Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-10 00:00:00

20.08.2020 [PERSON] звернулася до суду із вищезазначеним позовом в якому просила визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 11 травня 2018 року видане [PERSON] державним нотаріусом Черняхівської державної нотаріальної контори Житомирської області Пилипчуком В.І. за реєстровим номером 1059, спадкова справа № 179/2015 рік, серія ННС № 354239 на земельну ділянку площею 0,1500 га (нуль цілих одна тисяча п`ятсот десятитисячних гектара), кадастровий номер 1825655100:03:002:0153, що розташована в [ADDRESS] ; визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 03 липня 2020 року видане [PERSON] приватним нотаріусом Черняхівського районного нотаріального округу Житомирської області Драч Н.В. за реєстровим номером 720, спадкова справа № 41/2020, серія HOP № 085312 на земельну ділянку площею 0,1500 га (нуль цілих одна тисяча п`ятсот десятитисячних гектара), кадастровий номер 1825655100:03:002:0153, що розташована в [ADDRESS] ; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] сплачений судовий збір та понесені інші витрати пов`язані з розглядом справи в суді. В обгрунтування позову вказала, що 08 серпня 2008 року, [PERSON] уклала з [PERSON] договір купівлі-продажу земельної ділянки, який був посвідчений Котенко Л.І. приватним нотаріусом Черняхівського районного нотаріального округу Житомирської області за реєстровим номером 1527. У відповідності з пунктом 1.1. вказаного Договору, [PERSON] передав у власність (продав), а [PERSON] прийняла у власність (купила) земельну ділянку, площею 0,1500 (нуль цілих п`ятнадцять сотих) гектара, яка розташована в [ADDRESS] , сплативши за неї гроші відповідно до пункту 2 цього Договору. Цільове використання придбаної [PERSON] земельної ділянки - для будівництва та обслуговування житлового будинку. Кадастровий номер земельної ділянки - 1825655100:03:002:0153. Вказана земельна ділянка належала [PERSON] на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 560347, виданого Черняхівською селищною радою Черняхівського району Житомирської області 01 серпня 2008 року, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди за № 010822300134. Згідно з пунктом 2 вищевказаного Договору, продаж було вчинено за 39 000 (тридцять дев`ять тисяч) гривень 00 копійок, які [PERSON] одержав від [PERSON] повністю до підписання цього Договору. Відповідно до Витягу № 6354406 від 08 серпня 2008 року про реєстрацію в Державному реєстрі правочинів, укладений [PERSON] та [PERSON] договір купівлі-продажу земельної ділянки був зареєстрований 08 серпня 2008 року в Державному реєстрі правочинів за реєстраційним номером 3071683. В серпні 2020 року [PERSON] стало відомо про те, що [INFO] [PERSON] помер. 11 травня 2018 року, Пилипчуком В.І. , державним нотаріусом Черняхівської державної нотаріальної контори Житомирської області було видано його матері [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за законом за реєстровим номером 1059 у відповідності з яким вона набула право власності на земельну ділянку площею 0,1500 га (нуль цілих одна тисяча п`ятсот десятитисячних гектара), кадастровий номер 1825655100:03:002:0153, що розташована в [ADDRESS] , яка належала померлому [PERSON] на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку ЯД № 560347, виданого Черняхівською селищною радою Житомирської області 01 серпня 2008 року, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 010822300134, зареєстрованого в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності 11 травня 2018 року, індексний номер витягу: 123511322, номер запису про право власності: 26090585, реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна: 1549868818256. [INFO] [PERSON] померла. 03 липня 2020 року, Драч Н.І. , приватним нотаріусом Черняхівського районного нотаріального округу Житомирської області було видано її дочці [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за законом за реєстровим номером 720 у відповідності з яким вона набула право власності на земельну ділянку [ADDRESS] , кадастровий номер 1825655100:03:02:0153, розміром 0,1500 (нуль цілих п`ятнадцять сотих) га, яка належала померлій [PERSON] на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Пилипчуком В.І. , державним нотаріусом Черняхівської державної нотаріального контори Житомирської області 11 травня 2018 року за реєстровим номером 1059. Таким чином, на дату видачі Пилипчуком В.