Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-05 00:00:00

Позивач [PERSON] 25.11.2021 звернувся в Київський районний суд м. Полтави з позовом до Акціонерного товариства «Полтавський турбомеханічний завод» про зобов`язання надати відомості про нараховану суму індексації заробітної плати, зобов`язання виплатити належну суму. Позовна заява обґрунтована тим, що 08.12.2000 по 15.10.2020 перебував з відповідачем в трудових відносинах, відповідачем не нараховувалася індексація заробітної плати за всі роки роботи. В поданій до суду позовній заяві просив суд зобов`язати адміністрацію АТ «Полтавський турбомеханічний завод» надати відомості про нараховану суму індексації заробітної плати за весь період роботи. Також просив суд зобов`язати відповідача виплатити належну суму. Згідно з ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 01.12.2021 відкрито провадження в даній справі за правилами спрощеного позовного провадження. Відповідач ПрАТ «Полтавський турбомеханічний завод» 21.12.2021 подав до суду відзив на позовну заяву, який обґрунтований тим, що позивач перебував з відповідачем в трудових відносинах по 15.09.2020, звільнений за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію відповідно до ст. 38 КЗпП України. При звільненні з позивачем було проведено повний розрахунок по заробітній платі в сумі 16507,22 грн, інших нарахованих та невиплачених сум не було. На дату звільнення спір про розмір сум, належних позивачу при звільненні, був відсутній. В задоволенні позовних вимог провив відмовити повністю. Суд, розглянувши матеріали позовної заяви, дослідивши зібрані в справі докази, приходить до таких висновків. Судом встановлено, що позивач [PERSON] перебував з відповідачем Приватним акціонерним товариством «Полтавський турбомеханічний завод» в трудових відносинах, згідно наказу від 15.09.2020 № ПТМ00000207 звільнений 15.09.2020 за ст. 38 КЗпП України за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію. Правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України визначає Закон України «Про індексацію грошових доходів населення» від 03.07.1991 № 1282-XII в новій редакції з наступними змінами. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індексація грошових доходів населення - це встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг. Статтею 2 зазначеного Закону передбачено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення). Згідно зі ст. 10 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індексація доходів працюючого населення проводиться за основним місцем роботи. Статтею 33 Закону України «Про оплату праці» передбачено, що в період між переглядом розміру мінімальної заробітної плати індивідуальна заробітна плата підлягає індексації згідно з чинним законодавством. Індексація заробітної плати у встановленому законодавством порядку передбачена також частиною п`ятою статті 95 КЗпП України. Таким чином, індексація заробітної плати є однією з основних державних гарантій щодо оплати праці. Проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковою для всіх юридичних осіб - роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи. Правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення поширюється на підприємства, установи та організації незалежно від форми власності і господарювання, державних та приватних виконавців, а також на фізичних осіб, що використовують працю найманих працівників і визначає Порядок проведення індексації грошових доходів населення, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 р. № 1078. Відповідно до ст. 55 Конституції України та ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Способи захисту щодо даних спірних правовідносин визначені Цивільним Кодексом України. Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч.ч.3, 4 ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст.78 ЦПК України). Звертаючись до суду з даним позовом та обираючи на власний розсуд спосіб захисту свого права, позивач в поданій до суду позовній заяві вказує, що за час роботи у відповідача в період 2000-2020 років відповідачем не було проведено індексацію заробітної плати та просить зобов`язати адміністрацію АТ «Полтавський турбомеханічний завод» надати відомості про нараховану суму індексації заробітної плати за весь період роботи, а також зобов`язати виплатити належну суму. Разом з тим, матеріали справи не містять жодних доказів на підтвердження тієї обставини, що відповідачем було порушено права позивача. Зокрема, на підтвердження своїх позовних вимог позивачем [PERSON] не надано до суду жодної інформації про те, який розмір посадового окладу мав під час виконання трудових обов`язків, чи мало місце та коли саме підвищення окладу (тарифних ставок). Не зазначає розмір нарахованої та отриманої заробітної плати, її співвідношення до прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб. Пунктом 4 ч. 5 ст. 12 ЦПК України передбачено, що суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом. Позивачем в порядку, передбаченому ст. ст. 12, 13, 81-84 ЦПК України, не було заявлено клопотань про витребування судом відповідних доказів. Натомість, відповідач в поданому до суду відзиву на позовну заяву зазначив, що в день звільнення з позивачем було проведено повний розрахунок та виплачені всі належні до виплати суми коштів. Встановивши дані обставини, вирішуючи справу в межах заявлених позовних вимог та наданих до суду доказів та матеріалів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] не підлягають задоволенню у зв`язку з їх недоведеністю. Надане до суду повідомлення Управління Держпраці у Полтавській області від 18.05.2021 (а.с. 5) жодним чином не підтверджує факт наявності порушень прав позивача, оскільки не містить відомостей про невиконання відповідачем вимог Закону України «Про індексацію грошових доходів населення». Рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с.6) лише підтверджує факт отримання відповідачем поштового відправлення від [PERSON] , разом з тим не підтверджує зміст такої кореспонденції. У зв`язку з відмовою позивачу в задоволенні позовних вимог понесені ним судові витрати не підлягають йому відшкодуванню.

Outcome: dismissed