Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-17 00:00:00

До суду надійшла позовна заява [PERSON] до ДП «Київський облавтодор» ВАТ «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за весь час затримки. Позов обґрунтовується тим, що наказом № 106-К/5 від 14.01.2020 року [PERSON] з 15.01.2020 року був прийнятий на роботу в «Київський дорожній експлуатаційний підрозділ № 5» ДП «Київський облавтодор» ВАТ «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» на посаду механік ДРП-2. Наказом № 70-К/5 від 18.01.2021 року позивач був переведений на посаду майстра Київського ДЕП № 5 з 19.01.2021 року. Наказом № 625-К/5 (розпорядження) про припинення трудового договору (контракту) від 29.06.2021 року позивача звільнено з 29.06.2021 року з посади майстра ДРП-Бориспіль «Київський дорожній експлуатаційний підрозділ № 5» ДП «Київський облавтодор» ВАТ «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» за угодою сторін на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України. Позивач працював в день звільнення 29.06.2021 року, проте, при звільненні відповідачем не було проведено з ним повний розрахунок. Згідно розрахункового листка за червень 2021 року позивачу були нараховані 12 916 грн., з яких підлягає утриманню профспілкові внески, податки та збори у розмірі 2647,78 грн. Таким чином, сума, яка мала бути виплачена при звільнення, складає 10 268,22 грн. 07.07.2021 року відповідач перерахував на рахунок позивача лише 9678,35 грн. Відповідач із заробітної плати позивача вирахував 589,87 грн., які він вважає боргом працівника перед підприємством, який позивач не має та згоди на так відрахування не надавав. Згідно розрахункового листка за травень 2021 року позивачу були нараховані 8453,94 грн. заробітної плати за цей місяць, з яких підлягає утриманню1733,06 грн., а заробітна плата до виплати - 6720,88 грн. 08.06.2021 року із порушенням строків позивачу була виплачена заробітна плата за травень 2021 року у розмірі 7310,75 грн. Як вбачається з розрахункового листа за травень 2021 року, розрахункової помилки розрахунок заробітної плати позивача не містить. Виплата відповідачем позивачу заробітної плати за травень 2021 року у більшому розмірі проведена добровільно за відсутності недобросовісності з боку позивача. Таким чином, сторона позивача вважає, що переплата заробітної плати за травень 2021 року у розмірі 589,87 грн. не підлягає поверненню позивачем, а самовільне утримання відповідачем цієї суми із заробітної плати позивача за червень 2021 року є протиправним. Враховуючи викладене, просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість по заробітній платі у розмірі 589,87 грн., а також середній заробіток за весь час затримки у розмірі 17 040,24 грн. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 18.08.2021 року відкрито спрощене позовне провадження у справі. Сторонам було визначено строк на подання відзиву, відповіді на відзив та заперечень. Відповідач у встановлений судом строк жодних документів до суду не подав, копія ухвали про відкриття провадження у справі та копія позовної заяви з додатками отримана уповноваженою особою 28.09.2021 року. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 03.12.2021 призначено справу до розгляду в судовому засідання з повідомленням (викликом) сторін. У судове засідання сторона позивача не з`явилася, подав через канцелярію суду заяву, з якої вбачається, що він позовні вимоги підтримує, просить розглядати справу без його участі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, будь-яких заяв чи клопотань до суду подано не було. Суд за письмовою згодою позивача ухвалив постановити заочне рішення згідно положень ч. 1 ст. 280 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим, виходячи з наступного. Судом встановлено, що наказом № 106-К/5 від 14.01.2020 року [PERSON] був прийнятий з 15.01.2020 року на роботу в «Київський дорожній експлуатаційний підрозділ № 5» ДП «Київський облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» (а.с. 11), звідки наказом № 625-К/5 (розпорядження) про припинення трудового договору (контракту) від 29.06.2021 року його звільнено з 29.06.2021 року за угодою сторін на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України (а.с. 12). За змістом позовної заяви, позивач працював в день звільнення 29.06.2021 року, проте в цей звільнення відповідачем не було проведено з ним розрахунок, а виплата була здійснена 07.07.2021 року розмірі 9678,35 грн. (а.с. 17). Вказані обставини стороною відповідача не оспорювалися. Однак, згідно розрахункового листа за червень 2021 року позивачу було нараховано 12 916 грн., з яких підлягає утриманню 2647,78 грн. (а.с. 15). Таким чином, за доводами сторони позивача, сума, яка мала бути виплачена при звільненні, складає 10 268,22 грн. При цьому, в документі вказано суму боргу підприємства на кінець - 9678,35 грн., а також про наявність боргу працівника на початок - 589,87 року, вирахування якого з заробітної плати при розрахунку при звільненні позивач вважає протиправним Згідно розрахункового листа за травень 2021 року позивачу було нараховано 8453,94 грн., з яких підлягає утриманню1733,06 грн., а заробітна плата до виплати таким чином має складати 6720,88 грн. (а.с. 18). У вказаному документі також мітиться інформація про борг працівника на кінець - 589,87 грн. 08.06.2021 року позивачу була виплачена заробітна плата за травень 2021 року у розмірі 7310,75 грн. (а.с. 19). Представник позивача посилається на те, що, як вбачається з розрахункового листка за травень 2021 року, розрахункової помилки розрахунок заробітної плати позивача не містить. Виплата відповідачем позивачу заробітної плати за травень 2021 року у більшому розмірі проведена добровільно за відсутності недобросовісності з боку позивача. Так, відповідно до ст.ст. 94, 97 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу та не має права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами, колективними договорами. За положеннями ст. 