Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-19 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із позовом до АТ «Ідея Банк» про захист прав споживачів. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що між Акціонерним товариством «ІДЕЯ БАНК» та [PERSON] було укладено договір кредиту та страхування № Z06.00302.006295071, зідно якого Банк надав Позивачу кредит в розмірі 111800 грн. з процентною зміцнюваною ставкою в розмірі 23,99 % річних строком кредиту на 48 місяців. Відповідно до п. 1.5 Кредитного договору, під час користування Кредитом Банк надає позичальнику послуги, щомісячного обслуговування кредитної заборгованості, що визначені цим Договором та договором комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, за надання втановлена плата відповідно до п. 5 Додатку № 1 як «Плата за обслуговування кредитної заборгованості». Комісійна винагорода за переказ коштів та прийняття готівки з подальшим нарахуванням на рахунки в банку, інші комісії за відкриття і ведення рахунку, сплачуються згідно діючих тарифів банку. Тарифи банку є невід`ємною частиною Договору та розміщені на вебсайті Банку. Плата за обслуговування кредитної заборгованості складає 138640,80 грн. Позивачка вважає, що встановлена банком у Кредитному договорі плата за обслуговування кредитної заборгованості повинна надаватися на безоплатній основі, що відповідає правовій позиції висловленої у постанові Верховного суду Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 01 квітня 2020 року у справі № 583/3343/19. Представник відповідача подав відзив на позовну заяву, відповідно до якого в задоволенні позову просить відмовити. Заперечення на позов мотивує тим, що при укладенні Кредитного договору сторонами було досягнуто згоди з усіх його істотних умов та визначено: валюту кредитування, суму кредиту, процентну ставку за користування ним і порядок поверненя кредиту, відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору, строки повернення кошті, сторони мали сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним та відповідало їхній внутрішній волі, що підтверджується договором від 31.01.2020. Підписуючи Кредитний договір, Позивач зафіксувала факт ознайомлення з його умовами та надала свою згоду на отримання послуг на цих умовах. Ухвалою від 19 листопада 2021 року відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Позивачка в судове засідання не з`явився, в позовній заяві просить розглядати справу у її відсутності, просить позов задоволити. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, у відзиві на позовну заяву просить справу розглядати у його відсутності та в задоволенні позову відмовити. Згідно із ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Суд встановив, що 31 січня 2020 року між позивачем [PERSON] та Акціонерним товариством «Ідея Банк» було укладено Договір кредиту та страхування № z06.00302.006295071./а.с. 7/ Згідно п. 1.2.-1.4. Кредитного договору, Банк надає Позивачу кредит у розмірі 111800,00 грн. зі змінюваною процентною ставкою у розмірі 23,99% річних, строком кредиту на 48 місяців. Окрім того, умовами п.1.5. Кредитного договору Відповідач встановив, що під час користування кредитом Банк надає Позичальнику послуги з щомісячного обслуговування кредитної заборгованості, що визначені цим Договором та Договором комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (надалі - «ДКБОФО»), за надання яких встановлена плата, відповідно до п.5 Додатку №1 як «Плата за обслуговування кредитної заборгованості». Згідно п.1.6. Кредитного договору, датою повернення кредиту сторони визначили - 31.01.2024 року. Повернення заборгованості за Договором здійснюється через рахунок № [NUMBER] , відкритий у Банку відповідно до Графіку, викладеного в Додатку №1 доданого Договору. Відповідно до п.1.7. Кредитного договору, Банк надає кредит Позичальнику для власних потреб, шляхом переказу коштів у розмірі 102100,46 гривень на рахунок № [NUMBER] Позичальника, який відкритий в AT «Ідея Банк», МФО 336310, та Позичальник доручає Банку оплатити страховий внесок за рахунок кредиту в розмірі 9699,54 гривень, згідно умовами Договору добровільного страхування життя, укладеного відповідно до п.2 цього Договору. Спосіб оплати - переказ коштів на рахунок ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна СТРАХУВАННЯ ЖИТТЯ» в AT «Ідея Банк» № [NUMBER] через транзитний рахунок, відкритий в AT «Ідея Банк». Згідно п.3.2. Кредитного договору ДКБОФО, Тарифи та Паспорт споживчого кредиту є невід`ємними складовими кредитного договору. Згідно п. 6. Кредитного договору, всі відносини між Позичальником та Банком, що не врегульовані Договором, регулюються ДКБОФО, який визначає всі істотні умови надання та користування Кредитом, додатково до тих, що вказані в Договорі, і є невід`ємною частиною Договору та чинна редакція якого розміщена на сайті Банку: www.ideabank.ua. Як вбачається з п. 4.2. Паспорту споживчого кредиту Додатку №1 до Договору кредиту та страхування № Z06.00302.0062295071 від 31.01.2020 року (надалі - «Додаток №1»), Банк встановив плату за обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 2.75% щомісячно від початкової суми кредиту. Так, згідно колонки 7.4 Таблиці п.5 Додатку №1 плата за обслуговування кредитної заборгованості (як інші послуги банку) складає 138640,80 грн., яку позичальник повинен сплачувати на рахунки вказані в п. 1.6 Кредитного договору в період з 02.03.2020 року по 31.01.2024 року 29 щомісячними внесками 16 числа кожного місяця, згідно Графіку платежів. Як вбачається з пункту 9.8.2. пункту 9.8 Розділу 9. «Умов споживчого кредитування без забезпечення» Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, що затверджений протоколом засідання Правління №10/16-09 від 15.01.2020 p., що діяли з 19.01.2020 року по 10.03.2020 року (в період укладення Кредитного договору), плата за обслуговування кредитної заборгованості, що сплачується Позичальником за користування кредитом, щомісячно в терміни та в розмірах, визначених згідно з Графіком за Договором кредиту, включає