Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-19 00:00:00

У серпні 2018 року позивач звернулась до суду із вищевказаним позовом, який обґрунтувала наступним чином. Рідна сестра позивача [PERSON] , [INFO] , разом зі своїм чоловіком [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 1964 року. В період перебування у шлюбі отримали під забудову земельну ділянку та розпочали будівництво індивідуального житлового будинку [ADDRESS] . [INFO] помер син сестри та племінник [PERSON] . Дружини та дітей останній не мав, тому його похованням займалась тітка померлого - [PERSON] . [INFO] померла сестра позивача - [PERSON] . Враховуючи поганий стан здоров`я її чоловіка, позивач знову змушена була займатись похованням сестри. [INFO] помер чоловік сестри - [PERSON] , а [INFO] помер племінник позивача - [PERSON] . Після смерті усіх родичів залишилось спадкове майно, а саме житловий будинок із надвірними побудовами та спорудами за адресою: [ADDRESS] . Закінчення будівництва будинку відбулось у 1967 році, проте право власності на будинок не було зареєстровано. 10.01.2018 року в установлений законом строк позивач звернулась до Сьомої дніпровської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , оскільки вона є єдиним спадкоємцем усього спадкового майна після смерті свого племінника. Проте нотаріусом їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв`язку із відсутністю спадкового майна (відсутності реєстрації права власності на будинок). Вказує, що даний будинок відноситься до садибного (індивідуального), тобто він не підлягає введенню в експлуатацію, а документом, що посвідчує факт закінчення будівництва та прийняття готового об`єкту є технічний паспорт. Оскільки всі родичі, які б могли вступити у спадок чи займатись оформленням будинку, померли, вона бажає успадкувати це майно та отримати документи про право власності. З наведених підстав просить суд визнати за нею право власності на житловий будинок літ. «А-1» з житловими прибудовами «А1-1», «А11-1», «а-1», «а1-1», а саме 1-I коридор площею 3,5 кв.м., 1-1 житлова площею 6,1 кв.м., 1-2 житлова площею 10,2 кв.м., 1-3 житлова площею 17,8 кв.м., 1-4 санвузол площею 7,8 кв.м., 1-5 передпокій площею 7,6 кв.м., 1-6 кухня площею 10,3 кв.м., загальною площею 63,4 кв.м., житловою площею 34,1 кв.м., із господарськими (присадибними) будівлями та спорудами: літ. літня кухня літ. Б, б, сарай літ. «В», літній душ, літ. Г., інші споруди № 1-5, I, що розташовані за адресою: [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , померлого [INFO] . Відповідач - Дніпровська міська рада подала відзив на позовну заяву, відповідно до якого позовні вимоги не визнає. Вказує, що позивач звернулась до суду, не обґрунтувавши в чому полягає порушення її прав саме Дніпровською міською радою. Вважає відмову нотаріуса законною і обґрунтованою, оскільки немає спадкової маси та факту прийняття будинку до експлуатації. Право власності на будинок не було зареєстровано, тому відсутні підстави для визнання права власності в порядку спадкування, оскільки якщо спадкодавець за життя не набув право власності на майно, то і спадкоємець не набуває право власності на таке майно у порядку спадкування. Просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог повністю. Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 05 вересня 2018 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 31 січня 2019 року витребувано докази (спадкову справу, відомості з архіву). У зв`язку із звільненням за власним бажанням судді [PERSON] , справа на підставі протоколу автоматизованого розподілу від 02.04.2019 року передана судді Лукіновій К.С . Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 08 квітня 2019 року справа прийнята в провадження судді Лукінової К.С., відкрито загальне позовне провадження у даній справі. Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 21 травня 2019 року закрито підготовче провадження у справі, справа призначена до судового розгляду. Внаслідок закінчення строку відрядження судді Лукінової К.С. справа передана судді [PERSON] (протокол від 22.10.2019 року). Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 22 жовтня 2019 року справа прийнята в провадження судді [PERSON] . Рішенням Третьої дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя від 11 грудня 2019 року суддю Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська [PERSON] було відсторонено від здійснення правосуддя у зв`язку із притягненням до дисциплінарної відповідальності у вигляді подання про звільнення з посади. Протоколом повторного автоматизованого розподілу від 24.03.2020 року справа передана судді [PERSON] Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 30 березня 2020 року, справа прийнята в провадження судді [PERSON] Рішенням Третьої дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя від 29 липня 2020 року за № 2299/3дп/15-20, суддю Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська [PERSON] відсторонено від здійснення правосуддя у зв`язку із внесенням подання про звільнення судді з посади. Протоколом повторного автоматизованого розподілу від 13.01.2021 року справа передана судді Кондрашову І.А. Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 24 лютого 2021 року справа прийнята в провадження судді Кондрашова І.А. Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 02 червня 2021 року витребувано докази. У судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити. Представник відповідача в судове засідання 20 січня 2022 року не прибув, проте в інших судових засіданнях заперечувала проти задоволення позовних вимог, просила відмовити у задоволенні позову. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, проте надав заяву, відповідно до якої просив вирішити справу відповідно до закону та провести судовий розгляд без участі представника. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд дійшов наступних висновків. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною першою статті 4 ЦПК України гарантовано право кожної особи, в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] , [INFO] , разом зі своїм чоловіком [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , яке видане палацом одруження м. Дніпропетровська 22.02.1964 року. У цьому ж році подружжя отримали під забудову земельну ділянку та розпочали будівництво індивідуального житлового (садибного) будинку [ADDRESS] . Будівництво було закінчено у 1967 - му році. Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно із частиною 1 статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно із статтею 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. У статті 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Умовою переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. У пункті 3.2 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 24 травня 2001 року № 127, міститься перелік об`єктів (будівельних робіт), які не належать до самочинного будівництва. Зокрема, зазначено, що до самочинного будівництва не належать індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі та споруди, прибудови до них побудовані до 05 серпня 1992 року. Відповідно до пункту 42 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127, документом, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом індивідуального (садибного) житлового будинку, садового, дачного будинку, господарської (присадибної) будівлі та споруди, прибудови до них, побудованих до 05 серпня 1992 року, є технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна. В матеріалах справи міститься копія технічного паспорту, складеного ТОВ «Укрспецекспертиза», за результатами технічної інвентаризації садового будинку з господарськими будівлями за адресою: [ADDRESS] . Актом від 22.05.2018 року підтверджено, що житловий будинок літ. «А-1», житлові прибудови «А1-1», «А11-1», прибудови «а-1», «а1-1», літня кухня літ. Б, б, сарай літ. «В», літній душ, літ. Г., побудовані 1967 року, і не вважається самовільним будівництвом та не підлягають вводу в експлуатацію. Відповідно до частини третьої статті 3 Закону України від 01 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Згідно з частиною третьою статті 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав. Правовідносини щодо будівництва садових будинків і набуття прав на них до 05 серпня 1992 року регламентувалися нормами ЦК УРСР в редакції 1963 року, а не нормами ЦК України від 16 січня 2003 року, на які послався суд першої інстанції, оцінюючи підстав виникнення права власності на новостворене майно. Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Згідно з частинами першою та другою статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. До 05 серпня 1992 року закон не передбачав процедуру введення нерухомого майна в експлуатацію при оформленні права власності. Законодавство, чинне на зазначений час, не пов`язувало виникнення права власності на садові будинки з надвірними будівлями та спорудами з державною реєстрацією такого права. Документом, що засвідчував факт існування об`єкта нерухомого майна й містив його технічні характеристики, був технічний паспорт на такий об`єкт, виготовлений за результатом його технічної інвентаризації. Приймаючи до уваги, що спірний будинок побудований до 05.08.1992 року, він не підлягає введенню в експлуатацію, а документом, що підтверджує виникнення права власності на таке майно, є технічний паспорт. Ураховуючи встановлені судом обставини та вищевказані норми чинного законодавства України, суд приходить до переконання, що [PERSON] та [PERSON] після закінчення будівництва житлового будинку із житловими прибудовами, надвірними прибудовами та спорудами, у 1967 році, вважаються такими, що набули у встановленому порядку право власності на новостворений об`єкт нерухомого майна. Як видно зі свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , видане Бабушкінським районним відділом РАЦС ГТУЮ в Дніпропетровській області, [PERSON] помер [INFO] , актовий запис № 2152. Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , видане відділом державної реєстрації смерті реєстраційної служби Дніпропетровського МУЮ, [PERSON] померла [INFO] , актовий запис № 1728. [INFO] помер їх син - [PERSON] , що підтверджено свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданого відділом державної реєстрації смерті реєстраційної служби Дніпропетровського МУЮ, актовий запис № 4951. [INFO] помер другий син подружжя - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , видане Шевченківським районним відділом РАЦС ГТУЮ у Дніпропетровській області, актовий запис № 2034. Після смерті племінника [PERSON] його тітка - [PERSON] звернулась із заявою про прийняття спадщини до Сьомої дніпровської державної нотаріальної контори. Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 11 травня 2018 року, відмовлено [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті племінника [PERSON] , у зв`язку із відсутності факту спадкової маси та відсутності факту місця відкриття спадщини та встановлення кола спадкоємців. Поняття спадкування закріплене у ст. 1216 ЦК, відповідно до якої спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до статті 1263 ЦК України у третю чергу право на спадкування за законом мають рідні дядько та тітка спадкодавця. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] є рідною тіткою [PERSON] , який 29 червня 2017 року звернувся до Сьомої дніпровської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті батька [PERSON] , померлого [INFO] . Однак [PERSON] не встиг оформити спадщину та помер. При цьому [PERSON] вважається таким, що прийняв спадщину. Інших спадкоємців на час розгляду справи не встановлено. Суд вважає, що тітка [PERSON] - [PERSON] , є спадкоємцем за законом після смерті племінника [PERSON] , та має право на спадщину, що залишались після смерті [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Згідно із частинами 1, 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти або не прийняти спадщину. [PERSON] у встановлений законом строк звернулась із заявою про прийняття спадщини (а.с. 52). Як зазначено в ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, що прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися за видачею свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно до нотаріуса, який відповідно до вимог ст. 68 Закону України «Про нотаріат» при видачі свідоцтва перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва та склад спадкового майна. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення в нотаріальному порядку. Стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зазначає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Статтею 41 Конституції України закріплено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до частини 1 статті 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до норми ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Приймаючи до уваги, що існують об`єктивні перешкоди в оформленні спадщини [PERSON] , оскільки компетентними органами не визнається право спадкоємця на спадщину, суд вважає, що порушені права позивача підлягають захисту. Зважаючи на те, що право власності на спірне домоволодіння було правомірно набуте [PERSON] та [PERSON] за час життя, однак наразі відсутні спадкоємці за законом першої та другої черги, суд вважає можливим визнати право власності на спадкове майно за спадкоємцем третьої черги, тітки [PERSON] - [PERSON] . Відтак, позовні вимоги підлягають задоволення. Судові витрати суд вважає можливим віднести на рахунок позивача, оскільки відповідач Дніпровська міська рада не порушувала ніяких прав та інтересів позивача, а лише виступає від імені територіальної громади м. Дніпра, тому підстав для відшкодування судових витрат немає. На підставі викладеного та

Outcome: approved