І. , державним нотаріусом Черняхівської державної нотаріальної контори Житомирської області [PERSON] свідоцтва про право на спадщину за законом за реєстровим номером 1059 включене до нього майно не належало спадкодавцю [PERSON] на момент відкриття спадщини. У зв`язку з видачою [PERSON] та [PERSON] вищевказаних свідоцтв про право на спадщину за законом від 11 травня 2018 року та від 03 липня 2020 року було порушено право власності [PERSON] на придбану нею за договором купівлі- продажу від 08 серпня 2008 року земельну ділянку внаслідок чого вказані свідоцтва за рішенням суду підлягають визнанню недійсними. Вказала, що згідно зі статтею 657 ЦК України, договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Частиною першою статті 210 ЦК України визначено, що правочин підлягає реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації. Пунктом 5 Тимчасового порядку державної реєстрації правочинів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 травня 2004 року №671, який діяв на час виникнення правовідносин, державній реєстрації підлягали правочини, зокрема, договір купівлі-продажу, міни, земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна. Державна реєстрація правочинів проводилася шляхом внесення нотаріусом запису до Державного реєстру правочинів одночасно з його нотаріальним посвідченням (пункт 6 вказаного Тимчасового положення). Згідно з пунктом 9 зазначеного Тимчасового порядку дата та час внесення відповідного запису до Державного реєстру правочинів вважалася датою державної реєстрації правочину. Тому договір купівлі-продажу земельної ділянки від 08 серпня 2008 року, посвідчений Котенко Л.І. приватним нотаріусом Черняхівського районного нотаріального округу Житомирської області за реєстровим номером 1527 є укладеним і підстави для визнання його недійсним відсутні. Разом із позовною заявою [PERSON] подано до суду заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на земельну ділянку, 0,1500 га, кадастровий номер 1825655100:03:002:0153, що розташована в [ADDRESS] . 15.09.2020 судом постановлено ухвалу про задоволення заяви [PERSON] про забезпечення позову та накладено арешт на земельну ділянку, 0,1500 га, кадастровий номер 1825655100:03:002:0153, що розташована в [ADDRESS] . 01.10.2020 відкрито провадження у цивільній справі позовом [PERSON] до [PERSON] з участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог: Черняхівської державної нотаріальної контори Житомирської області та приватного нотаріуса Черняхівського районного нотаріального округу Житомирської області Драч Наталії Володимирівни про визнання свідоцтв про право на спадщину за законом недійсними. 20.04.2021 судом задоволено клопотання представника відповідача про поновлення строку для подання відзиву на позов. Підготовче провадження по справі закрито та призначено справу до судового розгляду по суті на 10:00 год. 11.01.2022. 03.02.2021 відповідачем подано відзив на позов в якому просила відмовити в задоволенні позову. Вказала, що після отримання позову їй стало відомо, що її померлий брат [PERSON] за життя 08.08.2008 уклав з позивачем [PERSON] договір купівлі-продажу земельної ділянки розміром 0,1500 га кадастровий номер 1825655100:03:02:0153, що розташована в [ADDRESS] . Як на підставу відмови у позові зазначила, що для одержання у власність земельної ділянки у 2008 році, яка є нерухомим майном, недостатньо було лише факту укладення договору купівлі-продажу, для виникнення такого права покупець повинен був одержати документ, що посвідчує право власності - державний акт, та здійснити державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно. Сама по собі реєстрація договору купівлі-продажу, здійснена 08 серпня 2008 року приватним нотаріусом Котенко Л.І. у Державному реєстрі правочинів, не підтверджувала виникнення права власності на нерухоме майно, а тільки містила інформацію про правочин, оскільки згідно із частинами другою, шостою Тимчасового порядку державної реєстрації правочинів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 травня 2004 року № 671, який втратив чинність 01 січня 2013 року, Державний реєстр правочинів - єдина комп`ютерна база даних, яка містить інформацію про правочини, що підлягають державній реєстрації, забезпечує її зберігання, видачу та захист від несанкціонованого доступу. Державна реєстрація правочинів проводиться шляхом внесення нотаріусом запису до Реєстру одночасно з його нотаріальним посвідченням. Тому позивач безпідставно посилається на Тимчасовий порядок державної реєстрації правочинів, а тому помилково вважає, що Державна реєстрація правочинів нотаріусом, зокрема реєстрація договору купівлі-продажу земельної ділянки від 08.08.2008 року приватним нотаріусом Котенко Л.І. підтверджує виникнення її права власності на спірну земельну ділянку. Проте, зазначена норма лише підтверджує інформацію про правочин, який підлягав державній реєстрації. Крім того, на час укладення договору купівлі-продажу чинним був Закон № 1952-IV "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень", який, зокрема, був спрямований на забезпечення визнання та захисту державою речових прав на нерухомість та передбачав здійснення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно. А тому [PERSON] , яка не одержала документ, що посвідчує право власності - державний акт на земельну ділянку та не здійснила державну реєстрацію права на земельну ділянку, не наділена правами власника на розпорядження цією земельною ділянкою. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав, просив його задовольнити. Відповідач та її представник в судовому засіданні в позові просили відмовити з викладених у відзиві підстав. Представники третіх осіб в судове засідання не з`явились, хоча і були належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, що не є перешкодою для розгляду справи. Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов до наступного висновку. В судовому засіданні встановлено, що 08 серпня 2008 року, [PERSON] уклала з [PERSON] договір купівлі-продажу земельної ділянки, який був посвідчений Котенко Л.І. приватним нотаріусом Черняхівського районного нотаріального округу Житомирської області за реєстровим номером 1527. У відповідності з пунктом 1.1. вказаного Договору, [PERSON] передав у власність (продав), а [PERSON] прийняла у власність (купила) земельну ділянку, площею 0,1500 (нуль цілих п`ятнадцять сотих) гектара, яка розташована в [ADDRESS] , сплативши за неї гроші відповідно до пункту 2 цього Договору. Цільове використання придбаної [PERSON] земельної ділянки - для будівництва та обслуговування житлового будинку. Кадастровий номер земельної ділянки - 1825655100:03:002:0153. Вказана земельна ділянка належала [PERSON] на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 560347, виданого Черняхівською селищною радою Черняхівського району Житомирської області 01 серпня 2008 року, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди за № 010822300134. Згідно з пунктом 2 вищевказаного Договору, продаж було вчинено за 39 000 (тридцять дев`ять тисяч) гривень 00 копійок, які [PERSON] одержав від [PERSON] повністю до підписання цього Договору. Відповідно до Витягу № 6354406 від 08 серпня 2008 року про реєстрацію в Державному реєстрі правочинів, укладений [PERSON] та [PERSON] договір купівлі-продажу земельної ділянки був зареєстрований 08 серпня 2008 року в Державному реєстрі правочинів за реєстраційним номером 3071683. [INFO] [PERSON] помер. 11 травня 2018 року, Пилипчуком В.І. , державним нотаріусом Черняхівської державної нотаріальної контори Житомирської області було видано матері [PERSON] . [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за законом за реєстровим номером 1059 у відповідності з яким вона набула право власності на земельну ділянку площею 0,1500 га (нуль цілих одна тисяча п`ятсот десятитисячних гектара), кадастровий номер 1825655100:03:002:0153, що розташована в [ADDRESS] , яка належала померлому [PERSON] на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку ЯД № 560347, виданого Черняхівською селищною радою Житомирської області 01 серпня 2008 року, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 010822300134, зареєстрованого в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності 11 травня 2018 року, індексний номер витягу: 123511322, номер запису про право власності: 26090585, реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна: 1549868818256. [INFO] [PERSON] померла. 03 липня 2020 року, Драч Н.І. , приватним нотаріусом Черняхівського районного нотаріального округу Житомирської області було видано її дочці [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за законом за реєстровим номером 720 у відповідності з яким вона набула право власності на земельну ділянку [ADDRESS] , кадастровий номер 1825655100:03:02:0153, розміром 0,1500 (нуль цілих п`ятнадцять сотих) га, яка належала померлій [PERSON] на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Пилипчуком В.І. , державним нотаріусом Черняхівської державної нотаріального контори Житомирської області 11 травня 2018 року за реєстровим номером 1059. Позивач ставлячи вимоги про визнання свідоцтв про право на спадщину за законом недійсними вважає, що у зв`язку з видачою [PERSON] та [PERSON] таких свідоцтв про право на спадщину за законом від 11 травня 2018 року та від 03 липня 2020 року порушено право її власності на придбану нею за договором купівлі- продажу від 08 серпня 2008 року земельну ділянку. Позивач вказує, що договір купівлі-продажу земельної ділянки від 08 серпня 2008 року, посвідчений Котенко Л.І. приватним нотаріусом Черняхівського районного нотаріального округу Житомирської області за реєстровим номером 1527 є укладеним і підстави для визнання його недійсним відсутні. Щодо дотримання державної реєстрації правочину (договір купівлі продажу спірної земельної ділянки) позивач вказує на Тимчасовий порядок державної реєстрації правочинів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 травня 2004 року №671, який діяв на час виникнення правовідносин, за яким державній реєстрації підлягали правочини, зокрема, договір купівлі-продажу, міни, земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна. Державна реєстрація правочинів проводилася шляхом внесення нотаріусом запису до Державного реєстру правочинів одночасно з його нотаріальним посвідченням. Дата та час внесення відповідного запису до Державного реєстру правочинів вважалася датою державної реєстрації правочину (пункти 5,6,9). На спростування вимог позивача відповідач вказала, що для одержання у власність земельної ділянки у 2008 році, яка є нерухомим майном, недостатньо було лише факту укладення договору купівлі-продажу, для виникнення такого права покупець повинен був одержати документ, що посвідчує право власності - державний акт, та здійснити державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно. Сама по собі реєстрація договору купівлі-продажу, здійснена 08 серпня 2008 року приватним нотаріусом Котенко Л.