Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-10 00:00:00

позивачі звернулись до Голосіївського районного суду міста Києва з позовом до відповідача [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачі є наймачами квартири [ADDRESS] . У вказаній квартирі зареєстрований [PERSON] , [INFO] , але фактично не проживає. Відповідач є сином [PERSON] . Позивачі вказують, що реєстрація відповідача у вказаній квартирі створює для них суттєві незручності, оскільки останній раз його бачили у 2002 році. Після 2002 року відповідач жодних відомостей про себе не надає, в місці реєстрації не з`являється та не приймає участі в утриманні помешкання. Особисті речі відповідача у квартирі відсутні. Позивачі посилаються на те, що відповідач не проживає у вказаній квартирі з 2002 року, що підтверджується актами про не проживання. Оскільки наявність реєстрації відповідача тягне за собою для позивачів додаткові витрати на сплату комунальних послуг, які нараховуються відповідно до кількості зареєстрованих осіб, позивачі просять в судовому порядку визнати відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням. Ухвалою Голосіївського районного суд у м. Києва від 16.11.2021 року відкрито провадження у справі. Розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. На момент розгляду справи відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву, а третя особа на подання пояснень На підставі положень ст. 274-279 ЦПК України справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, без виклику сторін, на підставі наданих доказів, які досліджені судом. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до ордеру на жиле приміщення №79734 від 22.01.1991 року, який виданий [PERSON] з сім`єю з чотирьох осіб, позивач має право на заняття квартири [ADDRESS] . Склад сім`ї відповідно до вказаного ордера: [PERSON] , [PERSON] (дружина), [PERSON] (син), [PERSON] (син). Як вбачається з витягу з Реєстру територіальної громади м. Києва, у квартирі [ADDRESS] , з 30.01.2017 року зареєстрований відповідач. Відповідно до акту-довідки №193 від 07.09.2016 року, акту-довідки №255 від 03.01.2017 року, акту-довідки №35 від 22.08.2017 року, акту-довідки №47 від 05.01.2021 року, акту-довідки №46 від 03.11.2021 року КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району міста Києва» [PERSON] , [INFO] , в квартирі [ADDRESS] , не проживає. Підставами звернення позивачів до суду з даним позовом є порушення їх прав, яке викликане додатковими витратами на сплату комунальних послуг, які нараховуються відповідно до кількості зареєстрованих осіб. Статтею 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду. Згідно із частиною четвертою статті 9 ЖК Української РСРніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Стаття 71 ЖК Української РСР встановлює загальні правила збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами. За змістом цієї статті при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Збереження жилого приміщення за тимчасово відсутнім наймачем або членом його сім`ї є одним із способів захисту житлових прав фізичних осіб. Відповідно до статті 72 ЖК Української РСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Аналіз статей 71, 72 ЖК Української РСР дає підстави для висновку, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщеннями за двох умов: непроживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин. Закон покладає обов`язок доказування на сторони у справі. В силу положень ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Тобто, в даному випадку, позивач, звертаючись до суду з вимогами про визнання відповідачів такими, що втратили право користування жилим приміщення, в зв`язку з не проживанням в ньому протягом 6 місяців поспіль, повинен довести факт відсутності відповідачів понад встановлені статтею 71 ЖК Української РСР строки у жилому приміщенні без поважних причин. Початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення. Повернення особи до жилого приміщення, яке вона займала, перериває строк тимчасової відсутності. При тимчасовій відсутності за особою продовжує зберігатись намір ставитися до жилого приміщення як до свого постійного місця проживання, тому при розгляді позову про визнання особи такою, що втратила право на жилу площу, суд повинен ретельно дослідити обставини, які мають значення для встановлення причин довготривалої відсутності. Такої ж позиції дотримується Верховний Суд, виклавши її у постанові у справах № 760/13113/14-ц від 22.11.2019 р., справа № 490/12384/16-ц від 24.10.2018 р. Як встановлено судом, починаючи з 2002 р. відповідач не проживає в квартирі [ADDRESS] , що підтверджується відповідними актами про не проживання, які були досліджені сдом. Будь-яких заперечень на спростування зазначених обставин відповідачем не надано. Відповідно до ст.64 ЖК УРСР члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. Відповідачем не надано також доказів щодо виконання ним свого обов`язку щодо утримання житла та сплаті за комунальні послуг, які нараховують на всіх зареєстрованих осіб. Також з боку відповідача в порушення вимог ст.81 ЦПК України не надано доказів того, що він цікавиться спірним житлом, або у нього існують перешкоди у користуванні ним, або ж що існують поважні причини непроживання в квартирі. На підставі ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Оскільки в ході судового розгляду судом не встановлено наявність у відповідача поважних причин для непроживання в квартирі [ADDRESS] та існування перешкод у такому проживанні, а також зважаючи на те, що відповідач не мешкає в спірній квартирі протягом строків, встановлених ст.71 ЖК України, суд вважає, що вимоги позивачів є обґрунтованими, доведеними належними і достатніми доказами, в зв`язку з чим позов підлягає задоволенню. Питання щодо судових витрат суд вирішує на підставі положень ст. 141 ЦПК України, у зв`язку з чим понесені позивачами судові витрати у справі, що складаються з судового збору покладаються на відповідача.

Outcome: approved