Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до\~суду з\~позовом до\~ [PERSON] про усунення перешкод у здійсненні права власності, шляхом визнання особи такою, що втратила право користуванням жилим приміщенням. Свої позовні вимоги мотивує тим, що вона є власником квартири [ADDRESS] . Дана квартира належить їй на праві приватної власності згідно договору дарування квартири від 11.08.2021 року за №1663, про що свідчить копія договору дарування та витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 11.08.2021 року. Вказує, що у квартирі, яка їй належить на праві власності, зареєстровані наступні особи: [PERSON] - колишній власник, [PERSON] - дочка колишнього власника. Відповідач по справі - є онукою власника квартири та рідною дочкою [PERSON] . Також зазначає, що за рішенням Придніпровського районного суду м.Черкаси від 24.10.2017 року, шлюб [PERSON] було розірвано, колишня дружина з дитиною переїхала проживати до іншого житла в місті Черкаси, добровільно виселилися. Також додає, що з 2017 року відповідач та її рідна мати фактично не проживають у квартирі і з цього часу не вселялися, не жили, не користувалися майном, як мешканець та зареєстрована особа. 10 травня 2021 року відповідач стала повнолітньою особою, однак стосунки ні з рідним батьком, ні з позивачем не підтримує. Окремо звертає увагу суду, що з часу фактичного виїзду з квартири відповідач підтримувала стосунки з нею та зі своїм батьком лише в телефонному режимі, однак не з`являлася до будинку та не намагалася вселитися з метою проживання. Також повідомляє, що родинних та сімейних стосунків з відповідачем вона не підтримує. Запевняє, що вона (відповідач) не є для неї (позивача) членом її сім`ї. Окрім того, додає, що нею з відповідачем не ведеться спільного господарства, вони не поєднані спільним побутом, як члени сім`ї. Відповідач не є членом її сім`ї, вона є членом сім`ї її сина - [PERSON] , який був власником житла до вчинення дарунку на користь позивача. Позивач вказує, що [PERSON] був власником квартири, набувши її в порядку дарування [INFO] від свого батька [PERSON] , який помер. Дана квартира була місцем проживання його сім`ї, однак після розірвання шлюбу та добровільного виїзду, перестала бути постійним житлом в розумінні вимог закону. Зауважує, що відповідач не проживає фактично в квартирі з 2017 року по теперішній час, спроб вселитися і проживати не виявляла. Зв`язку з вищевказаною квартирою відповідач немає вже тривалий час, вона не є її місцем проживання та перебування, в квартирі, немає її особистих речей. Факт непроживання відповідача підтверджується актом опитування сусідів №269 від 06.09.2021 року, складеним та погодженим головою КСН «Кривалівський» за участі сусідів. Вказує, що реєстрація відповідача у квартирі порушує її права та призводить до нарахування комунальних платежів, відсутності отримати компенсацію за житлово-комунальні послуги, які позивач особисто вимушена оплачувати при умові реєстрації непроживаючої особи та неможливості отримання компенсації за житлово-комунальні послуги. Відповідач є повнолітньою особою, добровільно не бажає брати участь в утриманні житла. Зв`язку з відповідачем позивач не має. Зважаючи на викладене вище, позивач просить суд, - усунути перешкоди їй [PERSON] , у здійсненні права приватної власності квартирою [ADDRESS] , шляхом позбавлення права користування житловим приміщенням [PERSON] , [INFO] . Ухвалою суду від 01.10.2021 року прийнято, відкрито провадження по даній справі та призначено її до судового розгляду у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Проти цього учасники справи не заперечували. Відзив на позов не подано. В судове засідання позивач [PERSON] та її представник адвокат Давигора С.А. не з`явились, подано заяву про розгляд справи без їхньої участі, позовні вимоги підтримують та просили задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про причини неявки суду не повідомила, хоча була належним чином неодноразово повідомлена про дату, час та місце розгляду справи. Відзив на позовну заяву подано не було. Суд, на підставі ст.ст. 280, 281 ЦПК України ухвалив про заочний розгляд справи на підставі наявних в справі доказів, оскільки позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи думку позивача та її представника, дослідивши письмові матеріали справи та докази в їх сукупності, на підставі повного, об`єктивного та всебічного дослідження, суд встановив такі обставини та відповідні їм правовідносини: встановлено, що згідно договору дарування квартири від 23.06.2011р., посвідченого приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Старовойтовою\~Л.В., №1916, - [PERSON] (дарувальник) подарував [PERSON] (обдаровуваний) квартиру [ADDRESS] (а.с.10). Відповідач [PERSON] , [INFO] є дочкою [PERSON] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 21.05.2003р.), який став обдаровуваним та власником квартири за вказаним вище правочином. Між тим, відповідно до договору дарування квартири від 11.08.2021р., посвідченого приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Лук`яновою Т.І. (а.