Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-17 00:00:00

До Малиновського районного суду м. Одеси звернулась з позовом Військова частина [NUMBER] до [PERSON] про стягнення заборгованості за комунальні послуги в розмірі 25644,38 гривень за користування житловим приміщенням в тимчасовому гуртожитку військової частини [NUMBER] , розташованому в вивільненій будівлі № [NUMBER] військового містечка № [NUMBER] за адресою: [ADDRESS] , та судові витрати віднести на рахунок боржника, посилаючись на такі обставини. Позивач зазначає, що відповідно ст. ст. 1, 2 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України» військове майно - це державне майно, закріплене за військовими частинами, закладами, установами та організаціями Збройних Сил України. Міністерство оборони України, як центральний орган управління Збройних Сил України здійснює yпpaвління військовим майном. Згідно ст. ст. 3, 4 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України» майно, з моменту надходження до Збройних Сил України і закріплення його за військовою частиною, набуває статусу військового майна. У військовій частині [NUMBER] , виникли обставини, які вимагають звернення до суду з цією позовною заявою. Боржнику, [PERSON] , за відсутності житлової площі у військовій частині [NUMBER] , було надано у тимчасове використання житлове приміщення у вивільненій будівлі № [NUMBER] військового містечка № [NUMBER] у тимчасовому гуртожитку військової частини [NUMBER] , розташованому за адресою: [ADDRESS] , згідно договору № 107 від 02.01.2013 року (термін дії договору закінчився 02.01.2018 року). У зв`язку з невиконанням боржником [PERSON] умов договору 17.08.2016 року військова частина [NUMBER] звернулася до Малиновського районного суду м. Одеси з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за комунальні послуги. Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 27.07.2017 року по справі №521/14171/16-ц позовні вимоги військової частини [NUMBER] задоволені частково, зобов`язано стягнути з боржника [PERSON] заборгованість за комунальні послуги в розмірі 23734,11 грн. 13.12.2018 року на підставі систематичного невиконання боржником [PERSON] умов договору, а саме порушення пункту 2.2.2. вищезазначеного договору «своєчасно здійснювати оплату за проживання та комунальні послуги» військова частина [NUMBER] звернулася до Малиновського районного суду м. Одеси з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за спожиті комунальні послуги. Заочним рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 03.04.2019 року по справі №521/21129/18 позовні вимоги військової частин [NUMBER] задоволені в повному обсязі, зобов`язано стягнути з боржника [PERSON] заборгованість за комунальні послуги на користь військової частини [NUMBER] заборгованість за спожиті комунальні послуги в розмірі 12662 (дванадцять тисяч шістсот шістдесят дві) грн 56 коп. за користування житловим приміщенням в тимчасовому гуртожитку військової частини [NUMBER] , розташованому у вивільненій будівлі № [NUMBER] військового містечка № [NUMBER] тимчасовому гуртожитку військової частини [NUMBER] , розташованому за адресою: [ADDRESS] згідно договору №107 від 02.01.2013 р. Порядок користування казармами - будівлями, розташованими на територіях військових містечок, які переобладнані для тимчасового проживання військовослужбовців та не зареєстровані в органах місцевого самоврядування як об`єкти житлового фонду регламентується Інструкцією з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженою наказом Міністерства оборони України від 31.07.2018 №380. Відносини щодо надання комунальних послуг, а також їх компенсації регулюються ст. ст. 127-132 Житлового кодексу УРСР, Законом України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 № 2189-VІІІ (далі - Закон № 2189-VІІІ), Постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження формування тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій і типового договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій» від 12 липня 2005 р. № 560, Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типовим договором про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 р. № 630. \~ \~ \~ \~ Відповідно до\~п.\~7 Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 8 жовтня 1992 р. №572, вбачається, що власник та наймач (орендар) квартири зобов`язаний: оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. В свою чергу відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлює, що Споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. В порушення вищезазначених норм чинного законодавства України та вимог пункту 3.2. договору №107 від 02.01.2013 року боржник не вносив плату за спожиті комунальні послуги, що призвело до утворення заборгованості в загальній сумі 25644,38 грн, що підтверджується довідкою щодо заборгованості за спожиті комунальні послуги виданою фінансово-економічною службою військової частини [NUMBER] станом на 01.06.2021 р. Термін дії договору № 107 від 02.01.2013 закінчився 02.01.2018 року, але боржник [PERSON] , продовжуючи проживати у займаному приміщенні, ухиляється від укладання нового договору. Відповідно до приписів ч. 1 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. В свою чергу, боржник [PERSON] добровільно не сплачує заборгованість за спожиті комунальні послуги. Заборгованість погашається лише примусовим виконанням через відділи Державної виконавчої служби, тому військова частина [NUMBER] змушена звертатися до суду для погашення заборгованості за спожиті комунальні послуги. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлений у встановленому законом порядку, поважних причин неявки в судове засідання суду не представив, відзиву на позов не подав. Суд у зв`язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання в порядку статті 280 ЦПК України, враховуючи відсутність відповідних заперечень від позивача, ухвалив слухати справу за відсутності відповідача, що не з`явився, у порядку заочного розгляду справи. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити із задоволенням позову. Судом встановлені такі фактичні обставини на підставі представлених позивачем письмових доказів. Судом встановлено, що боржнику, [PERSON] , за відсутності житлової площі у військовій частині [NUMBER] , було надано у тимчасове використання житлове приміщення у вивільненій будівлі № [NUMBER] військового містечка № [NUMBER] у тимчасовому гуртожитку військової частини [NUMBER] , розташованому за адресою: [ADDRESS] , згідно договору № 107 від 02.01.2013 року (термін дії договору закінчився 02.01.2018 року). У зв`язку з невиконанням боржником [PERSON] умов договору 17.08.2016 року військова частина [NUMBER] звернулася до Малиновського районного суду м. Одеси з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за комунальні послуги. Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 27.07.2017 року по справі №521/14171/16-ц позовні вимоги військової частини [NUMBER] задоволені частково, зобов`язано стягнути з боржника [PERSON] заборгованість за комунальні послуги в розмірі 23734,11 грн. 13.12.2018 року на підставі систематичного невиконання боржником [PERSON] умов договору, а саме порушення пункту 2.2.2. вищезазначеного договору «своєчасно здійснювати оплату за проживання та комунальні послуги» військова частина [NUMBER] звернулася до Малиновського районного суду м. Одеси з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за спожиті комунальні послуги. Заочним рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 03.04.2019 року по справі №521/21129/18 позовні вимоги військової частин [NUMBER] задоволені в повному обсязі, зобов`язано стягнути з боржника [PERSON] заборгованість за комунальні послуги на користь військової частини [NUMBER] заборгованість за спожиті комунальні послуги в розмірі 12662 (дванадцять тисяч шістсот шістдесят дві) грн 56 коп. за користування житловим приміщенням в тимчасовому гуртожитку військової частини [NUMBER] , розташованому у вивільненій будівлі № [NUMBER] військового містечка № [NUMBER] тимчасовому гуртожитку військової частини [NUMBER] , розташованому за адресою: [ADDRESS] згідно договору №107 від 02.01.2013 р. В порушення норм чинного законодавства України та вимог пункту 3.2. договору №107 від 02.01.2013 року боржник не вносив плату за спожиті комунальні послуги, що призвело до утворення заборгованості в загальній сумі 25644,38 грн, що підтверджується довідкою щодо заборгованості за спожиті комунальні послуги виданою фінансово-економічною службою військової частини [NUMBER] станом на 01.06.2021 р. Термін дії договору № 107 від 02.01.2013 закінчився 02.01.2018 року, але боржник [PERSON] , продовжуючи проживати у займаному приміщенні, ухиляється від укладання нового договору. В свою чергу, боржник [PERSON] добровільно не сплачує заборгованість за спожиті комунальні послуги. Заборгованість погашається лише примусовим виконанням через відділи Державної виконавчої служби, тому військова частина [NUMBER] змушена звертатися до суду для погашення заборгованості за спожиті комунальні послуги. Згідно ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. В силу ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі Типового договору. Згідно ст. 68 Житлового кодексу УРСР, Правил користування приміщеннями житлових будинків та прибудинковими територіями, затверджених Кабінетом Міністрів України від 08 жовтня 1992 року, Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено обов`язок споживача комунальних послуг щомісячно вносити плату за комунальні послуги. На підставі ст. 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено обов`язок виконавця послуг підготувати та укласти зі споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг із визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором. При цьому, обов`язок власника квартири укласти договір про надання житлово-комунальних послуг та оплачувати надані послуги передбачено також п.7 Правил користування приміщенням житлових будинків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №572 від 08 жовтня 1992 року. Як передбачає ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», житлово-комунальні послуги результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил; комунальні послуги результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством. Відповідно до приписів ч. 1 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Згідно ст. 67 ЖК УРСР, плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. За ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Як зазначає ст. 611 ч.1 п.1 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема розірвання договору. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.ч.1-3 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. За встановлених у судовому засіданні обставин та досліджених доказів, суд вважає вимоги позивача законними й обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню повністю. Відповідно до ст. ст. 133, 141 ЦПК України та згідно Закону України «Про судовий збір», з відповідача підлягають стягненню на користь позивача 2270,0 грн, понесених ним та документально підтверджених судових витрат. Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Outcome: approved