Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-16 00:00:00

06 грудня 2021 року [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] і просить визнати його таким, що втратив право користування житловим приміщенням - житловим будинком [ADDRESS] . В обґрунтування заявленого позову посилається на те, що вона є власницею зазначеного будинку, де проживали та були зареєстровані її дочка [PERSON] разом зі своїм сином [PERSON] та чоловіком [PERSON] 03 лютого 2012 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано, після чого вони деякий час ще проживали разом, однак більше року назад відповідач [PERSON] пішов проживати до іншої жінки. Добровільно подати заяву про зняття з реєстрації місця проживання відповідач відмовляється. Позивачка вказує, що реєстрація місця проживання відповідача у належному їй будинку перешкоджає вільно користуватися та розпоряджатися ним, зокрема оформити субсидію на комунальні послуги. Ухвалою судді Крижопільського районного суду Вінницької області від 15 грудня 2021 року відкрито провадження у справі, постановлено справу розглядати за правилами загального позовного провадження. В підготовчому засіданні позивачка та її представник - адвокат Ломаченський В.П. підтримали позовні вимоги щодо визнання відповідача таким, що втратив право на користування житловим приміщення, при цьому позивачка уточнила вимоги щодо стягнення витрат на правничу допомогу та просила стягнути з відповідача на її користь витрати на правничу допомогу в розмірі 4000 грн. Відповідач [PERSON] в підготовчому засіданні позовні вимоги визнав. Суд, заслухавши учасників судового процесу, ознайомившись з матеріалами справи та оцінивши наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі, зокрема, визнання позову проводиться в порядку, встановленому статтею 206 ЦПК України (ч. 4 ст. 200 ЦПК України). Згідно з ч. 1, 4 ст. 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві; у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову; якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суд вважає, що визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому вбачає можливим прийняти визнання позову відповідачем. Судом встановлено, що [PERSON] є власницею житлового будинку [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 02 березня 2000 року, технічним паспортом на вказаний житловий будинок. У зазначеному будинку зареєстровано місце проживання [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується довідкою Крижопільської селищної ради Вінницької області від 25.10.2021 року № 689, а також домовою книгою для прописки (реєстрації) громадян. Рішенням Крижопільського районного суду Вінницької області від 03 лютого 2012 року було розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Частиною 4 ст. 41 Конституції України встановлено принцип непорушності приватної власності. За положеннями ч. 1 ст. 317 та ч. 1 ст. 319 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном і він реалізовує їх на власний розсуд. Визначальним критерієм для застосування статті 391 ЦК України є наявність або відсутність в особи права володіння майном на момент звернення з позовом до суду. Згідно із ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Частиною 1 ст. 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них. Житло є об`єктом права приватної власності. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Статтею 391 ЦК України, передбачено право власника майна при наявності дій осіб, спрямованих на перешкоджання вільного користування та розпорядження власником своїм майном, вимагати усунення таких перешкод. Відповідно до ч. 1 ст. 71 Житлового кодексу України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Згідно ст. 72 Житлового кодексу України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, проводиться в судовому порядку. З огляду на те, що відповідач більше року в належному позивачці житловому будинку не проживає, його слід визнати таким, що втратив право користування житловим приміщенням - житловим будинком [ADDRESS] . У відповідності до вимог ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, суд вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. При подачі позову позивачкою було сплачено 908 грн. судового збору. Отже, позивачці необхідно повернути з державного бюджету 454 грн. судового збору, решту - 454 грн. слід стягнути з відповідача на користь позивачки. Відповідно до ч. 1 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Згідно п. 2 ч. 2 ст. 137 ЦПК України, розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Факт здійснення позивачкою витрат на правничу допомогу підтверджується: розрахунком витрат за надану правничу допомогу, актом приймання-передачі виконаних робіт від 29 листопада 2021 року.

Outcome: approved