Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-20 00:00:00

До суду звернувся представник Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позову зазначає, що згідно рішення виконавчого комітету Кременчуцької міської ради «Про впорядкування статусу житлових будинків, формування та використання фондів житла соціального призначення та для тимчасового проживання громадян у місті Кременчуці» від 19.03.2010 року за № 223 гуртожиток по [ADDRESS] , перебуває у комунальній власності територіальної громади міста Кременчука. У відповідності до актів про непроживання від 24.12.2020 року, 09.07.2020 року, 18.03.2020 року [PERSON] , [INFO] , не проживає у в [ADDRESS] , з 2012 року по теперішній час. Посилаючись на обставини і підстави викладені в позовній заяві представник позивача просила суд визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: [ADDRESS] . Ухвалою судді від 08.09.2021 року у справі відкрито спрощене позовне провадження. Представник позивача Гриценко К.В. позовні вимоги підтримала в повному обсязі з підстав, зазначених у позові, просила розгляд справи проводити без її участі. Відповідач у судове засідання не прибув, про слухання справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомляв, відзив на позов суду не направив. Представник третьої особи КП «Квартирне управління» Стебло О.П. позовні вимоги підтримала, надала суду клопотання про слухання справи за її відсутності. Суд, вивчивши матеріали справи, встановив такі фактичні обставини справи: Згідно рішення виконавчого комітету Кременчуцької міської ради «Про впорядкування статусу житлових будинків, формування та використання фондів житла соціального призначення та для тимчасового проживання громадян у місті Кременчуці» від 19.03.2010 року за № 223 гуртожиток по [ADDRESS] , перебуває у комунальній власності територіальної громади міста Кременчука. Згідно даних відділу ведення Реєстру територіальної громади Автозаводської районної адміністрації виконавчого комітету Кременчуцької міської ради від 23.09.2020 року за № 10069/01-32 [PERSON] , [INFO] , значиться зареєстрованим за адресою: [ADDRESS] (а.с. 17). Відповідно до актів перевірки законності користування жилими приміщеннями комунальної власності громадянами, що зареєстровані в житлових будинках та гуртожитках міста Кременчука від 18.03.2020 року (а.с. 6), 09.07.2020 року (а.с. 5) та 24.12.2020 року (а.с. 4), виявлено, що [PERSON] , [INFO] , не проживає у [ADDRESS] , з 2012 року по теперішній час. Вирішуючи позовні вимоги, суд виходить з наступного: Відповідно до ст. 5 ЖК України державний житловий фонд перебуває у віданні місцевих Рад народних депутатів (житловий фонд місцевих Рад). Згідно з ст. 13 ЖК України відповідно до основ житлового законодавства Союзу РСР і союзних республік державне управління в галузі використання і забезпечення схоронності житлового фонду здійснюється Радою Міністрів СРСР, Радою Міністрів Українською РСР, виконавчими комітетами місцевих рад народних депутатів, міністерствами, державними комітетами і відомствами, а також спеціально уповноваженими на те державними органами відповідно до законодавства Союзу РСР і Української РСР. Ст. 30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачає, що до делегованих повноважень виконавчих органів міських рад належить: здійснення контролю за станом квартирного обліку; додержанням житлового законодавства; облік відповідно до закону житлового фонду та здійснення контролю за його використанням. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. ... Право приватної власності є непорушним. Згідно змісту ст. 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 319 Цивільного кодексу України визначено, що саме власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Ніхто не може бути протиправно позбавлений або обмежений в здійсненні права власності (ч. 2 ст. 321 Цивільного кодексу України). Відповідно до ст. 15 Цивільний кодекс України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Разом з тим, згідно ст. 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з ст. 71 ч. 1 Житлового кодексу УРСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення лише протягом шести місяців. Так, у відповідності до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Згідно до вимог ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Отже, оскільки відповідач не проживає у спірній кімнаті з 2012 року, відсутнє майно відповідача, суд вважає за необхідне позов задовольнити. Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Ураховуючи вище викладене, з відповідача слід стягнути на користь позивача сплачений судовий збір в розмірі 2 270 грн 00 коп.

Outcome: approved