в себе: надання інформації по рахункам Позичальника з використанням телефонних каналів зв`язку, а саме зі стаціонарних телефонів по Україні, в Контакт-центрі, шляхом направлення CMC - повідомлень щодо суми платежу за цим Договором, щодо зарахування платежу в погашення заборгованості за кредитом тощо; надання інформації по рахунку Позичальника із використанням засобів електронного зв`язку шляхом направлення інформації про стан рахунку на адресу електронної пошти Позичальника; опрацювання запитів Позичальника, що направлені Банку Позичальником із використанням різних каналів зв`язку тощо. Однак, відповідно до ч.1 ст.11 Закону України «Про споживче кредитування», після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець (Відповідач) кожного місяця, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, так чи інакше, безоплатно повинен повідомляти Позивача з приводу інформації про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надавати виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Тобто, дана інформація повинна надаватися безоплатно позичальнику/споживачу за законом, а тому встановлення Відповідачем у п.1.5. Договору кредиту та страхування № Z06.00302.006295071 від 31.01.2020 року та пункти 4.2., 5. Паспорту споживчого кредиту Додатку №1 до Договору кредиту та страхування № Z06.00302.006295071 від 31.01.2020 року в частині встановлення плати за обслуговування кредитної заборгованості є несправедливою умовою та суперечить самому Кредитному договору. Згідно пунктів 9.15.1. та 9.15.4. пункту 9.15. Договорів КБОФО, що є невід`ємними складовими кредитного договору право Позичальника вимагати у Банку кожного місяця безоплатного надання інформації про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої банку, виписку з рахунків щодо погашення заборгованості та іншої інформації, яка повинна надаватись Позичальнику за законом, а тому встановлена відповідачем у п.1.5. Кредитного договору та Додатку №1 плати за такі дії є несправедливою умовою та суперечить самому ж Кредитному договору. Так, згідно пунктів 9.15.1., 9.15.4. пункту 9.15. позивач має право: одержувати від Банку інформацію про заборгованість за Договором кредиту; не частіше одного разу на місяць отримати у Банку надання безоплатної інформації про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої Банку, виписку з рахунків щодо погашення заборгованості та іншої інформації, яка повинна надаватися Позичальнику за законом. Крім того, згідно п.9.17.2. Договорів КБОФО, Банк зобов`язався надавати Позичальнику консультації з питань виконання Договору кредиту. Отже, здійснені платежі на погашення плати за обслуговування кредитної заборгованості по кредиту призводять до істотного дисбалансу сторін, спрямовані на шкоду позивачу та суперечить принципу добросовісності. Відповідно до статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу (частина перша статті 215 ЦК України). Згідно з частинами першою-третьою, п`ятою, шостою статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Відповідно до частини першої статті 207 ЦК України недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини. Згідно роз`яснень Пленуму ВС України, викладених в п.8 постанови «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину. Не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено. Одночасно особливості регулювання правовідносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Статтею 11 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачає, що цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Отже, має місце встановлення у спірних положеннях кредитного договору оплатності послуг про надання інформації з приводу виконання кредитного договору, що прямо суперечить вищенаведеним нормам Закону України «Про споживче кредитування» та є підставою для визнання відповідних частин договору недійсними. Крім того, за змістом статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів», до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитись перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінюватим умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо в супереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Отже, несправедливим є положення договору про споживчий кредит щодо встановлення плати за обслуговування кредиту, що є підставою для визнання таких положень недійсними. Наведене вище узгоджується із правовими висновками Верховного Суду під час розгляду справи №583/3343/19, провадження №61-22778ск19, висловленими в постанові від 01.04.2020 року. Суд відхиляє доводи представника відповідача про те, що між позивачем і відповідачем було узгоджено всі істотні умови, необхідні для договорів даного виду, а відповідно відсутні будь-які правові підстави для визнання кредитного договору недійсним. Однак, факт обізнаності позивача про свій обов`язок сплачувати плату за обслуговування кредиту не спростовує протиправність відповідних положень кредитного договору та їх невідповідності вимогам частини 1 статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Встановлено, що позивач сплачував кошти за обслуговування кредитної заборгованості, що стверджується рухом коштів по рахунках, які додані до матеріалів справи. Тому, як наслідок визнання недійсним умов кредитного договору в частині визначення плати за обслуговування кредитної заборгованості належить зобов`язати відповідача здійснити перерахунок здійснених з часу укладення вказаного договору платежів та зарахувати сплачену позивачем суму в рахунок погашення основного боргу по кредитному договору Z06.00302.006295071 від 31.01.2020 року, що на думку суду, буде повністю відповідати нормам чинного законодавства. Відповідно до ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» позивач звільнений від сплати судового збору. Відтак, судовий збір на користь держави підлягає стягненню з відповідача у розмірі, визначеному станом на день звернення позивача до суду, окремо за кожну вимогу немайнового характеру у загальному розмірі 840 грн. 80 коп.

Outcome: approved