Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-17 00:00:00

До суду надійшла уточнена позовна заява АТ «ВТБ Банк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «ВТБ Банк» Стрюкової І. О., з проханням застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину від 27.11.2018 року по перерахуванню коштів в сумі 53 500, 00 грн. з поточного рахунку ТОВ «Енергоукрпром» № [NUMBER] в АТ «ВТБ Банк» на рахунок [PERSON] № [NUMBER] в АТ «ВТБ Банк» за рахунком [PERSON] , відкритим в АТ «ВТБ Банк» з призначенням платежу: «Позика працівнику на зворотній основі, згідно договору № 24 від 25.10. 2018», шляхом повернення з рахунку [PERSON] на рахунок ТОВ «Енергоукрпром» грошових коштів в розмірі 53 110,45 грн., які були перераховані на поточний рахунок [PERSON] № [NUMBER] в АТ «ВТБ Банк» з поточного рахунку ТОВ «Енергоукрпром» № [NUMBER] в АТ «ВТБ Банк» та стягнення судових витрат. В обґрунтування позовної заяви зазначили, що рішенням правління Національного банку України від 13.11.2018 року № 764-рш/БТ «Про віднесення Акціонерного товариства «ВТБ Банк» до категорії проблемних». На підставі рішення Правління НБУ від 27.11. 2018 року № 796-рш/БТ «Про віднесення Акціонерного товариства «ВТБ Банк» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 27.11.2018 року № 3180 «Про запровадження тимчасової адміністрації» та делегування повноважень тимчасового адміністратору банку», відповідно до якого, розпочато процедуру виведення банку з ринку шляхом запровадження в ньому тимчасово адміністрації строком на один місяць з 28.11.2018 року до 27.12.2018 року включно. В подальшому, на підставі рішення Правління Національного банку України від 18.12.2018 року № 849-рш «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію АТ «ВТБ Банк» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення № 3392 «Про початок процедури ліквідації АТ «ВТБ Банк» та делегування повноважень ліквідатора банку». Розпочато процедуру ліквідації банку з 19.12.20218 року по 18.12. 2020 рік включно та призначено уповноважену особу Фонду та делеговано всі повноваження ліквідатора АТ «ВТБ Банк» Шевченка О.В. Рішенням дирекції Фонду № 2706 від 24.10.2019 року змінено уповноважену особу ліквідатора на Стрюкову І.О . Рішенням виконавчої дирекції від 17.11.2020 року продовжено повноваження ліквідатора до внесення запису про припинення банку до Єдиного держаного реєстру юридичних осіб. З 28.11.2018 року АТ «ВТБ Банк» здійснює свої повноваження на підставі Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». 27.11.2018 року на рахунок [PERSON] № [NUMBER] , відкритий в АТ «ВТБ Банк», в межах гарантованої суми відшкодування, було перераховано грошові кошти з рахунку ТОВ «Енергоукрпром» № [NUMBER] , відкритого також в АТ «ВТБ Банк», в розмірі 53 500,00 грн. з призначенням платежу «Позика працівнику на зворотній основі згідно договору № 24 від 25.10.2018 року». На підставі наказу № 32-од від 29.11.2018 року «Про перевірку вкладів фізичних осіб», створено Комісію з перевірки документів, пов`язаних з укладанням АТ «ВТБ Банк» протягом року до дня запровадження тимчасової адміністрації договорів банківського вкладу (депозиту) та договорів банківського рахунку (поточних рахунків, в тому числі карткових) з вкладниками, а також обставин зарахування грошових коштів на рахунки таких осіб АТ «ВТБ Банк». За результатами перевірки виявлено 135 операцій, які на підставі п. 9 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» мають ознаки нікчемності. Зокрема, наказом уповноваженої особи №92/1-од від 30.05.2019 року затверджено результати перевірки та визнано нікчемним правочин щодо перерахування грошових коштів в сумі 53500,00 грн. з поточного рахунку ТОВ «Енергоукрпром» на рахунок [PERSON] , що відкриті в АТ«ВТБ Банк», на підставі ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» з призначенням платежу «Прзика працівнику на зворотній основі згідно договору № 24 від 25.10.2018». Тому, посилаючись на положення ст. 216 ЦК України та положення Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Позивач просив застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину за рахунком [PERSON] , відкритим в АТ «ВТБ БАНК» шляхом повернення з рахунку [PERSON] на рахунок ТОВ «Енергоукрпром» грошових коштів в розмірі 53 500,00 грн., які були перераховані на поточний рахунок [PERSON] в АТ «ВТБ БАНК» з поточного рахунку ТОВ «Енергоукрпром» в АТ «ВТБ Банк». Ухвалою суду від 21.05.2021 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. На уточнену позовну заяву представником відповідачів [PERSON] та ТОВ «Енергоукрпром» - адвокатом Головіновим В.