Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом про визнання [PERSON] та малолітнього [PERSON] такими, що втратили право користування жилим приміщенням. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що вона є власником квартири [ADDRESS] . Окрім неї у вказаній квартирі також зареєстровані [PERSON] та її неповнолітній син [PERSON] , які з 2014 року в квартирі не проживають. Місце проживання чи місце перебування відповідачів позивачу невідомо. Проте їх реєстрація створює позивачу перешкоди в користуванні та розпорядженні квартирою, а також змушує нести додаткові витрати по сплаті комунальних послуг. На підставі вищевикладеного, позивач просить суд усунути перешкоди в користуванні належною їй квартирою шляхом визнання [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування жилим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] . Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 23 лютого 2021 року відкрито провадження у справі та призначено до судового розгляду в порядку загального позовного провадження. Цією ж ухвалою до участі в справі залучено в якості третьої особи, що не заявляє самостійний вимог щодо предмета спору, - орган опіки та піклування Селидівської міської ради. Ухвалою суду від 29 червня 2021 року закрито підготовче провадження у справі, справу призначено до розгляду по суті. Позивач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність. Відповідач в судове засідання не з`явився будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, про причини неявки до суду не повідомив. Згідно ст. 280 ЦПК України суд вважає можливим розглянути справу у порядку заочного провадження у відсутність відповідачів з дотриманням вимог, встановлених законом. Представник третьої особи - органу опіки та піклування Селидівської міської ради - в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, в якій зазначено, що не заперечує проти задоволення позову у разі гарантування дитині збереження батьками права користування іншим житловим приміщенням. Відповідно до ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно з копією договору купівлі-продажу квартири № 591 від 08 серпня 2000 року, [PERSON] придбала квартиру [ADDRESS] . У відповідності до копії довідки про місце проживання особи № 4837 від 04 листопада 2020 року, [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . За інформацією, що надана Відділом реєстрації місця проживання громадян Селидівської міської ради, [PERSON] також зареєстрована за вищевказаною адресою. Згідно з копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 27 січня 2010 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Селидівського міського управління юстиції Донецької області, [PERSON] народився [INFO] , його батьками зазначені [PERSON] та [PERSON] . З акту про не проживання, складеного 06 лютого 2021 року ОСББ «Кристалл», за результатами перевірки житлових умов власника квартири [ADDRESS] , встановлено, що [PERSON] та [PERSON] не проживають за зазначеною адресою з жовтня 2014 року по теперішній час. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 391 УК України передбачено, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Крім того, нормами, визначеними в ч. 3 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. Зазначене дає підстави для висновку, що малолітня дитина набуває право користування житлом за місцем проживання батьків, або одного з батьків, з ким вона проживає. Права малолітньої дитини є похідними від права батьків (або одного з них). Причини її непроживання за місцем реєстрації не залежать від волі дитини, а тому неможливо встановити їх характер (поважні або неповажні) окремо для дитини, незалежно від причин відсутності батьків. Відповідно до ст.1 та ст.11 ЗУ «Про охорону дитинства», сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Забезпечення найкращих інтересів дитини - дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити. Згідно ч. 2 ст. 18 цього Закону, діти мають право користуватися займаним приміщенням як члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення. Таким чином, малолітні діти не можуть бути самостійними відповідачами за позовом про визнання їх такими, що втратили право користування житлом, та зберігають або втрачають таке право автоматично разом з батьками. З огляду на викладене суд приходить висновку про обґрунтованість заявлених вимог, оскільки реєстрація відповідачів в помешканні за вищевказаною адресою фактично перешкоджає позивачу в реалізації її прав власника жилого приміщення, яке підлягає відновленню шляхом визнання відповідачів такими, що втратили право на користування жилим приміщенням. З огляду на викладене, суд вважає позовні вимоги [PERSON] є та такими, що підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved