Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-05 00:00:00

28 грудня 2021 року [PERSON] звернулася до Шосткинського міськрайонного суду Сумської області із заявою, в якій просить встановити факт смерті її сина [PERSON] , дата народження [INFO] , який помер [INFO] в місті Алушта Автономної Республіки Крим, яка є тимчасово окупованою територією України. Вимоги заяви обґрунтовані тим, що 26 вересня 2019 року перебуваючи у місті Алушта Автономної Республіки Крим, яка є тимчасово окупованою територією, під час пожежі загинув син заявника [PERSON] , [INFO] . Похований у місті Алушта Автономної Республіки Крим і актовий запис про смерть на його складений, як на неустановлену особу. Факт смерті відбувся на тимчасово окупованій території України, де неможливо отримати медичний документ, що може бути прийнятий відділом державної реєстрації актів цивільного стану для здійснення реєстрації смерті, відповідно до статті 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» від 01 липня 2010 року за №2398-VI (далі Закон №2398-VI). Встановлення факту смерті [PERSON] заявнику необхідне для державної реєстрації факту смерті. Заявник [PERSON] в судовому засіданні заявлені вимоги підтримала, в їх обґрунтування послалася на обставини зазначені у заяві про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України. Додатково пояснила, що їй невідомо де саме у місті Алушта проживав її син [PERSON] , за якою адресою та у якому будинку. Про смерть сина стало відомо від молодшого сина [PERSON] , який у свою чергу спілкувався із [PERSON] , другом [PERSON] , що приїздив до міста Шостка і який знає про обставини смерті [PERSON] . Але особисто з ним не спілкувалася. Волосся та слину для генетичної експертизи передавала через сина [PERSON] . На зв`язок [PERSON] не виходить. Представник заявника адвокат Дубровна Валентина Володимирівна в судовому засіданні заявлені вимоги підтримала. Додатково пояснила, що молодший син [PERSON] , щоб не травмувати матір про смерть її сина [PERSON] , багато чого їй не розповів. Так, пожежа розпочалася у будинку поряд, де проживав [PERSON] , впізнали його по рюкзаку, який завжди був при йому, а також по пластині у нозі. [PERSON] намагалася отримати документи про смерть сина через родичів які проживають на території Російської Федерації, але це не дало позитивного результату. На теперішній час [PERSON] позбавлена можливості отримати свідоцтво про смерть із міста Алушта, оскільки це тимчасово окупована територія. Встановлення факту їй необхідно для оформлення спадкових прав, субсидії. Представник заінтересованої особи Шосткинський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Шосткинському районі Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) в судове засідання не з`явився, про час, дату та місце судового розгляду повідомлений, надав заяву про розгляд справи за його відсутності. (а.с. 37) Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Із свідоцтва про народження [NUMBER] , виданого 23 грудня 1975 року, місце реєстрації міськвідділ ЗАГС м. Шостка Сумської області, вбачається, що [PERSON] народився [INFO] та його батьками є: батько [PERSON] , мати [PERSON] . Реквізити щодо реєстрації акту про народження не читабельні. (а.с. 7, 38) Із свідоцтва про укладення шлюбу [NUMBER] , виданого 12 грудня 1986 року, місце реєстрації міськЗАГС м. Шостка Сумської області, вбачається, що [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , уклали шлюб 12 грудня 1986 року про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу в цей день зроблено запис за №812. Після укладення шлюбу присвоєні прізвища: чоловікові [PERSON] , дружині [PERSON] . (а.с. 8, 38) Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що знайома із [PERSON] із 1980-их років, до теперішнього часу підтримують дружні відносини. Про смерть [PERSON] , який є старшим сином заявника їй відомо зі слів самої заявника десь з восени 2020 року. Відповідно до ст. 315, 317 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Статтею 317 ЦПК України передбачені особливості провадження у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України. За ч.2 ст.319 ЦПК України, рішення суду про встановлення факту, який підлягає реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану або нотаріальному посвідченню, не замінює собою документів, що видаються цими органами, а є тільки підставою для одержання зазначених документів. Відповідно до ст.17 Закону №2398-VI, державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою або рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Відповідно до ч.1 ст.18 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим та тимчасово окупованій території України» від 15 квітня 2014 року №1207-VII (далі Закон №1207-VII), громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, у тому числі соціальних, трудових, виборчих прав та права на освіту, після залишення ними тимчасово окупованої території. Згідно із ч.1-2 ст.4 Закону №1207-VII, на тимчасово окупованій території на строк дії цього Закону поширюється особливий правовий режим перетину меж тимчасово окупованої території, вчинення правочинів, проведення виборів та референдумів, реалізації інших прав і свобод людини і громадянина. Правовий режим тимчасово окупованої території передбачає особливий порядок забезпечення прав і свобод громадян України, які проживають на тимчасово окупованій території. Відповідно до ч.2 ст.1 Закону №1207-VII, датою початку тимчасової окупації Автономної Республіки Крим та міста Севастополя є 20 лютого 2014 року. Частиною 1 статті 17 Закону №1207-VII передбачено, що у разі порушення положень цього Закону державні органи України застосовують механізми, передбачені законами України та нормами міжнародного права, з метою захисту миру, безпеки, прав, свобод і законних інтересів громадян України, які перебувають на тимчасово окупованій території, а також законних інтересів держави Україна. Згідно із роз`ясненнями, викладеними у п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Встановлення факту смерті [PERSON] породжує юридичні наслідки для заявника. Чинним законодавством не передбачено іншого порядку встановлення факту смерті, але враховуючи, що на підтвердження факту смерті сина заявник не надала суду будь - якого документу, який виданий на території Автономної Республіки Крим, та який би міг підтвердити смерть [PERSON] , а лише надала листування з органами та установами у місті Алушта, тобто на тимчасово окупованій Автономній Республіці Крим, з якого не вбачається запису про смерть, або обставини смерті, [PERSON] . Натомість судом з`ясовано, що заявнику невідомо, за якою адресою у місті Алушта і в якому будинку проживав її син [PERSON] . Про обставини смерті сина стало відомо від його друга який приїздив до міста Шостка. Під час вирішення питання щодо оцінки доказів у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України судом береться до уваги практика Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), яка відповідно до українського законодавства має застосовуватись судами при розгляді справ як джерело права. У справі «Кіпр проти Туреччини» ЄСПЛ зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), висновок ЄСПЛ слід розуміти у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей, шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. З урахуванням вищенаведеного, суд не вбачає підстав та належних доказів достовірності фактів наведених заявником, а тому вважає, що обставини викладені в заяві є необґрунтованими, недоведеними та задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed