Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-18 00:00:00

У вересні 2020 року [PERSON] звернувся до суду із позовом, в якому зазначив, що 28 червня 2016 року з вини водія [PERSON] сталася дорожньо-транспортна пригода. Вироком Романівського районного суду Житомирської області від 2 жовтня 2019 року у кримінальному провадженні № 12016060150000206 відповідача визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 286 Кримінального кодексу України (далі КК України). Внаслідок аварії позивачу заподіяно тяжкі тілесні ушкодження, що потягло тривале лікування та процес реабілітації. На момент заподіяння шкоди позивач не працював. Відповідно до висновку експерта від 28 вересня 2017 року\~№ 87, травми, отримані ним 26 червня 2016 року, тягнуть за собою втрату працездатності в розмірі 15 %. Посилаючись на те, що в результаті дорожньо-транспортної пригоди йому було заподіяно матеріальну шкоду, позивач просить стягнути з [PERSON] на його користь 13685,65 грн на відшкодування витрат, пов`язаних з лікуванням, проведенням експертизи та користуванням транспортним засобом. Також, позивач просить стягнути з відповідача втрачений заробіток внаслідок втрати ним працездатності за період з 1 липня 2016 року по 29 вересня 2017 року в розмірі 23693 грн та за період з 28 вересня 2017 року по 1 жовтня 2019 року 26882 грн. Окрім цього, [PERSON] зазначив, що внаслідок отриманих тілесних ушкоджень він переніс та продовжує переносити душевні страждання, які зумовлені спричиненням фізичного болю та перебуванням на лікуванні. З огляду на це, [PERSON] просить стягнути з відповідача на його користь 100000,00 грн моральної шкоди. Разом з цим, [PERSON] просить стягнути з відповідача 30000,00 грн витрат, пов`язаних з наданням йому правової допомоги у кримінальному провадженні. Під час підготовчого провадження представник позивача уточнив позовні вимоги в частині відшкодування витрат, пов`язаних з лікуванням, проведенням експертизи та користуванням транспортним засобом та просить стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 1578,99 грн на відшкодування зазначених витрат та 10000,00 грн витрат, пов`язаних з наданням правової допомоги у даній справі. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав з підстав, викладених в позовній заяві. Представник відповідача уточнені позовні вимоги визнав частково, пояснивши, що матеріальну шкоду [PERSON] відповідачем відшкодовано, про що свідчить розписка, втрачений заробіток (дохід) не доведений належними й допустимими доказами, а питання про розподілу витрат на правову допомогу в кримінальному провадженні не може бути вирішено у даній цивільній справі. В частині позовних вимог щодо відшкодування моральної шкоди, представник відповідача не заперечив щодо стягнення з [PERSON] на користь позивача 15000,00 грн. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, заслухавши пояснення\~представників сторін, дійшов наступного висновку. Право на звернення до суду за захистом регламентоване статтею 4 Цивільного процесуального кодексу України (далі\~ЦПК України), згідно частини 1 якої кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Загальними положеннями ЦПК України визначено, що\~\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. За змістом\~статті 81\~ЦПК України,\~кожна сторона\~повинна довести\~ті обставини,\~на які\~вона посилається\~як на\~підставу своїх\~вимог або\~заперечень,\~крім випадків,\~встановлених цим\~Кодексом.\~Докази подаються\~сторонами та\~іншими учасниками\~справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи. Статтею 12\~ЦПК України\~визначено,\~що цивільне\~судочинство здійснюється\~на засадах\~змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у\~статті 129 Конституції України. Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»\~на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати\~Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод\~1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерело права. Згідно з практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Згідно статті 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень (стаття 77 ЦПК України).\~ Частиною 6 статті 82 ЦПК України визначено, що вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до статті 128 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК України) особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого Особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства. Судом встановлено, що вироком Романівського районного суду Житомирської області від 02 жовтня 2019 року [PERSON] було визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2\~статті 286 КК України. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася з вини водія [PERSON] , [PERSON] отримав тяжкі тілесні ушкодження у вигляді відкритого перелому обох кісток правої гомілки і саден правої кисті та 28 червня 2016 року був доставлений у приймальне відділення Романівської центральної районної лікарні, де до 04 липня 2016 року перебував в хірургічному відділенні даного медичного закладу. В період з 04 липня 2016 року по 22 липня 2016 року та в період з 21 лютого 2017 року по 06 березня 2017 року [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні ортопедичного (травматологічного) відділення комунального некомерційного підприємства «Хмельницька обласна лікарня» Хмельницької обласної ради. Також, в період з 04 липня 2016 року по 22 липня 2016 року позивачу було проведено операцію травмованої гомілки, призначалося лікування медичними препаратами, а саме анальгін, димедрол, кетанов, сульбактомакс, мератин, арктрокол, ксерелто, флапрокс, перев`язки. З 22 липня 2016 року [PERSON] призначено амбулаторне лікування у травматолога за місцем проживання, а/с перев`язки, хода на милицях, Ro-контроль та огляд в Хмельницькій обласній лікарні, при болях призначено кетанов. Окрім цього, в період з 21 лютого 2017 року по 06 березня 2017 року позивачу було проведено повторну операцію травмованої ноги. Згідно висновку медико-соціально експертної комісії, [PERSON] з 03 квітня 2017 року встановлено третю групу інвалідності. Вказані обставини підтверджуються виписним епікризом віддлення «Ортопедичне» Хмельницької обласної лікарні щодо хворого [PERSON] за період з 04 липня 2016 року по 22 липня 2016 року, висновком експерта № 87, виданого на підставі судово-медичної експертизи, проведеної в період з 03 липня 2017 року по 28 вересня 2017 року. Відповідно до частин 1, 3 статті 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках, встановлених законом. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (частина 2 статті 1187 ЦК України). На підтвердження витрат, понесених позивачем у зв`язку з лікуванням тяжких тілесних ушкоджень, завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, останнім надано квитанції, які враховуючи їх належне оформлення, чіткість інформації (тексту), є належними й допустимими доказами. Зокрема, щодо витрат: - \~ \~ \~ \~на придбання ліків: квитанція № 0877 від 21 лютого 2017 року на суму 23,05 грн, квитанція б/н на суму 36,00 грн, квитанція б/н від 28 червня 2016 року на суму 289,84 грн, квитанція б/н від 28 червня 2016 року на суму 432,93 грн, квитанція № 0017 від 27 серпня 2016 року на суму 25,10 грн, квитанція б/н від 27 серпня 2016 року на суму 43,70 грн, квитанція № 0155 від 29 червня 2016 року на суму 20,95 грн, квитанція б/н від 29 червня 2016 року на суму 278,68 грн, квитанція б/н від 30 червня 2016 року на суму 327,92 грн, квитанція б/н від 03липня 2016 року на суму 88,18 грн, квитанція № 7058 від 04 липня 2016 року на суму 1371,65 грн, квитанція б/н від 04 липня 2016 року на суму 27,20 грн, квитанція б/н від 04 липня 2016 року на суму 34,00 грн, квитанція б/н від 04 липня 2016 року на суму 15,50 грн, квитанція б/н від 05 липня 2016 року на суму 18,00 грн, квитанція б/н від 05 липня 2016 року на суму 115,90 грн, квитанція № 0833 від 09 липня 2016 року на суму 249,00 грн, квитанція № 7143 від 07 липня 2016 року на суму 1640,68 грн, квитанція № АП1_000073 від 07 липня 2016 року на суму 27,00 грн, квитанція № АП1_000088 від 07 липня 2016 року на суму 11,00 грн, квитанція № АП1_000009 від 07 липня 2016 року на суму 10,00 грн, квитанція б/н на суму 100,80 грн, квитанція № АП1_000011 від 17 липня 2016 року на суму 33,85 грн, квитанція № АП1_000055 від 27 липня 2016 року на суму 24,42 грн, всього на загальну суму 5245,35 грн; - \~ \~ \~ \~ на придбання пального для транспортного засобу: квитанція № 584968 від 27 серпня 2016 року на суму 400,00 грн, квитанція № 7468 від 19 грудня 2016 року на суму 430,00 грн, квитанція № 1987 від 29 червня 2016 року на суму 99,98 грн, квитанція № 1760 від 30 червня 2016 року на суму 450,03 грн, квитанція № 273025 від 30 червня 2016 року на суму 199,88 грн, квитанція № 8965 від 03 липня 2016 року на суму 199,98 грн, квитанція № 274472 від 11 липня 2016 року на суму 199,80 грн, квитанція № 9708 від 22 липня 2016 року на суму 619,32 грн, всього на загальну суму 2598,99 грн; - \~ \~ \~ \~на проїзд в громадському транспорті: квитанція б/н від лютого 2017 року напрямок Хмельницький-Полонне на суму 70,75 грн, квитанція № 058820 від 10 серпня 2016 року напрямок Полонне - Чуднів-Волинь на суму 14,00 грн, квитанція № 285230 від 10 серпня 2016 року напрямок Чуднів-Волинь-Полонне на суму 24,92 грн, квитанція № 500756 від 09 липня 2016 року напрямок Хмельницький-Полонне на суму 61,63 грн, квитанція № 455856 від 06 липня 2016 року напрямок Хмельницький-Полонне на суму 82,37 грн, всього на загальну суму 253,67 грн; - \~ \~ \~ \~на оплату судово-медичної експертизи квитанція № 0.0.597395366.1 від 11 серпня 2016 року на суму 233,63 грн. Загальна сума понесених [PERSON] витрат становить 8331,64 грн. Водночас, суд не бере до уваги решту наданих позивачем квитанцій у зв`язку з нечіткістю відображеної на них інформації (не можливо прочитати номер, дату видачі та суму оплати, не вказано маршрут поїздки) та квитанцій, що не входять до предмета доказування по даній справі. У судовому засіданні було встановлено, що відповідач [PERSON] у добровільному порядку відшкодував позивачу його витрати у розмірі 11500,00 грн, що підтверджується розпискою, написаною останнім власноручно. Вказана обставина була визнана представником позивача та не оспорювалась іншими учасниками процесу, тому відповідно до частини 1\~статті 81 ЦПК України\~додатковому доказуванню не підлягає. З огляду на вищевказане, суд не вбачає підстав для задоволення позову в частині відшкодування витрат, пов`язаних з лікуванням, проведенням експертизи та користуванням транспортним засобом. Щодо вимоги про стягнення заробітку (доходу), втраченого внаслідок травми (каліцтва, загального захворювання), з урахуванням ступеня втрати професійної працездатності, слід зазначити наступне. Згідно частин 1, 2\~статті 1195 ЦК України\~фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. У разі каліцтва або іншого ушкодження здоров`я фізичної особи, яка в момент завдання шкоди не працювала, розмір відшкодування визначається виходячи з розміру мінімальної заробітної плати. Відповідно до\~Положення про\~медико-соціальну\~експертизу,\~затвердженого Постановою\~Кабінету Міністрів\~України №\~1317\~від 03\~грудня 2009 року, та Положення про експертизу тимчасової непрацездатності, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України № 189 від 09 квітня 2008 року, визначення ступеню втрати професійної працездатності фізичною особою, яка перебувала у трудових відносинах, внаслідок каліцтва належить до повноважень медико-соціальної експертизи. Пунктом 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди № 6 від 27 березня 1992 року визначено, що встановлення групи інвалідності потерпілих, причини і часу її виникнення провадиться в усіх випадках медико-соціальними експертними комісіями - МСЕК. Ступінь втрати професійної працездатності (у процентах), потребу в додаткових видах допомоги визначають: МСЕК - якщо шкода була заподіяна у зв`язку з виконанням працівником трудових обов`язків (в тому числі на шляху до роботи і з роботи); судово-медичною експертизою - в решті випадків. Визначаючи [PERSON] заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок травми (каліцтва, загального захворювання), суд бере до уваги розмір мінімальної заробітної плати за період з 2016 року по 2019 рік, встановлений статтею 8 Законів України «Про державний бюджет України на 2016 рік», «Про державний бюджет України на 2017 рік», «Про державний бюджет України на 2018 рік» та «Про державний бюджет України на 2019 рік», дані висновку експерта № 87, який згідно статті 102 ЦПК України є належним та допустимим доказом щодо встановлення ступеня втрати професійної працездатності позивача у зв`язку з травмою та характеру нанесеної травми, тривалості та прийомів лікування, Отже, за період з 1 липня 2016 року по 29 вересня 2017 року розмір заробітку (доходу), втраченого позивачем внаслідок травми, становить 12424,50 грн (1450,00 грн х 5 (розмір мінімальної заробітної плати за липень-листопад 2016 року) + 1600,00 грн (розмір мінімальної заробітної плати за грудень 2016 року) + 3200,00 грн х 9 (розмір мінімальної зарплати за січень-вересень 2017 року)) = 37650,00 грн) х 33%). За період з 28 вересня 2017 року по 01 жовтня 2019 року розмір заробітку (доходу), втраченого позивачем внаслідок травми, становить 14400,90 грн (3200,00 грн х 3 (розмір мінімальної зарплати за жовтень-грудень 2017 року) + 3723,00 грн х 12 (розмір мінімальної зарплати за січень-грудень 2018 року) + 4173,00 грн х 10 (розмір мінімальної зарплати за січень-жовтень 2019 року) = 96006,00 грн х 15%. Загальний розмір заробітку (доходу), втраченого [PERSON] внаслідок травми, становить 26825,40 грн. Крім цього, відповідно до\~статті 23 ЦК України\~особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. У пункті 9\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»\~роз`яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви. Вирішуючи спір у частині відшкодування моральної шкоди, суд враховує доведену вину відповідача, обсяг моральних страждань [PERSON] , внаслідок отриманих тілесних ушкоджень, які зумовлені спричиненням фізичного болю та перебуванням на лікуванні, а тому з урахуванням засад розумності та справедливості приходить до висновку, що справедливою сатисфакцією для позивача буде відшкодування йому [PERSON] моральної шкоди у\~сумі\~50000,00 грн. За змістом статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. За змістом статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. На підтвердження понесених позивачем витрат на правничу допомогу адвоката, останнім до суду надано договір про надання правничої допомоги, укладений 10 грудня 2019 року, квитанцію від 10 вересня 2019 року про оплату праці адвоката в кримінальному провадженні № 12016060150000206 на суму 30000,00 грн та квитанцію від 29 травня 2020 року про оплату праці адвоката в цивільній справі № 290/1029/20 на суму 10000,00 грн. В пункту\~45 постанови Великої Палати\~Верховного Суду\~від 21 листопада 2018 року у цивільній справі № 462/6473/16-ц питання про розподіл процесуальних витрат за результатами судового розгляду у кримінальному провадженні вирішується у тій справі, в якій вони були понесені, за правилами\~КПК України. Якщо це питання не було вирішене судом, сторони кримінального провадження, свідок, експерт, спеціаліст і перекладач мають можливість оскаржити в цій частині ухвалене у справі судове рішення в апеляційному та касаційному порядку. А тому такі витрати не можуть бути стягнуті з обвинуваченого за позовом, поданим за правилами цивільного судочинства. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 червня 2020 року у кримінальному провадженні № 598/1781/17 зазначила, що не вбачає підстав для відступу від правового висновку, висловленого нею раніше у постанові від 21 листопада 2018 року у справі № 462/6473/16-ц (провадження № 14-400цс18), оскільки процесуальні витрати, понесені у кримінальному провадженні, не є збитками, що можуть бути стягнуті шляхом подання цивільного позову до обвинуваченого. Такі витрати повинні бути розподілені судом у межах розгляду того кримінального провадження, у ході розгляду якого вони виникли. На підставі викладеного суд, ураховуючи принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, приходить до висновку про часткове задоволення заявлених судових витрат пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 5049,15 грн. В решті понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу слід відмовити. За змістом статті 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню\~ на користь держави судовий збір у розмірі, передбаченому статтею 4 Закону України «Про судовий збір».\~

Outcome: partial