Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до Департаменту патрульної поліції, Головного управління Державної казначейської служби у Львівській області, в якому просить стягнути з Головного управління Державної казначейської служби у Львівській області на користь [PERSON] моральну шкоду у розмірі 18000,00 грн. (вісімнадцять тисяч гривень 00 копійок). В обгрунтування поданого позову покликається на те, що 24.11.2020 р. інспектором УПП у Львівській області лейтенантом поліції Ляхович І.С. було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія ЕАМ № 3471703, відповідно до якої, [PERSON] 24.11.2020 року о 09 год. 29 хв. по вул. Чорновола 161, керуючи т.з. Volkswagen Touran [NUMBER] не виконав умови дорожньої розмітки 1.30 «місце для інваліда», чим порушив п.8.5.1. ПДР України - порушення вимог горизонтальної дорожньої розмітки. Згідно постанови, на позивача накладено штраф у розмірі 1700 грн. Постановою Галицького районного суду від 28.01.2021 у справі № 461/10172/20 скасовано постанову інспектора Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції Ляхович І.С. серія ЕАМ № 3471703 від 24 листопада 2020 року, а провадження у справі про адміністративне правопорушення закрито. Позивач зазначає, що внаслідок незаконного притягнення його до адміністративної відповідальності, що відбулося у результаті незаконних дій поліцейського Управління патрульної поліції в Львівській області Департаменту патрульної поліції позивачу була заподіяна моральна шкода, яка полягала у приниженні його честі та гідності; спричиненні моральних переживань, зумовлених страхом бути повторно зупиненим працівниками поліції з тих самих підстав, а також необхідністю доводити спочатку працівнику поліції свою невинуватість у вчиненні адміністративного правопорушення, а потім у судових засіданнях доводити протиправність рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності; погіршенні можливостей реалізації своїх звичок і бажань; погіршенні відносин з оточуючими людьми і відношення останніх до його особистості; порушенні нормального способу життя, оскільки [PERSON] змушений був досліджувати правові позиції для відстоювання своїх прав у судовому порядку, а також підлаштовувати особистий час для відвідування судових засідань у справі № 461/10172/20. З урахуванням вимог розумності та справедливості, а також характеру вчиненого правопорушення (незаконне притягнення особи до адміністративної відповідальності), глибини душевних переживань та ступеня порушення нормального способу життя, тривалістю розгляду справи № 461/10172/20 (судовий розгляд тривав понад 3 місяці) позивач вважає, що достатнім грошовим відшкодування завданої йому моральної шкоди є грошова сума у розмірі 18 000 грн. (вісімнадцять тисяч гривень 00 копійок) (згідно з ст.13 ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» додається розрахунок розміру відшкодування моральної шкоди - 6000,00 грн. - мінімальна заробітна плата станом на дату подачі позовної заяви, 3 місяці - тривалість судового розгляду та відповідно і тривалість протиправно накладеного адміністративного стягнення - 6000,00 грн. х 3=18000,00 грн.) Ухвалою суду від 09 липня 2021 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження. /а.с.16/ 29 липня 2021 року на електронну адресу суду від представника відповідача Департаменту патрульної поліції Пазин С.М. надійшов відзив на позовну заяву. Згідно яких, просить суд відмовити у задоволенні позову, оскільки позивачем не надано доказів на підтвердження заподіяної поліцейськими моральної шкоди, зокрема не доведено, що такий зазнав душевних страждань (переживань, хвилювань), а також не зазначено з яких саме міркувань він виходив при визначенні розміру моральної шкоди, розрахована ним сума моральної шкоди в розмірі 18000 грн. - неспівмірна, не відповідає принципам справедливості, добросовісності та розумності. Позивачем не надано доказів, які б підтверджували яким саме чином дії поліцейських відобразилися на його стані здоров`я, жодних медичних довідок, які б підтвердили погіршення стану його здоров`я не додано, фактів звернення до медичних закладів не зазначено. /а.с.19-33/. 06 серпня 2021 року від відповідача Головного управління Державної казначейської служби України у Львівській області надійшов відзив на позовну заяву. Згідно яких, просить суд відмовити у задоволенні позову, оскільки Головне управління Казначейства жодних прав та інтересів позивача не порушувало, не вступало у правовідносини з ним і жодної шкоди позивачу не завдавало, то відповідно до вимог Конституції України, ЦК України, та інших актів законодавства Головне управління Казначейства не може нести відповідальність за шкоду, завдану позивачу діями інших суб`єктів. /а.с.38-39/. 05 жовтня 2021 року від позивача [PERSON] надійшли письмової пояснення, згідно яких позовні вимоги підтримує повністю. Просить такі задоволити. У судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав, з підстав викладених у позові. Просив суд позовні вимоги задоволити повністю. Представник відповідача Департаменту патрульної поліції Чабан Я.С. позовні вимоги заперечив, просив суд відмовити у задоволенні позову. Заслухавши пояснення позивача [PERSON] , представника відповідача [PERSON] , дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд встановив, що рішенням Галицького районного суду м.Львова від 28 січня 2021 року (справа №461/10172/20) скасовано постанову інспектора Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції, лейтенанта поліції Ляхович І.С. про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія ЕАМ № 3471703 від 24 листопада 2020 року, у справі про адміністративне правопорушення про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу в сумі 1700,00 гривень. Закрито провадження по справі про адміністративне правопорушення відносно [PERSON] за ч. 5. ст.122 КУпАП. Стягнуто з Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції судовий збір на користь [PERSON] в розмірі 420,40 грн./а.с.6-9/. Вказаним рішенням встановлено, що 24 листопада 2020 року інспектором УПП у Львівській області лейтенантом поліції Ляхович І.С. було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія ЕАМ № 3471703, відповідно до якої на [PERSON] накладено штраф в розмірі 1700 грн. В постанові про накладення адміністративного стягнення зазначено автомобіль Volkswagen Touran [NUMBER], однак згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] - [PERSON] є власником транспортного засобу марки Opel, модель Astra Sports Tourer д.н.з. [NUMBER] . Суд зазначав, що відповідачем не надано доказів порушення позивачем Правил дорожнього руху та доказів порушення вимог горизонтальної дорожньої розмітки. Таким чином, оцінюючи докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку про протиправність постанови у справі про адміністративне правопорушення, та необхідність скасування такої та закриття провадження у справі. Тому, позовну заяву [PERSON] до Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції, про визнання протиправною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,- задоволено. Рішення набрало законної сили 01 березня 2021 року. Як встановлено у судовому засіданні, внаслідок незаконного притягнення позивача до адміністративної відповідальності, що відбулося у результаті незаконних дій поліцейського Управління патрульної поліції в Львівській області Департаменту патрульної поліції позивачу була заподіяна моральна шкода, яка полягала у приниженні його честі та гідності; спричиненні моральних переживань, зумовлених страхом бути повторно зупиненим працівниками поліції з тих самих підстав, а також необхідністю доводити спочатку працівнику поліції свою невинуватість у вчиненні адміністративного правопорушення, а потім у судових засіданнях доводити протиправність рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності; погіршенні можливостей реалізації своїх звичок і бажань; погіршенні відносин з оточуючими людьми і відношення останніх до його особистості; порушенні нормального способу життя, оскільки [PERSON] змушений був досліджувати правові позиції для відстоювання своїх прав у судовому порядку, а також підлаштовувати особистий час для відвідування судових засідань у справі № 461/10172/20. Позивач вважає, що достатнім грошовим відшкодування завданої йому моральної шкоди є грошова сума у розмірі 18 000 грн., яка на його думку, підлягає з стягненню з Головного управління Державної казначейської служби у Львівській області. Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Статтею 56 Конституції України передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені частиною першою статті 1167 ЦК України, відповідно до якої моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Шкода, завдана фізичні особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України. Частинами першою та другою статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. У пункті 3 постанови Пленум Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Положеннями частини третьої статті 23 ЦК України визначено, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Суд звертає увагу на те, що підставою для відшкодування шкоди у цій справі є встановлення чинною постановою суду порушення законного порядку притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності, внаслідок чого йому були завдані душевні страждання, у цьому випадку застосовуються визначені статтею 1174 ЦК України загальні підстави цивільно-правової відповідальності за шкоду, завдану посадовою або службовою особою органу державної влади, та положення статті 1167 ЦК України. У постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 569/1799/16-ц (провадження № 61-19000сво18) зазначено, що: «статтями 2, 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку, зокрема, закриття справи про адміністративне правопорушення. На підставі пункту 2 частини першої статті 1 цього Закону в особи виникає право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок незаконного накладення штрафу. Тобто, здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яке в подальшому закрито судом, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, отримання пояснень та інше)». Такими діями позивачу завдано моральної шкоди, оскільки закриття справи про адміністративне правопорушення через недоведеність в діях позивача ознак правопорушення, передбаченого ч.5 ст.122 КУпАП, свідчить про те, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно. Відтак, відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувались з боку держави будь-які заходи примусу, чи були понесені особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 242/4741/16-ц (провадження № 14-515цс19) зазначено, що держава бере участь у справі як відповідач через відповідні органи державної влади, зазвичай, орган, діями якого завдано шкоду. Залучення або ж незалучення до участі у таких категоріях спорів ДКСУ чи її територіального органу не впливає на правильність визначення належного відповідача у справі, оскільки відповідачем є держава, а не Державна казначейська служба України чи її територіальний орган. Порядок виконання судових рішень про стягнення коштів з державного органу визначений Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» від 5 червня 2012 року № 4901-VI, яким встановлено, що виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів. В межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду. Таким чином, відповідачем у справі є держава, яка бере участь у справі через відповідний орган державної влади, а кошти на відшкодування шкоди підлягають стягненню з Державного бюджету України. Відповідно немає необхідності зазначення у резолютивній частині рішення таких відомостей, як орган, через який грошові кошти мають перераховуватися, або номер чи вид рахунку, з якого має бути здійснено стягнення/списання, оскільки такі відомості не впливають ні на підстави, ні на обов`язковість відновлення права позивача в разі встановлення судом його порушення та за своєю суттю є регламентацією способу і порядку виконання судового рішення, що має відображатися у відповідних нормативних актах, а не в резолютивній частині рішення (пункт 6.21 постанови Великої плати Верховного Суду від 19 червня 2018 року у справі № 910/23967/16 (провадження № 12-11 Orel8). Отже, завдана позивачу моральна шкода має бути відшкодована з Державного бюджету України. Оскільки саме на державу покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, належним відповідачем у справах про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовою або службовою особою, є держава як учасник цивільних відносин, як правило, в особі органу, якого відповідач зазначає порушником своїх прав. ВП ВС не вбачає підстав для відступу від висновку ВСУ, який міститься у постанові від 08.11.2017 у справі №761/13921/15-ц, оскільки ВСУ не робив висновку про обов`язкове залучення ДКСУ та неможливість задоволення позову уразі незалучення цього органу. Держава бере участь у справі як відповідач через відповідні органи державної влади, зазвичай, орган, діями якого завдано шкоду, тому відповідачем є держава, а не Державна казначейська служба України чи її територіальний орган. Таким чином, враховуючи вищенаведене, зокрема обставини справи, характер, обсяг, тривалість та наслідки заподіяних позивачу моральних страждань, взявши до уваги засади розумності, виваженості й справедливості, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог [PERSON] у розмірі 2 000 грн. на відшкодування моральної шкоди.

Outcome: approved