає інтересам дітей (а.с.67-70). Окрім того, як вбачається із висновку про невідкладне відібрання у [PERSON] , та [PERSON] доньки [PERSON] [INFO] , затвердженого рішенням виконавчого комітету Іллінецької міської ради Вінницької області від 18.11.2021 р. № 335 у них відібрано доньку [PERSON] [INFO] , оскільки за результатами перевірки рівня безпеки дитини встановлено, що вона не можуть проживати зі своїми батьками (а.с.29-34). З`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, оцінивши належність та допустимість кожного письмового доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд вважає, що позов слід задовільнити з наступних підстав. Змістом частини 3 статті 51 Конституції України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до частини 8 статті 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Згідно частини 2 статті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Положеннями статей 11, 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини; на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини; батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язанні виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно із частинами 2, 4 статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною 1 статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини 1 статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини. Тлумачення пункту 2 частини 1 статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Змістом пункту 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 р. № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» визначено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. При цьому згідно змісту пункту 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 р. № 3 ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Статтею 3 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20 листопада 1989 р. передбачено, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, чергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Відповідно до статті 6 Конвенції, держави-учасниці визнають, що кожна дитина має невід`ємне право на життя. Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини. Держави-учасниці вживають всіх необхідних законодавчих, адміністративних, соціальних і просвітніх заходів з метою захисту дитини від усіх форм зловживань, відсутності піклування з боку батьків, законних опікунів чи будь-якої іншої особи, яка турбується про дитину (стаття 19 Конвенції). При цьому позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав та інтересів дитини, в зв`язку з чим у кожному випадку треба виявити і оцінити позитивний результат у долі дитини, який має настати. У статті 9 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20 листопада 1989 р. встановлено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки не піклуються про дитину, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Питання справедливої рівноваги між інтересами батьків та інтересами дитини неодноразово аналізував Європейський Суд з прав людини, практика якого відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» і частини 4 статті 10 ЦПК України застосовується судом як джерело права. Так, ухвалюючи рішення у справі «М.С. проти України» від 11 липня 2017 р. (заява № 2091/13), Європейський суд з прав людини наголосив, що в таких справах основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. В рішенні у справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09) ЄСПЛ зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. У справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 р. ЄСПЛ наголосив, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Положеннями статі 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно вимог статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. У відповідності до частини 4 статті 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. В свою чергу, відповідач будь-яких заперечень по суті позовних вимог суду не надав, своєї участі у судових засіданнях не забезпечив, що додатково підтверджує небажання приймати участь у житті своїх дитини. За таких обставин, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову, оскільки зібрані у справі докази свідчать про те, що відповідач, протягом тривалого часу не приділяє належної уваги розвитку своєї дитини та свідомо ухиляється від виконання своїх обов`язків по її вихованню, не піклується про її фізичний і духовний розвиток, навчання, підготовку до самостійного життя, не спілкується із донькою в обсязі, необхідному для їх нормального самоусвідомлення та не створює умов для отримання належної освіти, натомість, установлено, що в сім`ї присутнє фізичне насилля. Така поведінка відповідача свідчить про умисність ухилення його від виконання вказаних обов`язків, оскільки відповідач свідомо самоусунувся від виконання батьківських обов`язків, тому суд вважає, що позбавлення відповідача батьківських прав відносно його доньки відповідатиме її інтересам. Крім того, суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що відповідно до статті 169 СК України, відповідач, у разі зміни поведінки, способу життя та обставин, що були підставою для позбавлення її батьківських прав, має право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими, оскільки підтверджуються наявними у матеріалах справи письмовими доказами, а отже є такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі. У відповідності до пункту 1 частини 1 статті 141 ЦПК України з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір у розмірі 908,00 (дев`ятсот вісім гривень 00 коп.) грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved