Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-19 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до Тлумацького відділу Державної виконавчої служби в Івано-Франківському районі Івано-Франківської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), в якому просила зняти арешт, який накладений відповідно до повідомлення Державної виконавчої служби від 16 січня 2002 року за № 3Б-3 (реєстраційний номер обтяження: 6499413) з належного [PERSON] нерухомого майна - будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Свої вимоги обгрунтовує тим, що її батькові [PERSON] на праві власності належало 53/100 частки домоволодіння за вищевказаною адресою. [INFO] батько [PERSON] помер. Після його смерті відкрилася спадщина на все належне йому майно, яке він ще за життя заповів їй. Вона пийняла спадщину після смерті батька, так як на час відкриття спадщини була зареєстрована та проживала разом з ним. Інших спадкоємців немає. В нотаріальному порядку їй було відмовлено в оформлення спадщини за заповітом на 53/100 частки домоволодіння за вказаною адресою, оскільки на вказане спадкове майно накладений арешт (архівний запис) за номером 6499413, відповідно до повідомлення Державної виконавчої служби від 16 січня 2002 року за № 3Б-3. Таким чином, за наявності арешту (обтяжень) накладених на майно, порушується її право на спадщину, внаслідок чого вона позбавлена можливості в повному обсязі використати своє законне право на оформлення свого спадкового права відносно належного нерухомого майна її померлого батька [PERSON] . Окрім того, у провадженні ДВС жодних виконавчих документів відносно її покійного батька не має, тобто підстави для продовження обтяження на майно відсутні, а тому її право підлягає судовому захисту у заявлений спосіб, шляхом зняття арешту з майна. Відповідно до частин 2-6 статті 19 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, серед іншого, у порядку позовного провадження (загального або спрощеного). З огляду на предмет та ціну позову дана справа підпадає під ознаки малозначної справи та не віднесена до категорії справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження. Обставини справи, що згідно частини третьої статті 274 ЦПК України, мають значення для вирішення питання про можливість розгляду справи в порядку спрощеного провадження, також свідчать про наявність підстав для розгляду цієї справи в спрощеному порядку. Ухвалою судді Тлумацького районного суду Івано-Франківської області Лущак Н.І. від 23.12.2021 року вирішено розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними у справі матералами о 10 год. 00 хв. 20.01.2022 року. Клопотання позивача [PERSON] задоволено. Витребувано у приватного нотаріуса Івано-Франківського районного нотаріального округу Івано-Франківської області Водославської Н.В. належним чином посвідчену копію спадкової справи № 326/2020, у разі її відкриття, та витяг про реєстрацію в спадковому реєстрі спадкової справи щодо майна [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , останнє місце проживання, якого було: [ADDRESS] . Також даною ухвалою було встановлено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення цієї ухвали для подання ним відзиву на позовну заяву; встановлено позивачу п`ятиденний строк з дня отримання відзиву для подання відповіді на відзив та встановлено відповідачу п`ятиденний строк з дня отримання відповіді на відзив для подання заперечення. Роз`яснено відповідачу, що відповідно до ч. 1 ст. 193 ЦПК України у строк для подання відзиву він має право пред`явити зустрічний позов. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.174 ЦПК України при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Згідно ч.1 ст. 178 ЦПК України у відзиві відповідач викладає заперечення проти позову. 20.01.2022 року представник відповідача Тлумацького відділу Державної виконавчої служби в Івано-Франківському районі Івано-Франківської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) через канцелярію суду подав до суду письмову заяву, в якій у зв`язку з неможливістю участі у судовому засіданні, просив справу слухати у його відсутності. Щодо вирішення справи по суті покладається на розсуд суду. Станом на 20.01.2022 року представник відповідача Тлумацького відділу Державної виконавчої служби в Івано-Франківському районі Івано-Франківської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) відзиву на позовну заяву суду не надав, а тому у відповідності до ч. 8 ст. 178 ЦПК України суд вирішує справу за наявними матеріалами. У відповідності до ч. 1 ст. 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що рішенням Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 28.01.2000 року (а.