Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-18 00:00:00

До Приморського районного суду м. Одеси надійшла заява [PERSON] , [INFO] (РНОКПП [NUMBER] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , проживає за адресою: [ADDRESS] ), заінтересована особа Приморський районний у місті Одесі відділ державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (код ЄДРПОУ 37946492, місцезнаходження: м.Одеса, вул. Разумовська, 37) про встановлення факту, що має юридичне значення, в якій просить: встановити факт родинних відносин, а саме, що [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] (місце проживання: [ADDRESS] ), є матір`ю [PERSON] , [INFO] (місце проживання: [ADDRESS] , РНОКПП [NUMBER] ). Заява обґрунтована тим, що заявник є сином [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] , проте у документах наявна розбіжність у прізвищі матері та прізвища заявника. Зазначає, що встановлення факту родинних відносин необхідно для отримання свідоцтва про право на спадщину. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 22 жовтня 2021 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за заявою [PERSON] . У судове засідання заявник не з`явився, надав суду заяву, в якій просив судове засідання провести без його участі, заяву підтримав. Представник заінтересованої особи Приморського районного у місті Одесі відділу державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) у судове засідання не з`явився, надіслав на адресу суду письмові пояснення, в яких зазначив, що рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення не є підставою для внесення змін до актових записів цивільного стану громадян. Також просив розглянути справу без участі представника відділу. Згідно з ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось. Відповідно до\~ст. 268 ЦПК України\~датою складання повного тексту рішення є\~19 січня 2022 року. Дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами в межах заявлених вимог, суд встановив наступне. Судом установлено, що заявник [PERSON] , [INFO] є громадянином України, що підтверджується паспортом [NUMBER] , виданим 01.04.2015 Приморським РВ у м.Одесі ГУДМС України в Одеській області (а.с. 5 6). Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] російською мовою вказано: « [PERSON] родился [INFO] отец [PERSON] русский, мать [PERSON] русская», про що 07 грудня 1983 року зроблено відповідний актовий запис № 1828 (а.с.15). Як вбачається з повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження [PERSON] народився [INFO] , батько - [PERSON] , [INFO] , росіянин та мати - [PERSON] , [INFO] , росіянка (а.с.49 51). Відповідно до повторного свідоцтва про народження Серія [NUMBER] [PERSON] народився [INFO] та його батьками є батько: [PERSON] та мати [PERSON] (а.с.17). 09 грудня 1999 року було розірвано шлюб між батьками заявника, а саме між [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу Серія [NUMBER] від 09 грудня 1999 року (а.с.16). Як вбачається з повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть [PERSON] , [INFO] померла [INFO] , про що Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) 18.07.2020 складено актовий запис № 7079 (а.с. 46 - 47). 20.11.2020 та 07.05.2021 [PERSON] звернувся до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Руденко Г.О. з заявою про прийняття спадщини після смерті матері [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] (а.с. 39 40). Постановою приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Руденко Г.О. від 07.05.2021 відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на майно померлої [INFO] [PERSON] , у зв`язку з тим, що ним не подано всі належні документи, які б підтверджували родинні відносини (наявна розбіжність у прізвищі спадкодавця та спадкоємця) (а.с. 57). Відповідно до ч. 1 ст.\~55\~Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Частиною 1 ст.\~2\~Цивільного процесуального\~кодексу України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з ч. 1 ст.\~4\~Цивільного процесуального\~кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Право безперешкодного звернення людини до суду за захистом своїх прав гарантується ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якій зазначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Так, у рішенні ЄСПЛ у справі «Белле проти Франції» суд зазначив, що частина 1 статті 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві (Bellet v. France, 04/12/1995, Series A № 333-B, crop. 42, пункт 36). Порядок розгляду справи щодо встановлення фактів, що мають юридичне значення, врегульовано у главі 6 «Розгляд судом справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» Розділу IV «Окреме провадження» Цивільного процесуального кодексу України, зокрема щодо встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до ч. 1 ст.\~13\~Цивільного процесуального\~кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України, цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: 1) наказного провадження; 2) позовного провадження (загального або спрощеного); 3) окремого провадження. Як визначено у ч. 1 ст.\~293\~Цивільного процесуального\~кодексу України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи у тому числі про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Перелік юридичних фактів, що підлягають встановленню в судовому порядку, наводиться у ч. 1 ст.\~315\~Цивільного процесуального\~кодексу України і не є вичерпним. Так, відповідно до п. 1 ч. 1 ст.\~315\~Цивільного процесуального\~кодексу України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Факт родинних відносин між фізичними особами встановлюється у судовому порядку, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки для заявника. Для встановлення факту необхідна наявність певних умов, зокрема, встановлюваний факт повинен бути юридичним, тобто від його встановлення у особи виникають, змінюються або припиняються особисті чи майнові права; чинним законодавством не передбачено іншого порядку його встановлення. Суд має право встановлювати юридичні факти тільки за додержання таких умов: а) це мають бути юридичні факти, тобто такі, які тягнуть за собою виникнення, зміну чи припинення правовідносин; б) заявниками у цих справах можуть бути тільки громадяни; в) коли чинне законодавство допускає судовий порядок встановлення даного факту; г) коли в іншому порядку його встановити не можна; ґ) при встановленні факту не повинен вирішуватися спір про право. При вирішенні питання про цивільну юрисдикцію справи суди повинні враховувати норми законодавчих актів, якими передбачено позасудовий порядок встановлення певних фактів або визначені факти, які у даних правовідносинах можуть підтверджуватися рішенням суду. З роз`яснень п. 2 Постанови Пленуму\~Верховного суду\~України №\~7\~від 30\~травня 2008\~року «Про\~судову практику\~у справах\~про спадкування» вбачається, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем. Відповідно до пункту 7 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" №5 від 31 березня 1995 року, суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину. Встановлення факту родинних відносин необхідно заявнику для оформлення спадщини. Без встановлення вказаного факту родинних відносин заявник позбавлений можливості отримати спадщину. Таким чином, заявник скористався своїм правом на звернення до суду із заявою про встановлення факту родинних відносин та надав про це відповідні докази. Підстав для суду вважати про наявність спору про право немає. Виходячи з викладеного та здійснюючи аналіз поданих доказів, необхідно дійти висновку, що вони в достатній мірі підтверджують факт того, що [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] , є матір`ю [PERSON] , [INFO] , даний факт ніким не оскаржується і має для заявника юридичне значення, у зв`язку з чим суд дійшов висновку, що заява є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Outcome: approved