І. у Державному реєстрі правочинів, не підтверджувала виникнення права власності на нерухоме майно, а тільки містила інформацію про правочин, оскільки згідно із частинами другою, шостою Тимчасового порядку державної реєстрації правочинів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 травня 2004 року № 671, який втратив чинність 01 січня 2013 року, Державний реєстр правочинів - єдина комп`ютерна база даних, яка містить інформацію про правочини, що підлягають державній реєстрації, забезпечує її зберігання, видачу та захист від несанкціонованого доступу. Державна реєстрація правочинів проводиться шляхом внесення нотаріусом запису до Реєстру одночасно з його нотаріальним посвідченням. Тому позивач безпідставно посилається на Тимчасовий порядок державної реєстрації правочинів, а тому помилково вважає, що Державна реєстрація правочинів нотаріусом, зокрема реєстрація договору купівлі-продажу земельної ділянки від 08.08.2008 року приватним нотаріусом Котенко Л.І. підтверджує виникнення її права власності на спірну земельну ділянку. Крім того, на час укладення договору купівлі-продажу чинним був Закон № 1952-IV "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень", який, зокрема, був спрямований на забезпечення визнання та захисту державою речових прав на нерухомість та передбачав здійснення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно. А тому [PERSON] , яка не одержала документ, що посвідчує право власності - державний акт на земельну ділянку та не здійснила державну реєстрацію права на земельну ділянку, не наділена правами власника на розпорядження цією земельною ділянкою. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ч.ч. 1, 5-6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За встановлених обставин по суті спору в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи, суд зазначає наступне. Так, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини; інші юридичні факти (пункти 1, 4 частини другої статті 11 ЦК України). Згідно з частинами першою, другою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є одностороннім, якщо одна сторона бере на себе обов`язок перед другою стороною вчинити певні дії або утриматися від них, а друга сторона наділяється лише правом вимоги, без виникнення зустрічного обов`язку щодо першої сторони. Частиною першою статті 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом (частина перша статті 639 ЦК України). Згідно з частиною третьою статті 640 ЦК України договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державної реєстрації - з моменту державної реєстрації. Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним (частина третя статті 334 ЦК України). Відповідно до статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. За статтю 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. За приписами статті 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість і правочинів щодо нерухомості є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов`язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом. Законодавство у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень передбачало обов`язкове подання для державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно документів, що підтверджують виникнення, перехід та припинення таких прав, та визначало приблизний (майже виключний) перелік таких документів. Водночас при розгляді питання стосовно визначення документів, якими посвідчуються речові права на земельну ділянку, поряд із законодавством з питань державної реєстрації речових прав на нерухоме майно слід керуватися положеннями спеціального законодавства у сфері земельних відносин. Статтею 14 Конституції України передбачено, що право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою відповідно до закону. Підставами виникнення і припинення прав на земельні ділянки, як і прав на інші об`єкти нерухомого майна, розташовані на них, є передбачені законом юридичні факти, що підтверджуються відповідними документами. Згідно з частиною першою статті 125 ЗК України (у редакції, чинній на час укладення договору купівлі-продажу) право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами. Форми державних актів затверджуються Кабінетом Міністрів України (частина перша статті 126 ЗК України). Постановою Кабінету Міністрів України від 02 квітня 2002 № 449 "Про затвердження форм державного акта на право власності на земельну ділянку та державного акта на право постійного користування земельною ділянкою" було затверджено форму державного акта на право власності на земельну ділянку. Видавалися державні акти вказаного зразка державними органами земельних ресурсів при місцевих державних адміністраціях або органах місцевого самоврядування, підписувались головою місцевої державної адміністрації або органу місцевого самоврядування, а також начальником державного органу земельних ресурсів. Постановами Кабінету Міністрів України від 16 жовтня 2008 року N 926, від 12 листопада 2008 року N 1019 були змінені форми державного акта на право власності на земельну ділянку. Крім того, на момент укладення договору купівлі-продажу 08 серпня 2008 діяла Інструкція про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі, затверджена наказом Державного