Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-16 00:00:00

У липні 2020 року, позивач Національний університет харчових технологій в особі представника Ярового В.Л. звернувся до Миронівського районного суду Київської області із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості по оплаті навчання у розмірі 2200,00 грн., та стягнення судових витрат у розмірі 2102,00 грн. Свої вимоги позивач мотивував тим, що між Національним університетом харчових технологій та фізичною особою [PERSON] укладено договір про надання освітньої послуги № ІТІз-17-22 від 09.08.2017. Відповідно до вказаного Договору Університет бере на себе зобов`язання за рахунок коштів Замовника надати освітні послуги, а Замовник зобов`язаний своєчасно вносити плату за освітню послугу. Наказом № 814-кс від 03.09.2018 студента було відраховано з університету. Замовник за надання освітньої послуги одержувачу першого року навчання, до 01.09.2017 перераховує кошти на рахунок виконавця у вигляді попередньої оплати за навчальний семестр у розмірі 4400,00 грн без ПДВ. Оскільки студента було відраховано з університету 31.08.2018 відповідно до наказу № 814-кс від 03.09.2018, за лютий 2018 - нараховано - 880,00 грн, за березень 2018 - 880,00 грн, за квітень - 880,00 грн, за травень - 880,00 грн, за червень - 880,00 грн. Згідно з довідкою-розрахунком [PERSON] сплатив за цей період 2200,00 грн. Враховуючи викладене, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав та інтересів. Ухвалою Миронівського районного суду м. Києва від 11.11.2020 року дану цивільну справу передано на розгляд до Голосіївського районного суду м. Києва. У грудні 2020 року вищезазначена цивільна справа надійшла на адресу Голосіївського районного суду м. Києва. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 10.12.2020 відкрито провадження у даній справі за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Відповідачу судом направлено копію ухвали про відкриття провадження та копію позову з додатками за зареєстрованим місцем проживання. Поштове відправлення повернулось на адресу суду з відміткою «отримано особисто». Від відповідача заяв по суті справи та заяв з процесуальних питань до суду не надходило. Повно і всебічно вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що між Національним університетом харчових технологій та фізичною особою [PERSON] укладено договір про надання освітньої послуги № ІТІз-17-22 від 09.08.2017. Пунктом 2.1.1. договору передбачено, що Університет зобов`язується надавати студенту освітню послугу на рівні стандартів вищої освіти (якщо законодавством передбачені державні стандарти надання освітньої послуги). Замовник, який є студентом, зі свого боку, зобов`язаний своєчасно вносити плату за освітню послугу в розмірах та в порядку, встановлених цим договором (п. 3.1. договору), та зобов`язаний дотримуватись обов`язків, передбачених ст. 63 Закону України «Про вищу освіту» (п. 4.1. договору). Загальна вартість освітньої послуги за весь строк навчання на момент укладення договору становить 13200,00 грн (п. 5.2. договору). Відповідно до наказу №869-кс від 12.08.2017 [PERSON] був зарахований на навчання для отримання освітньо-кваліфікаційного рівня «Магістр» з 01.09.2017 студентом першого курсу заочної форми навчання за кошти фізичних або юридичних осіб. Наказом № 814-кс від 03.09.2018 студента було відраховано з університету відповідно до ст. 46 Закону України «Про вищу освіту» та п. 14 «Положення про порядок переведення, відрахування та поновлення студентів вищих закладів освіти», затвердженого наказом Міністерства освіти України№ 245 від 15.07.1996 за порушення умов договору з 31.08.2018. Положеннями п. 5.4. договору про надання освітньої послуги № ІТІз-17-22 від 09.08.2017 встановлено, що замовник, за надання освітньої послуги одержувачу першого року навчання, до 01.09.2017 перераховує кошти на рахунок виконавця у вигляді попередньої оплати за навчальний семестр у розмірі 4400,00 грн без ПДВ. Оскільки студента було відраховано з університету 31.08.2018 відповідно до наказу № 814-кс від 03.09.2018, за лютий 2018 - нараховано - 880,00 грн, за березень 2018 нараховано - 880,00 грн, за квітень нараховано - 880,00 грн, за травень нараховано - 880,00 грн, за червень нараховано - 880,00 грн. Вартість за семестр навчання складає 4400,00 грн. Згідно з довідкою-розрахунком [PERSON] сплатив за цей період 2200,00 грн. Таким чином, сума заборгованості за надання послуг по навчанню складає: 880,00 х 5 -2200,00 = 2200,00 грн. Відповідно до п. 8.1.4. договору його дія припиняється у разі відрахування одержувача з навчального закладу згідно із законодавством. [PERSON] навчався в університеті з 01.09.2017 по 31.08.2018. Відповідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Таким чином, суд вважає, що належними та допустимими доказами було доведено те, що відповідач не виконав взяті на себе зобов`язання та не сплатив борг за навчання, а тому позовні вимоги є обґрунтованими. Отже, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача сума боргу у розмірі 2200,00 грн. Відповідно до п.11 Договору, за невиконання або неналежне виконання зобов`язань цього договору сторони несуть відповідальність згідно з законного та цим договором. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Статтею 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідачем, всупереч положенню ч. 1 ст. 81 ЦПК України, не надано належних та допустимих доказів своєчасної та у повному обсязі сплати наданих освітніх послуг та відсутності заборгованості перед позивачем по оплаті цих послуг. Враховуючи вищевикладене, суд вважає встановленим факт порушення прав позивача, тому позовні вимоги щодо стягнення з відповідача плати за навчання в розмірі 2200,00 грн є законними і обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі. Згідно ст.141 ЦПК України з відповідача на користь на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 2102,00 грн.

Outcome: approved