с.6), [PERSON] стала одноосібним власником квартири [ADDRESS] , що також підтверджується Витягом №270008338 від 11.08.2021р. з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.7). За інформацією Управління з питань державної реєстрації ЧМР від 26.07.2021р. №16378-01-10, відповідно до адресної картки особи за адресою: [ADDRESS] , станом на 26.07.2021р. зареєстровані 2 особи. Малолітніх та неповнолітніх дітей немає. Судом встановлено також, що відповідач [PERSON] , [INFO] не проживає за адресою: [ADDRESS] з 2017 року по даний час. Вона не з`являється до квартири, не користується житлом для своїх потреб. У вказаній квартирі проживає лише сам [PERSON] . Зазначена інформація підтверджується актом опитування сусідів від 06.09.2021р. №269, що посвідчений Головою комітету самоорганізації населення «Кривалівський» Шебішевською\~В.А. (а.с.9). Таким чином, встановлено, що відповідач не проживає у вказаній квартирі з 2017 року, її особистих речей в квартирі немає, добровільно з реєстрації за вказаною адресою вона не знялася. Суд вважає, що відповідач повністю втратила зв`язок з помешканням, оплату за комунальні послуги не здійснює, не займається утриманням житла. Судом також не встановлено жодних обставин щодо вчинення будь-якими особами перешкод відповідачеві у користуванні житлом, вона не є членом сім`ї позивача. Крім того, відсутні об`єктивні дані вважати, що відповідач не проживає в помешканні з поважних причин. Як передбачено ст. 4 ЦПК України та ст. 15 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст.\~5 ЦПК України). Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України). Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч. ч. 3,4 ст.\~77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). Як визначено статтею 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, в т.ч. припинення дії, яка порушує право; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства (ст. 13 ч.ч.1, 2, 3, 4 ЦК). У разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які зазначені вище, суд може зобов`язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом (ч.6 ст.13ЦК). Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону №475/97-ВР від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №\~2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно із ч. 1 ст. 316 ЦК України, - правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном (ч. 1 ст.\~317 ЦК України). Як зазначено у ч. 1 ст. 321 ЦК України, - право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ст. 319 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права. Так, відповідно до положень ст. 391 ЦК України, - власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них (ст. 379 ЦК України). Житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них (ст. 379 ЦК України). Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється, зокрема на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Отже, за результатами розгляду справи, судом встановлено, що цивільні права позивача порушуються відповідачем, тобто останнім створені власнику нерухомого майна перешкоди у здійсненні права користування, розпоряджання майном, а тому вони підлягають захисту у спосіб, що обраний позивачем. Такий висновок суду узгоджується із висновками Верховного Суду України, викладеними в постанові від 16 січня 2012 року у справі № 6-57цс11. Крім того, Верховний Суд у постанові від 17.10.2018 (справа №521/17805/16-ц) роз`яснив, що за порівняльним аналізом статей 383, 391, 405 ЦК України, - положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жиле приміщення, будинку, квартиру тощо, від будь-яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім`ї. Слід зазначити, що відповідачем не надано до суду жодних належних, допустимих та переконливих доказів в обґрунтування заперечень проти позову. Під час розгляду справи встановлено, що позивач є одноособовим власником нерухомого майна, про яке йдеться, відповідач не проживає у квартирі [ADDRESS] без поважних причин, її особисті речі в квартирі відсутні, сторони не є членами сім`ї, комунальні послуги відповідач не сплачує, не приймає участі в утриманні житла. Договір найму житла між власником квартири та відповідачем, відсутній. Відсутні будь-які належні, допустимі та переконливі докази про те, що позивач, як власник квартири, вчиняє дії, направлені на перешкоджання відповідачу користуватися жилим приміщенням. Отже, судом встановлено, що позивач не може користуватися своїми правами щодо користування та розпорядження нерухомим майном, оскільки відповідач чинить йому відповідні перешкоди. На основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилався позивач, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про можливість задоволення позовних вимог, а саме, слід усунути перешкоди у здійсненні права власності [PERSON] нерухомим майном, а саме, - квартирою [ADDRESS] , шляхом визнання [PERSON] ( [INFO] , код дані відсутні, зареєстрована: [ADDRESS] ) такою, що втратила право користування даною квартирою. На підставі\~викладеного та\~

Outcome: approved