Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-12 00:00:00

У серпні 2021 року позивачі звернулись до суду із вказаним позовом, в обгрунтування якого вказали, що [PERSON] був чоловіком позивача [PERSON] та батьком позивача [PERSON] . У листопаді 2020 року [PERSON] помер і після його смерті відкрилась спадщина, що складається з 2/3 частини житлового будинку загальною площею 73 м2, житловою площею 43,1 м2 з надвірними спорудами: літня кухня Б, гараж Г, вбиральня Д, сарай Е (тимчасовий), сарай Ж (тимчасовий), літній душ З, сарай К (тимчасовий), огорожа № 2, 5, ворота № 3, 4, водоколонка І, замощення ІІ та 2/3 частини земельної ділянки, розміром 0,0386, кадастровий номер: 1211000000:04:542:0004, на якій розташоване вказане домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , що належали [PERSON] на праві приватної власності на підставі свідоцтва про спадщину від 20.12.1997 року, договору міни від 06.04.1998 року, зареєстрованого на ТБ "Нове століття" № 1-180, державного акту про право власності на земельну ділянку від 10.11.2006 року, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів про право власності на землю та право постійного користування землею, договорів оренди землі № 010610801416. [PERSON] набув право власності на Ѕ домоволодіння за адресою: [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину від 20.12.1997 року. Згодом, між [PERSON] , позивачами з однієї сторони та відповідачем з іншої було укладено договір міни нерухомого майна: Ѕ частини домоволодіння за адресою: [ADDRESS] . На підставі вказаного договору позивачі та [PERSON] набули право власності на Ѕ частину зазначеного домоволодіння, кожному належить частка у розмірі 1/6 частини. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, спадкоємцями першої черги стали позивачка [PERSON] та їх доньки [PERSON] та [PERSON] . У березні 2021 року [PERSON] та [PERSON] відмовились від прийняття спадщини на користь [PERSON] . Таким чином єдиним спадкомцем за законом 2/3 частини вказаного житлового будинку є дружина померлого - позивач [PERSON] . У липня 2021 року [PERSON] звернулась до державного нотаріуса Другої криворізької нотаріальної контори з метою оформлення свідоцтва про право на спадщину за законом, однак їй було відмовлено у зв`язку із неналежно оформленим документом, що посвідчує право власності померлого [PERSON] на житловий будинок. У постанові про відмову у вчиненні нотаріальної дії зазначено, що договір міни, зареєстрований на ТБ "Нове століття", посвідчений з порушенням діючого станом на 1998 рік законодавства, згідно якого укладений договір міни повинен був отримати нотаріальне посвідчення. У зв`язку із вказаним позивачі просли визнати за [PERSON] право власності в порядку спадкування за померлим [PERSON] на 2/3 частини житлового будинку загальною площею 73 м2, житловою площею 43,1 м2 з надвірними спорудами: літня кухня Б, гараж Г, вбиральня Д, сарай Е (тимчасовий), сарай Ж (тимчасовий), літній душ З, сарай К (тимчасовий), огорожа № 2, 5, ворота № 3, 4, водоколонка І, замощення ІІ та 2/3 частини земельної ділянки, розміром 0,0386, кадастровий номер: 1211000000:04:542:0004, на якій розташоване вказане домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , а також право власності на 1/6 частину цього домоволодіння за договором міни, зареєстрованого на ТБ "Нове століття" № 1-180 від 06.04.1998 року. Також, визнати за [PERSON] право власності на 1/6 частину житлового будинку зальною площею 73 м2, житловою площею 43,1 м2 з надвірними спорудами: літня кухня Б, гараж Г, вбиральня Д, сарай Е (тимчасовий), сарай Ж (тимчасовий), літній душ З, сарай К (тимчасовий), огорожа № 2, 5, ворота № 3, 4, водоколонка І, замощення ІІ, розташованого за адресою: [ADDRESS] за договором міни, зареєстрованого на ТБ "Нове століття" № 1-180 від 06.04.1998 року. Ухвалою суду від 25 серпня 2021 року відкрито провадження у справі, призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 20 жовтня 2021 року закрито підготовче судове засідання, справу призначено до судового розгляду, також витребувано з Другої криворізької державної нотаріальної контори копію спадкової справи померлого [PERSON] . Позивач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явилась, надала заяву про проведення судового засідання без її участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилась, у матеріалах справи мається заява про розгляду справи без її участі, позовні вимоги визнає у повному обсязі. Представник відповідача Територіальної громади в особі Криворізької міської ради в особі виконавчого комітету Покровської районної у місті ради та належним чином, правом подання відзиву не скористалась, надала заяву, в якій просила розглядати справу без участі представника та постановити рішення відповідно до вимог чинного законодавства. Дослідивши письмові докази у справі, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, вважає, що заявлений позов підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 12 вересня 1970 року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб, виданого Жовтневим відділом РАЦС міста Кривого Рогу, актовий запис № 879 (а.с.23). [PERSON] є рідною донькою [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданого Жовтневим відділом РАЦС міста Кривого Рогу від 10 січня 1978 року, актовий запис № 43 (а.с.24) Згідно Свідоцтва на спадщину за заповітом від 20 грудня 1997 року № 1-7244 спадкоємцями майна [PERSON] в рівних частинах стали її син [PERSON] та донька [PERSON] . Спадкове майно складається з шлаколитого, обкладеного цеглою жилого будинку "А-1" жил.пл. 44,6 кв.м. з надвірними спорудами: літня кухня "Б" - цегляна, п/б підвал, гараж "Г" - шлакоблочний, уборна "Д" - дощата, паркан № 1, водо колонка І, замощення П, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с. 14). Згідно договору міни, посвідченого Товарною біржею "Нове століття" від 06 квітня 1998 року № 1-180 [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] обміняли 3х кімнатну квартиру за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 62,80 кв.м., жилою площею 40,60 кв.м., яка належить їм на праві приватної власності на Ѕ частину домоволодіння, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що належала [PERSON] . У власність [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] переходить Ѕ частина домоволодіння, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с.15). Сторони домовились про усі істотні умови договору, що відображено в підписаному ними договору міни № 1-180 від 06.04.1998 року, при цьому ними були виконані всі умови угоди, крім нотаріального посвідчення. Згідно п. 8 даного договору, відповідно до ст. 227 ЦК України (в редакції на момент його укладання), даний договір підлягав реєстрації у Бюро технічної інвентаризації за місцем розташування об`єкту нерухомості. На момент укладання цього договору його було зареєстровано тільки на Товарній Біржі «Нове століття» за реєстраційним номером №1-180 на підставі ст. 15 Закону України "Про товарну біржу", в нотаріальній конторі він посвідчений не був, але був зареєстрований в Криворізькому бюро технічної інвентаризації, про що свідчить відповідний реєстраційний напис у договорі міни. Таким чином, право власності на Ѕ частину домоволодіння за адресою: [ADDRESS] було зареєстровано за [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] Криворізьким міським бюро технічної інвентаризації, про що зроблено запис в реєстрову книгу за № 179, стор. 22 запис № 38722, що підтверджується відповідним записом на зворотній сторінці договору міни (а.с. 15 зворотній бік). Вказаний перехід права власності на Ѕ частину домоволодіння за адресою: [ADDRESS] було до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] підтверджується засвідчувальним написом на Свідоцтві про право на спадщину за заповітом від 20 грудня 1997 року № 1-7244 (а.с. 14 зворотній бік). Згідно довідки КП ДОР «Криворізьке бюро технічної інвентаризації» № 188927 від 17.06.2021 року, відповідно до даних архівної справи, станом на 31.12.2012 року за [PERSON] було зареєстровано право власності на 1\\2 частину домоволодіння за адресою: [ADDRESS] на підставі Свідоцтві про право на спадщину за заповітом від 20 грудня 1997 року № 1-7244, а також на Ѕ частину цього ж домоволодіння на підставі договору обміну нерухомого майна, зареєстрованого 06.04.1998 року на товарній біржі «Нове століття» № 1-180 (а.с.22). Таким чином судом встановлено, що померлому [PERSON] належало за життя на праві власності 2/3 частини домоволодіння за адресою: [ADDRESS] (1/2частина + 1/6 частина), а позивачам належить відповідно по 1/6 частині зазначеного домоволодіння (1/2 : 3). Згідно технічного паспорту на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами розташований за адресою: [ADDRESS] загальною площею 73,0 м2, житловою площею 43,1 м2 з надвірними спорудами: літня кухня Б, гараж Г, вбиральня Д, сарай Е (тимчасовий), сарай Ж (тимчасовий), літній душ З, сарай К (тимчасовий), огорожа № 2, 5, ворота № 3, 4, водоколонка І, замощення ІІ (а.с.55-59). [PERSON] , помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданого Покровським районним у місті Кривому Розі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) від 16.11.2020 року, актовий запис № 1822 (а.с. 11). З матеріалів спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON] державним нотаріусом Другої криворізької державної нотаріальної контори № 221/2021 встановлено, що відповідно до заяви від 11 березня 2021 року за № 439, [PERSON] відмовилась від прийняття спадщини, після смерті батька [PERSON] на користь своєї матері [PERSON] (а.с. 13). Згідно заяви про відмову від прийняття спадщини від 19 березня 2021 року за № 335, [PERSON] відмовилась від прийняття спадщини на користь своєї матері [PERSON] (а.с. 12). 22 липня 2021 року позивач [PERSON] як дружина померлого та єдиний спадкоємець звернулася до державного нотаріуса Другої криворізької нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] (а.с. 114), але отримала відмову нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв`язку із неналежно оформленим документом, що посвідчує право власності на житловий будинок (а.с. 9). Згідно з частиною першою статті 15, частинами першою, другою статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема визнання права власності. У разі порушення (невизнання, оспорювання) суб`єктивного цивільного права чи інтересу у потерпілої особи виникає право на застосування конкретного способу захисту. Тобто спосіб захисту реалізується через суб`єктивне цивільне право, яке виникає та існує в рамках захисних правовідносин (зобов`язань). Ефективність захисту цивільного права залежить від характеру вимоги, що висувається до порушника та характеру правовідносин, які існують між позивачем та відповідачем. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. Під час оцінки обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення та забезпечити поновлення порушеного права. Право чи інтерес мають бути захищені судом у належний спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (пункт 57 постанови Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17, провадження № 14-144цс18). За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Застосування будь-яких засобів правового захисту матиме сенс лише за умови, що обрані суб`єктом порушеного права способи захисту відповідають вимогам закону та є ефективними. Позивач, звертаючись із позовними вимогами до суду, самостійно обирає спосіб захисту своїх прав та інтересів. Звертаючись до суду з позовом, позивачі посилались на те, що вони, а також померлий [PERSON] є співвласниками спірної квартири, крім того, позивач [PERSON] має право на спадкування частки чоловіка у домоволодінні після його смерті, але позивачі не можуть реалізувати в повній мірі свої права вільного володіння та розпорядження власністю, оскільки договір міни частини домоволодіння не був нотаріально посвідчений в момент його укладення. Відповідно до статті 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно із усталеною судовою практикою власник майна має пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється, не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджені відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або оспорюється. Отже, передумовою для застосування статті 392 ЦК України є відсутність іншого, крім судового, способу для відновлення порушеного права власника. Зазначений висновок щодо застосування норм права у подібних правовідносинах наведено у постанові Верховного Суду від 08 серпня 2018 року у справі № 453/1240/13 (провадження № 61-20741св18). На час укладання договору міни будинку діяв Цивільний кодекс УРСР від 18.07.1963 року, який у подальшому втратив чинність з 01.01.2004 року на підставі Цивільного кодексу України від 16.01.2003 року. Згідно зі ст. 47 ЦК УРСР нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими ч. 2 ст. 48 цього Кодексу. Згідно ст.15 Закону України "Про товарні біржі", не підлягали нотаріальному посвідченню угоди, які зареєстровані на біржі, якщо вони являють собою купівлю - продаж, поставку та обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі. Таким чином, реєстрація Криворізьким бюро технічної унвентраизації за права власності на спірний будинок на підставі договору обміну 1\\2 частини домоволодіння, посвідченого товарною біржею, а не нотаріусом, станом на квітень 1998 року не суперечило чинному законодавству. Відповідно до ст.41 Конституції України, ст.319 ЦК України (в редакції від 16.01.2003 р.), який набрав чинності з 01.01.2004 року, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю на власний розсуд. Всім власникам забезпечуються рівні умови для здійснення своїх прав. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Будь-яких обов`язків та обмежень у реалізації свого права власності, як власника квартири, для мене законом не встановлено, а тому обмеження, які встановлюються мені відповідачами є незаконними та такими, що підлягають усуненню. Окрім того, ст. 321 ЦК України встановлює, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Враховуючи, що сторони при укладенні договору не були обізнані про обов`язковість нотаріального посвідчення договору, угода обміну нерухомого майна від 06 квітня 1998 року фактично відбулась, сторони свої зобов`язання за договором міни виконали, а також враховуючи той факт, що текст договору міни не містив вимоги щодо обов`язкового нотаріального посвідчення угоди, суд вважає правомірним набуття права власності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на Ѕ частину житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . З огляду на встановлені обставини, виходячи з меж заявлених позовних вимог та рівності часток співвласників, суд вважає позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] в частині визнання за ними права власності на 1/6 частину спірного домоволодіння за кожною такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), а відповідно до ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Статтею 1218ЦК України встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст.1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. З огляду на встановлені судом обставини, враховуючи відмову від отримання спадщини після смерті [PERSON] його двох доньок [PERSON] та [PERSON] , оскільки з матеріалів спадкової справи встановлено. що позивач [PERSON] є єдиним спадкоємцем за законом після смерті свого чоловіка, суд вважає за можливе також визнати за [PERSON] право власності на 2/3 частини житлового будинку за адресою: [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] . Вирішуючи питання щодо заявлених позовних вимог в частині визнання за [PERSON] права власності на 2/3 частини земельної ділянки, розміром 0,0386, кадастровий номер: 1211000000:04:542:0004, на якій розташоване домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , що належали [PERSON] на підставі державного акту про право приватної власності на земельну ділянку серії ЯГ № 581314 від 10.11.2006 року. суд зазначає наступне. Судом встановленою, що згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯГ № 581314 [PERSON] є власником земельною ділянкою площею 0,0386 га за адресою: [ADDRESS] на підставі рішення міської ради від 20.04.2005 року за № 2924. Акт зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право власності постійного користування землею, договорів оренди землі за № 010610801416 (а.с. 16). Згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯГ № 581315 [PERSON] є власником земельною ділянкою площею 0,0097 га за адресою: [ADDRESS] на підставі рішення міської ради від 20.04.2005 року за № 2924. Акт зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право власності постійного користування землею, договорів оренди землі за № 010610801417 (а.с. 17). Згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯГ № 581316 [PERSON] є власником земельною ділянкою площею 0,0097 га за адресою: [ADDRESS] на підставі рішення міської ради від 20.04.2005 року за № 2924. Акт зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право власності постійного користування землею, договорів оренди землі за № 010610801418 (а.с. 18). Відповідно до п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судовому практику в справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Оскільки нотаріусом відмовлено позивачу [PERSON] лише у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок, при цьому у позивача наявні всі умови для одержання у нотаріуса свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку, суд вважає передчасними позовні вимоги в частині визнання права власності за позивачем на 2/3 частини земельної ділянки, розміром 0,0386, кадастровий номер: 1211000000:04:542:0004, на якій розташоване вказане домоволодіння за адресою: [ADDRESS] . На підставі викладеного,

Outcome: partial