Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з вимогою до відповідача [PERSON] в порядку поділу спільного майна подружжя: - визнати у порядку поділу спільного майна подружжя за [PERSON] право власності на 1\\2 частину автомобіля марки «Skoda SUPERB Classik» 2005 року випуску, шасі [NUMBER] , державний реєстраційний номер [NUMBER] , яка належить позивачу [PERSON] на підставі рішення Деснянського районного суду м. Києва від 22.11.2016; - стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] грошову компенсацію вартості 1/2 частини автомобіля у розмірі 105 288,00 грн. Вимоги мотивовано тим, що спільне користування зазначеним автомобілем між сторонами виявилося неможливим, оскільки з часу розлучення відповідач користується вказаним майном одноособово. У 2016 році відповідач [PERSON] під час слухання справи про поділ майна подружжя здійснив незаконно продаж автомобіля марки «Skoda SUPERB Classik» 2005 року випуску, що змусило позивача звертатись до суду із позовними вимогами про визнання недійсним договору купівлі-продажу автомобіля, витребування своєї частки та поновлення порушеного права. Деснянським районним судом міста Києва у справі № 754/3402/17 визнано недійсним договір купівлі-продажу автомобіля та задоволено її позовні вимоги про витребування майна. Водночас рішення суду ухвалене у справі № 754/3402/17 досі не виконано. Виконання рішення суду є неможливим, оскільки відповідач переховує спірне рухоме майно. Позивачем також зазначено, що вимога визнати за відповідачем права власності на частку позивача і стягнення з відповідача вартості цієї частки (половини) спільного майна є найбільш ефективним способом захисту прав та інтересів позивачки у даному спорі. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29 вересня 2021 року вказана цивільна справа розприділена судді Саламон О.Б. 29 вересня 2021 року по справі відкрито провадження, ухвалено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи. 26 листопада 2021 року представником відповідачем - адвокатом Осадчою К.О. надано відзив, у якому зазначено, щодо безпідставності позову. Крім того, відповідач та його представник вважають, що провадження по справі підлягає закриттю відповідно до п. 3 ч.1 ст. 255 ЦК України з огляду на те, що позивач вже зверталась до суду з позовом про поділ майна подружжя. З моменту набрання законної сили рішенням щодо розподілу майна подружжя таке майно втрачає статус спільної сумісної власності подружжя. Позивач вже зверталась до суду з тотожним позовом та позовні вимоги розглянуто по суті. Крім того, представник відповідача у відзиві зазначила, що позивачем надана значно завищена оцінка транспортного засобу. Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов висновку щодо часткового задоволення позову з наступних підстав. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судом встановлено наступне. Сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано на підставі рішення Деснянського районного суду м. Києва від 8 травня 2015 року у справі № 754/1993/15-ц (а.с.19). 14 липня 2015 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] про поділ майна, набутого під час спільного проживання. Просила визнати спільною сумісною власністю подружжя автомобіль марки «Skoda SUPERB Classik», 2005 року випуску, шасі [NUMBER] , державний реєстраційний номер [NUMBER] ; поділити спільне майно подружжя та визнати за [PERSON] право власності на 1\\2 частину зазначеного автомобіля (справа № 754/10187/15-ц). 22 листопада 2016 року рішенням Деснянського районного суду м. Києва справі проведено поділ майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя. Визнано за [PERSON] та [PERSON] право власності по 1\\2 частині на автомобіль марки «Skoda SUPERB Classik» 2005 року випуску, шасі [NUMBER] , державний реєстраційний номер [NUMBER] (а.с.8-13). Тобто, вказаним рішенням Деснянського районного суду м. Києва в порядку поділу майна яке є спільною сумісною власністю подружжя визнано за [PERSON] та [PERSON] право власності за кожним на 1\\2 частину автомобіля марки «Skoda SUPERB Classik» без його реального поділу і, таким чином, залишено вказане майно у спільній частковій власності сторін. Спільне користування виявилося неможливим, відповідач користувався автомобілем одноособово, а в подальшому продав. У 2017 році позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідачів [PERSON] , [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу майна недійсним, припинення права власності на частку у спільному майні, витребування майна, стягнення моральної шкоди (справа № 754/3402/17). 06 лютого 2019 року рішенням Деснянського районного суду м. Києва визнано договір купівлі-продажу № 5788/16/000212 від 19.10.2016 між ТОВ «АВТО-КОМ», в особі директора Кирій С.В. та [PERSON] автомобіля марки «Skoda SUPERB Classik» 2005 року випуску, шасі [NUMBER] , державний реєстраційний номер [NUMBER] - недійсним; витребувано у [PERSON] автомобіль марки «Skoda SUPERB Classik» 2005 року випуску, шасі [NUMBER] , державний реєстраційний номер [NUMBER] на користь [PERSON] та [PERSON] (далі по тексту автомобіль марки «Skoda SUPERB Classik») У позовних вимогах про припинення права власності [PERSON] на частку у спільному майні, визнання права власності за [PERSON] на автомобіль марки «Skoda SUPERB Classik», стягнення моральної шкоди та зобов`язання [PERSON] , [PERSON] передати [PERSON] автомобіль марки «Skoda SUPERB Classik», ключі та реєстраційні документи, - відмовлено (а.