Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Кременчуцького районного суду Полтавської області із вказаним позовом, в якому просить суд ухвалити рішення, яким визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим будинком [ADDRESS] . Позов обґрунтовано тим, що право власності позивача на будинок підтверджується договором купівлі-продажу житлового будинку від 22 серпня 2003 року, технічним паспортом на садибний (індивідуальний) житловий будинок від 12 лютого 2003 року, витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 11 серпня 2021 року та довідкою виконавчого комітету Кам`янопотоківської сільської ради Кременчуцького району Полтавської області №1326/1 від 05 серпня 2021 року. У вказаному будинку, окрім власника, зареєстрований син його дружини [PERSON] , [INFO] . Позивач стверджує, що з 10 квітня 2010 року [PERSON] не проживає у будинку [ADDRESS] , що підтверджується відповідним актом Кам`янопотоківської сільської ради від 05 серпня 2021 року та довідкою №1325/1 від 05 серпня 2021 року, не вносить плату за житлово-комунальні послуги та його речі у будинку відсутні. [PERSON] , як власник житла, здійснює оплату за будинок та комунальні послуги за [PERSON] , а тому змушений звернутися за захистом своїх прав, оскільки відповідач створює йому перешкоди у здійсненні права користування і розпорядження його майном та отримання субсидії на оплату житлово-комунальних послуг. При цьому зазначає, що домовленості з відповідачем щодо збереження за останнім права користування житлом позивача у разі його тимчасової відсутності немає. Ухвалою Кременчуцького районного суду Полтавської області від 04 жовтня 2021 року відкрито провадження у справі №536/1436/21 за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Кременчуцького районного суду Полтавської області від 04 листопада 2021 року закрито підготовче провадження у справі №536/1436/21 та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує повністю та просить задовольнити, проти заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] , який на даний час відбуває покарання на підставі вироку Кременчуцького районного суду Полтавської області в державній установі «Софіївська виправна колонія (№55)» був повідомлений про розгляд справи шляхом направлення матеріалів позову та ухвал суду, однак на адресу суду відзиву щодо позову [PERSON] не направив. В установлений судом строк відповідач відзив на позовну заяву не надав, тому відповідно до частини 8 статті 178 Цивільного процесуального кодексу України, суд вирішує справу за наявними матеріалами. У зв`язку з неявкою сторін в судове засідання, на підставі частини 2 статті 247 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Частиною 1\~статті 280 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Ураховуючи, що позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд вважає можливим розглянути справу без участі сторін на підставі наявних доказів у справі. Дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до статті 4 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно із статтею 12 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом установлено, що згідно договору купівлі-продажу від 22 серпня 2003 року [PERSON] купив житловий будинок з господарськими будівлями, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Довідкою виконавчого комітету Кам`янопотоківської сільської ради №1326/1 від 05 серпня 2021 року підтверджується, що на підставі рішення виконавчого комітету Білецьківської сільської ради №309 від 13 листопада 2009 року проведено упорядкування нумерації будинків у [ADDRESS] . Житловий будинок з господарськими будівлями, що належить громадянину [PERSON] , який числився під №114, на даний час числиться під [ADDRESS] . Із витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №269969420 від 11 серпня 2021 року убачається, що право приватної власності на житловий будинок з господарським будівлями, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , зареєстровано за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 22 серпня 2003 року, серія та номер 2-698. Відповідно до акта про фактичне місце проживання від 05 серпня 2021 року, складеного за підписом голови домогосподарства [PERSON] , депутата виборчого округу Ковальової З. А. та посадової особи сільської ради [PERSON] , у присутності свідків [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] з 10 квітня 2010 року по 05 серпня 2021 року фактично не проживає за адресою: [ADDRESS] , Згідно із довідкою виконавчого комітету Кам`янопотоківської сільської ради №1325/1 від 05 серпня 2021 року, яка видана [PERSON] , у домоволодінні останнього за адресою: [ADDRESS] , зареєстрований [PERSON] та згідно акта обстеження [PERSON] за вказаною адресою не проживає з 10 квітня 2010 року по 05 серпня 2021 року. Таким чином, відповідач більше року не проживає за місцем реєстрації, а тому такими діями порушує право позивача щодо вільного користування та розпорядження належним йому майном. Згідно статті 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до вимог статті 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із частиною 1 статті 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Положеннями статті 391 Цивільного кодексу України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Частиною 1 статті 383 Цивільного кодексу України та статтею 150 Житлового кодексу Української РСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. Відповідно до вимог статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно з положеннями статті 72 Житлового кодексу Української РСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Між тим, положеннями статті 405 Цивільного кодексу України визначено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство (частина 2 статті 64 ЖК Української РСР). Таким чином,\~ураховуючи,\~що відповідач\~за місцем\~реєстрації фактично\~не проживає\~більше року,\~обов`язків\~щодо утримання\~житла не\~виконує,\~суд дійшов\~висновку,\~що позовні\~вимоги позивача\~ [PERSON] \~про визнання\~ [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням є законними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. Ураховуючи,\~що позивач\~відповідно до\~пункту 9\~частини 1\~статті 5\~Закону України\~«Про судовий\~збір» звільнений\~від сплати\~судового збору,\~суд вважає\~за необхідне\~на підставі\~положень статті\~141\~Цивільного процесуального\~кодексу України\~стягнути з\~відповідача у дохід держави судовий збір у сумі 908, 00 грн.

Outcome: approved