Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом, просить суд: змінити розмір аліментів та щомісячно стягувати з [PERSON] на його користь аліменти на утримання двох неповнолітніх доньок: [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] , у розмірі однієї третьої частини від усіх доходів але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, з моменту ухвалення рішення суду і до повноліття дітей; стягнути з [PERSON] на користь позивача заборгованість по виплаті аліментів та пеню за прострочення сплати аліментів на утримання двох неповнолітніх доньок: [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] , у розмірі 876506,90 грн. В обґрунтування позову зазначає, що після розірвання 19.07.2013 шлюбу між сторонами малолітні діти: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , залишилися проживати з батьком. На даний момент діти проживають із позивачем, а відповідачка ухиляється від покладеного на неї обов`язку приймати участь у додаткових витратах на утримання дітей у відповідності до ст. 185 СК України. Це, зокрема, виявилося у відсутності постійного матеріального (грошового) утримання їх неповнолітніх дітей. Так як відповідачка не бажала добровільно приймати участь в утриманні дітей, позивач звернувся до суду. Згідно виконавчого листа, виданого на підставі рішення Таращанського районного суду від 25.09.2013, з відповідачки на користь позивача на утримання двох неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] підлягали стягненню аліменти в розмірі однієї третьої частини з усіх видів її заробітку, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку, щомісячно до досягнення дітьми повноліття, починаючи з 18.09.2013. На даний час, [PERSON] не працює, знаходиться на обліку в управлінні соціального захисту населення Білоцерківської райдержадміністрації та отримує допомогу по догляду за дитиною інвалідом - [PERSON] . Донька [PERSON] навчається в Боярському коледжі екології і природних ресурсів. Донька [PERSON] навчається в Таращанському навчально-реабілітаційному центрі, має статус інваліда з дитинства, діагноз: атиповий аутизм, з легкою розумовою відсталістю, якісним порушеннями реципрокної соціальної взаємодії, комунікації; моторна алалія. Оскільки, відповідачка не бере участь у виховані дітей, догляді за ними, витрати на лікування не бере на себе, а позивач, без будь-якої матеріальної допомоги відповідачки, самостійно з 2013 року займається вихованням дітей та намагається забезпечити їх всіма необхідними засобами. Починаючи з 25.09.2013 по 31.08.2020 відповідачка не виплачувала аліментів, на повідомлення державних виконавців не реагує, інших дій для виплати аліментів не здійснювала. Внаслідок несплати аліментів [PERSON] утворилася заборгованість у сумі 125468 грн 90 коп, яку жодним чином не намагається уникнути заборгованості зі сплати аліментів чи домовитися з позивачем про розстрочку сплати аліментів, а просто умисно ухиляється від їх сплати понад 7 років. Позивач у судовому засіданні позов підтримав. Представник відповідачки\~ адвокат\~Хоріщенко А.В. у судовому засіданні прохав відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Суд, вислухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх наданими доказами, встановив. Позивач та відповідачка з 18.11.2000 року перебували у шлюбі, зареєстрованому виконавчим комітетом Ріжківської сільської ради Таращанського району Київської області, актовий запис № 4. Відповідно до рішень суду 30.08.2005 року сторони усиновили дівчинку [PERSON] , [INFO] , а у 2009 році дівчинку [PERSON] , [INFO] (зворотній бік а.с. 149). Рішенням Таращанського районного суду Київської області від 19.07.2013 року по справі № 379/1217/13-ц (2/379/285/13), що набрало законної сили 17.09.2013 року шлюб розірвано та дітей залишено проживати із батьком [PERSON] (а.с. 22). Рішенням Таращанського районного суду Київської області від 25.09.2013 року по справі №379/1657/13-ц (2/379/375/13), що набрало законної сили 13.10.2013 року стягнуто з [PERSON] на користь позивача аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , в розмірі однієї третьої частини всіх видів заробітку відповідачки, але не менше прожиткового мінімуму на кожну дитину для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дітьми повноліття, починаючи з 18.09.2013 (а.с.150). Цього ж дня, Таращанським районним судом Київської області стягувачу видано виконавчий лист, який, на даний час, знаходиться на примусовому виконанні у Лисянському районному відділі державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ)(а.