Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-12 00:00:00

позов зареєстрований судом 12.10.2021 року і мотивований тим, що 17.08.2018 року [PERSON] було прийнято на роботу до Товариства з додатковою відповідальністю «Міжнародна страхова компанія» (ТДВ «МСК») на посаду страхового агента представництва ТДВ «МСК» в м. Києві з 17.09.2018 року зі строком випробування 3 місяці та посадовим окладом згідно штатного розпису, наказ № 1628-К від 13.09.2018 року. Згідно відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, Товариство з додатковою відповідальністю «Міжнародна страхова компанія» перебуває у стані припинення з 22.05.2021 року згідно з рішенням засновників (учасників) юридичної особи або уповноваженого ними органу щодо припинення юридичної особи в результаті її ліквідації. 06.07.2021 року [PERSON] було звільнено з посади страхового агента представництва ТДВ «МСК» у зв`язку з ліквідацією підприємства за ст. 40 п. 1 КЗпП України. Станом на дату звільнення ТДВ «МСК» мало заборгованість по заробітній платі перед позивачкою з квітня 2021 року, яку при звільненні товариство не виплатило, тому позивач звернулась до Головного управління Держпраці у Харківській області та ГУНП у Харківській області щодо порушення її трудових прав. Листом від 21.07.2021 року ГУ Держпраці у Харківській області повідомило, що 15.06.2021 року інспектором праці був здійснений вихід за юридичною адресою ТДВ «МСК».: м. Харків, пр. Гагаріна, б. 41/2, корп. 8, оф. 1-12) для здійснення позапланового заходу державного нагляду (контролю). Інспектором праці було встановлено, що за юридичною адресою посадові особи товариства відсутні. Вимога про надання документів та направлення на проведення державного контролю не були вручені. ГУ Держпраці у Харківській області направлено лист до ГУНП у Харківській області про сприяння у встановленні фактичного місця знаходження посадових осіб ТДВ «МСК», щодо вжиття всіх можливих заходів з усунення перешкод із забезпечення проведення заходу держаного контролю у формі інспекційного відвідування з підстав, викладених у зверненні позивача. Листом від 17.09.2021 року ГУ Держпраці у Харківській області повторно повідомило позивача про те, що посадові особи ТДВ «МСК» відсутні за цією адресою та жодних документів від них не було отримано. Трудову книжку вона отримала від голови комісії з припинення ТДВ «МСК» Осташевського Є.Р. за адресою м. Київ, вул. Ярославська, 56 А. Оскільки вказана адреса була єдиним відомим позивачу місцем знаходження ліквідатора ТДВ «МСК», позивач направила йому вимогу від 09.08.2021 року про виплату їй заборгованості по заробітній платі та компенсації за невикористаний період основної відпустки. Однак, конверт був повернутий позивачу 16.09.2021 року за закінченням терміну зберігання. 06.10.2021 року представник позивача звернувся до основного боржника - ТДВ «МСК» в особі голови комісії з припинення Осташевського Є.Р. про стягнення на користь [PERSON] невиплаченої заробітної плати, грошової компенсації за невикористані щорічні відпустки та середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні в сумі 59 777,13 грн, в порядку ст. 619 ч. 2 ЦК України. Позивач вважає, що дана вимога також не буде задоволена ТДВ «МСК», тому звернулась до суду із даним позовом до засновників товариства на підставі ч. 1 ст. 56 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю». Розрахунки позивачем проведені відповідно до мінімальної заробітної плати, встановленої станом на 01.01.2021 року, оскільки довідку про розмір заробітної плати, про нараховані та отримані доходи вона отримати не може. Так, останню заробітну плату позивач отримала за березень 2021 року. Оскільки [PERSON] було звільнено з роботи 06.07.2021 року, заборгованість по заробітній платі за період з 01.04.2021 року по 06.07.2021 року складає 15 368,19 грн. після відрахування податків та інших обов`язкових платежів. На підставі ст.ст. 116, 117 КЗпП України середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні за період з 06.07.2021 року до 06.10.2021 року (день подачі позову до суду) становить 27 384,78 грн. (без відрахування податків та інших обов`язкових платежів). На підставі ст. 24 Закону України «Про відпустки» грошова компенсація за всі невикористані відпустки становить 17 024,16 грн. Позивач вважає, що заробітна плата, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні та компенсація за невикористані відпустки підлягають стягненню саме із засновників ТДВ «МСК». Так, розмір статутного капіталу ТДВ «МСК» складає 32 255 860 грн. Статутний внесок Проектно-вишукувального конструкторсько-технологічного інституту «Сєвєродонецький будпроект» складає 2 475 000 грн. (7,67%), [PERSON] - 17 738 110 грн. (54, 99 %), Товариства з обмеженою відповідальністю «Скіфія-2018» - 2 475 000 грн. (7, 67 %), [PERSON] - 1 677 079 грн. (5,2 %), Товариства з обмеженою відповідальністю «Блек Рок Україна» - 2 410 714 грн. (7,47 %), [PERSON] - 1 612 793 грн. (5 %), [PERSON] - 639 707 грн. (1,98 %), [PERSON] - 884 707 грн. (2,74 %), [PERSON] - 2 342 750 грн. (7,26 %). Оскільки загальна заборгованість ТДВ «МСК» складає 59 777,13 грн. (15 368,19 грн. - заборгованість по заробітній платі (після визначення податків та інших обов`язкових платежів) за період з 01.04.2021 року по 06.07.2021 року; 27 384,78 грн. - середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні (без визначення податків та інших обов`язкових платежів); 17 024,16 грн. - грошова компенсація за невикористані відпустки), дана сума підлягає стягненню із засновників ТДВ «МСК» пропорційно розміру частки в статутному капіталі. На підставі ст.ст. 83, 94, 116, 117 КЗпП України, Законів України «Про відпустки», «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» [PERSON] просила суд стягнути на її користь: - з Проектно-вишукувального конструкторсько-технологічного інституту «Сєвєродонецький будпроект» - 1 178, 74 грн. заборгованості по заробітній платі; 2 100,41 грн. середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні; 1 305,75 грн. грошової компенсації за невикористані відпустки; - з [PERSON] - 8 450,97 грн. заборгованості по заробітній платі; 15 058,89 грн. середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні; 9 361,59 грн. грошової компенсації за невикористані відпустки; - з Товариства з обмеженою відповідальністю «Скіфія-2018» - 1 178,74 грн. заборгованості по заробітній платі; 2 100,41 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні; 1 305,75 грн. грошової компенсації за невикористані відпустки; - з [PERSON] - 799,15 грн. заборгованості по заробітній платі; 1 424,01 грн. середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні; 885,26 грн. грошової компенсації за невикористані відпустки; - з Товариства з обмеженою відповідальністю «Блек Рок Україна» - 1 148 грн. заборгованості по заробітній платі; 2 045,64 грн. середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні; 1 271,70 грн. грошової компенсації за невикористані відпустки; - з [PERSON] - 768,41 грн. заборгованості по заробітній платі; 1 369,24 грн. середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні; 851,21 грн. грошової компенсації за невикористані відпустки; - зі [PERSON] - 304,29 грн. заборгованості по невиплаченій заробітній платі; 542,22 грн. середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні; 337,08 грн. грошової компенсації за невикористані відпустки; - з [PERSON] - 421, 09 грн. заборгованості по заробітній платі; 750,34 грн. середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні; 466,46 грн. грошової компенсації за невикористані відпустки; - зі [PERSON] - 1 115,73 грн. заборгованості по заробітній платі; 1 988,14 грн. середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні; 1 235,95 грн. грошової компенсації за невикористані відпустки; Ухвалою суду від 18.10.2021 року було відкрито спрощене позовне провадження у даній справі (а.