Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-11 00:00:00

У вересні 2021 року представник позивача [PERSON] звернувся до Подільського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , проживає в ній та користується послугами, які надаються позивачем. В бухгалтерському обліку закріплено особовий рахунок [NUMBER] (2), за яким ведеться облік обсягу наданих послуг, нарахувань та оплат за надані послуги власнику квартири. Просить стягнути з відповідача заборгованість за спожиті житлово-комунальні послуги в розмірі 33806,11 грн., інфляційні втрати в розмірі 3020,07 та 3 відсотки річних у розмірі 1337,73 грн та витрати по сплаті судового збору. Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 05.10.2021 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням осіб. 06.10.2021 р. до суду подано відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить відмовити у задоволенні позову, заперечуючи наявність заборгованості за спожитті житлово-комунальні послуги перед ЖБК «Авіатор-11». Просив проводити розгляд справи за правилами загального позовного провадження. У зв`язку з прийняттям Верховною радою України Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» вважає, що на період карантину забороняється застосування штрафних санкцій за несвоєчасну оплату комунальних послуг. 5 січня 2022 року представник позивача [PERSON] направив на електронну адресу суду заяву про зміну розміру позовних вимог, зважаючи на сплату відповідачем заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги, позивач просить зменшити розмір позивних вимог та стягнути 3% річних у розмірі 1405,93 грн, інфлянційні втрати у розмірі 3321,91 грн та витрати по сплаті судового у розмірі 2270,00 грн. Посилання відповідача на Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» №530-ІХ від 17.03.2021 року, вважає необґрунтованим та таким, що не поширюється на вказані правовідносини. Проти розгляду справи за правилами загального позовного провадження заперечував, посилаючись на ч. 6 ст. 19 ЦПК України. В судовому засіданні представники позивача позовну заяву просили задовольнити з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог та пояснень. Проти розгляду справи за правилами загального позовного провадження заперечували. Відповідач заявлені позовні вимоги заперечував, оскільки сплатив заборгованість за спожиті житлово-комунальні послуги. Просив в задоволені позову відмовити. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши та оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Судом встановлено, власниками квартири за адресою: [ADDRESS] є [PERSON] (розмір частки 1/2, дата реєстрації права власності 12.09.2013р.) та [PERSON] (розмір частки 1/2, дата реєстрації права власності 18.06.2021р.), що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Відповідно до довідки про нарахування та оплату по особовому рахунку № [NUMBER] (2) за період з 01.01.2016 р. по 01.05.2021 р. вбачається заборгованість відповідача по сплаті за спожитті житлово-комунальні послуги у розмірі 33 806,11 грн. Відповідно до п. 1.1 Статуту ЖБК «Авіатор-11» організовано 14.12.1983 року на базі Київського авіаційного об`єднання з метою забезпечення житлом членів Кооперативу і членів їх сімей, шляхом будівництва трьох 9-и поверхових будинків на 387 квартир з господарчими будівлями за власні кошти членів Кооперативу, а також для наступної експлуатації та управління цим будинком. Згідно Статуту ЖБК «Авіатор-11» здійснює обслуговування будинку за адресою м. Київ, пр-т Правди, буд. 33. 20.01.2016 року між ЖБК Авіатор-11 та ПАТ «АК «Київводоканал» було укладено Договір № 14671/4-07 про надання послуг з водопостачання та приймання стічних вод через приєднані мережі. 24.10.2018 року між ЖБК «Авіатор-11» та КП «Київтеплоенерго» було укладено договір №103018140000100 про надання послуг з централізованого постачання гарячої води, положення якого застосовуються з 01.05.2018 р. До 01.05.2018 р. постачання гарячої води здійснювалось на підставі договору №103018140000100 між ЖКБ «Авіатор-11» та ПАТ «Київенерго» від 01.08.2015р. 01.07.2015 року між ЖБК «Авіатор-11», ДП «КиївГазЕнерджи» та ПАТ «Київгаз» укладено договір №3.2.80.7 про умови поставки газу балансоутримувачам. Вартість послуг ЖБК «Авіатор-11» на утримання будинку та прибудинкової території становила: до серпня 2017 року становила 3,72 грн за 1 кв. м, з вересня 2017 року по січень 2020 року - 5,35 грн за 1 кв.м, за лютий 2020 року по квітень 2021 року- 6.48 грн за 1 кв.м. До 01.05.2019 року договірні відносини між позивачем та відповідачем були встановлені з урахуванням Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 1875-IV від 24 червня 2004 року. Відповідно до ч. 3 ст. 5 Цивільного кодексу України якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. З 01 травня 2019 року введено в дію Закон України Про житлово-комунальні послуги від 09.1 1.2017 №2189. Відповідно до ч. 1 ст. 12 цього Закону надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Відповідно до п. 3 розділу VI Прикінцеві та перехідні положення цього закону передбачено, що договори про надання комунальних послуг, укладені до введення в дію цього закону (тобто до 1.05.2019), зберігають чинність на умовах, визначених такими договорами, до дати набрання чинності договорами про надання відповідних комунальних послуг, укладеними за правилами, визначеними цим Законом. Договір за правилами такого Закону між позивачем та відповідачем не укладався, а тому на теперішній час діє договір укладений до 01.05.2019. Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг. Частиною 2, 6 ст. 19 вказаного Закону, визначено, що учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Особливими учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є балансоутримувач та управитель, які залежно від цивільно-правових угод можуть бути споживачем, виконавцем або виробником. Згідно з п. 3,6 ч. 1 ст. 24 Закону балансоутримувач має право укладати договори на надання житлово-комунальних послуг та звертатися до суду про звернення стягнення на майно осіб, які відмовляються оплачувати рахунки за споживання житлово-комунальних послуг або відшкодовувати завдані збитки майну, що перебуває в нього на балансі. Житловий будинок за адресою [ADDRESS] знаходиться на балансі й обслуговуванні ЖБК «Авіатор-11», який надає житлово-комунальні послуг згідно з Законами України «Про житлово-комунальні послуги», «Про кооперацію» та з урахуванням положень Статуту ЖБК «Авіатор-11». У відповідності до ст. 162 Житлового кодексу України плата за користування жилим приміщенням і за комунальні послуги в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги. Статтею 179 ЖК України визначено, що користування будинками (квартирами) державного і громадського житлового фонду, фонду житлово-будівельних кооперативів, а також приватного житлового фонду та їх утримання здійснюється з обов`язковим додержанням вимог Правил користування приміщеннями жилих будинків і прибудинковими територіями, які затверджуються Кабінетом Міністрів України. Пунктом 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених Постановою КМУ № 45 від 24.01.2006 року, визначено, що власник та наймач (орендар) квартири зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги. Відповідно до ст.ст. 319, 322 ЦК України власність зобов`язує і власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, тому суд вважає, що стан будинку та прибудинкової території залежить не тільки від наданих чи ненаданих позивачем послуг, а й від того, як відносяться мешканці будинку до своєї власності та утримують її. За змістом ч. 3 ст. 16 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» комунальні послуги надаються споживачам безперебійно. Пунктом 5 ч. 3 ст. 20 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» закріплено обов`язок споживача вчасно оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. У відповідності до ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 205 ЦК України правочин може вчинятись усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. За змістом ч. 2 ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовились укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалась. Відповідач здійснював оплату позивачу в розмірі 10000 грн за надані послуги, що підтверджується меморіальним ордером, що підтверджує існування договірних відносин між сторонами. Так, за приписами статей 526, 525, 610 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що станом на 01.05.2021 року заборгованість відповідача перед ЖБК «Авіатор-11» за період з 01.05.2016 року по 01.05.2021 року становить 33806,11 грн., яка складається з: 33806,11 грн - заборгованість за спожиті житлово-комунальні послуги; 1405,93 грн - 3% річних; 3321,91 грн - інфляційні втрати. Однак відповідач 01.10.2021 року сплатив платіж у розмірі 25550,00 грн, що відповідає основній заборгованості за комунальні послуги на суму 23806,11 грн, а також оплаті платежів за комунальні послуги за період з травня по вересень 2021 р. на загальну суму 1743,89 грн. Кошти були зараховані на рахунок позивача, що підтверджується меморіальним ордером №Р988185883 від 04.10.2021 р. Також було здійснено часткову оплату комунальних послуг на загальну суму 10000,00 грн протягом травня-вересня 2021 року, що підтверджується копіями меморіальних ордерів. Отже, заборгованість за спожиті житлово-комунальні послуги відповідач сплатив добровільно у повному обсязі. Щодо посилання відповідача на положення Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» №530-ІХ від 17.03.2021 р. необхідно зазначити наступне. На період дії карантину або обмежувальних заходів, пов`язаних із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), та протягом 30 днів з дня його відміни забороняється нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені) за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги. Однак, Цивільним кодексом України, крім неустойки (штрафів, пені)передбачений й інші види відповідальності за порушення зобов`язання. Відшкодування збитків та стягненню неустойки регулюється ст. 624 ЦК України, поняття неустойки та ї різзновиди, а саме - штраф, пеня-визначені в ст. 549 ЦК України. Право нарахування і стягнення трьох відсотків річних та інфлянційних втрат в якості відповідальності за порушення грошового зобов`язання містяться в ч. 2 ст. 625 ЦК України та ці положення не є тотожними до положень ст. 624 ЦК України щодо стягнення неустойки (шрафу, пені). У постанові від 18.03.2019 року у справі № 210/5796/16-ц Верховний суд України прийшов до висновків, що інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового обов`язання, вираженого в національній валюті та 3% річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати від боржника за неправомірне користування утриманими грошовими коштами, що підлягають сплаті кредиторові. Відповідальність передбачена ст. 625 ЦК України, є особливою мірою відповідальності боржника за порушення грошового зобов`язання, незалежною та відмінною від інших видів відповідальності або інших забезпечувальних заходів, зокрема неустойки (штрафів, пені). Таким чином, мораторій встановлений Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» №530-ІХ від 17.03.2021 р. на нарахування неустойки (штрафу, пені) під час карантину не розповсюджується на інші види відповідальності, передбачені законодавством, зокрема, передбачені ч. 2 ст. 625 ЦК України. Крім того, заборгованість [PERSON] , до якої позивач застосовує санкції, передбачені ч. 2 ст. 625 ЦК України, почала виникати з 20 березня 2018 року, а відповідно до чинної Постанови КМУ від 09 грудня 2020 року № 1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» та з урахуванням Постанов КМУ від 11 березня 2020 р. №211, від 20 травня 2020 р. №392, від 22 липня 2020р. № 641, карантин на території України триває з 12 березня 2020 року, тобто заборгованість виникла до встановлення карантину на території України. Щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження суд керувався положеннями ст. 19 ЦК України. Відповідно до вимог ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно положень ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). При цьому, відповідно до ч. 1-3, 5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, тому слід позов задовольнити повністю, а тому підлягає стягненню з відповідача на користь позивача інфляційні втрати у розмірі 3321,91 грн та 3% річних у розмірі 1405,93 грн. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, а відтак, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 270,00 грн.

Outcome: approved