О., наданий відзив, в якому він заперечував проти позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на їх необґрунтованість, бездоказовість, незаконність та вказав, що викладені в позовній заяві обставини не відповідають дійсним обставинам справи. Так, зазначив, що не може вважатися чи бути визнаний нікчемним договір між ТОВ «ЕРЕНГОУКРПРОМ» та [PERSON] , оскільки це правовідносини які склалися виключно між [PERSON] та ТОВ «Енергоукрпром». Правочин в даному випадку - це договір між ТОВ «ЕРЕНГОУКРПРОМ» та [PERSON] і цей правочин є виключно двостороннім і участі в його укладенні AT «ВТБ БАНК» не приймав. Ніяких тристоронніх правочинів, а саме - між AT «ВТБ БАНК», [PERSON] та між ТОВ «ЕРЕНГОУКРПРОМ» не укладалось. Договір між ТОВ «ЕРЕНГОУКРПРОМ» та [PERSON] був укладений 25 жовтня 2018 р., тобто ще до запровадження тимчасової адміністрації (позика працівнику на зворотній основі). Вказав, що АТ «ВТБ БАНК» не укладав з [PERSON] ніяких правочинів по передачі майна банку і не укладав правочинів, що призвели до збільшення витрат, понесених Фондом у зв`язку із здійсненням тимчасової адміністрації. АТ «ВТБ БАНК» не укладав з ТОВ «Енергоукрпром» правочинів по передачі майна банку і не укладав правочинів, що призвели до збільшення витрат, понесених Фондом у зв`язку із здійсненням тимчасової адміністрації. При цьому наголосив, що транзакція по перерахуванню грошових коштів проводиться на підставі правочину і після його укладення. Таким чином, на думку представника відповідача перерахування грошових коштів з рахунку на рахунок не є правочином, а є банківськими операціями, які не можуть бути визнані нікчемними. Посилався на судову практику, що транзакція по перерахуванню грошових коштів не є правочином. Вказав, що грошові кошти в розмірі 53 500 були перераховані не в межах гарантованої суми відшкодування і це не збільшило суму гарантованого відшкодування, оскільки з будь-якою вимогою [PERSON] до Фонду не звертається. Гроші [PERSON] отримала від ТОВ «Енергоукрпром» й вказав шо ані у банк, ані Фонд не зобов`язані виплачувати фізичній особі [PERSON] будь-які гроші й перерахування коштів з рахунку ТОВ «Енергоукрпром» на картковий рахунок [PERSON] не породжувало для АТ «ВТБ Банк» виникнення зобов`язання з повернення у позачерговому порядку коштів, які перебували на поточному рахунку ТОВ «Енергоукрпром», оскільки останній не вимагає повернення грошових коштів сумі 53 500, які перераховані на розрахунковий рахунок [PERSON] , ані від банку, ані від Фонду. Також вказав, що ТОВ «Енергоукрпром» ніколи не зверталося до АТ «ВТБ БАНК» із заявою про задоволення його кредиторських вимог в порядку черговості по грошовим коштам в розмірі 53500 грн. які були перераховані з рахунку ТОВ «Енергоукрпром» на картковий рахунок [PERSON] , тобто на цю суму. Крім того, представник відповідача вказав, що Рішенням Правління Національного банку України «Про віднесення Акціонерного товариства «ВТБ Банк» до категорії неплатоспроможних» №796-рш/БТ від 27 листопада 2018 року, зокрема зазначений банк віднесено до категорії неплатоспроможних. При цьому, зазначив, що ані Законом, ані Положенням про застосування Національним банком України заходів впливу за порушення банківського законодавства, не встановлено заборони банку після визнання його проблемним укладати договори, відкривати поточні рахунки та зараховувати на рахунок кошти. Невиконання посадовими особами банку наведених у постанові НБУ приписів про його віднесення до категорії проблемних саме собою не може бути підставою для висновку про нікчемність або недійсність правочинів банку. Віднесення AT «ВТБ Банк» до категорії проблемних не передбачало введення до нього тимчасової адміністрації. Керувався положеннями ст. 36 ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», вважаються нікчемними тільки правочини і тільки вчинені органами управління та керівниками банку після початку процедури виведення Фонду банк з ринку. Зазначив, що враховуючи, що АТ «ВТБ Банк» здійснює свої повноваження на підставі ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», в той час як грошові кошти перераховані [PERSON] 27.11.2018 року, тобто до початку запровадження тимчасової адміністрації. Спір між сторонами виник з приводу наявності правових підстав для застосування наслідків нікчемного правочину, транзакцїї по рахункам проведеним 27 листопада 2018 року між відповідачами на підставі п.7, п.9 ч. З ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" у вигляді повернення грошових коштів з рахунку [PERSON] на рахунок ТОВ «Енергоукрпром» в попередній стан. Просив відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Представник позивача в судове засідання не з`явився, про місце, дату і час слухання справи повідомлений своєчасно і належним чином, надав суду заяву з проханням розглянути справу за його відсутності. Представник відповідачів АТ «ВТБ Банк», ТОВ «Енергоукрпром» - адвокат Головінов В.О. в судовому засіданні підтримав заперечення проти позовної заяви, викладені у відзиві на неї. Представник третьої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про місце, дату і час слухання справи повідомлені своєчасно і належним чином, причину неявки суду не повідомив. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. У зв`язку з чим, на підставі ст. 247 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без фіксування судового процесу. Суд, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов наступного. Так, на підставі рішення правління Національного банку України від 27.11.2018 року № 796-рш/БТ «Про віднесення Акціонерного товариства «ВТБ Банк» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 27.11.2018 року № 3180 «Про запровадження тимчасової адміністрації» та делегування повноважень тимчасовому адміністратору банку. Розпочато процедуру виведення банку з ринку (а.с. 19). Рішенням Правління Національного банку України від 18.12.2018 року № 849-рш/БТ «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію АТ «ВТБ Банк», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення № 3392 «Про початок процедури ліквідації АТ «ВТБ Банк» та делегування повноважень ліквідатору банку (а.с.20). Відповідно до Рішення дирекції Фонду № 2706 від 24.10.2019 року змінено уповноважену особу ліквідатора. Рішенням виконавчої дирекції № 1957 від 17.11.2020 року продовжено повноваження ліквідатора до внесення запису про припинення банку до Єдиного держаного реєстру юридичних осіб (а.с. 21,22). Згідно з випискою по особовим рахункам за 27.11.2018 року на рахунок № [NUMBER] , що належить [PERSON] , відкритий в АТ«ВТБ Банк», перераховано грошові кошти з рахунку ТОВ «Енергоукрпром» № [NUMBER] , відкритий в АТ «ВТБ Банк», в розмірі 53500,00 грн. з призначенням платежу: «Позика працівнику на зворотній основі згідно договору № 24 від 25.10.2018 року. Поповнення карткового рахунку № [NUMBER] [PERSON] ». (а.с. 10,11). Як вбачається з повідомлень про нікчемність правочину № 3087/1-2 від 31.05.2019 року на ім`я [PERSON] та № 3208/1-2 від 31.05.2019 року на адресу ТОВ «Енергоукрпром», уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «ВТБ Банк» Шевченко О.В. повідомлено вказаних осіб про нікчемність транзакції (операції) від 27.11.2018 року відповідно до пунктів 7), 9) частини 3 статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (а.с. 12,15). В свою чергу, у вищенаведених нормах матеріального права зазначено наступне: правочини банку, у тому числі укладені з пов`язаними з банком особами, в якому Фондом здійснюється тимчасова адміністрація та/або процедура ліквідації, є нікчемними з таких підстав: банк уклав правочини, умови яких передбачають платіж чи передачу майна банку з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), кошти для оплати яких надійшли з рахунків, відкритих у цьому самому банку, у тому числі за правочинами про відступлення права вимоги за кредитними договорами та договорами забезпечення; банк уклав (переоформив) правочини, що призвели до збільшення витрат, понесених Фондом у зв`язку із здійсненням тимчасової адміністрації та/або процедури ліквідації банку, з порушенням норм законодавства, у тому числі нормативно-правових актів Національного банку України. У той же час, як вбачається із позовної заяви та доданих до неї матеріалів, між АТ «ВТ Банк» та [PERSON] будь-яких договорів укладено не було, що не заперечується й сторонами. Як зазначає у відзиві представників відповідачів, договір про надання позики укладений між ТОВ «Енергоукрпром» та [PERSON] 25.10.2018 року. АТ «ВТБ Банк» перерахував наявні на поточному рахунку ТОВ «Енергоукрпром» грошові кошти на розрахунковий рахунок [PERSON] . Тобто, враховуючи наведене, вбачається, що позивач - АТ «ВТБ Банк», вказаний правочин не укладав, тому відсутні правові підстави для застосування положень пунктів 7), 9) частини 3 статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», які передбачають нікчемність правочинів, які були укладені банком. Положеннями ч. 2 ст. 38 Закон України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачено, що протягом дії тимчасової адміністрації та/або процедури ліквідації Фонд здійснює перевірку правочинів, вчинених (укладених) банком протягом одного року, а правочинів, вчинених (укладених) банком з пов`язаними особами та/або в інтересах пов`язаних осіб, та/або на їх користь, - протягом трьох років до дня запровадження тимчасової адміністрації неплатоспроможного банку або процедури ліквідації банку, щодо якого було прийнято рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку з підстав, визначених частиною другою статті 77 Закону України "Про банки і банківську діяльність", на предмет виявлення правочинів, що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті. Зі змісту наведених правових норм вбачається, що дії Фонду по виявленню правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними, мають бути вчинені виключно під час запровадження тимчасової адміністрації банку. Проте, Наказ уповноваженої особи № 92/1-од від 30 травня 2019 року яким затверджено результати перевірки, на який посилається в позовній заяві позивач, суду не надано. З врахуванням дати, з якої розпочато процедуру ліквідації, тобто з 19 грудня 2018 року, на яку вказує позивач у позовній заяві, суд приходить до висновку, що проведена перевірка з метою виявлення нікчемних правочинів в період процедури ліквідації не відповідає нормам статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Подібна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду: від 18 жовтня 2019 року у справі № 826/17410/16 (адміністративне провадження № К/9901/47192/18), від 26 травня 2020 року у справі № 826/17586/16 (адміністративне провадження № К/9901/48533/18), що на підставі положення ч. 4 ст. 263 ЦПК України застосовується до спірних правовідносин. Згідно ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних права та обов`язків. Тобто, спеціальний закон надає Фонду право перевірки не всіх правочинів, а лише вчинених (укладених) банком. Втім, як зазначалося, правочин між Відповідачами, банком не вчинявся та не укладався. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про банки та банківську діяльність» розрахунковими банківськими операціями є рух грошей на банківських рахунках, здійснюваний згідно з розпорядженнями клієнтів або в результаті дій, які в рамках закону призвели до зміни права власності на активи. Отже, за своєю правовою природою, перерахування грошових коштів з рахунку на рахунок не є правочином в розумінні вищезазначених правових норм, а є банківськими операціями, які не можуть бути визнані нікчемними. Проведення банківської операції є результатом правочину, тобто цивільно-правової угоди, яка позивачем не оспорюються та є дійсною в силу правової презумпції, закріпленої у ст.204 ЦК України. Правовий висновок відносно того, що банківська операція з перерахування грошових коштів не є правочином, а тому не може бути визнана недійсною (нікчемною), висловлена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі № 755/7957/16-ц, провадження № 14-209цс18, які згідно положення ч. 4 ст. 263 ЦПК України суд застосовує до спірних правовідносин. Таким чином, відсутні правові підстави визнавати нікчемними транзакції щодо перерахування коштів з одного рахунку на інший у порядку ст. 38 Закон України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 року у справі № 826/1476/15, а також у постанові Верховного Суду від 19.06.2019 року у справі № 185/9773/16-ц. Крім того, суд звертає увагу, що позивачем не надано суду рішення уповноваженої особи на підставі якого затверджено висновки комісії про визнання нікчемними даної транзакції з метою дослідження відповідності її статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Суд звертає увагу на те, що у описовій частині уточненої позовної заяви Позивач зазначає про перерахування з рахунку ТОВ «Енергоукрпром» на рахунок [PERSON] [NUMBER] , 00 грн., про що надає відповідні виписки по рахункам, в той час, у резолютивній частині уточненої позовної заяви просить застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину на суму 53 110,45 грн., не пояснюючи при цьому такі розбіжності у вимогах. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. ст. 76, 77 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, що не стосується предмета доказування. Положеннями ст. 78 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Згідно з ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Саме на позивача покладено процесуальний обов`язок довести заявлені позовні вимоги. Таким чином, враховуючи досліджені докаи у справі в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів в підтвердження заявлених позовних вимог, тому в задоволенні позовних вимог уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «ВТБ Банк» Стрюковій І.О. до [PERSON] , ТОВ «Енергоукрпром» про застосування наслідків недійсності правочину, слід відмовити. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку з відмовою Позивачу в задоволенні позовних вимог, у стягненні з Відповідачів на його користь судових витрат необхідно відмовити. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed