Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-19 00:00:00

01.12.2021 року до Новобузького районного суду звернулась [PERSON] , з позовом до [PERSON] , зазначивши третьою особою яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору на стороні позивача, орган опіки та піклування Новобузької міської ради Миколаївської області, за яким просила позбавити [PERSON] батьківських прав відносно неї, як неповнолітньої доньки; стягнути з [PERSON] , [INFO] , аліменти на її користь у розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не більше десяти прожитковий мінімумів на дитину відповідного віку . Свої позовні вимоги позивачка [PERSON] мотивувала тим, що вона являється донькою [PERSON] , яка протягом всього її життя не створювала належних умов проживання, не піклувалась про її фізичний та духовний розвиток, не забезпечувала необхідним харчуванням, в наслідок чого сім`я постійно перебувала в складних життєвих обставинах. Відомості про батька записані зі слів матері, відповідно до ч.1 ст.135 Сімейного кодексу України. З малечку, разом зі своєю мамою, проживала у своєї бабусі [PERSON] та були на її утримані. В 2017 році [PERSON] , разом зі своїм співмешканцем, переїхали їхати в іншу місцевість, а [PERSON] залишила проживати з бабусею та від виконання батьківських обов`язків самоусунулась та не заперечує щодо позбавлення її батьківських прав відносно неї, про що надала письмову згоду. За протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.12.2021 року матеріали справи передані до провадження судді Вжещ С.І. Ухвалою суду від 03.12.2021 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження на 14.12.2021 року о 11.30 год. Ухвалою суду від 14.12.2021 року закрито підготовче провадження по справі та призначено її до судового розгляду по суті, суддею одноособово на 20.01.2022 року о 10:00 год. в приміщенні Новобузького районного суду Миколаївської області. Позивачка [PERSON] під час розгляду справи позовні вимоги підтримала, посилаючись на обставини зазначені у позові та просила їх задовольнити. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору на стороні позивача, органу опіки та піклування Новобузької міської ради Миколаївської області Захарчук В.О. під час розгляду справи зазначила, що відповідач [PERSON] є матір`ю позивачки - [PERSON] , яка самоусунулась від виконання своїх батьківських обов`язків, не піклується про фізичний та духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, не виявляє інтересу до її життя. Орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно її неповнолітньої доньки [PERSON] . Позбавлення батьківських прав [PERSON] надасть її неповнолітній дочці [PERSON] право на повне державне забезпечення, належне утримання та виховання, повноцінний розвиток і отримання передбачених законодавством пільг та після досягнення нею повноліття позбавить її від обов`язків перед матір`ю, яка ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги своєї доньки [PERSON] підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позову з наступних підстав. Як вбачається з свідоцтва про народження, серії [NUMBER] , виданого виконкомом Баратівської сільської ради Новобузького району Миколаївської області від 16.02.2006 року та витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька від 14.06.2011 року, [INFO] народилась [PERSON] , в графі батьки записано: мати - [PERSON] , батько - [PERSON] , відомості про батька внесені відповідно до частини 1 статті 135 СК України(а.с.8, 11). Згідно свідоцтва про зміну імені, серії [NUMBER] , виданого Новобузьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) 18.06.2021 року, [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] » (а.с.9). Відповідно до висновку органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав, виданого виконавчим комітетом Новобузької міської ради Миколаївської області за №1592-02-12 від 29.10.2021 року, [PERSON] є матір`ю позивачки [PERSON] , яка самоусунулась від виконання своїх батьківських обов`язків, не піклується про фізичний та духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, не виявляє інтересу до її життя. Орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно її неповнолітньої доньки [PERSON] . Позбавлення батьківських прав [PERSON] надасть її неповнолітній дочці [PERSON] право на повне державне забезпечення, належне утримання та виховання, повноцінний розвиток і отримання передбачених законодавством пільг та після досягнення нею повноліття позбавить її від обов`язків перед матір`ю, яка ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків (а.с.3,4). З акту обстеження умов проживання від 20.10.2021 року, а саме домоволодіння по [ADDRESS] , де проживає [PERSON] , її чоловік - [PERSON] та онука - [PERSON] , складеного т.в.о. начальника служби у справах дітей Новобузької міської ради Захарчук В.О., головним спеціалістом служби у справах дітей Новобузької міської ради Бігдаш О.А., провідним спеціалістом служби у справах дітей Новобузької міської ради Тарасюк М.П. вбачається, що умови проживання задовільні. Сім`я проживає у великому, просторому будинку та матеріально забезпечена. Під час обстеження з`ясовано, що [PERSON] разом з донькою не проживає, не спілкується, не приймає участі у вихованні дитини та не допомагає матеріально (а.с.5). Згідно характеристики виданої директором Новобузького закладу середньої освіти №1 Трофименко А.В. №41 від 17.06.2021 року, [PERSON] навчалася в даній школі з восьмого класу та проживає разом з бабусею та дідусем, які опукуються її навчанням та вихованням. За період навчання мати жодного разу не поцікавилася справами свої доньки (а.с.16). Беручи до уваги вищезазначене, можна зробити висновок, що [PERSON] свідомо ухиляється від виконання батьківських обов`язків, не намагається забезпечити достатній життєвий рівень дитини, не турбується про стан її здоров`я, цього не заперечуючи. За змістом роз`яснень, викладених у п.п.15, 16 постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усунення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Згідно статей 9, 18 Конвенції «Про права дитини», ратифікованої Постановою Верховної Ради України 27.02.1991 р., № 780-ХІІ батьки несуть основну відповідальність за виховання дітей. Найважливіший обов`язок матері і батька це обов`язок виховувати, ростити дитину; батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дітей, їх фізичний, духовний та моральний розвиток, готувати до самостійного життя, забезпечити здобуття повної загальної освіти, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Приписами вказаної Конвенції, Закону України «Про охорону дитинства», Європейської Конвенції «Про здійснення прав дітей», ратифікованої Україною 03.08.2006 р., Конвенції «Про юрисдикцію, право, яке признається, виконується та співробітництво стосовно батьківської відповідальності та міру захисту дітей», ратифікованої Україною 14.09.2006 р., гарантовано та забезпечено право дитини з боку усіх державних та приватних структур, а також з боку батьків на належне батьківське виховання та піклування, забезпечення дитини сімейним затишком, розвиток індивідуальності та захисту всіх прав дитини навіть від самих батьків, що не суперечить вимогам ст.150 СК України. Відповідно до п.2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. Згідно ст.165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Згідно ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. В рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» встановлено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. Відповідно до ч.1 ст.17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Факт оскарження відповідачем заяви про позбавлення батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (рішення від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України»). Рішенням Європейського суду з прав людини від 19 квітня 1993 року у справі «Краска проти Швейцарії» встановлено: «Ефективність справедливого розгляду досягається тоді, коли сторони процесу мають право представити перед судом ті аргументи, які вони вважать важливими для справи. При цьому такі аргументи мають бути «почуті», тобто ретельно розглянуті судом. Іншими словами, суд має обов`язок провести ретельний розгляд подань, аргументів та доказів, поданих сторонами». Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10 лютого 2010 року, заява №4909/04). Суд вважає доведеним, що відповідач [PERSON] протягом тривалого часу ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків відносно своєї доньки - [PERSON] , не піклується про її духовний та фізичний розвиток, не цікавиться її життям. Враховуючи вище наведені обставини, суд приходить до висновку, що позивачем доведено наявність підстав для позбавлення відповідача [PERSON] батьківських прав стосовно дитини [PERSON] , оскільки відповідач не приділяє належної уваги вихованню доньки, від її виховання взагалі самоусунулась. Враховуючи вище наведені обставини, а також той факт, що відповідач свідомо подала заяву про згоду на позбавлення її батьківських прав відносно неповнолітньої доньки, суд приходить до висновку, що позивачем доведено наявність підстав для позбавлення відповідача [PERSON] батьківських прав стосовно дитини [PERSON] , оскільки відповідач не приділяє належної уваги вихованню доньки, від її виховання взагалі самоусунулась. Крім того, суд вважає за необхідне роз`яснити відповідачу, що статями 169 та ст. 170 СК України, передбачено, що якщо відпадуть причини, які перешкоджали належному вихованню дитини її батьками, суд за заявою батьків може постановити рішення про повернення їм дитини та поновлення батьківських прав відносно дітей. У відповідності до ст. 180 СК України відповідач, будучи матір`ю дитини, зобов`язана утримувати її до досягнення повноліття. При цьому згідно ч.2 ст.166 СК України особи, позбавлені батьківських прав, не звільняються від обов`язку щодо утримання дитини. Обставини, які б унеможливлювали виконання обов`язку відповідачем по утриманню дітей за станом її здоров`я або за іншими поважними причинами, судом не встановлені. Відповідач є особою працездатного віку. Відповідно ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно ч.2 ст.182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. У пункті 17 в абзаці 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно з положеннями ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. За таких обставин та на підставі ст. ст. 180, 182, 183 СК України позов в цій частині також підлягає задоволенню з визначенням розміру стягуваних аліментів - 1/4 частини усіх видів заробітку відповідача. Крім цього, відповідно до ст.141 ЦПК України, з відповідача у зв`язку з задоволенням позову позивача звільненого від сплати судового збору, підлягає стягненню на користь держави судовий збір у розмірі 1816 гривень, тобто по 908 грн.00 коп. за кожну з двох позовних вимог.

Outcome: approved