с. 84). В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримала, просила її вимоги задоволити. Суду пояснила, що вона працювала страховим агентом ТДВ «МСК» з вересня 2018 року по 05.07.2021 року. Її робоче місце було у м. Вінниці, вона одна працювала у цьому регіоні, а роботодавець знаходився у м. Харкові. Договори, звіти про виконану роботу вона надсилала до головного офісу електронною поштою. З січня 2021 року зарплату вона не отримувала, хоча фактично посадові обов`язки виконувала, лише в квітні 2021 року на її карту надійшли кошти від роботодавця. Розмір її заробітної плати відповідав мінімальному, встановленому бюджетом на відповідний рік, відомості про виплату зарплати і сплати ЄСВ надходили до ДФС до грудня 2020 року. Із позовом про стягнення зарплати до роботодавця вона не зверталась, оскільки підприємство знаходиться в стадії ліквідації. Вимога ліквідатором також прийнята не була, рекомендований лист не був вручений в зв`язку з тим, що за юридичною адресою ТДВ «МСК» посадові особи і ліквідатор Осташевський Є.Р. відсутні. При звільненні їй не була виплачена вихідна допомога, центр зайнятості не був повідомлений про ліквідацію товариства. Представник позивача - адвокат Хейніс О.Г. в судовому засіданні позов підтримав. Оскільки товариство перебуває на стадії ліквідації і вимога [PERSON] про виплату заробітної плати не була задоволена, вважає, що субсидіарну відповідальність зобов`язані нести засновники товариства на підставі ст. 56 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю». До реєстру вимог кредиторів [PERSON] не була включена, з позовом до роботодавця про стягнення зарплати не зверталась. Розрахунок заборгованості по зарплаті проведений за період з квітня по липень 2021 року виходячи із мінімальної заробітної плати, встановленої законом. Відповідачі - представник Проектно-вишукувального конструкторсько-технологічного інституту «Сєвєродонецький будпроект», [PERSON] , представник ТОВ «Скіфія-2018», [PERSON] , представник ТОВ «Блек Рок Україна», [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в судове засідання повторно не з`явились з невідомих суду причин, хоча про день та час розгляду справи були повідомлені завчасно та належним чином, відзивів на позов не подавали, заяв із запереченнями проти розгляду справи за правилами спрощеного провадження чи про відкладення розгляду справи суду не надавали. Представник третьої особи без самостійних вимог - Товариства з додатковою відповідальністю «Міжнародна страхова компанія», а також голова комісії з припинення Осташевський Є.Р. в судове засідання повторно не з`явились з невідомих причин, про день та час розгляду справи були повідомлені завчасно та належним чином. Письмових пояснень, заяв про відкладення розгляду справи або про розгляд справи у їх відсутності не подавали. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). З урахуванням вимог ч. 3, 4 статей 223, 280 ЦПК України суд провів заочний розгляд справи у відсутність відповідачів, а також у відсутність представника третьої особи. Заслухавши пояснення позивача і представника позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає. Відповідно до ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що згідно ксерокопії наказу № 1628-К від 13.09.2018 року [PERSON] прийнято на роботу до Товариства з додатковою відповідальністю «Міжнародна страхова компанія» на посаду страхового агента Представництва ТДВ «МСК» в м.Києві з 17.09.2018 року зі строком випробування три місяці з посадовим окладом згідно штатного розпису (а.с. 34). Згідно ксерокопії трудової книжки [PERSON] в ній зроблений запис на підставі наказу № 1628-К від 13.09.2018 року про прийняття на роботу до Товариства з додатковою відповідальністю «Міжнародна страхова компанія» на посаду страхового агента Представництва ТДВ «МСК» в м. Києві з 17.09.2018 року. Разом з тим, прізвища, підпису керівника чи уповноваженої особи товариства, печатки товариства немає (а.с. 36). Згідно ксерокопії трудової книжки на підставі наказу № 2074-К від 05.07.2021 року, з 06.07.2021 року [PERSON] звільнено з посади страхового агента Представництва ТДВ «МСК» в м. Києві у зв`язку з ліквідацією (ст. 40 п. 1 КЗпП України). Запис зроблено головою ліквідаційної комісії Осташевським Є.Р. (а.с. 37). Відповідно до Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань зареєстроване Товариство з додатковою відповідальністю «Міжнародна страхова компанія» («ТДВ «МСК») ЄДРПОУ 31236795, юридична адреса: м. Харків, пр. Гагаріна, 41/2, корп. 8, оф. 1-12. Засновниками (учасниками) юридичної особи є: Проектно-вишукувальний конструкторсько-технологічний інститут «Сєвєродонецький будпроект», [PERSON] , Товариство з обмеженою відповідальністю «Скіфія-2018», [PERSON] , Товариство з обмеженою відповідальністю «Блек Рок Україна», [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а.с. 74-75). З 22.05.2021 року ТДВ «МСК» знаходиться в стані припинення (ліквідації) за рішенням засновників. Голова комісії з припинення - Осташевський Є.Р. Вимоги кредиторів розглядаються до 22.07.2021 року (а.с. 74). Згідно повідомлення ГУ Держпраці у Харківській області від 21.07.2021 року звернення [PERSON] розглянуто в межах наданих повноважень. Інспектором праці 15.06.2021 року здійснений вихід за юридичною адресою ТДВ «МСК»: м. Харків, пр. Гагаріна, 41/2, корп. 8, оф. 1-12, для здійснення позапланового заходу державного нагляду (контролю), однак встановлено, що за даною адресою посадові особи відсутні, у зв`язку з чим було надіслано направлення на проведення заходу державного контролю та вимога про надання документів від 16.06.2021 року, строк виконання - до 23.06.2021 року. Станом на 23.06.2021 року документи від ТДВ «МСК» в ГУ Держпраці у Харківській області не надано, рекомендований лист із направленням про надання документів не вручений (а.с. 42-43). Повторно відповідь [PERSON] була надана 17.09.2021 року (а.с. 44-45). Розрахунок заборгованості по заробітній платі за період з 01.04.2021 року до 06.07.2021 року в сумі 15 368,19 грн. (після визначення податків та інших обов`язкових платежів) та розрахунок середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 06.07.2021 року (день звільнення) до 06.10.2021 року (день звернення до суду з позовом) в сумі 27 384,78 грн. проведені позивачем самостійно виходячи із мінімального розміру заробітної плати, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» (а.с. 19-20, 21-23). Розрахунок компенсації за невикористану відпустку за період з 17.09.2018 року до 06.07.2021 року в сумі 17 024,16 грн. також проведений позивачем самостійно виходячи із мінімальної заробітної плати за відповідні періоди (а.с. 24-28) . Із письмовою вимогою про виплату заборгованості по заробітній платі за період з квітня по липень 2021 року та компенсації за невикористану за період з 17.09.2018 року по 05.07.2021 року відпустку позивач звернулась до голови комісії з припинення - Осташевського Є.Р. 09.08.2021 року, надіславши письмову вимогу за адресою: [ADDRESS] (а.с. 48-49). Рекомендований лист був повернутий за закінченням терміну зберігання. Вимогу до роботодавця - Товариства з додатковою відповідальністю «Міжнародна страхова компанія» («ТДВ «МСК») ЄДРПОУ 31236795, юридична адреса: м. Харків, пр. Гагаріна, 41/2, корп. 8, оф. 1-12, про стягнення невиплаченої позивачу заробітної плати, грошової компенсації за невикористані відпустки, середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні в загальній сумі 59 777,13 грн. представник позивача також надіслав 06.10.2021 року (а.с. 56-62). Доказів вручення поштового відправлення немає. В судовому засіданні представник повідомив, що відповідь не надійшла. Обґрунтовуючи позовні вимоги про стягнення заборгованості по заробітній платі, грошової компенсації за невикористані відпустки, середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні із засновників ТДВ «МСК» [PERSON] зазначила, що оскільки її вимога не була задоволена основним боржником - роботодавцем, засновники несуть додаткову (субсидіарну) відповідальність на підставі ст. 619 ЦК України, ст. 56 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю», пропорційно внеску до статутного фонду кожного засновника. Згідно ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Відповідно до ст. 1 КЗпП України, законодавство про працю встановлює високий рівень умов праці, всемірну охорону трудових прав працівників. Згідно зі ст. 5-1 КЗпП України, держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України: правовий захист від незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи. Згідно п.