Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-12 00:00:00

Позивач звернулась в суд із позовом, в якому зазначила, що 09.10.2016 рок між нею ті ПАТ «Платинум Банк» укладено кредитний договір, згідно якого [PERSON] як позичальник отримала грошові кошти сумі 3594,00 грн. із взятими на себе зобов`язання повернути кредит не пізніше 02.10.2017 року. В подальшому позивачу стало відомо, що на підставі договору про відступлення прав вимоги від 01.09.2017 року ПАТ «Платинум Банк» відступило право вимоги за відповідним кредитним договором на користь ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових операцій», яке, у свою чергу, відступило вимоги згідно договору відступлення прав вимоги від 30.07.2018 року ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», правонаступником якого за договором відступлення права вимоги від 23.12.2020 року виступило ТОВ «Вердикт Капітал», правонаступником якого згідно договору відступлення прав вимоги від 28.01.2021 року виступило ТОВ «Центр Фінансового лізингу», що відступило право вимоги за договором від 02.06.2021 року відповідачу - ТОВ «Форвард Фінансів». Приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк О.В. 11.06.2021 року вчинено виконавчий напис за № 71881 про стягнення з [PERSON] заборгованості за період з 09.10.2016 року по 07.06.2021 року в загальному розмірі 7785,63 грн. На думку позивача, виконавчий напис вчинено із порушення вимог чинного законодавства, а тому не підлягає виконанню. Так, кредитний договір від 09.10.2016 року нотаріально не посвідчений, а тому не входить до переліку документів, за якими може бути здійснено стягнення заборгованості у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса. Крім того, нотаріусом не перевірено безспірність суми заборгованості, а з дня виникнення права вимоги, яке визначено 02.10.2017 року, минуло більше трьох років, що унеможливлює видачу виконавчого напису з огляду на приписи ст. 88 Закону України «Про нотаріат». Позивач також вказує на вимоги Постанови Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», пунктом першим якої для одержання виконавчого напису передбачено необхідність надання: оригіналу нотаріально посвідченого договору (договорів); документів, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. На думку позивача документами, які можуть підтверджувати безспірність заборгованості, можуть бути лише первинні облікові документи, оформлені у відповідності до Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». При цьому, нотаріусом взято до уваги односторонні арифметичні розрахунки кредитора. Вказуючи на дані обставини, позивач просить задовольнити позов, визнати виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню, відшкодувати судові витрати. Судом встановлено наступні обставини. Між сторонами виник спір, пов`язаний із виконанням умов кредитного договору, укладеного 09.10.2016 року між Публічним акціонерним товариством «Платинум Банк» та [PERSON] , за умовами якого позичальник [PERSON] отримала кредит на загальну суму 3594.00 грн. зі строком повернення до 02.10.2017 року. На підставі низки договорів відступлення права вимоги відповідні права кредитора за договором на час видачі оскаржуваного виконавчого напису перейшли ТОВ «Форвард Фінансів». У зв`язку з виникненням заборгованості за кредитним договором приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк О.В. 11.06.2021 року вчинено виконавчий напис, зареєстрований за номером 71881, про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Форвард Фінансів» заборгованості за кредитним договором, укладеним боржником із ПАТ «Платинум Банк» 09.10.2016 року, в сумі заборгованості 7135,63 грн., що складається: із заборгованості за сумою кредиту - 279,00 грн., простроченої заборгованості по несплачених відсотках - 1720,10 грн., строковою заборгованості по несплачених відсотках - 5136,53 грн. З урахуванням плати за вчинення виконавчого напису (650,00 грн.) з боржника стягнуто 7785,63 грн. Напис видано на підставі ст. ст.ст. 87-91 Закону України «Про нотаріат» та п.2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою КМУ № 1172 від 29.06.1999 року. Відповідно до ст.ст. 87-88 закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. У відповідності до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. За положеннями ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Згідно статті 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю в три роки. Відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Європейський суд з прав людини вказав, що інститут позовної давності є спільною рисою правових систем Держав - учасниць і має на меті гарантувати: юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, спростувати які може виявитися нелегким завданням, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що які відбули у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із спливом часу (STUBBINGS AND OTHERS v. THE UNITED KINGDOM, № 22083/93, № 22095/93, § 51, ЄСПЛ, від 