с. 4-7), залишеного без змін ухвалою судової колегії в цивільних справах Івано-Франківського обласного суду від 11.04.2000 року (а.с. 8-9), позов [PERSON] до [PERSON] про поділ спільно нажитого майна та земельної ділянки задоволено. Проведено поділ житлового будинку по [ADDRESS] , належних до нього господарських будівель і споруд, рухомого майна між [PERSON] та [PERSON] , виходячи із засад поділу спільного майна подружжя, та встановлено пропорційно порядок користування кожним з них належною до будинковолодіння земельною ділянкою. [PERSON] виділено у приватну власність приміщення загальною площею 55,6 м2 вартістю 11928 грн.; з господарських будівель і споруд: літню кухню 6 з погребом і прибудованим сараєм вартістю 8517 грн.; огорожу з металевої сітки 12 - 99 грн. - загальною вартістю 8616 грн.; з рухомого майна те, яке знаходиться у виділеній йому частині житлового будинку (а.с. 4-7). Позивач [PERSON] народилася [INFO] і її батьками були [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с. 10). 03.09.1983 року [PERSON] (позивач) зареєструвала шлюб з [PERSON] і після реєстрації шлюбу їй присвоєно прізвище « [PERSON] », що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу (а.с. 11). Відповідно до довідки обласного комунального підприємства «Івано-Франківське обласне бюро технічної інвентаризації» № 00042 від 23.06.2021 року (а.с. 3), згідно ахівних даних за [PERSON] було зареєстровано право власності на 53/100 частини домоволодіння, а за [PERSON] було зареєстровано право власності на 47/100 частини домоволодіння по [ADDRESS] . Підстава для реєстрації права власності - рішення Тлумацького районного суду Івано-франківської області від 28.01.2000 року, справа № 2-10, реєстраційний запис № 1926, книга № 16. Переходів права власності на даний об`єкт в ОКП «Івано-Франківське обласне бюро технічної інвентаризації» не реєструвалося. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 24). Ще за життя [PERSON] склав заповіт, яким все належне йому майно заповів позивачу [PERSON] , що підтверджується копією заповіту від 17.08.1988 року (а.с. 25). Відповідно до копії спадкової справи № 326/2020 від 29.10.2020 року, заведеної приватним нотаріусом Івано-Франківського районного нотаріального округу Івано-Франківської області Водославською Н.В. після смерті [PERSON] (а.с. 37-53), позивач [PERSON] є єдиним спадкоємцем в порядку спадкування за заповітом після смерті батька [PERSON] , яка прийняла спадщину, інших спадкоємців в порядку спадкування за законом чи за заповітом, які б бажали прийняти спадщину, немає. Згідно ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно. В нотаріальному порядку позивачу було відмовлено в оформленні спадщини за заповітом після смерті батька [PERSON] на 53/100 частки житлового будинку з господарськими будівлями, що розташовані за адресою: [ADDRESS] , у зв`язку з тим, що на вказане спадкове майно накладено арешт (архівний запис) за номером 6499413, відповідно до повідомлення Державної виконавчої служби від 16.01.2002 року за № 3Б-3, що підтверджується постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії, винесеною приватним нотаріусом Івано-Франківського районного нотаріального округу Івано-Франківської області Водославською Н.В. № 358/02-31 від 06.07.2021 року (а.с. 13). Дані відомості також підтверджуються копією інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта № 262019932 від 17.06.2021 року (а.с. 14), відповідно до якої на майно [PERSON] , а саме квартиру [ADDRESS] 16.01.2002 року Тлумацькою державною нотаріальною конторою було накладено арешт, реєстраційний номер обтяження 6499413, підстава обтяження: повідомлення Державної виконавчої служби від 16.01.2002 року за № 3Б-3. Приписами ст.ст. 1216, 1218 Цивільного кодексу України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. На заяву позивача [PERSON] від 31.08.2021 року (а.с. 15) Тлумацька державна нотаріальнаї контора Івано-Франківської області повідомила (а.с. 16), що згідно Алфавітних книг обліку спадкових справ за період з 2020 по 2021 роки в Тлумацькій державній нотаріальній конторі Івано-Франківської області спадкової справи після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , не заведено. Згідно номенклатури нотаріальної контори наряд № 2-17 «Розпорядження по накладенню і зняттю заборон (арештів) відчуження жилих будинків, квартир та іншого нерухомого майна» за 2008 рік має термін зберігання три роки, та вилучено для знищення документів відповідно до Акту про вилученя для знищення документів не внесених до Національного архівного фонду за 1989-2008 рік, складеного завідуючою Тлумацького РДНК Івано-Франківської області Керничною М.В. від вересня 2012 року. Згідно повідомлень Тлумацького відділу державної виконавчої служби в Івано-Франківському районі Івано-Франківської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) № 20.12-20/14168 від 05.08.2021 року (а.с. 20) та № 17120/20.12.20 від 05.10.2021 року (а.с. 19) відповідно до правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями від 07.06.2017 року № 1829/5 строк зберігання виконавчих проваджень, переданих до архіву органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, становить три роки. Станом на 05.08.2021 рік у Тлумацькому відділу державної виконавчої служби в Івано-Франківському районі Івано-Франківської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) немає відкритих виконавчих проваджень стосовно [PERSON] , [INFO] . Для вирішення питання про зняття арешту з майна [PERSON] рекомендовано звернутися до суду із заявою про зняття арешту з майна. Нормами ст.ст. 4, 5 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 1 Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Статтею 17 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. Порядок звернення стягнення на грошові кошти та інше майно боржника, арешт та вилучення майна боржника визначено Роздідом VII Закону України «Про виконавче провадження, зокрема ч. 1 ст. 48 вищевказаного закону передбачено, що звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову. Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна. При цьому, відповідно до ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Виконавець зобов`язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також у випадку, передбаченому пунктом 10 частини першої статті 34 цього Закону. У разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову. У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Згідно роз`яснень, викладених в абзаці 3 п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 26.12.2003 № 14 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження» вимоги інших осіб щодо належності їм, а не боржнику майна, на яке накладено арешт, вирішуються шляхом пред`явлення ними відповідно до правил підвідомчості (ст. 24 ЦПК попередньої редакції, ст. 12 ГПК попередньої редакції) позову до боржника та особи, в інтересах якої накладено арешт, про визнання права власності на майно і звільнення його з-під арешту. Інститут права власності в Україні регулюється приписами статті 41 Конституції України. У відповідності до ч. 1 даної статті, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Частина 4 ст. 41 Конституції України встановлює принцип непорушності приватної власності. Частиною 1 ст. 316 ЦК України визначено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Стаття 321 ЦК України передбачає, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Крім цього, ст. 328 ЦК України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядженням своїм майном. Тобто в розумінні цієї статті, власник може вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Як зазначив Верховний Суд України в своїй постанові від 15 травня 2013 року у справі № 6-26цс13, вимоги особи, що ґрунтуються на її праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту. Як видно з матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні у провадженні Тлумацького відділу Державної виконавчої служби в Івано-Франківському районі Івано-Франківської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) жодних виконавчих документів відносно [PERSON] (батько позивача) не перебуває, тобто підстав для продовження обтяження на майно останнього не має. Позивач [PERSON] не може оформити спадкове право після смерті батька [PERSON] , так як нотаріус не може вчинити нотаріальні дії, оскільки на спадкове майно накладено арешт. Зазначені обставини порушують право позивача на набуття права власності на нерухоме майно в порядку спадкування. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Виходячи з вищевикладеного, суд, оцінивши докази, які містяться у матеріалах справи, їх належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дійшов висновку, що в ході розгляду справи доведені ті обставини, на які позивач посилався як на підстави позовних вимог, позовні вимоги є підставними, тому позовні вимоги підлягають задоволенню повністю. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. При такому вирішенні позову, враховуючи клопотання позивача, суд приходить до висновку, що понесені позивачем судові витрати по справі слід віднести на його рахунок. На підставі вищевикладеного, відповідно до Конституції України, ст.ст. 316, 321, 328, 391, 1216, 1218, 1296, 1297 ЦК України, ст.ст. 56, 59 Закону України «Про виконавче провадження»,

Outcome: approved