Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-10 00:00:00

Підстава позову /позиція позивача/. [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить зобов`язати [PERSON] усунути йому перешкоди у користуванні спільним проїздом до належного йому житлового будинку та земельної ділянки, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] , шляхом демонтажу металевої огорожі, якою перекрито проїзд, звільнення спільного проїзду від будівельних матеріалів. В обґрунтування позову, [PERSON] покликається на те, що йому на праві приватної власності належить житловий будинок з прилеглими до нього господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №13779007 від 02.12.2013, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 228351646253. Вказане майно ним набуто у власність, в порядку спадкування після смерті матері [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 02.12.2013 за реєстровим №4535. Належний йому житловий будинок розташований на земельній ділянці, яка є комунальною власністю та перебуває у його користуванні. Для доступу до земельної ділянки в [ADDRESS] передбачено спільний проїзд через суміжну земельну ділянку, яка перебуває в користуванні відповідачки [PERSON] . Про наявність спільного проїзду зазначено у викопіюванні кварталу забудови с. Стрілків, наданого Стрілківською сільською радою Стрийського району Львівської області. Вказаний спільний проїзд був предметом спору між матір`ю позивача [PERSON] та попереднім власником сусіднього житлового будинку [PERSON] ще у 1970-роках. Судом встановлено, що ділянка розміром 0,25 га є дорогою, якою сторони повинні користуватися спільно. Незважаючи на вказане, відповідачка [PERSON] навесні 2020 року самоправно та без погодження загородила спільний проїзд, а саме: на проїзді зі сторони належного йому подвір`я насипала будівельні матеріали /шутер/, а на в`їзді з вул. Вишневої встановила браму з металевої сітки, яку постійно зачиняє. Такими діями відповідачка обмежила його у праві проходу та унеможливила заїзд транспортних засобів до належного йому будинку та земельної ділянки. Він не має можливості пройти та проїхати до свого городу, в тому числі тачкою доставити до свого будинку овочі, зібрані на городі. Таким чином, йому обмежено доступ до власного будинку виключно [ADDRESS] . Він постійно користувався спільним проїздом для доступу до свого городу, який розташований одразу за вул. І.Франка . Відтак, щоб дістатися до свого городу зі свого подвір`я, йому потрібно долати зайвий шлях, що значно обмежує його в часі та створює значні незручності. На його зауваження, відповідачка добровільно не має наміру усунути перешкоди. З даного приводу він неодноразово звертався до Стрийського РУП ГУ НП у Львівській області, яким повідомлено його про цивільно-правовий характер вказаних правовідносин та рекомендовано звернутися з позовом до суду. Вважає, що відповідачка самовільно зайняла спільний заїзд до земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав та зазначив, що проживає по [ADDRESS] . Відповідач по справі [PERSON] його сусідка, яка мешкає поруч по [ADDRESS] . Між ними є спільний проїзд, яким вони користуються постійно, з 1980-х років. Більше року тому відповідачка висипала на спільному проїзді будівельні матеріали і поставила металеву огорожу, якою перекрила проїзд. Ширина дороги - 2,5 м. Він не може дістатися до поля, оскільки відповідачка закриває металеву огорожу на замок. В 80-х роках між його батьками та батьками покійного чоловіка відповідачки з приводу вказаного спільного проїзду існував спір, і суд зобов`язав його батьків не чинити перешкод сусідам у користуванні спільним проїздом. Його земельна ділянка не приватизована. Представник позивача [PERSON] - адвокат Горзов О.О. позовні вимоги підтримав та навів обставини, викладені в позовній заяві. Просить суд врахувати, що існування спільного проїзду підтверджується генеральним планом села, рішенням народного суду Стрийського району Львівської області від 23.10.1975 р. у справі №2-348/1975 р. та показаннями свідків, допитаних в судовому засіданні. Зазначив, що дійсно є інші заїзди до земельної ділянки позивача, однак останній повинен долати зайвий шлях і витрачати час, щоб дістатися свого городу. Позиція відповідача. В судовому засіданні відповідачка [PERSON] позовні вимоги заперечила та вказала, що житловий будинок по [ADDRESS] вона успадкувала після смерті чоловіка [PERSON] , який помер [INFO] . Вона проживає у вказаному будинку 22 роки. Вони раніше постійно були змушені ходити до криниці через подвір`я позивача і він досить часто їх не впускав, через що виникали конфлікти. Пізніше вона викопала криницю і вони більше через подвір`я позивача не ходять. Її житловий будинок побудований фактично на межі з проїздом, і тому вона дійсно поставила металеву огорожу, щоб позивач не ходив біля її житлового будинку. На даний час замка там немає. На проїзді дійсно є частина будівельних матеріалів. Однак вона не вважає, що це є спільний проїзд. Вказала, що позивач також поставив дві огорожі біля свого будинку, і вона тією стороною не ходить. І тому не бажає, щоб позивач ходив її стороною. Її земельна ділянка не приватизована. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Іванус М.І. позовні вимоги заперечив, вказав, що у 1975 році спір існував між іншими сторонами, суд виніс рішення за позовом батьків покійного чоловіка відповідачки, і вказаний позов був пред`явлений у зв`язку з тим, що не було проходу до криниці, яка знаходилася фактично на подвір`ї позивача. Вважає, що дослідженими в судовому засіданні доказами не доведено, що спірна земельна ділянка є спільним проїздом. Ширина проїзду - 2,5 м., що недостатньо для того, щоб вважати цей проїзд спільним. Вважає, що технічна документація, яка є у наявності у відповідачки свідчить про те, що вказана земельна ділянка була надана у користування відповідачці для обслуговування житлового будинку. Вказує, що як праворуч, так і ліворуч від житлового будинку позивача є дві дороги, по яких позивач має можливість дістатися до поля, це дороги загального користування. Також зазначив, що оскільки земельні ділянки сторін не приватизовані, неможливо визначити межі. Просить в задоволенні позову відмовити. Позиція третьої особи. Представник третьої особи Стрийської міської ради Стрийського району Львівської області Кобко Т.В. в судовому засіданні вказав, що дійсно проїзд, що розташований поруч з житловими будинками сторін є, але чи можна його вважати спільним, він не знає, зважаючи на ширину проїзду. Фактично вказана земельна ділянка перебуває у комунальній власності і не перебуває в користуванні сторін. Позивач має можливість дістатися до поля іншою дорогою. Обидві сторони нагромаджують біля своїх житлових будинків різний непотріб і не дотримуються санітарних норм та правил. У вирішенні спору поклався на розсуд суду. Показання свідків. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показав, що проживає неподалік від сторін в с. Стрілків Стрийського району Львівської області. Йому відомо, що сторони спільно користувалися дорогою, а на даний час між ними існує конфлікт. Відповідачка висипала шутер на дорогу, і позивач не може дістатися до поля, оскільки відповідачка поставила металеву браму. Цією дорогою можуть користуватися будь-які мешканці села, вона не перебуває в користуванні сторін. Цією дорогою може проїхати будь-який автомобіль. Позивач поставив хвіртку, щоб не бігали кури. Чи є на металевій брамі замок, він не знає. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показав, що сторони по справі мешкають поруч і є його сусідами. У них був спільний проїзд. Однак відповідачка висипала шутер, і позивач не має можливості проїхати до поля. Раніше він обом сторонам, через цей проїзд возив сіно, картоплю з поля. Дві дороги, які розташовані праворуч і ліворуч є загального користування, однак мешканці, які там проживають, заперечують, щоб інші їздили цією дорогою. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що позивач по справі це її чоловік, вони проживають разом по [ADDRESS] і постійно користувалися спільним проїздом і жодних спорів не було. В 2020 році відповідачка поставила металеву браму і висипала будівельні матеріали на проїзд, і її чоловік не може дістатися поля. Йому потрібно об`їжджати іншою дорогою, де мешканці заперечують такий проїзд. Земельні ділянки не приватизовані. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показав, що є старостою села Стрілків та вказав, що вони виїжджали з землевпорядником та оглядали вказану земельну ділянку. Це не є спільний проїзд. Виїзди дійсно є на обидві сторони. При замірах, встановлено, що від порогу відповідачки до паркану - 3м. Позивач має можливість дістатися до поля іншою дорогою. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що працює землевпорядником в Стрілківській сільській раді. До будинку позивача є заїзд з [ADDRESS] , до земельної ділянки відповідачки - з сільської дороги. Позивач має можливість дістатися до поля іншою дорогою, яка є дорогою загального користування. При обмірах на місці встановлено, що житловий будинок відповідачки побудований 1 м. від межі. В генеральному плані цієї дороги немає. Раніше сторони ходили через подвір`я один одного. Земельні ділянки не приватизовані, однак огороджені. Спірна земельна ділянка не перебуває в користуванні сторін, вона перебуває в комунальній власності. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показав, що був старостою села Стрілків з 2010 по 2020 р.р. Близько двох років тому позивач звернувся до сільської ради з заявою про те, що відповідачка чинить йому перешкоди. Вони виїжджали на місце комісією та встановили, що це є спільний проїзд і ним мають право користуватися всі мешканці села. Інвентаризацію проводила ліцензійна організація. Це дорога загального користування. Дозвіл на приватизацію земельних ділянок сторін вони не давали. Викопіювання з технічної документації інвентаризації земель свідчить про те, що це є спільний проїзд, в будь-якому випадку ця земля перебуває в комунальній власності. Під час огляду вказаної земельної ділянки встановлено, що відповідачка дійсно поставила металеву браму. Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії та рішення у справі. Ухвалою судді Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 30.04.2021 відкрито провадження у справі, ухвалено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження /а.с.18/. Ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 03.08.2021 закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до судового розгляду /а.с.32/. Суд, заслухавши пояснення позивача та його представника - адвоката Горзова О.О., відповідача та його представника - адвоката Івануса М.І., пояснення третьої особи [PERSON] , показання свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, до суду може звернутись кожна особа за захистом своїх порушених прав, а також інтересах інших осіб у випадках встановлених законом. За вимогами ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Фактичні обставини справи, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені певні обставини. Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого державним нотаріусом Стрийської державної нотаріальної контори Костур У.Т. від 02.12.2013, зареєстрованого в реєстрі за №348/2013 рік, [PERSON] став спадкоємцем майна після смерті матері [PERSON] , а саме успадкував житловий будинок з належними до нього господарськими спорудами по [ADDRESS] /а.с.5/. Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №13779007 від 02.12.2013, [PERSON] є власником житлового будинку з належними до нього господарськими спорудами по [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину №4535, виданого 02.12.2013 Стрийською державною нотаріальною конторою /а.с.6/. Як вбачається з технічного паспорту на житловий будинок по [ADDRESS] , такий збудовано у 1969 році, загальна площа будинку 75,7 кв.м., житлова площа 43,6 кв.м. До будинку належать господарські споруди: сарай, навіс, убиральня, колодязь, металева хвіртка, огорожа, металеві ворота /а.с.7-9/. З довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку, виданої виконавчим комітетом Стрілківської сільської ради за №887 від 17.11.2020 вбачається, що за адресою: [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] , 1958 р.н. та дружина [PERSON] , 1975 р.н. За господарством закріплена земельна ділянка - 0,54 га. /а.с.10/. Згідно викопіювання з генерального плану села Стрілків, поруч з житловими будинками за адресою: [ADDRESS] та за адресою: [ADDRESS] значиться дорога, яка перебуває в загальному користуванні /а.с.11, 64/. Листами за вих. №11120 від 30.09.2020 та за вих. №11598 від 06.10.2020, [PERSON] повідомлено про відсутність підстав для внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань за його заявами по факту конфлікту з відповідачкою [PERSON] та роз`яснено, що вказані відносини містять ознаки цивільно-правового характеру /а.с.12-13/. З листа прокурора відділу по нагляду за розглядом в судах цивільних справ Н.Ф.Крутової за вих. №8-5591-80 від 17.03.1980, адресованого [PERSON] вбачається, що підстав для оскарження судового рішення, яким задоволено позов [PERSON] не було. Судом встановлено, що земельна ділянка, площею 0,25 га є дорогою, якою [PERSON] та [PERSON] повинні спільно користуватися /а.с.14/. З листа пом. прокурора області по нагляду за розглядом в судах цивільних справ А.М.Тесленко за вих. №8-1601-79 від 07.04.1980, адресованого [PERSON] вбачається, що підстав для оскарження судового рішення, яким задоволено позов [PERSON] не було /а.с.15/. Скаргою від 26.03.2021, [PERSON] повідомив голову Стрийської міської ради Стрийського району Львівської області щодо самовільного зайняття проїзду відповідачкою [PERSON] /а.с.16/. Рішенням народного суду Стрийського району Львівської області від 23.10.1975 у справі №2-348/1975 р., зобов`язано [PERSON] , [PERSON] не чинити перешкод [PERSON] , [PERSON] в користуванні будинковолодінням та спільним проїздом та зняти всі перешкоди для проїзду до 15 листопада 1975 року, відновивши його. Зокрема, своє рішення суд обгрунтував довідками правління колгоспу ім.. ХХІІ з`ї зду КПРС від 27.06.1975 і 22.07.1975, з яких видно, що за господарством [PERSON] по шнуровій книзі колгоспу рахується 0,04 га, фактично при контрольному обмірі в даний час присадибна ділянка [PERSON] перераховує 0,065 га, а різницю, 0,025 га становить дорога, якою повинні користуватися господарства [PERSON] та [PERSON] /а.с.75/. Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта №238036063 від 21.12.2020, [PERSON] є власницею житлового будинку з належними до нього господарськими спорудами по [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину №331, виданого 03.02.2020 Стрийською державною нотаріальною конторою /а.