Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-20 00:00:00

25.08.2021 позивач [PERSON] звернувся до Жовтневого районного суду м. Запоріжжя з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Електро Лізинг» про стягнення заборгованості за інвестиційним договором. В обґрунтування позову зазначив, що 25.03.2019 між позивачем та ТОВ «Електро Лізинг» було укладено інвестиційний договір № 25-03-2019-1. Відповідно до п. 4.1 зазначеного інвестиційного договору [PERSON] (інвестор) передав у власність ТОВ «Електро Лізинг» (виконавцю) грошові кошти, а інвестор приймає у власність від інвестора грошові кошти в сумі 107 844,00 грн., що є еквівалентом 4000 доларів США. У свою чергу, відповідач зобов`язався кожного місяця протягом строку користування інвестиційними коштами виплачувати позивачеві проценти у розмірі 2,62% від загальної суми інвестиційних коштів. Позивач зобов`язання за інвестиційним договором виконав належним чином. Оскільки, відповідачем в порушення вимог договору не було здійснено виплат інвестицій, 27.05.2020 позивач звернувся до ТОВ «Електро Лізинг» з заявою вих. № 27/05-2020-1 про розірвання договору та повернення грошових коштів у сумі 107844,00 грн. 31.05.2021 позивач вдруге звернувся із заявою до відповідача щодо отримання інформації про повернення грошових коштів, однак на час подання позову до суду позивачем не отримано ані відповіді, ані грошових коштів від відповідача, у зв`язку з чим, позивач просив суд стягнути з відповідача грошові кошти у розмірі 107844,00 грн. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 26.08.2021 матеріали вищевказаної справи було передано на розгляд Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя за територіальною юрисдикцією (підсудністю). Згідно протоколу автоматизованого розподілу від 15.09.2021 справу передано для розгляду судді Стеценку А.В. Ухвалою суду від 20.09.2021 позовну заяву було залишено без руху, позивачеві надано строк для усунення вказаних в ухвалі суду недоліків. 18.10.2021 позивачем були усунуті недоліки позовної заяви шляхом подання до суду уточненої позовної заяви та документа про сплату судового збору у встановлених законом порядку та розмірі. Ухвалою судді від 23.10.2021 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження, сторонам надано строк для подання заяв по суті справи, призначено судове засідання. У судове засідання позивач не з`явився. 21.12.2021 позивачем на електронну адресу суду подано клопотання про розгляд справи за його відсутності, в якому позивач зазначає, що позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити в повному обсязі. Відповідач, який повідомлявся судом про день, час та місце розгляду справи у порядку, передбаченому п.1 ч. 7 ст. 128 ЦПК України, в судове засідання повторно не з`явився, відзиву на позов, заяв про розгляд справи за його відсутності до суду не подав. За таких обставин, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення за відсутності учасників справи, на підставі доказів, які є в матеріалах справи, без фіксування судового засідання технічними засобами, що відповідає положенню ч. 2 ст. 247, ч. 1 ст. 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши зібрані та досліджені докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 25.03.2019 між [PERSON] (інвестор) та ТОВ «Електро Лізинг» (виконавець) було укладено Інвестиційний договір № 25-03-2019-1, предметом якого сторони визначили вкладення грошових коштів (інвестиційних коштів) інвестора в господарську діяльність виконавця з метою активізації та збільшення обсягу продажу, установки, обслуговування і функціонування станцій зарядки для електромобілів, отримання фактичних результатів у вигляді прибутку для діяльності виконавця (п. 1.1 договору). Пунктом 1.2 договору сторони передбачили, що інвестор передає у власність виконавця грошові кошти для придбання, встановлення, підключення, налагодження функціонування і обслуговування станції зарядки для електромобілів (об`єкт інвестування). Відповідно до п. 4.1 інвестиційного договору [PERSON] зобов`язався передати у власність ТОВ «Електро Лізинг» грошові кошти в сумі 107 844,00 грн., що є еквівалентом 4000,00 доларів США. Позивач зобов`язання за інвестиційним договором виконав. Пунктом 3.1 Договору встановлено, що договір набуває чинності з дня підписання сторонами і діє до 25.03.2020, а щодо повного фінансових зобов`язань сторін - до повного їх виконання. Пунктом 4.4 договору передбачено, що виконавець повертає інвесторові інвестиційні кошти одним платежем в день виплати процентів за останній місяць дії договору. Оскільки, відповідачем в порушення вимог договору не було здійснено інвестиційні виплати, 27.05.2020 позивач звернувся до ТОВ «Електро Лізинг» з заявою вих. №27/05-2020-1 про розірвання договору та повернення грошових коштів у сумі 107844,00 грн. 31.05.2021 засобами поштового зв`язку, позивачем на адресу відповідача була направлена заява щодо надання інформації з приводу використаних інвестиційних коштів та виплати процентів за інвестиційним договором, та претензію з вимогою повернути грошві кошти у розмірі 107844,00 грн., що підтверджується копією фіскального чеку від 31.05.2021. Як вбачається з матеріалів справи та не спростовано відповідачем, позивач свої зобов`язання виконав та передав відповідачеві грошові кошти у розмірі 4000,00 доларів США, у національній валюті, що на день укладення Договору №25-03-2019-1 за офіційним курсом НБУ складало 107844,00 грн. Відповідачем доводи позивача не спростовані, доказів належного виконання зобов`язання з повернення інвестиційних коштів суду не надано. Відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч.1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди усіх істотних умов договору. Істотними умовами є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно ст. 627 ЦК України відповідно до ст. 6 цього кодексу сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору, як зазначено у ст. 628 ЦК України становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Відповідно до ст. ст. 526, 527 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Згідно ст. 610 ЦК України порушення зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначеним змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ч.1 ЦК України). Згідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. У ході судового розгляду цивільної справи знайшли своє підтвердження доводи позивача про порушення відповідачем своїх зобов`язань за інвестиційним договором. Статтею 533 ЦК України встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. З урахуванням викладеного, суд доходить висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню, та з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за інвестиційним договором № 25-03-2019-1 від 25.03.2019 у загальному розмірі 107844 грн. 00 коп. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі 1078 грн. 40 коп.

Outcome: approved