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Суб`єкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами (ст. 22 Закону). Згідно з ч. 2 ст. 30 Закону роботодавець зобов`язаний забезпечити достовірний облік виконуваної працівником роботи і бухгалтерський облік витрат на оплату праці у встановленому порядку. Відповідно до ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. В силу вимог ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належну оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Згідно з ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. За правилами ст. 74 КЗпП України громадянам, які перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також працюють за трудовим договором у фізичної особи, надаються щорічні (основна та додаткові) відпустки із збереженням на їх період місця роботи (посади) і заробітної плати. У разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи (ст. 24 Закону України «Про відпустки»). КЗпП України та Законом України «Про оплату праці» визначено, що відрахування із заробітної плати можуть провадитись тільки у випадках, передбачених законодавством України. Відповідно до ст. 127 КЗпП України відрахування із заробітної плати працівників для покриття їх заборгованості підприємству, установі і організації, де вони працюють, можуть провадитись за наказом (розпорядженням) власника або уповноваженого ним органу: 1) для повернення авансу, виданого в рахунок заробітної плати; для повернення сум, зайво виплачених внаслідок лічильних помилок; для погашення невитраченого і своєчасно не поверненого авансу, виданого на службове відрядження або переведення до іншої місцевості; на господарські потреби, якщо працівник не оспорює підстав і розміру відрахування. У цих випадках власник або уповноважений ним орган вправі видати наказ (розпорядження) про відрахування не пізніше одного місяця з дня закінчення строку, встановленого для повернення авансу, погашення заборгованості або з дня виплати неправильно обчисленої суми; 2) при звільненні працівника до закінчення того робочого року, в рахунок якого він вже одержав відпустку, за невідроблені дні відпустки. Відрахування за ці дні не провадиться, якщо працівник звільняється з роботи з підстав, зазначених в пунктах 3, 5, 6 статті 36 і пунктах 1, 2 і 5 статті 40 цього Кодексу, а також при направленні на навчання та в зв`язку з переходом на пенсію; 3) при відшкодуванні шкоди, завданої з вини працівника підприємству, установі, організації (стаття 136). При цьому, згідно п. 1 ч. 1 ст. 1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. З матеріалів позовної заяви вбачається, що відповідного наказу (розпорядження) позивач для ознайомлення не отримував. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Положеннями ст. 233 КЗпП України визначено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. За змістом ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до п. 27 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 .12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Згідно положень ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Частиною 1 ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Сторона відповідача жодних пояснень та доказів на правомірність своїх дій суду не надала. Таким чином, суд приходить до висновку, що за період перебування позивача з відповідачем у трудових відносинах за позивачу не виплачено заробітну плату в розмірі 589,87 грн. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права В розумінні Європейського Суду з прав людини мирне володіння своїм майном включає не тільки «класичне» право власності, яке розглядається в Україні, а й, до прикладу, виплати за трудовим договором та інші виплати. Позивачем також заявлено вимогу про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку по день звернення з позовною заявою 17 040,24 грн. Статтею 117 КЗпП України визначено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. У п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.12.1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» зазначено, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Відповідно до ст. 27 Закону України «Про оплату праці» порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Згідно Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100 середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата. При обчисленні середньої заробітної плати враховуються всі суми нарахованої заробітної плати згідно із законодавством та умовами трудового договору, крім визначених у пункті 4 цього Порядку. Суми нарахованої заробітної плати враховуються у тому місяці, за який вони нараховані та у розмірах, в яких вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо. Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. З метою захисту прав позивача та недопущення порушення прав відповідача суд вважає за можливе самостійно обрахувати розмір середнього заробітку час затримки розрахунку при звільненні на підставі наявних у матеріалах справи документів, які були оцінені судом на предмет належності та допустимості. За даними, що містяться в довідці від 20.07.2021 року № 313/07/21, виданій [PERSON] , який працював у ДП «Київський облавтодор» ВАТ ДАК «Автомобільні дороги України» нарахована заробітна плата за попередні місяці, що передували місяцю, в якому відбулося звільнення позивача (червень 2021 року), а саме: квітень та травень 2021 року складають - 19 699,50 грн. та 8453,94 грн. відповідно, що в сумі - 28 153,44 грн. З розрахункових листків вбачається, що кількість робочих днів за ці місяці - 38. Тобто, розмір середньоденної заробітної плати становить 740,88 грн. (28 153,44:38). Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Отже, розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні позивача складає 17 040,24 грн. (740,88х23). З урахуванням задоволення позову відповідно до ст. 141 ЦПК України стягненню з відповідача на користь держави підлягає судовий збір у розмірі 908 грн. Відповідно до п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про, зокрема, присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць.

Outcome: approved