Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-10 00:00:00

У жовтні 2021 року позивач АТ "Криворізька теплоцентраль" звернулось до суду із вищевказаним позовом до відповідача. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що позивач є постачальником теплової енергії за адресою проживання відповідача: [ADDRESS] . Відповідач не здійснює оплату за отриману теплову енергію, у зв`язку із чим виникла заборгованість за період з 01 жовтня 2013 року по 31 липня 2021 року у розмірі 38047,98 грн., яку просить стягнути з відповідача, а також зв`язку із невиконанням відповідачем обов`язку щодо сплати заборгованості, просить стягнути з останнього суму інфляційних витрат у розмірі 9299,24 грн., 3% річних у розмірі 3100,94 грн., а також витрати зі сплати судового збору в розмірі 2270 гривень. Ухвалою суду від 05 листопада 2021 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Відповідачу надіслано копію позовної заяви з додатками разом з ухвалою про відкриття провадження, проте відповідач правом надання відзиву не скористався, заяв із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного провадження, а також клопотань про розгляд справи з викликом сторін, до суду не направляв. Відповідно до ч.5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Справа розглядається за відсутності учасників справи, тому у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази у справі, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню з огляду на наступне. Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , яка перебуває на обслуговуванні у Акціонерного товариства "Криворізька теплоцентраль", на який відкритий особовий рахунок № [NUMBER] на послуги з централізованого опалення. Проте відповідач як споживач послуг теплопостачання не здійснював своєчасно та в повному обсязі оплату за надані позивачем послуги, у зв`язку з чим виникла заборгованість. Відповідно до статті 509 ЦК України, зобов`язанням є право відношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Статтею 525 ЦК України, передбачає, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. АТ "Криворізька теплоцентраль" відповідно до тарифів на теплову енергію, постачається теплова енергія до житла відповідача, однак відповідачем зобов`язання по оплаті за надані послуги здійснюється неналежним чином. Як встановлено судом з наданого розрахунку заборгованості, який перевірений судом та не спростваний відповідачем, борг по оплаті за централізоване опалення квартири за адресою: [ADDRESS] за період з жовтня 2013 року по липень 2021 року становить 38047,98 грн. (а.с. 8). Крім того, згідно з частиною 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Доказів погашення заборгованості та спростування розрахунку заборгованості до суду відповідачем не надано. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10 квітня 2018 року у справі № 910/10156/17 вказала, що приписи статті 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань, та погодилася з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 01 червня 2016 року у справі № 3-295гс16, за змістом яких грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством. За змістом частини 1 статті 901, частини 1 статті 903 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Беручи до уваги вищевикладене, правовідносини, які склалися на підставі договору про надання послуг, є грошовим зобов`язанням і, зважаючи на таку юридичну природу правовідносин сторін, на них поширюється дія частини 2 статті 625 ЦК як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання (постанова Верховного Суду України від 14 листопада 2011 р. у справі № 6-40цс11). Оскільки неправомірними діями відповідача позивачеві було завдано збитків, по суті матеріальної шкоди, яка виражена в грошовому еквіваленті, а відтак є грошовим зобов`язанням, суд вважає, що позовні вимоги позивача про стягнення індексу інфляції та трьох відсотків річних узгоджуються з положеннями частини 2 статті 625 ЦК України. Таким чином, згідно з розрахунку доданого по позову, з яким погоджується суд, з відповідачів підлягають стягненню 3% річних у сумі 3100,94 грн. та інфляційні втрати у сумі 9299,24 грн. (а.с. 9). Відповідно до ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином, на підставі вищевикладеного та відповідно до документів, які міститься в матеріалах справи, необхідно стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати зі сплати судового збору в сумі 2270 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved