Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-19 00:00:00

У липні\~2021\~року [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що вона зареєструвала шлюб з відповідачем 18 жовтня 2003 року виконкомом Ювілейної селищної ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області, актовий запис №119, про що свідчить свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] від 18 жовтня 2003 року. Від даного шлюбу сторони мають спільних дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Разом з тим, позивач зазначила, що спільне життя з відповідачем не склалося через те, що відсутнє взаєморозуміння та мають різні погляди на життя та сімейні стосунки, що в кінцевому результаті привело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. Між сторонами взагалі відсутні будь-які взаємні сімейні права та обов`язки, мають окремий бюджет, спільне господарство не ведуть та не проживають однією сім`єю. Подальше спільне життя та збереження шлюбу неможливе. Просить суд розірвати шлюб між нею та відповідачем, а також стягнути з відповідача аліменти на утримання спільних дітей в розмірі 1/6 частини від усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на кожну дитину, до досягнення повноліття старшого сина, а після досягнення ним повноліття, стягувати аліменти на утримання молодшого сину в розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, до його повноліття. Відповідач надав до суду заяву, в якій зазначив, що позовні вимоги про розірвання шлюбу підтримує у повному обсязі, щодо стягнення аліментів згоден частково, обґрунтувавши це тим, що позивачкою не були долучені докази щодо утримання дітей. До початку слухання справи позивач надала до суду письмову заяву, згідно якої просила справу розглядати за її відсутністю, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Також, додала довідку про склад сім`ї від 20.01.2022 року №113, як доказ проживання дітей разом з нею. Відповідно до ч.2 ст.247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень Цивільного процесуального кодексу України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей, що мають істотне значення. Розглянувши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, суд встановив наступне. Факт перебування сторін у шлюбних відносинах підтверджується копією свідоцтва про шлюб серія [NUMBER] від 18 жовтня 2003 року, актовий запис про шлюб №119, видане виконкомом Ювілейної селищної ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області. Згідно позовної\~заяви,\~вбачається що\~сторони є\~батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , актовий запис № 1223 від 01 жовтня 2004 року, видане відділом реєстрації актів цивільного стану Амур-Нжньодніпровського районного управління юстиції міста Дніпропетровська та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , актовий запис № 671 від 16 червня 2016 року, видане Бабушкінським районним у місті Дніпропетровську відділом реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області. Судом встановлено, що шлюбні відносини та ведення спільного господарства між сторонами припинені, у сторін є спільні діти. Мотивом до розірвання шлюбу є втрата інтересу один до одного, різні погляди на життя та відсутнє взаєморозуміння, що призвело до фактичного розірвання шлюбних відносин. Розірвання шлюбу є зваженим та обґрунтованим рішенням. Згідно зі ст. 141 Сімейного кодексу України мати й батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Відповідно до ст. 157 Сімейного кодексу України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь в її вихованні й має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь в її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. У частині 1 ст. 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Проживання дитини з одним із батьків не звільняє обох батьків від права спілкування з дитиною та обов`язку виховувати дитину, піклуватися про неї та матеріально її забезпечувати. У відповідності до \~ст.180 СК України\~батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до\~ст. 181 СК України\~за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Згідно з ч. 1,2\~ст. 179 СК України\~аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. На підставі ч. 1\~ст. 191 СК України\~аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідності до ч.2\~ст.182 СК України\~розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч.1 ст.79 СК України\~аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Враховуючи усі обставини, суд вважає необхідним позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, шлюб між сторонами розірвати та стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання двох дітей в розмірі\~1/3\~частки з\~усіх видів\~заробітку (доходу)\~щомісячно,\~але не\~менше ніж\~50\~відсотків прожиткового\~мінімуму для\~дитини відповідного\~віку та\~не більше\~десяти прожиткових\~мінімумів на\~дитину відповідного\~віку,\~починаючи стягнення\~від дня\~пред`явлення позову\~до суду,\~тобто з\~26\~липня 2021\~року до\~досягнення старшою\~дитиною повноліття,\~а після\~досягнення нею\~повноліття,\~стягувати аліменти\~на утримання\~молодшої дитини\~в розмірі\~1/4\~частки з\~усіх видів\~заробітку (доходу)\~відповідача щомісячно,\~до її\~повноліття. Згідно зі\~ст. 24 Сімейного кодексу України\~ шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 Сімейного кодексу України\~). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Згідно ч.2\~ст.114 Сімейного кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Разом з тим, відповідно до\~ст. 113 Сімейного Кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно з ч.3\~ст.115 Сімейного кодексу України\~- документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. У відповідності до вимог ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Тому, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача в дохід держави судовий збір по справі у розмірі 992,40 грн., оскільки позивачка звільнена від сплати судового збору при зверненні до суду із позовною вимогою щодо стягнення аліментів. Крім того, відповідно до вимог ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, з відповідача на користь позивачки слід стягнути суму судових витрат по сплаті судового збору у розмірі 908 грн. 00 коп. сплачену нею при подачі позову за позовну вимогу щодо розірвання шлюбу.

Outcome: approved