с.23). Оскільки відповідачка ухилялася від виконання своїх обов`язків по вихованню та утриманню дітей: з травня 2013 року припинила будь-які відносини з позивачем та дітьми; ніякої участі в утриманні та вихованні дітей не приймала; ніяким чином не цікавилася їхнім здоров`ям, розвитком, самопочуттям; не відвідувала їх; не вітала з днем народження, хоча вона знає де вони проживають, навчаються, рішенням Таращанського районного суду Київської області від 08.07.2014 року по справі №379/1382/14-ц (2/379/280/14), що набрало законної сили 23.07.2014 року [PERSON] позбавлено батьківських прав щодо її неповнолітніх дітей (а.с. 149, 147). На даний час, діти проживають разом з відповідачем та перебувають на його утримані, що підтверджено довідками виконавчого комітету Ріжківської сільської ради Таращанського району Київської області № 157, 158 від 10.09.2020 року (а.с.19-21). Станом на 01.09.2020 борг по сплаті аліментів [PERSON] , з 2015 року по серпень 2020 року, складає 125168,90 грн. (а.с. 25-26). Як вбачається із копій квитанцій, що протягом даного періоду відповідачка кілька разів на рік перераховувала аліменти на користь [PERSON] у розмірі по 300 грн (а.с. 70-100). В зв`язку з наданням 18.01.2022 представником боржника до Лисянського відділу державної виконавчої служби у Звенигородському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) копії розрахункових документів про сплату аліментів на користь стягувача, довідку-розрахунок заборгованості по сплаті аліментів змінено. Так, згідно зміненого розрахунку заборгованості по сплаті аліментів [PERSON] від 18.01.2022, станом на 01.01.2022 заборгованість по сплаті аліментів складає 172264,32 грн., а за період з червня 2015 по серпень 2020 складає 118691,32 грн. З копії довідки про внесення відомостей до Єдиного державного демографічного реєстру № 32427-2018 від 28.11.2018 вбачається, що відповідачка [PERSON] , на даний час має прізвище [PERSON] (а.с. 101). [PERSON] здобуває освіту у Боярському коледжі екології і природних ресурсів (а.с.27), а [PERSON] є ученицею 5-го класу комунального закладу Київської обласної ради «Таращанський навчально-реабілітаційний центр» (а.с. 28). У зв`язку з наявністю захворювання: атиповий аутизм, з легкою розумовою відсталістю, якісними порушеннями рецмпрокної соціальної взаємодії; системне недорозвинення мовлення 3 рівня; моторна алалія, 14.01.2020 [PERSON] встановлено інвалідність (а.с.29-31). З березня 2020 року [PERSON] знаходиться на обліку в УСЗН Білоцерківської РДА та отримує державну соціальну допомогу дітям з інвалідністю (а.с. 35). Як вбачається, з індивідуальних відомостей реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного страхування про застраховану особу [PERSON] від 11.09.2020, що з серпня 2020 року у позивача відсутній заробіток (а.с.32-34). Так, згідно ст. 185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом, тощо). Оскільки, доходи позивача зменшилися, а донька [PERSON] навчається в коледжі, донька [PERSON] має статус інваліда з дитинства та внаслідок несплати відповідачкою аліментів утворилася заборгованість, прохає збільшити розмір аліментів та стягнути заборгованість і пеню за прострочення сплати аліментів на утримання дітей. Указані обставини встановлено з матеріалів справи, вивчених в судовому засіданні. Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE,\~№ 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року). Відповідно до вимог ст. ст.150,157\~СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, той з батьків, хто проживає окремо від дитини зобов`язаний брати участь у її вихованні та утриманні. Відповідно до ст.180\~СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч.3ст.181\~СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Так, рішенням суду від 25.09.2013 з відповідачки стягнуто на користь позивача аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей, в розмірі однієї третьої частини всіх видів заробітку відповідачки, але не менше прожиткового мінімуму на кожну дитину для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дітьми повноліття, починаючи з 18.09.2013. Згідно частини другої\~статті 182 СК України\~(у редакції, чинній до моменту прийняття\~Закону України\~«Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17 травня 2017 року\~\~№ 2037-VIII) мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених\~статтею 184 цього Кодексу. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17 травня 2017 року № 2037-VIII\~частину другу\~статті 182 СК України\~викладено в такій редакції: «Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку». Згідно частини другої статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Звертаючись до суду з позовом, позивач посилався на те, що набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту прав дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів», яка визначає, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, у зв`язку із чим вважав, що повинно бути збільшено розмір присуджених аліментів. У частині першій\~статті 192 СК України\~передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі\~\~№ 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.\~СК України\~передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження.\~Стаття 192 СК України\~тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями\~статті 192 СК України\~зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки\~стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). Аналіз змісту\~статті 192 СК України\~свідчить, що зміна законодавцем мінімального розміру аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів на одну дитину, не є підставою для зміни розміру аліментів відповідно до\~статті 192 СК України. Згідно\~статті 8 СК України\~якщо особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, батьками та дітьми, іншими членами сім`ї та родичами не врегульовані цим Кодексом, вони регулюються відповідними нормами\~ЦК України, якщо це не суперечить суті сімейних відносин. Відповідно до частини першої\~статті 9 ЦК України\~положення цього\~Кодексу\~застосовуються до врегулювання відносин, які виникають у сферах використання природних ресурсів та охорони довкілля, а також до трудових та сімейних відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства. Аналіз\~статті 8 СК України\~та частини першої\~статті 9 ЦК України\~дозволяє зробити висновок, що положення\~ЦК України\~субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин. У частинах першій, другій\~статті 11 ЦК України\~передбачено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини;\~ 2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; 3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; 4) інші юридичні факти. Усталеним є розуміння юридичних фактів як певних фактів реальної дійсності, з якими нормою права пов`язується настання правових наслідків, зокрема виникнення, зміна або припинення цивільних прав та обов`язків. У частині третій\~статті 11 ЦК України\~передбачено, що цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. Тлумачення частини третьої\~статті 11 ЦК України\~свідчить, що правові норми самі по собі не можуть створювати суб`єктивних прав та обов`язків, оскільки необхідна наявність саме юридичного факту. Зміна законодавцем мінімального розміру аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів на одну дитину, не є підставою для зміни розміру аліментів відповідно до\~статті 192 СК України, але є підставою для зміни мінімального розміру аліментів, зазначених у виконавчому листі у процедурі виконання та стягнення аліментів, та враховується під час визначення суми аліментів або заборгованості. Законом України від 03 липня 2018 року № 2475-VIII\~частину першу\~статті 71 Закону України «Про виконавче провадження»\~доповнено абзацом другим, яким передбачено, що виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого\~Сімейним кодексом України. Тобто законодавством передбачений механізм, який надає можливість забезпечити виплату аліментів у розмірі не нижче мінімального гарантованого розміру, передбаченого\~СК України\~навіть при наявності постановлених раніше судових рішень про стягнення аліментів у розмірі, нижчому ніж мінімальний гарантований розмір аліментів, встановлений\~законом\~на час стягнення. Вказаний висновок щодо застосування норм права викладено у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 20 червня 2019 року у справі № 632/580/17 (провадження № 61-51сво18) та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 березня 2020 року у справі\~№ 682/3112/18 (провадження № 14-580цс19). Так, розмір аліментів, які підлягають стягненню з [PERSON] на утримання двох неповнолітніх дітей у розмірі однієї третьої всіх видів заробітку відповідачки з «але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму на кожну дитину» змінюється на «але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму на кожну дитину» автоматично. Згідно частини першої\~статті 196 СК України\~(в редакції на час постановлення судових рішень) у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідачки відповідальності, передбаченої частиною першою\~статті 196 СК України. Обов`язок доведення відсутності вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів покладається на боржника, яким відповідачка не скористалася. З урахуванням правової позиції, викладеній у постанові Верховного Суду України від 02 листопада 2016 року у справі № 6-1554цс16, розраховувати пеню потрібно за наступною формулою: заборгованість за аліментами за місяць помножена на 1 % пені і помножена на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість. Загальна сума неустойки (пені) визначена шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць). Відповідно до частини четвертої\~статті 263 ЦПК України\~при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. В постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц (провадження № 14-616цс18) зроблено висновок, що «правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі 1 % від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується розмір несплачених аліментів за кожен місяць\~\~та кількість днів прострочення за кожним платежем окремо. Аліменти нараховуються щомісячно, тому строк виконання цього обов`язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною. Законодавець установив розмір пені - 1% за кожен день прострочення та період, за який нараховується пеня - за кожен день, починаючи з наступного, у який мала бути здійснена сплата аліментів за відповідний місяць, але таке зобов`язання не було виконане, і до дня, у який проведена сплата заборгованості чи до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені. Таке правило застосовується у разі прострочення виконання зобов`язання зі сплати аліментів за місяць, у який вони мали бути сплачені. Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 відсоток. За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем. Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем. У разі, якщо місячний платіж сплачено не у повному розмірі, то пеня буде нараховуватися з першого дня місяця, наступного за місяцем сплати чергового платежу, на різницю між розміром, який мав бути сплачений на утримання дитини, та розміром фактично сплачених аліментів з урахуванням строку прострочення та ставки пені - 1 %. Оскільки пеня за несплату аліментів, розрахована відповідно до порядку, передбаченого постановою Великої Палати Верховного Суду від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц, перевищує 100 відсотків заборгованості, суд відповідно до ч. 1 ст. 196 Сімейного кодексу України стягує пеню у розмірі заборгованості на 01.09.2020, розрахунок якої здійснений 18.01.2022 начальником Лисянського відділу державної виконавчої служби у Звенигородському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ) Наталією Вдовиченко, з урахуванням наданими представником боржника до відділу копій розрахункових документів про сплату аліментів на користь стягувача. Відповідно до постанови Верховного Суду від 19 січня 2022 року у справі № 711/679/21, у разі якщо позивач з урахуванням принципу диспозитивності пред`явив позов про стягнення пені за декілька місяців, то розмір пені за ці місяці не повинен перевищувати сукупний розмір заборгованості, на яку вона нараховується. Виходячи із загальних засад принципу диспозитивності цивільного процесу, відповідно до якого суд не може виходити за межі заявлених позовних вимог, та з урахуванням, що позивач ставив питання саме про стягнення пені за період з червня 2015 по серпень 2020 року та з урахуванням розрахунку від 18.01.2022, розмір пені по виплаті аліментів на утримання двох неповнолітніх дітей становить 118691,32 грн. Згідно з ч. 3 ст. 195 СК України, розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а вразі виникнення спору - судом, що кореспондується з ч. 8 ст. 71 ЗУ «Про виконавче провадження», відповідно до якої суд вирішує питання заборгованості по аліментах лише у разі спору про її розмір. Так, відповідно до ч. 3 ст.\~71\~ЗУ «Про\~виконавче провадження» визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому\~Сімейним кодексом України. Виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості із сплати аліментів щомісяця, а також проводити індексацію розміру аліментів відповідно до частини першої цієї статті(ч.4 ст.71\~ЗУ «Про виконавче провадження»). Відповідно до ч. 8 ст. 71 ЗУ «Про виконавче провадження», суд вирішує питання заборгованості лише у разі спору про її розмір. Таким чином, у разі відсутності спору про розмір заборгованості зі сплати аліментів, які вже стягнуті рішенням суду, то відсутні і правові підстави для повторного стягнення вказаної заборгованості рішенням суду. У даному випадку, виконавчий лист Таращанського районного суду Київської області від 25.09.2013 про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання двох неповнолітніх дітей знаходиться на виконання Лисянського відділу державної виконавчої служби у Звенигородському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ) та відсутній спір щодо розміру заборгованості, суд вважає, що сума заборгованості по аліментах в даному випадку не підлягає стягненню в судовому порядку, а має стягуватись державним виконавцем у порядку передбаченому Законом України «Про виконавче провадження». За таких обставин, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Позивач звільнений від сплати судового збору відповідно до п. 3 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», а тому згідно із ст.133,141 ЦПК України, судовий збір, у розмірі 1186,91 грн, на користь держави підлягає стягненню з відповідача. Враховуючи наведене,

Outcome: partial