22 жовтня 1996 року; ZOLOTAS v. GREECE (No. 2), № 66610/09, § 43, ЄСПЛ, від 29 січня 2013 року). Слід зазначити, якщо кредитний договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок позичальника повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право кредитодавця вважається порушеним з моменту порушення позичальником терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу у межах строку кредитування згідно з частиною п`ятою статті 261 ЦК України починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) позичальником обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу. Встановлення строку кредитування у кредитному договорі, що передбачає внесення позичальником щомісячних платежів, має значення не для визначення початку перебігу позовної давності за вимогами кредитодавця щодо погашення заборгованості за цим договором, а, насамперед, для визначення позичальнику розміру щомісячних платежів. Відтак, за вказаних умов початок перебігу позовної давності не можна визначати окремо для погашення всієї заборгованості за договором (зі спливом строку кредитування) і для погашення щомісячних платежів (після несплати чергового такого платежу). Відповідно до умов договору кредиту від 09.10.2016 року сума отриманого кредиту погашається щомісяця в дату платежу у розмірі, зазначеному в графіку платежів. Дата повернення кредиту - 02.10.2017 року. Реалізуючи право на звернення до нотаріуса із заявою про видачу виконавчого напису у зв`язку з виникненням заборгованості кредитором в наданих розрахунках не було враховано, а нотаріусом не перевірено вищевказані вимоги законодавства. Суд також вважає необхідним додатково звернути увагу на таке. Пунктом 2 «Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 р. № 1172, визначено, що для одержання виконавчого напису за кредитними договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, додаються: оригінал кредитного договору; засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Вказаний пункт внесено в зміст переліку документів на підставі п.2 «Змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 р. № 662. («Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин») Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року визнано незаконною та не чинною постанову Кабінету Міністрів України N 662 від 26.11.2014 року "Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів" в частині, зокрема, п.2 змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. При цьому, відповідно до п.1 Порядку в чинній редакції для одержання виконавчого напису подаються: оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Укладений договір кредиту від 09.10.2016 року не є нотаріально посвідченим, а нотаріусом допущене помилкове застосування пункту 2 Переліку. Оскільки судом встановлено виникнення спору між учасниками з приводу суми заборгованості, що усуває можливість виконання виконавчого напису з огляду на вимоги ст. 88 Закону України «Про нотаріат» щодо безспірності вимог, поданий позов у вказаній частині підлягає до задоволення. Суд стягує на користь позивача 1363,00 грн. судового збору. З приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає. Згідно з частиною другою статті 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд, відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України, враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Судом вставлено, що 08.12.2021 року між позивачем та адвокатом Кравчуком В.І., який діє на підставі свідоцтва про справо на заняття адвокатською діяльність серії № 683, укладено договір про надання юридичних послуг, згідно якого сторони досягли згоди (п.3.2.) про те, що гонорар, який виплачується адвокату клієнтом за надання правової допомоги складається з двох частин - першої в сумі 5000,00 грн., що сплачується адвокату відразу після підписання даного договору на підставі наданого рахунку-фактури адвоката без підписання будь-яких додаткових документів, та, для врегулювання завдань, визначених у п.1.2 договору - після закінчення розгляду справи по суті в Богунському районному суді м.Житомира - 5000,00 грн. Згідно попереднього орієнтовного розрахунку витрат робота адвоката зі складення позовної заяви, формування її додатками, направлення до суду визначена на рівні 5000,00 грн. Позивачем не надано доказів на підтвердження сплати 5000,00 грн., визначених як перша частина гонорару, та оплата яких відбувається відразу після підписання договору. Зазначені договором про надання юридичних послуг інші витрати - пов`язані з врегулювання завдань представництва (п.1.2 договору), в тому числі як: подання позовної заяви, відзиву, клопотань тощо, сплата яких пов`язується із завершенням розгляду справи в суді першої інстанції по суті, слід вважати частково виправданими. Суд звертає увагу на малозначності спору, відсутності активної процесуальної участі представника, а тому стягує на користь позивача 2000,00 грн., пов`язаних із складенням позовної заяви.

Outcome: partial