Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача про розірвання шлюбу, в якій зазначає, що він з відповідачем перебуває у шлюбі, який зареєстрований 01.12.2000 року. Спільне життя між ними не склалося внаслідок того, що в них різні погляди на життя, в результаті чого, між ними виникли постійні сварки. Все це призвело до того, що вони перестали розуміти один одного, втратили почуття любові та поваги. Фактичні шлюбні відносини між ними припинені, подальше спільне проживання та збереження шлюбу є неможливим. Спору про поділ майна, що є їх спільною сумісною власністю не мають. У зв`язку з викладеним, позивач просить суд розірвати шлюб між ним та відповідачем зареєстрований 01.12.2000 року відділом реєстрації актів громадського стану виконкому Тернівської міської ради Дніпропетровської області, актовий запис №211. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явився, однак у позовній заяві просив розглядати справу без його участі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, однак раніше подала до суду письмову заяву про розгляд справи за без її участі, зазначила, що позовні вимоги визнає в повному обсязі, не заперечує проти задоволення позову, просила залишити прізвище - [PERSON] . Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлені такі факти та відповідні правовідносини. Перевіривши матеріали справи, судом встановлено, що сторони знаходяться у зареєстрованому шлюбі з 01 грудня 2000 року, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] , виданим 01 грудня 2000 року відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Тернівської міської ради Дніпропетровської області, актовий запис № 211 (а.с. 4). Між сторонами немає взаєморозуміння, втрачена пошана і довіра один до одного, подружніх стосунків не підтримують, спільне господарство не ведуть, мешкають окремо. Сумісне життя не склалося тобто характер сформованих відносин у родині є таким, що подальше спільне проживання та збереження шлюбу є неможливим. Спору про поділ майна, що є їх сумісною власністю, не мають. Головними мотивами, з яких суд визнав збереження сім`ї неможливим є ініціатива позивача, тобто звернення до суду з позовом про розірвання шлюбу, та обставини викладені у позовній заяві, а також визнання відповідачем даної позовної заяви з відсутністю заперечень проти задоволення позовних вимог, що виражає її байдужу позицію щодо збереження шлюбу. Відповідно до ч. 2 ст. 16 Загальної декларації ООН з прав людини, ст. 51 Конституції України, ч.1 ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21.12.2007 року проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Таким чином, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд вважає, що шлюб між сторонами слід розірвати, оскільки зберегти їх сім`ю на майбутнє неможливо, а подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам. Так як відповідач скористалася своїм правом на вибір прізвища після розірвання шлюбу в порядку ст. 113 Сімейного Кодексу України, то суд вважає за необхідним після розірвання шлюбу залишити відповідачу прізвище - [PERSON] .

Outcome: approved