комітету України по земельних ресурсах 04 травня 1999 року N 43 (далі - Інструкція № 43), згідно з пунктами 3.1, 3.2 якої державні акти на право власності на земельну ділянку, на право постійного користування земельною ділянкою видаються структурними підрозділами Центру державного земельного кадастру при Держкомземі України. Державна реєстрація державних актів на право власності на земельну ділянку, на право постійного користування земельною ділянкою, договорів оренди землі здійснюється структурними підрозділами Центру державного земельного кадастру при Держкомземі України. Порядок ведення книги записів реєстрації державних актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування землею, договорів оренди землі встановлюється наказом Держкомзему України (пункт 3.3 Інструкції № 43). Пунктом 3.10 Інструкції № 43 визначено, що у випадку припинення права власності чи користування земельною ділянкою документ, який посвідчує це право, повертається до архіву державного органу земельних ресурсів, де зберігається другий примірник цього документа. Тобто до 02 травня 2009 року документом, що посвідчував право власності на земельну ділянку незалежно від способу набуття власником такого права, виступав виключно державний акт. При цьому також слід враховувати, що до травня 2009 року переоформлення державного акта у разі переходу права на земельну ділянку до нового власника було обов`язковим. Відповідно до статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі Закон № 1952-IV) державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень. Державний реєстр прав на нерухоме майно та їх обмежень - єдина державна інформаційна система, яка містить відомості про речові права на нерухоме майно, їх обмеження, суб`єктів речових прав, технічні характеристики об`єктів нерухомого майна (будівель, споруд тощо), кадастровий план земельної ділянки, а також відомості про правочини, вчинені щодо таких об`єктів нерухомого майна. Згідно з частиною першою статті 3 Закону № 1952-IV речові права на нерухоме майно, їх обмеження та правочини щодо нерухомого майна підлягають обов`язковій державній реєстрації в порядку, встановленому цим Законом. Зареєстровані речові права та їх обмеження мають пріоритет над незареєстрованими в разі спору щодо нерухомого майна (частина сьома статті 3 Закону N 1952-IV). За приписами пункту 1 частини першої статті 4 Закону N 1952-IV обов`язковій державній реєстрації підлягають речові права на нерухоме майно, що знаходиться на території України, фізичних та юридичних осіб, держави, територіальних громад, іноземців та осіб без громадянства, іноземних юридичних осіб, міжнародних організацій, іноземних держав, а саме право власності на нерухоме майно. З аналізу вищезазначеного законодавства вбачається, що для одержання у власність земельної ділянки у 2008 році, яка є нерухомим майном, недостатньо було лише факту укладення договору купівлі-продажу для виникнення такого права покупець повинен був одержати документ, що посвідчує право власності - державний акт, та здійснити державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно. Сама по собі реєстрація договору купівлі-продажу, здійснена 08 серпня 2008 року приватним нотаріусом у Державному реєстрі правочинів, не підтверджувала виникнення права власності на нерухоме майно, а тільки містила інформацію про правочин, оскільки згідно із частинами другою, шостою Тимчасового порядку державної реєстрації правочинів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 травня 2004 року N 671, який втратив чинність 01 січня 2013 року, Державний реєстр правочинів - єдина комп`ютерна база даних, яка містить інформацію про правочини, що підлягають державній реєстрації, забезпечує її зберігання, видачу та захист від несанкціонованого доступу. Державна реєстрація правочинів проводиться шляхом внесення нотаріусом запису до Реєстру одночасно з його нотаріальним посвідченням. Крім того, на час укладення договору купівлі-продажу (08 серпня 2008 року) чинним був Закон N 1952-IV, який, зокрема, був спрямований на забезпечення визнання та захисту державою речових прав на нерухомість та передбачав здійснення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно. А тому [PERSON] , яка не отримала державний акт на земельну ділянку, не здійснила державну реєстрацію права на нерухоме майно, не була наділена правами власника на розпорядження цим майном. Вищевикладене узгоджується з позицією викладеною у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 листопада 2019 року у справі № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19. З огляду на викладене, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову, оскільки позивачем не доведено, що вона набула права власності на спірну земельну ділянку і таке право порушено відповідачем. За наслідками розгляду справи, враховуючи вимоги п.9 ст. 158 ЦПК України, суд скасовує застосовані заходи забезпечення позову за ухвалою Черняхівського районного суду Житомирської області від 15.09.2020. Щодо понесених позивачем судових витрат, суд зазначає, що такі витрати в силу вимог ст. 141 ЦПК України при відмові у позові покладаються на позивача.

Outcome: dismissed