Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-17 00:00:00

17 серпня 2021 року [PERSON] звернувся до суду із зазначеним позовом. Свої вимоги обґрунтовував тим, що його матір`ю [PERSON] , яка померла [INFO] , за життя з ТОВ «Очаківський райагрохім» було укладено договори оренди земельних ділянок площами 3,1852 га та 3,1853 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованих в межах території Парутинської сільської ради Очаківського району Миколаївської області. Пунктом 37 вказаного договору було передбачено, що перехід права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи є підставою для зміни умов або розірвання договору. У зв`язку з цим він неодноразово звертався до відповідача з пропозицією щодо розірвання договорів оренди, укладених між його матір`ю та товариством, оскільки він як спадкоємець не бажає співпрацювати з відповідачем, але позитивної відповіді не надійшло. Посилаючись на викладене, просив розірвати договори оренди землі, укладені між його матір`ю [PERSON] та ТОВ «Очаківський райагрохім». Позивач та його представник у судове засідання не з`явилися, від представника позивача надійшла заява у якій вона просила справу розглядати без участі позивача та представника, позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Представник відповідача у судове засідання не з`явився. У своєму відзиві на позов просив відмовити у його задоволенні, оскільки п. 37 договору оренди, на який посилається позивач як на підставу розірвання договору, повинен застосовуватися лише за умови врахування положень п. 35 договору, або передати справу до Господарського суду Одеської області, у зв`язку з перебуванням на розгляді суду справи про банкрутство ТОВ «Очаківський райагрохім». Дослідивши письмові докази, суд дійшов такого. 01 грудня 2016 року [PERSON] уклала з ТОВ «Очаківський райагрохім»договір оренди земельної ділянки з кадастровим номером 4825182800:01:000:0446 загальною площею 3,19 га, який зареєстрований в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 23.03.20217 року, номер запису 19704543 (а. с. 12-13, 17-19), та договір оренди земельної ділянки з кадастровим номером 4825182800:01:000:0445 загальною площею 3,1852 га, який зареєстрований в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 23.03.20217 року, номер запису 19690749 (а. с. 14-15, 20-21) за умовами яких передала в строкове платне користування відповідачеві вказані земельну ділянку строком на двадцять років. Пунктом 37 вказаних договорів передбачено, що перехід права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи є підставою для зміни умов або розірвання договору. [INFO] [PERSON] померла (а.с.7). Як вбачається з копії свідоцтв про право на спадщину за законом від 18 червня 2021 року, позивач [PERSON] одержав у спадщину земельні ділянки площею 3,1853 га та 3,1853 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовані в межах території Парутинської сільської ради Очаківського району Миколаївської області (а. с. 8,9, 10, 11). Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Зі змісту ч. 1 ст. 1225 ЦК України випливає, що право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 31 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом. Згідно зі ст. 651 ЦК України договір може бути розірваний за рішенням суду на вимогу однієї зі сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Проаналізувавши надані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що оскільки спірним договором оренди прямо передбачено його розірвання у разі переходу права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи, позовні вимоги [PERSON] знайшли своє підтвердження в судовому засіданні та підлягають задоволенню. Судом не приймаються до уваги твердження представника відповідача про передачу справи на розгляд Господарського суду Одеської області у зв`язку з процедурою банкрутства, з огляду на наступне. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданнями цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. При визначенні предметної юрисдикції справи суд має виходити із суті права/інтересу, за захистом якого особа звертається до суду, та мети звернення з позовом, оскільки саме такі критерії розмежування належності спору до тієї чи іншої юрисдикції дають змогу найбільш ефективно захистити порушене право позивача. Відповідно до ч. 1 ст. 31 ЦПК України суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо: справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду; після задоволення відводів (самовідводів) чи з інших підстав неможливо утворити новий склад суду для розгляду справи; ліквідовано або з визначених законом підстав припинено роботу суду, який розглядав справу. Підсудність визначає коло справ у спорах, вирішення яких належить до повноважень конкретного суду в межах його територіальної юрисдикції. Підвідомчість розмежовує компетенцію судів відповідної юрисдикції на розгляд цивільних, господарських, адміністративних та кримінальних справ. Отже, чинним цивільним процесуальним законодавством України передбачено лише можливість передачі справи іншому суду у зв`язку з її непідсудністю, а не у зв`язку з її непідвідомчістю іншому суду. Крім того, суд звертає увагу, що частиною 3 ст. 7 Кодексу України з процедур банкрутства, на яку посилається представник відповідача в своєму клопотанні, передбачено, що матеріали справи, в якій стороною є боржник, щодо майнових спорів з вимогами до боржника та його майна, провадження в якій відкрито до відкриття провадження у справі про банкрутство, надсилаються до господарського суду, в провадженні якого перебуває справа про банкрутство. 30 грудня 2020 року на сайті Єдиного державного реєстру судових рішень було оприлюднено ухвалу Господарського суду Одеської області від 23 грудня 2020 року у справі №916/3160/2020 про відкриття провадження у справі про банкрутство ТОВ «Очаківський райагрохім». Отже, провадження у справі про банкрутство ТОВ «Очаківський райагрохім» було відкрито 23 грудня 2020 року, у той час як провадження в даній справі відкрито 20 серпня 2021 року, тобто вже після відкриття провадження у справі про банкрутство відповідача. Проаналізувавши викладене вище, суд дійшов висновку, що клопотання представника відповідача про передачу справи на розгляд Господарського суду Одеської області не ґрунтується на вимогах закону, а відтак задоволенню не підлягає. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені ним та документально підтверджені витрати на сплату судового збору у розмірі 1 816 грн, а також 5 000 грн - в рахунок витрат на правову допомогу. На підставі викладеного,

Outcome: approved