с.31-38). На виконання рішення у справі № 754/3402/17 в частині витребування у [PERSON] автомобіля марки «Skoda SUPERB Classik» Деснянським районним судом м. Києва 24.07.2019 видано виконавчий лист, в якому стягувачем зазначено [PERSON] та на підставі якого старшим державним виконавцем Деснянського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві (далі - Деснянський РВДВС міста Київ ГТУЮ у місті Києві) відкрито виконавче провадження № 59921360 (а.с.46, 51). Розпискою від 12 липня 2019 року та заявою від 30 жовтня 2019 року [PERSON] повідомив державному виконавцю про отримання від [PERSON] автомобіля марки «Skoda SUPERB Classik» (а.с.55-56). 27 листопада 2019 року старшим державним виконавцем Деснянський РВДВС міста Київ ГТУЮ у місті Києві винесено постанову про закінчення виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа №754/3402/17 від 24.07.2019. 28 лютого 2020 року позивачем [PERSON] до Деснянського районного суду м. Києва подано скаргу на дії та бездіяльність старшого державного виконавця Деснянського РВДВС міста Київ ГТУЮ у місті Києві, в якій зазначено, що виконавче провадження № 59921360 було закрито з порушенням вимог Закону України «Про виконавче провадження» на підставі недостовірних документів, наданих [PERSON] , який не є стороною виконавчого провадження, щодо повернення спірного автомобіля (а.с.60-62). 5 березня 2020 року ухвалою Деснянського районного суду м. Києва скаргу [PERSON] на дії та бездіяльність старшого державного виконавця Деснянського РВДВС міста Київ ГТУЮ у місті Києві задоволено частково, скасовано постанову про закінчення виконавчого провадження № 59921360 від 27 листопада 2019 року (а.с.68-71). Постановою старшого державного виконавця Деснянського РВДВС міста Київ ГТУЮ у місті Києві від 3 липня 2020 року відновлено виконавче провадження № 59921360 з виконання виконавчого листа Деснянського районного суду м. Києва № 754/3402/17 від 24 липня 2019 року (а.с.64). 8 червня 2021 року [PERSON] направлено на адресу Деснянського РВДВС міста Київ ГТУЮ у місті Києві заяву щодо невиконання рішення Деснянського районного суду м. Києва від 6 лютого 2019 року у справі № 754/3402/17 в частині витребування у [PERSON] на користь [PERSON] автомобіля марки «Skoda SUPERB Classik» (а.с.66-67). У Постанові Верховного Суду від 22 травня 2019 року у справі № 640/7778/18 зазначено, що відповідно до п.3 ч.1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами. Закриття провадження у справі у цьому разі можливе за умови, що рішення, яке набрало законної сили, є тотожним позову, який розглядається, тобто збігаються сторони, предмет і підстави позовів. Позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно збігаються сторони, підстави та предмет спору, тобто коли позови повністю збігаються за складом учасників цивільного процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. Нетотожність хоча б одного із цих чинників не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору. Верховним Судом у вищезазначеній постанові вказано, що у розумінні цивільного процесуального закону предмет позову - це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення. Визначаючи підстави позову як елементу його змісту, суд повинен перевірити, на підставі чого, тобто яких фактів (обставин) і норм закону позивач просить про захист свого права. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовна заява [PERSON] у справі № 754/14845/21 не є тотожною із позовними заявами, які були предметом попереднього розгляду Деснянським районним судом міста Києва у вищезазначених справах, має іншу матеріально-правову вимогу позивача до відповідача та заявлена на підставі інших фактів (обставин), та вважає необгрунтованим посилання представника відповідача щодо наявності підстав для закриття провадження у справі. Відповідно до п. 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вирішуючи питання про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК України щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК України) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Згідно з ч.3 ст. 358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Частиною 1 та 2 ст. 364 ЦК України визначено, що співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній, якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (ч. 2 ст. ст. 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. У Постанові Верховного Суду від 9 червня 2021 року у справі № 760/789/19 зазначено, що відповідно до положень ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному із подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному із подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Аналіз змісту положень ст. 71 СК України дає підстави для висновку про те, що ч. 4 та ч. 5 цієї статті виступають як єдиний правовий механізм захисту інтересів того з подружжя, який погоджується на компенсацію належної йому частки у спільному майні за рахунок іншого з подружжя, з подальшим припиненням права власності на цю частку. Принцип обов`язкового отримання згоди особи на присудження їй грошової компенсації, крім випадків, передбачених ЦК України (ст. 365 цього Кодексу), в першу чергу застосовується до правовідносин, які виникають при зверненні одного з подружжя до суду з вимогами про припинення права іншого з подружжя на частку у спільному майні з одночасним присудженням грошової компенсації. Гарантуючи, що компенсація буде виплачена, позивач вносить необхідну суму на депозитний рахунок суду. Такий підхід відповідає закріпленим у статті 7 СК України засадам розумності і добросовісності, оскільки відповідач надає свою згоду на позбавлення його частки у праві власності, отримуючи, у свою чергу, гарантоване грошове відшкодування. У пунктах 1-3 ч. 1 ст. 365 ЦК України передбачено, що право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим. Правовідносини, в яких позивач просить припинити не право власності відповідача у спільному майні з виплатою компенсації, а своє право на частку в майні з отриманням компенсації на свою користь, є відмінними за своєю природою і регулюються ст. 364 ЦК України, яка передбачає, що співвласник, частка якого в майні не може бути виділена в натурі, має право на отримання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості цієї частки. Заявляючи відповідні вимоги, позивач погоджується на отримання грошової компенсації, а відповідач, у свою чергу, не завжди згоден її виплачувати. При цьому залишення неподільної речі у спільній власності без проведення реального поділу не позбавить того з подружжя, хто фактично цією річчю користується, можливості користуватися нею в подальшому. Одночасно інший з подружжя позбавляється як можливості користуватися спірною річчю, хоча вона перебуває у спільній власності, так і грошової компенсації, яку інша сторона добровільно на депозитний рахунок не внесла. Оцінюючи положення ч. 5 ст. 71 СК України як такі, що застосовуються до правовідносин, які виникають при зверненні одного з подружжя до іншого з вимогами про припинення його права на частку у спільному майні, Верховний Суд робить висновок, що ця норма не вимагає обов`язкового внесення на депозитний рахунок грошової компенсації у справах за спорами, в яких про припинення своєї частки у спільному майні і отримання компенсації на свою користь заявляє позивач. Аналогічні висновки висловлені, зокрема у постановах Верховного Суду від 29 квітня 2020 року у справі № 210/4854/15-ц (провадження № 61-30421св18) та від 03 червня 2020 року у справі № 487/6195/16-ц (провадження № 61-46326св18). Автомобіль марки «Skoda SUPERB Classik», є неподільним майном. Виділ у натурі частки позивача, а саме належної їй 1\\2 частини автомобіля, із майна, що є у спільній частковій власності є неможливим. Позивач тривалий час позбавлена можливості користування зазначеним автомобілем, що підтверджується викладеними у позовній заяві обставинами та долученими позивачкою на підтвердження вказаних обставин доказами, а тому суд вважає вимоги останньої в частині припинення свого право на частку в майні з отриманням грошової компенсації на свою користь та визнання за відповідачем права власності на належну позивачу 1\\2 частину вищезазначеного автомобіля обгрунтованими. Задоволення вимог позивача у даному спорі є ефективним способом захисту її прав та інтересів. Вирішуючи питання щодо визначення розміру грошової компенсації вартості 1\\2 частини автомобіля марки «Skoda SUPERB Classik», належної на праві власності позивачу, суд приймає до уваги наданий позивачем Звіт про оцінку колісного транспортного засобу суб`єкта оціночної діяльності - ТОВ «Експертна оцінка майнових прав», дата оцінки - 07.04.2021, відповідно до якого ринкова вартість автомобіль марки «Skoda SUPERB Classik» 2005 року випуску, шасі [NUMBER] , державний реєстраційний номер [NUMBER] на дату оцінки складає 210 576,00 грн. (а.с.20-30). Відповідно 1\\2 частина ринкової вартості зазначеного автомобіля на дату проведення оцінки складає 105 288,00 грн. Наведене представником відповідача у відзиві на позовну заяву посилання на те, що оцінка транспортного засобу є завищеною, судом не приймається до уваги, оскільки таке посилання не обгрунтоване будь-якими доводами та не спростовано іншими актами оцінки зазначеного майна. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності Статтями 15, 16 ЦК України, передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. На підставі викладених сторонами аргументів і оцінки наданих доказів, з урахуванням загальних засад цивільного законодавства як розумність та справедливість, суд вважає за необхідне визнати за [PERSON] право власності на 1\\2 частину автомобіля марки «Skoda SUPERB Classik», яка належала [PERSON] на підставі рішення Деснянського районного суду м. Києва від 22 листопада 2016 року. Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] компенсацію вартості 1\\2 частини автомобіля марки «Skoda SUPERB Classik» у розмірі 105 288,00 грн. Припинити право власності [PERSON] на 1\\2 частину автомобіля марки «Skoda SUPERB Classik» з дня отримання грошової компенсації у розмірі 105 288,00 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача понесені витрати по сплаті судового збору у розмірі 1052,88 грн. та витрати за проведення оцінки рухомого майна - 600 грн.

Outcome: approved