с.80-84/. Норми права, які застосовує суд при вирішенні спірних правовідносин. Згідно з частиною першою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За змістом частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз наведених норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема з позовом про усунення перешкод у розпоряджанні власністю (негаторний позов). Згідно з частиною другою статті 158 ЗК України виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей. Частиною четвертою статті 83 ЗК України визначено, що до земель комунальної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать землі загального користування населених пунктів (майдани, вулиці, проїзди, шляхи, набережні, пляжі, парки, сквери, бульвари, кладовища, місця знешкодження та утилізація відходів, тощо). Відповідно до статті 39 ЗК України використання земель житлової та громадської забудови здійснюється відповідно до генерального плану населеного пункту, іншої містобудівної документації, плану земельно-господарського устрою з дотриманням будівельних норм, державних стандартів і норм. Відповідно до частини першої статті 91 ЗК України власники земельних ділянок зобов`язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша статті 15 ЦК України). Частинами першою та другою статті 103 ЗК України передбачено, що власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо). Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов`язані не використовувати земельні ділянки способами, які не дозволяють власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок використовувати їх за цільовим призначенням (неприпустимий вплив). Інститут земельних відносин добросусідства, є нормативно встановленими обмеженнями щодо здійснення прав на землю (включаючи право власності), які мають на меті забезпечити захист інтересів власників (землекористувачів) сусідніх володінь від можливих порушень при використанні земельних ділянок. Основна мета цих правил полягає в сприянні і забезпеченні такому використанню земельних ділянок, при якому власникам сусідніх земельних ділянок і землекористувачам заподіюється менша кількість незручностей. Згідно з частиною другою статті 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Згідно з пунктом «б» частини третьої статті 152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав. Пунктом «б» частини першої статті 211 ЗК України передбачено, що громадяни та юридичні особи несуть цивільну, адміністративну або кримінальну відповідальність відповідно до законодавства за такі порушення: самовільне зайняття земельних ділянок. Відповідно до статті 212 ЗК України самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки. Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду. Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» (зі змінами та доповненнями) власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою. Мотивована оцінка доказів, наданих сторонами та висновки суду за результатами позову. В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №13779007 від 02.12.2013, є власником житлового будинку з належними до нього господарськими спорудами по [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину №4535, виданого 02.12.2013 Стрийською державною нотаріальною конторою. Відповідач [PERSON] відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта №238036063 від 21.12.2020, є власницею житлового будинку з належними до нього господарськими спорудами по [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину №331, виданого 03.02.2020 Стрийською державною нотаріальною конторою. Дослідженими в судовому засіданні доказами встановлено, що сторони проживають поруч, і земельна ділянка, яка є предметом спору є землею загального користування і перебуває в комунальній власності. Так сторони не заперечили того факту, що земельні ділянки, які перебувають у їх користуванні не є приватизованими. І земельна ділянка, на якій відповідачка висипала будівельні матеріали та встановила металеву огорожу в користуванні сторін не перебуває. Суд не бере до уваги твердження відповідача - адвоката Івануса М.І. про те, що земельна ділянка, на якій відповідачка висипала будівельні матеріали та встановила металеву огорожу перебуває у її користуванні, оскільки технічну документацію, на яку впродовж судового засідання покликався адвокат, останній до матеріалів справи не долучив, а відтак, в суду відсутні підстави вважати, що вказана земельна ділянка дійсно перебуває в користуванні відповідачки. Натомість дослідженим в судовому засіданні викопіюванням з генерального плану села Стрілків, встановлено, що поруч з житловими будинками за адресою: [ADDRESS] та за адресою: [ADDRESS] значиться дорога, яка перебуває в загальному користуванні і належить до земель комунальної власності. Власне це і є дорога, на якій відповідачка висипала будівельні матеріали та встановила металеву огорожу. Також в судовому засіданні встановлено, що згідно з Рішенням народного суду Стрийського району Львівської області від 23.10.1975 р. у справі №2-348/1975 р., зобов`язано [PERSON] , [PERSON] не чинити перешкод [PERSON] , [PERSON] в користуванні будинковолодінням та спільним проїздом та зняти всі перешкоди для проїзду до 15 листопада 1975 року, відновивши його. Зокрема, своє рішення суд обгрунтував довідками правління колгоспу ім.. ХХІІ з`ї зду КПРС від 27.06.1975 і 22.07.1975, з яких видно, що за господарством [PERSON] по шнуровій книзі колгоспу рахується 0,04 га, фактично при контрольному обмірі в даний час присадибна ділянка [PERSON] перераховує 0,065 га, а різницю, 0,025 га становить дорога, якою повинні користуватися господарства [PERSON] та [PERSON] . З наведеного вбачається, що спір з приводу користування вказаною земельною ділянкою існував ще з 1975 років між батьками позивача та батьками покійного чоловіка відповідачки. Окрім цього, з показань свідка [PERSON] вбачається, що він був старостою села Стрілків з 2010 по 2020 р.р. Близько двох років тому позивач звернувся до сільської ради з заявою про те, що відповідачка чинить йому перешкоди. Вони виїжджали на місце комісією та встановили, що це є спільний проїзд і ним мають право користуватися всі мешканці села. Це дорога загального користування. Дозвіл на приватизацію земельних ділянок сторін вони не давали. Викопіювання з технічної документації інвентаризації земель свідчить про те, що це є спільний проїзд, в будь-якому випадку ця земля перебуває в комунальній власності. Під час огляду вказаної земельної ділянки встановлено, що відповідачка дійсно поставила металеву браму. Свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] підтвердили той факт, що відповідачка висипала будівельні матеріали та встановила металеву огорожу на землі загального користування і чинить таким чином перешкоди позивачу, який не може дістатися вказаним проїздом до своєї земельної ділянки на полі. Металева огорожа, яка час від часу зачинена створює йому перешкоди і не дає можливості проїхати до поля, проїзд іншими дорогами ускладнений та забирає багато часу. Позивач є суміжним землевласником, якому перешкоджає самовільно встановлена відповідачем огорожа та будівельні матеріали, які висипані на проїзді. Незаконність зазначеної огорожі підтверджується тим, що відповідачем не було отримано відповідного дозволу на її встановлення ні в сільській раді, ні у суміжних землевласників або землекористувачів. Матеріалами справи встановлено, що Стрілківська сільська рада Стрийського району Львівської області в комісійному порядку з виходом на місце проводила розгляд заяви позивача щодо чинення йому перешкод в користуванні проїздом, та на місці встановила, що відповідачка самовільно встановила металеву огорожу та висипала будівельні матеріали на земельній ділянці, яка не перебуває у її користуванні, обмеживши таким чином можливість позивачу проїхати до його земельної ділянки на полі. Вказана земельна ділянка є землею загального користування і перебуває в комунальній власності. З позовом до суду про приведення проїзду у відповідність до даних генерального плану сільська рада с.Стрілків не зверталася, при розгляді спору представник Стрийської міської ради покладається на думку суду. Крім того, дозвіл сільської ради чи іншого уповноваженого органу на встановлення огорожі не отримано, отже облаштування огорожі проводились відповідачем незаконно, самочинно на території земель загального користування, які повинні перебувати у загальному користуванні. З указаного слідує самозахоплення відповідачем частини земель загального користування, яка підлягає використанню для проходу та проїзду до будинковолодіння, як позивача, так і відповідача. Суд вважає, що встановлена [PERSON] огорожа, яка накладаються на проїзд загального користування, встановлена без дозволів і погоджень з органами місцевого самоврядування. Доводи представника відповідача про те, що існують альтернативні заїзди до земельної ділякни позивача не спростовують висновки суду про наявність підстав для задоволення позову. Твердження адвоката про те, що в судовому засіданні не встановлено ширину проїзду, суд відхиляє, оскільки відповідне експертне дослідження призначається ухвалою суду за клопотанням сторони у справі, проте такого клопотання стороною відповідача заявлено не було, таким правом відповідач не скористалася. Встановивши металеву огорожу та висипавши будівельні матеріали на проїзді загального користування, [PERSON] самовільно зайняла проїзд загального користування (проїзд), який відповідно до частини четвертої статті 83 ЗК України належить до земель комунальної власності, що не можуть перебувати у власності відповідача. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є відновлення становища, яке існувало до порушення, що передбачено пунктом 4 частини другої статті 16 ЦК України. Враховуючи встановлені судами фактичні обставини, суд дійшов висновку про те, що факт вчинення перешкод у здійсненні позивачем свого права користування земельною ділянкою, яка є проїздом загального користування з боку відповідача є доведеним. На підставі наведеного, суд приходить до висновку, що позов слід задоволити та зобов`язати [PERSON] усунути перешкоди [PERSON] у користуванні проїздом до належного йому житлового будинку та земельної ділянки, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] , шляхом демонтажу металевої огорожі, якою перекрито проїзд, звільнення спільного проїзду від будівельних матеріалів. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Розподіл судових витрат у справі. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі наведеного, з відповідача [PERSON] слід стягнути на користь позивача [PERSON] 908,00 грн. сплаченого ним судового збору.

Outcome: approved