Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-19 00:00:00

Позивач звернулася до суду із даним позовом, в його обґрунтування посилаючись на те, що вироком Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 22.10.2019 р. [PERSON] визнано винним у вчиненні передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України правопорушення та призначено покарання у виді штрафу з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 (один рік), стягнуто на відшкодування матеріальної шкоди 10 733,63 грн., на відшкодування моральної шкоди 25 000,00 грн. Вирок набрав законної сили 22.11.2019 р., на виконання вироку судом було видано виконавчий лист, який 27.10.2021 р. був виконаний та приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Щигарцевим І.В. було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження. Втім, оскільки відповідач порушив грошове зобов`язання, у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України (за період 23.11.2019 - 26.10.2021 р.р.) та за підрахунком позивача три відсотки річних - 2 064,72 грн., інфляційні витрати - 4 970,55 грн., усього з відповідача на користь позивача за підрахунком позивача підлягає стягненню 7 035,27 грн. Відповідач не скористався правом брати участь в судових засіданнях, та в силу ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд ухвалює рішення на підставі наявних у справі доказів (відповідач на підставі ч. 1 ст. 128 ЦПК України викликався до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України). В окремо поданій суду заяві позивач просив суд про розгляд справи у його відсутності. Як встановлено судом на підставі доказів, наданих суду у порядку ст.ст. 77-80 ЦПК України, вироком Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 22.10.2019 р. (провадження №1-кп/200/500/19, справа №200/8476/19) [PERSON] визнано винним у вчинені злочину, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України, призначено [PERSON] покарання у виді штрафу в розмірі 250 (двохсот п`ятдесяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 4 250 гривень з позбавлення права керувати транспортними засобами строком на 1 (один) рік, цивільний позов потерпілого [PERSON] задоволений частково: стягнуто з [PERSON] на користь потерпілого [PERSON] 10 733 грн. 63 коп. матеріальної шкоди та 25 000 грн. моральної шкоди (https://reyestr.court.gov.ua/Review/85344448). 26.11.2019 р. судом був виданий виконавчий лист, який був пред`явлений стягувачем (позивачем) до виконання, що підтверджується копією вказаного виконавчого листа (а.с. 18). Приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Щигарцевим І.В. 27.10.2021 р. було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39, ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження». Позивачем виконаний розрахунок, згідно з яким за період невиконання судового рішення (23.11.2019 - 26.10.2021 р.р.) на підставі ст. 625 ЦК України наставатиме відповідальність для боржника за прострочення грошового зобов`язання: три відсотки річних складають 2 064,72 грн., інфляційні витрати - 4 970,55 грн., усього 7 035,27 грн. Дослідив докази в межах заявлених суду позовних вимог, суд дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення позову повністю, виходячи з наступного. За ст. 129 -1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язання є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають із підстав, установлених ст. 11 цього Кодексу, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі (п. 3 ч. 2 ст. 11 ЦК України). Зобов`язання перестає діяти в разі його припинення з підстав, передбачених договором або законом (ч. 1 ст. 598 ЦК України), та ці підстави зазначені в ст. ст. 599, 600, 601, 604 - 609 ЦК України, та за відсутності інших підстав припинення зобов`язання, передбачених договором або законом, зобов`язання припиняється його виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України). Належним виконанням зобов`язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов`язки сторін зобов`язання. Згідно зі змістом ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту (ст. 527 ЦК). За ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ст. 14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї. Виконання цивільних обов`язків забезпечується засобами заохочення та відповідальністю, які встановлені договором або актом цивільного законодавства. Згідно зі ст. 625 Цивільного Кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Правовий аналіз ст.ст. 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін з відшкодування шкоди, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ст. 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення (зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 р. у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 4 червня 2019 р. у справі № 916/190/18 (провадження № 12-302гс18). Таким чином, з ухваленням судового рішення про стягнення з [PERSON] на користь потерпілого [PERSON] 10 733 грн. 63 коп. матеріальної шкоди та 25 000 грн. моральної шкоди зобов`язання відповідачів сплатити вказану суму на відшкодування шкоди не припинилося та тривало до моменту фактичного виконання грошового зобов`язання 27.10.2021 р. (дата постанови приватного виконавця про закінчення виконавчого провдаження). Відтак, кредитор має право на отримання сум, передбачених ст. 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення до 27.10.2021 р. Виходячи з вищенаведеного, вочевидь порушення прав позивача з боку відповідача, відповідність способу захисту прав, обраного позивачем, вимогам ст. 16 ЦК України тощо, тому порушені права позивача підлягають захисту у спосіб, обраний ним при зверненні до суду: наявні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача 7 035 (сім тисяч тридцять п`ять) грн. 27 (двадцять сім) коп., з яких: три відсотки річних - 2 064,72 грн., інфляційні витрати - 4 970,55 грн.

Outcome: approved