Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-20 00:00:00

Позивач, яка діє в інтересах неповнолітньої [PERSON] , звернулася до Ленінського районного суду м. Запоріжжя з позовом до [PERSON] , третя особа: Орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. Позов обґрунтований тим, що [INFO] народилась [PERSON] , матір`ю якої є відповідачка. Відомості про батька відсутні, та записані до актового запису про народження відповідно ч. 1 ст. 135 СК України. Позивач є рідною бабусею [PERSON] та матір`ю відповідачки, яка самоусунулась від виконання батьківських обов`язків, оскільки виїхала з місця проживання та на теперішній час не повернулась, не цікавиться станом дитини, не приймає участі у житті доньки. Онука з 4-річного віку проживає з позивачкою та перебуває на її повному утриманні. В червні 2020 року позивач звернулась до Служби (управління) у справах дітей ЗМР із заявою про тимчасове влаштування неповнолітньої [PERSON] в родину позивачки [PERSON] , яка мешкає за адресою: [ADDRESS] , про що 18.06.2020 року видано наказ № 525. Приймаючи до уваги, що відповідачка належним чином не виконує свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, права і інтереси якої повинні бути захищені у встановленому законом порядку, позивач просить позбавити відповідачку батьківських прав відносно неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , та стягнути аліменти на свою користь з відповідача на утримання дитини в розмірі 1/4 частини заробітку, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття. Позивачка в судове засідання не з`явилася, представник позивача у судовому засіданні підтримала позовну заяву у повному обсязі, просила задовольнити позовні вимоги. Відповідач до суду не прибула, повідомлена належним чином про час та місце розгляду справи. В справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, тому суд ухвалив на підставі ст.280 ЦПК України розглянути справу заочно. Представники Органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району в судовому засіданні щодо вирішення питання про позбавлення батьківських прав поклались на розсуд суду, надали висновок щодо доцільності позбавлення відповідача батьківських прав. Дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 164 Сімейного кодексу України батьки можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо буде встановлено, що вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей. Згідно зі ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ст. 165 Сімейного кодексу України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Згідно зі свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданого Відділом РАЦС Ленінського районного управління юстиції м. Запоріжжя, батьками неповнолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] зазначені [PERSON] та [PERSON] , про що складено відповідний актовий запис № 415. Відповідно до Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька від 12.06.2012 року № 00010616191, відомості про батька дитини [PERSON] , [INFO] , записані відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України. Судом встановлено, що дитина [PERSON] , [INFO] , проживає з бабусею [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується наданими до суду копіями наказу Служби (управління)у справах дітей ЗМР № 525 від 18.06.2020 року про тимчасове влаштування [PERSON] в родину [PERSON] , актом про факт передачі дитини від 22.06.2020 року, листом Запорізької загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 104 ЗМР Запорізької області від 13.07.2020 року за №156/01/20. Наданими доказами, а саме довідкою КЗ «Запорізька спеціалізована школа-інтернат ІІ-ІІІ ступенів «Козацький ліцей» ЗОР від 03.09.2021 № 605, довідкою Запорізької гімназії № 104 ЗМР від 10.09.2021 року №340/01/20, довідкою Запорізької загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №22 ЗМР Запорізької області від 30.08.201 року № 190, підтверджуються вказані позивачем обставини щодо неприймання участі відповідачки [PERSON] в житті своєї доньки [PERSON] , незацікавленість матері щодо життя своєї дитини. Орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району дійшов висновку про доцільність позбавлення відповідачки батьківських прав, оскільки це відповідає інтересам дитини (висновок №17.02/01-27/2209 від 23.12.2021 року). Мати дитини неналежним чином виконує своє батьківські обов`язки по відношенню до доньки, права та інтереси якої повинні бути захищенні у встановленому законом порядку. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і у сукупності, суд розцінює як свідоме нехтування відповідачкою своїми батьківськими обов`язками. У відповідності до вимог ч.1 ст.12 ЗУ «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до п.15 Постанови Верховного Суду України від 30.03.2007р. №3 «Про практику застосування законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Відповідно до п.16 Постанови Верховного Суду України від 30.03.2007р. №3 «Про практику застосування законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються с дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідачка не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. За таких обставин позовні вимоги в частині позбавлення батьківських прав підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Згідно з ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; інші обставини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути менше, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідно віку, за винятком випадків, передбачених ст. 184 СК України. Виходячи з вищевикладеного та обов`язку батьків утримувати дитину до її повноліття, передбаченого ст. 180 СК України, суд дійшов висновку, що з відповідачки підлягають стягненню аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини від її заробітку (доходу). Частиною 1 статті 191 СК України встановлено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідачки підлягають стягненню на користь держави судовий збір у сумі 908,00 грн. щодо позовних вимог про стягнення аліментів, на користь держави судовий збір у сумі 908,00 грн. щодо позовних вимог про позбавлення батьківських прав. На підставі викладеного і

Outcome: approved