Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду і просить розірвати шлюб з відповідачем, мотивуючи тим, що відносини в сім`ї не склалися. На протязі останніх 15 років в сім`ї було відсутнє взаєморозуміння. На даний час склалися такі стосунки, при яких спільне життя стало неможливе. Фактично їх шлюб припинено. Миритися з відповідачем він не бажає. Вважає, що їх сім`я розпалася та зберегти її неможливо, тому він твердо має намір розірвати шлюб. Неповнолітніх дітей від шлюбу не мають. В добровільному порядку розірвати шлюб в органах ДРАЦС відповідач відмовляється. Сторони в судове засідання не з`явилися. Позивач 19.10.2021 надав заяву, в якій просив справу слухати у його відсутність. Позовні вимоги підтримав, зазначивши, що на примирення не згоден. Відповідач, в свою чергу, надала заяву, в якій просить розгляд справи перенести на інший день, оскільки має бажання скористатися правовою допомогою та залучити до участі в справі для представлення її інтересів адвоката - Левківського С. В.. Вирішуючи клопотання відповідача, суд врахував наступне. Наслідки неявки в судове засідання особи, яка бере участь у справі, законодавець закріпив в ст. 223 ЦПК України. Зазначеною правовою нормою передбачено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав: 1) неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання; 2) перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними; 3) виникнення технічних проблем, що унеможливлюють участь особи у судовому засіданні в режимі відеоконференції, крім випадків, коли відповідно до цього Кодексу судове засідання може відбутися без участі такої особи; 4) необхідність витребування нових доказів, у випадку коли учасник справи обґрунтував неможливість заявлення відповідного клопотання в межах підготовчого провадження; 5) якщо суд визнає потрібним, щоб сторона, яка подала заяву про розгляд справи за її відсутності, дала особисті пояснення. Викликати позивача або відповідача для особистих пояснень можна і тоді, коли в справі беруть участь їх представники. Зважаючи, що відповідач не скористалася своїм правом мати у даній справі представника, ні під час підготовчого засідання, в яке не з`явилася, не повідомивши про причини неявки, хоча своєчасно та належним чином була повідомлена про час та місце розгляду справи, що підтверджується поштовим повідомленням, ні під час судового засідання 29.11.2021, в якому приймала участь безпосередньо і в якому було вирішено її заяву про надання строку на примирення та заяву позивача про відвід судді, а також враховуючи стадію судового розгляду та строки розгляду даної справи, відсутність обгрунтованої причини вказаного клопотання, суд прийшов до висновку про відсутність правових підстав для задоволення вказаної заяви. Враховуючи позиції сторін та дослідивши в судовому засіданні письмові докази, суд вважає, що позов слід задовольнити з наступних підстав. Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 29.10.1988 між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , було укладено шлюб 29.10.1988 (актовий запис №31). Згідно з ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.110 СК України. Стаття 112 СК України передбачає, що суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя , дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя та постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Тобто, зі змісту вказаної норми слідує, що шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В п. 10 Постанови №11 від 21.12.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» Пленум Верховного Суду України роз`яснив, що проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Ухвалою Овруцького районного суду від 29.11.29 в задоволенні заяви позивача про надання строку на примирення було відмовлено, оскільки вказана заява носила формальний характер. В ній не були зазначені конкретні обставини, з якими [PERSON] пов`язує необхідність у наданні строку для примирення. Вона не обґрунтовувала, що змінилось в їх сімейних відносинах в бік поліпшення, починаючи з часу звернення позивача до суду, які кроки вона здійснювала для збереження сім`ї та ставлення до цього позивача. Відповідно, за таких обставин, надання строку для примирення носило б формальний підхід, що є недопустимим. В ст.51 Конституції України та ст.24 Сімейного Кодексу України законодавець закріпив, що шлюб ґрунтується на вільній згоді дружини і чоловіка, примус до шлюбу не допускається. Відповідно до ч.3, 4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. При цьому, законодавець не визначив будь-які виключення з положень вказаних правових норм. В судовому засіданні встановлено, що відносини між сторонами не склалися. Вони припинили спільне проживання та проживають окремо, про що повідомила відповідач в судовому засіданні та про що зазначив позивач в своїй заяві, зазначивши місце фактичного проживання: [ADDRESS] . Позивач не бажає примирення, що вбачається з його письмової заяви. Тобто, фактично шлюб не існує, збереження сім`ї стало неможливим. Таким чином, аналізуючи досліджені докази та правові норми, що регулюють спірні правовідносини; за встановлених обставин, зважаючи, що сторони раніше як з часу звернення до суду - 11.06.2021, тобто близько півроку, проживають окремо один від одного, спільного господарства не ведуть, відповідно шлюбні відносини між ними фактично припинені; будь-яких доказів, які б свідчили, що відносини між подружжям можливо покращити, можливо відновити шлюбні відносини та зберегти сім`ю, суду не надано, а формальне ж існування шлюбу суперечить інтересам позивача, які мають істотне значення, і має ознаки примушування до його збереження, що є порушенням права на свободу та особисту недоторканність та може мати наслідки, встановлені законом, а тому суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову. Судовий збір позивачем сплачено в сумі 908 грн. 00 коп. в дохід держави.

Outcome: approved