Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-19 00:00:00

позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] та просить стягнути з відповідача додаткові витрати на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , в сумі 4 554,83 грн., посилаючись на обов`язок відповідача по утриманню їх неповнолітньої дитини. В обґрунтування вимог зазначила, що перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який рішенням суду від 03.03.2011 між ними розірвано. Рішенням суду від 03.03.2011 стягнуто аліменти з [PERSON] на утримання доньки [PERSON] , [INFO] в розмірі 400,00 грн. щомісячно, до повноліття дитини. Рішенням суду від 13.12.2017 змінено спосіб стягнення аліментів, ухвалено стягувати 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Рішенням суду від 16.06.2020 ухвалено стягувати з відповідача аліменти в твердій сумі 1 500,00 грн. щомісячно до повноліття дитини. Їх спільна донька потребує лікування, перебуває на обліку у лікаря-ендокринолога та має ряд діагнозів: гіперплазія щитоподібної залози, гипотеріоз. Відповідно до направлень лікарів, дитина пройшла ультразвукове дослідження щитоподібної залози, консультації лікарів, здавала численні аналізи, придбавалися за призначеннями лікарів ряд ліків, що підтверджується наданими суду письмовими доказами - чеками та квитанціями. Крім того, на даний час донька готується до вступу у Криворізький медичний коледж та відвідує підготовчі курси, вартість яких становить 2 050,00 грн. Тому з врахуванням витрат, понесених на лікування доньки в сумі 7 059,67 грн. та витрат на підготовчі курси в сумі 2 050,00 грн., просить стягнути половину суми з відповідача. Ухвалою суду від 23 червня 2021 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Ухвалою суду від 20 січня 2022 року розгляд справи ухвалено породити в порядку заочного розгляду справи. В судове засідання сторони не з`явилися, про дату слухання справи були повідомлені своєчасно та належним чином в порядку, встановленому ст. 128 ЦПК України шляхом направлення судових повісток. Позивач [PERSON] звернулася до суду із заявою про розгляд справи за її відсутності, на вимогах наполягає, з підстав, викладених в тексті позовної заяви. Відповідач [PERSON] відзиву на позов не подав. Враховуючи вимоги частини першої статті 223 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність учасників процесу на підставі наявних у справі доказів, оскільки сторони були належним чином повідомлені про дату, час і місце цього засідання, однак їх неявка не перешкоджає розгляду справи по суті. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як встановлено судом, [PERSON] та [PERSON] є батьками неповнолітньої [PERSON] , [INFO] (а.с. 6 - копія свідоцтва). Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно зі статтею 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частинами 1-3 статті 181 Сімейного Кодексу України передбачено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Згідно положень статті 185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Аналіз відповідних норм Закону вказує на те, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Наявність таких особливих обставини підлягають доведенню в судовому засіданні особою, яка пред`явила такий позов (постанови Верховного Суду від 26 вересня 2018 року у справі № 569/6838/15-ц, від 30 березня 2021 року у справі № 521/16595/18 (провадження № 61-8504св20). В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 лютого 2018 року у справі № 127/16614/15-ц (провадження № 61-2371св18) Верховний Суд дійшов висновку, що «вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково. Ураховуючи зазначені обставини, суд визначає розмір додаткових витрат на дитину, зумовлених особливими обставинами, одному з батьків у твердій грошовій сумі. Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі». Верховний Суд в постановах від 04 грудня 2019 року по справі № 320/383/19 (провадження № 61-18284св19) та від ). 12 березня 2020 року у справі № 520/12681/17 (провадження № 61-14849св19) зазначив, що розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо Як встановлено судом та не спростовано відповідачем, неповнолітня [PERSON] перебуває на обліку у лікаря-ендокринолога та потребує лікування (а.с. 12-16 - копії направлень та призначень). Згідно наданих до суду копій чеків, на лікування витрачено: для взяття крові 10.09.2020 суму 730,00 грн., 12.11.2020 суму 1 260,00 грн., 25.01.2021 суму 640,00 грн., 28.01.2021 суму 780,00 грн., 14.04.2021 суму 350,00 грн. (а.с. 7-11 - копій чеків). Ультразвукове дослідження щитоподібної залози склало 25.01.2021 на суму 200,00 грн., консультація лікаря в цей же день на суму 350,00 грн. (а.с. 18 - копії квитанцій). На придбання ліків, згідно призначень, витрачено 08.09.2020 суму 118,20 грн., 03.02.2021 суму 357,90 грн., 18.02.2021 суму 517,20 грн., 15.02.2021 суму 143,50 грн., 04.03.2021 суму 505,60 грн., 10.03.2021 суму 270,30 грн. 20.04.2021 суму 233,73 грн., та суму 704,00 грн. Всього на суму 2 850,43 грн., позивачем заявлено 2 749,67 грн. Всього позивачем згідно наданих квитанцій та чеків витрачено коштів, пов`язаних з проходженням діагностики та лікування дитини на суму 7 059,67 грн., половина з яких підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Стосовно стягнення витрат на навчання (підготовчі курси), то суд вважає необхідним відмовити в задоволенні вимог з наступних підстав. Верховний Суд в постановах від 10 жовтня 2019 року по справі № 638/13860/16-ц (провадження № 61-16115св19),та від 31 січня 2020 року по справі № 484/2230/17 (провадження № 61-1460св18) зробив висновки, що саме по собі навчання дитини у шкільному навчальному закладі та вищому навчальному закладі для здобуття відповідної освіти не може безумовно свідчити, що витрати, пов`язані з навчанням у ньому, викликані особливими обставинами відповідно до статті 185 СК України.. Верховний Суд у постанові від 26 серпня 2020 року по справі № 336/1488/19 (провадження № 61-19103св19) зауважив, що навчання особи з метою здобуття професійної освіти не відноситься до тих особливих обставин, які передбачають можливість стягнення додаткових витрат з батьків на утримання дитини. Отже такі витрати не є додатковими витратами, які викликані особливими обставинами, у розумінні статті 185 СК України. До того ж, позивач не довела існування особливих обставин, які зумовили б необхідність платного навчання дитини, не навела мотивів вибору освітнього закладу, що, зокрема, залежить від матеріальних можливостей та бажання батьків, а також погодження такого вибору з батьком дитини. [PERSON] не надано доказів на підтвердження того, що між нею та відповідачем були узгоджені питання щодо навчання доньки на підготовчих курсах, навчання було обрано позивачем на власний розсуд, без погодження із відповідачем. З врахуванням зазначених висновків, вимоги в цій частині задоволенню не підлягають. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України). Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Тому оскільки належним чином повідомлений про дату слухання справи відповідач відзиву на позов та доказів на його підтвердження, суду не надав, враховуючи, що цивільне судочинство згідно частин 1-3 статті 12 ЦПК України здійснюється на засадах змагальності сторін та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, так як відповідно до частини 6 статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, суд розглядає справу на підставі наявних у справі доказів. Аналізуючи вищевикладені доводи, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову та вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача суму додаткових витрат в розмірі 3 529,84 грн., так як вказані витрати понесені позивачем самостійно на лікування дитини, що встановлено судом: розмір витрачених позивачем грошових коштів, пов`язаних з лікування неповнолітньої доньки підтверджується наданими копіями квитанцій, половина суми з яких підлягає стягненню з відповідача. Частиною 1 статті 133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Оскільки відповідно до пункту 3 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 № 3674-VI, позивач звільнена від сплати судового збору за вимогу про стягнення додаткових витрат, він підлягає стягненню з відповідача в дохід держави в сумі 908,00 грн.

Outcome: partial