п 14.1.222 пункту 14.1 статті 14 ПК України роботодавець - юридична особа (її філія, відділення, інший відокремлений підрозділ чи її представництво) або само зайнята особа, яка використовує найману працю фізичних осіб на підставі укладених трудових договорів (контрактів) та несе обов`язки із сплати їм заробітної плати, а також нарахування, утримання та сплати податку на доходи фізичних осіб до бюджету, нарахувань на фонд оплати праці, інші обов`язки, передбачені законами. Відповідно до частини 1статті 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Статтею 116 КЗпП України визначено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Відповідно до вимог частини 1 статті 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст. 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженими постановою КМУ від 08.02.1995 р. № 100. Виходячи зі змісту зазначених приписів закону, обставинами, які мають значення у справі про стягнення заборгованості із заробітної плати, є наявність трудових правовідносин між роботодавцем та працівником та наявність заборгованості з виплати заробітної плати, у тому числі при звільненні працівника. Однак, позивач [PERSON] не підтвердила належними і допустимими доказами нарахування їй заробітної плати за період з 01.04.2021 року до 06.07.2021 року, наявність заборгованості ТДВ «МСК» з виплати заробітної плати, розміру і періоду заборгованості, а також кількості днів невикористаної відпустки для грошової компенсації. З заявою про витребування доказів від роботодавця або від ДПС щодо здійснення нарахувань і виплат заробітної плати роботодавцем за період роботи [PERSON] в ТДВ «МСК», виплат в зв`язку зі звільненням тощо позивач не зверталась. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ст. 77 ЦПК України). Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст. 78 ЦПК України). Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ст. 81 ЦПК України). Отже, оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів в підтвердження своїх позовних вимог про те, що заробітна плата була нарахована позивачу за період з 01.04.2021 року до 06.07.2021 року, але не виплачена, про розмір її заробітної плати в ТДВ «МСК», заборгованості по заробітній платі, періоду заборгованості, розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, розміру компенсації за невикористану відпустку, суд вважає, що визначення цієї заборгованості лише на підставі доводів позивача буде припущенням. Рішення суду не може ґрунтуватись на припущеннях, тому позов задоволенню не підлягає. Крім того, суд вважає, що позов [PERSON] пред`явлений до неналежних відповідачів, також нею обрано неналежний спосіб захисту. Статтею 61 ГК України встановлений порядок розрахунків з кредиторами у разі ліквідації суб`єкта господарювання. Так, претензії кредиторів до суб`єкта господарювання, що ліквідується, задовольняються з майна цього суб`єкта, якщо інше не передбачено цим Кодексом та іншими законами; претензії, що не задоволені через відсутність майна суб`єкта господарювання, претензії, які не визнані ліквідаційною комісією, якщо їх заявники у місячний строк після одержання повідомлення про повне або часткове відхилення претензії не звернуться до суду з відповідним позовом, а також претензії, у задоволенні яких за рішенням суду кредиторові відмовлено, вважаються погашеними. Відповідно до 2 ст. 104 ЦК України, юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення. Порядок внесення відповідного запису до єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців визначенийЗаконом України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців». Згідно частини третьої статті 105 ЦК України учасники юридичної особи, суд або орган, що прийняв рішення про припинення юридичної особи, відповідно до цього Кодексу призначають комісію з припинення юридичної особи (комісію з реорганізації, ліквідаційну комісію), голову комісії або ліквідатора та встановлюють порядок і строк заявлення кредиторами своїх вимог до юридичної особи, що припиняється. Виконання функцій комісії з припинення юридичної особи (комісії з реорганізації, ліквідаційної комісії) може бути покладено на орган управління юридичної особи. За змістом частин восьмої та дев`ятої статті 111 ЦК України ліквідаційна комісія (ліквідатор) після закінчення строку для пред`явлення вимог кредиторами складає проміжний ліквідаційний баланс, що включає відомості про склад майна юридичної особи, що ліквідується, перелік пред`явлених кредиторами вимог та результат їх розгляду. Виплата грошових сум кредиторам юридичної особи, що ліквідується, у тому числі за податками, зборами, єдиним внеском на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та іншими коштами, що належить сплатити до державного або місцевого бюджету, Пенсійного фонду України, фондів соціального страхування, провадиться у порядку черговості, встановленому статтею 112 цього Кодексу. У разі недостатності в юридичної особи, що ліквідується, коштів для задоволення вимог кредиторів ліквідаційна комісія (ліквідатор) організовує реалізацію майна юридичної особи. Вимоги працівників, пов`язані з трудовими відносинами, у разі ліквідації платоспроможної юридичної особи вимоги її кредиторів задовольняються у другу чергу (пункт 2 частини першої статті 112 ЦК України). Згідно положень частин третьої-п`ятої статті 112 ЦК України у разі відмови ліквідаційної комісії у задоволенні вимог кредитора або ухилення від їх розгляду кредитор має право протягом місяця з дати, коли він дізнався або мав дізнатися про таку відмову, звернутися до суду із позовом до ліквідаційної комісії. За рішенням суду вимоги кредитора можуть бути задоволені за рахунок майна, що залишилося після ліквідації юридичної особи. Вимоги кредитора, заявлені після спливу строку, встановленого ліквідаційною комісією для їх пред`явлення, задовольняються з майна юридичної особи, яку ліквідовують, що залишилося після задоволення вимог кредиторів, заявлених своєчасно. Вимоги кредиторів, які не визнані ліквідаційною комісією, якщо кредитор у місячний строк після одержання повідомлення про повну або часткову відмову у визнанні його вимог не звертався до суду з позовом, вимоги, у задоволенні яких за рішенням суду кредиторові відмовлено, а також вимоги, які не задоволені через відсутність майна юридичної особи, що ліквідується, вважаються погашеними. Згідно даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, з 22.05.2021 року ТДВ «МСК» перебуває в стані припинення на підставі рішення засновників (а.с. 82). Осташевський Є.Р. був призначений головою комісії з припинення, вимоги кредиторів розглядались до 22.07.2021 року. Відомостей про письмове звернення позивача до ліквідатора у строк до 22.07.2021 року щодо задоволення її вимог матеріали справи не містять. В судовому засіданні було встановлено, що з позовом до роботодавця в особі ліквідатора Осташевського Є.Р. з вимогами про включення до проміжного ліквідаційного балансу вимог про виплату заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, компенсації за невикористані відпустки, позивач [PERSON] також не зверталась. Таким чином, позивачем не дотримано порядку задоволення своїх вимог як кредитора ТДВ «МСК» і обрано неналежний спосіб захисту. Пред`являючи позовні вимоги до засновників ТДВ «МСК», а не до основного боржника - роботодавця, позивач зазначала, що саме засновники зобов`язані нести додаткову (субсидіарну) відповідальність на підставі Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю». Відповідно до частини 1 статті 96 ЦК України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями. Згідно з частиною 2 зазначеної статті юридична особа відповідає за своїми зобов`язаннями усім належним їй майном. Учасник (засновник) юридичної особи не відповідає за зобов`язаннями юридичної особи, а юридична особа не відповідає за зобов`язаннями її учасника (засновника), крім випадків, встановлених установчими документами та законом (частина 3 статті 96 ЦК України). Згідно частини 1статті 619 ЦК України договором або законом може бути передбачена поряд із відповідальністю боржника додаткова (субсидіарна) відповідальність іншої особи. Відповідно до ч. 1 ст. 56 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю», учасники товариства з додатковою відповідальністю солідарно несуть додаткову (субсидіарну) відповідальність за його зобов`язаннями своїм майном у розмірі, який встановлюється статутом товариства з додатковою відповідальністю і є однаково кратним для всіх учасників до вартості внесеного кожним з них вкладу. Виходячи з положень цієї норми субсидіарна відповідальність є додатковою і притягнення до відповідальності засновників товариства щодо сплати боргу не може бути безумовним. Так, до пред`явлення вимоги особам, які несуть додаткову відповідальність, кредитор має пред`явити вимогу основному боржнику. Якщо основний боржник відмовився задовольнити вимогу кредитора, або кредитор не одержав від нього в розумний строк відповіді на пред`явлену вимогу, кредитор може пред`явити вимогу в повному обсязі до особи, яка несе субсидіарну відповідальність (ч. 2 ст. 619 ЦКУ). В матеріалах справи відсутні докази того, що основний боржник відмовився задовольнити вимогу [PERSON] . Також немає відомостей, що боржник отримав вимогу [PERSON] , але не надав в розумний строк відповіді на пред`явлену вимогу. Суд враховує, що засновник може відповідати перед кредиторами особистими коштами та майном у разі недостатності майна товариства. Недостатність активів товариства і необхідність звернення стягнення на особисте майно учасників ТДВ визначається ліквідатором. Таким чином, вирішення питання про реалізацію "додаткової" відповідальності учасника товариства не може вирішуватися поза ліквідаційною процедурою. В судовому засіданні також було встановлено, що провадження у справі про банкрутство ТДВ «МСК» не відкривалось, відомостей в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців щодо банкрутства товариства немає. Разом з тим, частиною 2 ст. 61 Кодексу України з процедур банкрутства передбачено, що під час здійснення своїх повноважень ліквідатор має право заявити вимоги до третіх осіб, які відповідно до законодавства несуть субсидіарну відповідальність за зобов`язаннями боржника у зв`язку з доведенням його до банкрутства. У разі банкрутства боржника з вини його засновників або інших осіб, у т.ч. керівника боржника, які мають право давати обов`язкові для боржника вказівки чи мають змогу іншим чином визначати його дії, на засновників боржника-юридичної особи або інших осіб у разі недостатності майна боржника може бути покладена субсидіарна відповідальність за його зобов`язаннями. Відповідно до позиції Верховного Суду, відображеної у постанові від 30.01.2018 р. у справі №923/862/15, субсидіарна відповідальність за доведення до банкрутства застосовується до особи, дії та рішення якої призвели до відсутності як коштів на рахунках, так і майна банкрута. У правовій позиції Верховного Суду, що викладена у постанові від 30.01.2018 р. у справі №923/862/15, до критеріїв, які є необхідними для притягнення особи до субсидіарної відповідальності, віднесено: -підписання завідомо невигідних договорів; -необґрунтовану сплату грошових коштів -безпідставну передачу третім особам майна -діяння, що грубо суперечать вимогам належного господарювання; -заплутування звітності, знищення документів або інформації; -дії, що довели юридичну особу до банкрутства та завдали великої матеріальної шкоди державі чи кредитору. Щодо вини як обов`язкової умови для притягнення до субсидіарної відповідальності зазначено у постанові Верховного Суду від 10.03.2020 р. у справі №902/318/16. Крім того, відповідно до Кодексу України з процедур банкрутства, подавати заяви до третіх осіб, які відповідно до законодавства несуть субсидіарну відповідальність за зобов`язаннями боржника у зв`язку з доведенням його до банкрутства, наділений виключно ліквідатор. Враховуючи наведені обставини, норми закону, суд дійшов висновку, що позивачем не доведені позовні вимоги, обраний неналежний спосіб захисту і позов пред`явлений до неналежних відповідачів, тому в задоволенні позову слід відмовити. Судові витрати слід залишити за рахунок позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed