Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-19 00:00:00

До Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська 08 липня 2020 року надійшла позовна заява [PERSON] до Дніпровської міської ради про встановлення факту родинних відносин та визнання права власності в порядку спадкування за законом. У поданому\~позові позивач\~посилався на\~те,\~що [INFO] помер\~ [PERSON] ,\~батько [PERSON] .\~Рішенням Жовтневого\~районного суду\~м.\~Дніпропетровська від\~10\~липня 2018\~року,\~справа №\~201/13032/17\~року позовні\~вимоги [PERSON] до Територіальної\~громади в\~особі Дніпровської\~міської ради\~третя особа\~-\~приватний нотаріус\~Дніпровського міського\~нотаріального округу\~Жукова Ю.Ю.\~про встановлення\~факту родинних\~відносин,\~надання додаткового\~строку для\~прийняття спадщини\~задоволено,\~встановлено факт\~того,\~що [PERSON] ,\~ [INFO] \~є сином [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~який помер\~ [INFO] ,\~визначено [PERSON] \~додатковий строк\~для подання\~заяви про\~прийняття спадщини\~після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , протягом трьох місяців з дня набрання даним судовим рішенням законної сили. 18 березня 2020 року [PERSON] звернувся до приватного нотаріуса ДМНО Жукової Ю.Ю., однак постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 18 березня 2020 року нотаріус відмовила [PERSON] у вчиненні нотаріальної дії на підставі того, що видати свідоцтво про право на спадщину за законом [PERSON] після смерті його батька [PERSON] , померлого [INFO] щодо майна бабусі, [PERSON] , померлої [INFO] неможливо, бо у відповідності до п. 4.15 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації проводиться нотаріусами після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно. В обґрунтування наявності родинних відносин між [PERSON] та [PERSON] позивач посилався на те, що Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 10 липня 2018 року, справа № 201/13032/17 року встановлено факт того, що [PERSON] , [INFO] є сином [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] . Одночасно з цим на підставі рішення Жовтневого районного суду від 26 серпня 1980 року до актового запису ІІІ КИ324172 внесені зміни: прізвище дитини та батьків виправлено «Левернс», проте [PERSON] зміни в документи не внесла. Також не були внесені зміни і в документи батька [PERSON] , [PERSON] , померлого [INFO] . У свою чергу [PERSON] після укладення шлюбу змінила прізвище на [PERSON] , актовий запис № 151 від 27 січня 1952 року, зроблений Кіровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області. Щодо інших спадкоємців, то [INFO] померла [PERSON] , бабуся [PERSON] , [INFO] помер [PERSON] , прадід [PERSON] , [INFO] померла [PERSON] , прабабуся [PERSON] . В обґрунтування права на спадкове майно позивач, [PERSON] , зазначив, що до спадкового майна належить ј частина домоволодіння [ADDRESS] , які належали [PERSON] , померлій [INFO] на підставі свідоцтва про право власності від 17.12.1963 року, виданого Жовтневим районним відділом комунального господарства на підставі рішення виконавчого комітету Жовтневої районної ради народних депутатів №1009§1 від 10.12.1963 року, зареєстроване в КП «ДМБТІ» ДОР та записане в реєстрову книгу № 165 за реєстровим № 68. [PERSON] , [INFO] проживала та була зареєстрована за адресою: м. Дніпро (Дніпропетровськ) вулиця Полігонна (Погребняка) з 13.11 1969 року до дня смерті ( [INFO] ), та з реєстраційного обліку не знята. Спадщину після смерті [PERSON] , померлої [INFO] прийняла фактично, але не оформила, її донька, [PERSON] , яка проживала та була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] з 13.11 1969 року до дня смерті. Спадщину після смерті [PERSON] , померлої [INFO] прийняв шляхом подання зави про прийняття спадщини до Першої Дніпропетровської державної нотаріальної контори (а.с. 1-8). 11 березня 2021 року від представника відповідача до суду надійшла відповідь на відзив. В обґрунтування свої позиції, відповідач виходив з наступного: по-перше, на думку відповідача, у матеріалах справи відсутні докази спільного проживання позивача із спадковим, докази щодо реєстрації місця проживання позивач за спірною адресою, докази щодо в ступу в управління спадковим майном, утримання майна в належному стані, здійснення поточного ремонту, сплати комунальних послуг, отримання кореспонденції; По-друге, відповідач наголосив, що право власності на спадкове майно не зареєстровано (а.с. 136-138). 24 березня 2021 року від позивача до суду надійшла відповідь на відзив, у якій позивач наголосив, що свідоцтво на ј частку домоволодіння [ADDRESS] , яка належала померлій [PERSON] , яку [PERSON] , померла [INFO] прийняла фактично, шляхом спільного проживання з померлою, що підтверджується відповідною довідкою про склад родини, після матері, [PERSON] , померлої [INFO] , не було оформлено, у зв`язку з втратою правовстановлюючого документу, а саме свідоцтва на право власності від 17.12.1963 року, виданого Жовтневим районним відділом комунального господарства на підставі рішення виконавчого комітету Жовтневої районної ради народних депутатів та неможливість отримання дублікату (а.с. 142-143). Ухвалами Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 08 липня 2021 року судом було залучено до участі у справі у якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог [PERSON] , [PERSON] , Приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Жукову Юлію Юріївну (а.с. 167-168). 17 листопада 2021 року до суду надійшли пояснення третьої особи [PERSON] , яка є співвласником 100/300 часток домоволодіння [ADDRESS] на підставі договору дарування від 23.12.2020 року, посвідченого приватним нотаріусом ДМНО, Сусловим М. С., номер в реєстрі 4167. У поясненні третьої особи [PERSON] зазначила, що підтримує позовні вимоги [PERSON] та просить їх задовольнити (а.с. 186). Представник позивача надала суду заяву з проханням розглядати справу без її участі та задовольнити позовні вимоги. Крім того, у поданій заяві представник позивача зазначила, що представник відповідача системно подає заяви про відкладення розгляду справи без надання доказів поважності причин неявки у судове засідання (а.с. 199). Представник відповідача у судове засідання не з`явилась, надала суду заяву з проханням відкласти розгляд справи у зв`язку із участю представника ДМР у іншому судовому засіданні (а.с 198). Представник третьої особи Бистрої Р.Г. надала суду заяву з проханням розглядати справу без її участі та задовольнити позовні вимоги (а.с. 200). Від третьої особи приватного нотаріуса ДМНО Жукової Ю.Ю. до суду надійшла заява з проханням розглядати справу без її участі (а.с. 197). Третя особа [PERSON] у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Зважаючи на ці обставини, суд керується ст.\~6\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950), яка згідно з частиною першою\~статті 9 Конституції України\~є частиною національного законодавства України, та яка визначає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Строки, встановлені\~Цивільним процесуальним кодексом України, є обов`язковими для судів та учасників судових процесів, оскільки визначають тривалість кожної стадії процесу або час, протягом якого має бути вчинено процесуальну дію (наприклад, строк оскарження судового рішення, строк подачі зауважень щодо журналу судового засідання). Зазначене є завданням цивільного судочинства та кримінального провадження (стаття 1 ЦПК,\~стаття 2 КПК). Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту. Європейський суд з прав людини, вирішуючи питання про дотримання права на справедливий суд, передбаченого пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованої\~Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, у контексті оцінки дій сторони в справі, спрямованих на захист свого права, або її бездіяльності, дійшов з урахуванням принципів, що випливають з прецедентної практики Суду, висновків про те, що: одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності; «право на суд» не є абсолютним, воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави; сторона в розумні інтервали часу має вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їй судового провадження; право на вчинення процесуальних дій стороною або щодо певної сторони не є необмеженим, позаяк обмежується, зокрема, необхідністю дотримання прав іншої сторони в процесі та власне необхідністю забезпечити дотримання права на справедливий суд у розумінні п. 1 ст. 6 Конвенції (рішення від 19 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» (п.п. 52, 53, 57 та ін.); рішення від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» (п.п. 40, 41, 42 та ін.). У рішенні Європейського Суду з прав людини від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьова проти України» зазначено, що сторони мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження. Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фрідлендер проти Франції»). У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України за відсутності всіх осіб, які беруть участь у справі, суд проводить розгляд цивільної справи без фіксування технічними засобами, за наявними у справі матеріалами. Всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, які є належними, допустимими і достовірними, судом встановлено наступні обставини та визначені відповідні до них правовідносини. Відповідно до\~ст.\~77\~ЦПК України\~ належними\~є докази,\~які містять\~інформацію щодо\~предмета доказування. Предметом\~доказування є\~обставини,\~що підтверджують\~заявлені вимоги\~чи заперечення\~або мають\~інше значення\~для розгляду\~справи і\~підлягають встановленню\~при ухваленні\~судового рішення. Сторони\~мають право\~обґрунтовувати належність\~конкретного доказу\~для підтвердження\~їхніх вимог\~або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до\~78\~ЦПК України\~суд не\~бере до\~уваги докази,\~що одержані\~з порушенням\~порядку,\~встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до\~ст.\~80\~ЦПКУ України\~\~достатніми є\~докази,\~які у\~своїй сукупності\~дають змогу\~дійти висновку\~про наявність\~або відсутність\~обставин справи,\~які входять\~до предмета\~доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , батько [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] (а.с. 9). Рішенням Жовтневого\~районного суду\~м.\~Дніпропетровська від\~10\~липня 2018\~року,\~справа №\~201/13032/17\~ року\~ позовні\~вимоги [PERSON] \~ до Територіальної громади в особі Дніпровської міської ради третя особа\~-приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Жукова Ю.Ю. про встановлення факту родинних відносин, надання додаткового строку для прийняття спадщини було задоволено (а.с.10-11) Згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до статей 126, 133, 135 Сімейного кодексу України № 00025095592 від 27 грудня 2019 року, [INFO] народився [PERSON] , відомості про батька: [PERSON] , відомості про матір [PERSON] (а.с. 20-21). Відповідно до архівної довідки Державного архіву Дніпропетровської області № Л-145-2019 від 03.01.2020 року у книзі реєстрації актів цивільного стану установи ЗАГС міста Катеринослава є актовий запис від 03 вересня 1924 року № 2194 про народження [INFO] дитини жіночої статі на прізвище, ім`я, по батькові « [PERSON] », бабуся [PERSON] . На підставі рішення Жовтневого районного суду від 26 серпня 1980 року до актового запису ІІІ КИ324172 внесені зміни: прізвище дитини та батьків виправлено «Левернс». Але [PERSON] зміни в документи не внесла. Та не внесені зміни і в документи батька [PERSON] , [PERSON] , померлого [INFO] . (а.с. 15). Згідно з витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу із зазначенням відомостей про другого подружжя [PERSON] уклала шлюб 27 січня 1952 року з [PERSON] , номер актового запису 151, після чого [PERSON] змінила прізвище [PERSON] на [PERSON] (а.с. 21). [INFO] помер [PERSON] , прадід [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] , актовий запис № 2039 (а.с. 25). [INFO] померла [PERSON] , прабабуся [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] , актовий запис № 1908 (а.с. 24). [INFO] померла [PERSON] , бабуся [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] , актовий запис № 1640 (а.с. 22). Суд встановив, що позивач надав достатню кількість доказі на підтвердження факту сімейних відносин між [PERSON] та [PERSON] , померлою [INFO] . Позивач, [PERSON] , подав приватному нотаріусу Дніпровського нотаріального округу заяву про прийняття спадщини після його батька, [PERSON] , померлого [INFO] . Позивач є єдиним спадкоємцем після смерті батька, що підтверджується матеріалами спадкової справи, відкритої після [PERSON] , померлого [INFO] (а.с. 90). Факт прийняття спадщини [PERSON] після смерті [PERSON] , померлої [INFO] підтверджується довідкою № 14/5-2375 від 29 лютого 2020 року Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур управління у сфері державної реєстрації відділу обліку проживання фізичних осіб Дніпровської міської ради. Відповідно до даних картотеки з питань реєстрації фізичних осіб, [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] з 13.11.1969 року до дня смерті ( [INFO] ), та з реєстраційного обліку не знята. Склад зареєстрованих осіб на день смерті [PERSON] ( [INFO] ) становить 3 особи: [PERSON] , [INFO] , зареєстрована з 05.01.1978 року по 12.07.1990 року; [PERSON] , [INFO] , зареєстрований з 13.11.1969 року до дня смерті ( [INFO] ), з реєстраційного обліку знятий 28.09.2017 року; [PERSON] , [INFO] , зареєстрована з 13.11.1969 року по 06.07.2010 року (а.с. 26). [PERSON] після смерті [PERSON] , [INFO] звернувся з заявою про прийняття спадщини до Першої Дніпропетровської державної нотаріальної контори, що підтверджується матеріалами спадкової справи (а.с. 61). Згідно довідки КП «Дніпровське міське бюро технічної інвентаризації» Дніпровської міської ради № 17234 від 05.12.19 року [PERSON] , померлій [INFO] , належало ј ч. домоволодіння за аадресою: [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності від 17.12. 1963 р., виданого Жовтневим районним відділом комунального господарства, на підставі рішення виконавчого комітету Жовтневої районної ради народних депутатів народних депутатів №1009§1 від 10.12.1963 року, зареєстроване в КП «ДМБТІ» ДОР та записане в реєстрову книгу № 165 за реєстровим № 68. Наявність рішення виконавчого комітету Жовтневої районної ради народних депутатів народних депутатів №1009§1 від 10.12.1963 року, зареєстроване в КП «ДМБТІ» ДОР та записане в реєстрову книгу № 165 за реєстровим № 68 підтверджується архівною довідкою № Л-5-2020 від 03.02.2020 року, виданою Державним архівом Дніпропетровської області (а.с. 16). Згідно відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно співвласниками домоволодіння [ADDRESS] [PERSON] , 100/300 часток домоволодіння, на підставі договору дарування від 23.12.2020 року, посвідченого приватним нотаріусом ДМНО Сусловим М. С., номер в реєстрі 4167 (а.с. 161-163), [PERSON] , який є співвласником 4/12 частин домоволодіння [ADDRESS] на підставі дублікату свідоцтва про право на спадщину від 27.12. 1992 рок, видаваного першою Дніпропетровською нотаріальною конторою, номер в реєстрі 2-3732, зареєстроване в КП «ДМБТІ» ДОР, [PERSON] , є співвласником 1/12 часток домоволодіння на підставі свідоцтва про право на спадщину, за законом, серія та номер: 970, виданий 11.12.2018, приватним нотаріусом Дніпровського нотаріального округу, Жукова Ю.Ю. (а. с. 164-165). Відповідно до ст. 524 ЦК УССР /у редакції 1963 р./, який діяв в момент виникнення правовідносин, спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінене заповітом. Відповідно до ст. 529 ЦК УССР /у редакції 1963 р./ при спадкоємстві за законом спадкоємцями за законом є в рівних частках діти, дружина , батьки померлого. Відповідно до ст. 548 ЦК УССР /у редакції 1963 р./ для придбання спадщини необхідно щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до ст. 549 ЦК УССР /у редакції 1963 р./ визначається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадкового майна. Позови щодо права спадкування за загальними правилами підсудності подаються до суду за місцем проживання (знаходження) відповідача, за винятком позовів щодо нерухомого спадкового майна, які подаються до суду за місцезнаходженням цього майна. Відповідно до\~ст. 30 ЦПК України, позови що виникають з приводу нерухомого майна пред`являються за місцем знаходження майна або основної його частини. Відповідно до\~ст. 316 Цивільного кодексу України, право власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Згідно\~ст. 328 Цивільного кодексу України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до\~ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. \~Статтею 41 Конституцією України\~та статтею\~1\~Першого\~протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року №3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського Суду з прав людини як джерело прав. За ст.6 Європейської конвенції з прав людини визнається право людини на доступ до правосуддя, а за ст.13 - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. У рішенні від 30 листопада 2004 року у справі «Case of Oneryildis v. Turkey» (справа відкрита за заявою №48939/99 та розглянута Великою палатою) Європейський суд визнав, що поняття «майно» охоплює не лише річ, яка реально існує (матеріальна складова), але також стосується засобів праводомагання (юридична складова), включаючи право вимоги, відповідно до якого особа може стверджувати, що вона має принаймні «законне сподівання» стосовно ефективного здійснення права власності. \~Пунктом 21 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Федоренко проти України» від 30 червня 2006 року визначено, що відповідно до прецедентного права органів, що діють на підставі Конвенції, право власності може бути «існуючим майном» або коштами, включаючи позови, для задоволення яких позивач може обґрунтовувати їх принаймні «виправданими очікуваннями» щодо отримання можливості ефективного використання права власності. Відповідно до\~ст.316 Цивільного кодексу України, право власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Згідно\~ст. 328 Цивільного кодексу України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до\~ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до\~ст. 1217 Цивільного кодексу України\~спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до\~ст. 1218 Цивільного кодексу України\~до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщина і не припинилися в наслідок його смерті. Відповідно до\~ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя який його пережив, та батьки. Відповідно до\~ст. 1297 Цивільного кодексу України\~спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. У положеннях п. 3.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 року за № 24-753/0/4-13 роз`яснено, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК). Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. З огляду на викладене, оцінюючи належність, допустимість кожного доказу окремо, достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, розглянувши справу в межах заявлених вимог, а також враховуючи існування перешкод для оформлення у нотаріальному порядку спадкових прав [PERSON] , суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, доведеними, підтверджуються належними та допустимими доказами, а тому підлягають задоволенню. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Судові витрати розподілити в порядку ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: approved