Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-11 00:00:00

1.31.08.2021 року позивач звернувся в суд з позовом до Другого відділу Державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (місто Львів) про зняття арешту з майна. Ухвалою судді Рожищенського районного суду Волинської області від 31.08.2021 року позовна заява [PERSON] прийнята до розгляду, відкрито загальне позовне провадження і призначено підготовче засідання на 20.09.2021 року (ас 17-18), яке було відкладено на 12.10.2021 року ( ас 28-30), оголошено перерву до 18.10.2021 року. Ухвалою Рожищенського районного суду Волинської області від 18.10.2021 року до участі у справі залучено як співвідповідача - Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та кредит» в особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, і третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів: [PERSON] , [PERSON] ( ас 49-53) і підготовче засідання відкладено на 10.11.2021 року. Ухвалою Рожищенського районного суду Волинської області від 10.11.2021 року закрито підготовче провадження і призначено справу до судового розгляду по суті на 07.12.2021 року ( ас 75-77). В судових засіданнях оголошувалася перерва до 14.12.2021 року, до 12.01.2022 року. 2.Позовна заява мотивована тим, що відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 223938003 від 15.09.2020 року на праві приватної власності [PERSON] належить земельна ділянка з кадастровим номером 0724583500:03:001:0147, площею 2 га, яка розташована на території Луківської сільської ради Луцького району Волинської області ( далі - Ділянка). Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, вбачається, що згідно постанови б/н від 23.11.2009 року головного державного виконавця Ю.О. Кравчука Другого відділу ДВС Луцького МУЮ накладено арешт на нерухоме майно, невизначене майно, все нерухоме майно, в тому числі і на Ділянку. Про накладення арешту на Ділянку позивач дізнався лише після отримання інформаційної довідки. 06.07.2021 року позивач отримав від відповідача - Другого відділу Державної виконавчої служби у місті Луцьку відповідь в якій зазначено, що на виконанні у відділі перебувало виконавче провадження № 16006135 по виконанню виконавчого листа Луцького міськрайонного суду № 2-3025 від 02.07.2009 року про стягнення з позивача на користь ВАТ "Фінанси та кредит» 18 913, 11 гривень. 23.11.2009 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 16006135, яке станом на 06.07.2021 року значиться, як стан ВП «завершено», стан ВД «помилковий», виконавчий документ на виконанні у відділі не перебуває, строк зберігання виконавчих проваджень, переданих до архіву органу державної виконавчої служби становить 3 роки. Вказаний арешт вважає безпідставним та таким, що порушує його право на володіння, користування та розпорядження власним майном у зв`язку з тим, що відкритих виконавчих проваджень відносно нього на даний час немає. З метою захисту свого права власності просить суд зобов`язати відповідача зняти арешт із Ділянки. 01.11.2021 року представник Фонду гарантування вкладів фізичних осіб подав Відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] з тієї підстави, що Фонд гарантування вкладів фізичних осіб є неналежним відповідачем і жодних прав, свобод та інтересів позивача не порушив ( ас 64-66). 3.Позивач у судовому засіданні підтримав свої вимоги з підстав, зазначених у заяві, просив позов задовольнити. Представник Фонду гарантування вкладів фізичних осіб у судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позову з підстав, зазначених у Відзиві на позовну заяву. Представник Другого відділу Державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (місто Львів) в судове засідання не з`явився, відзиву на позовну заяву не подав. 07.12.2021 року подав суду заяву про розгляд справи без участі представника Другого відділу ДВС у місті Луцьку, проти позову заперечує (ас 101). Треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачів: [PERSON] , [PERSON] , у судове засідання не з`явилися з невідомих суду причин, хоча були вчасно і належним чином повідомлені про день, час і місце розгляду справи. Пояснення на позовну заяву не подали. Суд ухвалив розгляд справи проводити у відсутності представника Другого відділу Державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (місто Львів) і третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачів, згідно частини 1 статті 223 ЦПК України. 4.Заслухавши пояснення учасників справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги позовної заяви, дослідивши і об`єктивно оцінивши наявні у справі докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення заяви по суті, суд установив таке. [PERSON] на праві власності належить земельна Ділянка, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності ( ас 8), Витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку ( ас 9), Витягом з рішення Луківської сільської ради № 34/43 від 22.07.2020 року ( ас 10) і на земельну Ділянку накаладено арешт, за реєстраційним номером обтяження 9818594, на підставі постанови б/н від 23.11.2009 року головного державного виконавця Ю.О. Кравчука Другого відділу ДВС Луцького МУЮ, винесеної в межах виконавчого провадження № 16006135, яке станом на 06.07.2021 року значиться, як стан ВП «Завершено», на виконання виконавчого листа Луцького міськрайонного суду № 2-3025 від 02.07.2009 року про солідарне стягнення з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на користь ВАТ «Банк «Фінанси та кредит» в особі філії заборгованість за кредитним договором в розмірі 18 913, 11 гривень ( ас 11-12, 13), що також підтверджується рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 02.07.2009 року у справі № 2-3025/2009 року ( ас 36-38). Судом встановлено, що в межах виконавчого провадження № 6006135 постанова про завершення ( закінчення) виконавчого провадження не виносилась ( ас 143). Тобто рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 02.07.2009 року у справі № 2-3025/2009 року не виконано. Та обставина, що стан ВП значиться як «Завершено» не є свідченням виконання рішення суду, оскільки такий стан може бути також зафіксований державним виконавцем у разі повернення виконавчого листа стягувачеві за відсутності майна у боржника. Якщо боржника не видалено з Єдиного реєстру боржників ( далі - ЄБР), то виконавець завершив виконавче провадження шляхом повернення виконавчого документу стягувачу в зв`язку з відсутністю майна на яке можна звернути стягнення, наприклад. Якщо боржник погасив заборгованість, то при закінченні ВП його автоматично виключають з ЄРБ. 5.Надаючи правову оцінку встановленим у судовому засіданні фактичним обставинам справи, суд керується такими нормами права. Відповідно до статті 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до частини 1 статті 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів». Згідно частини 1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Зі змісту позовної заяви вбачається, що позивач звернувся до суду за захистом прав боржника у виконавчому провадженні шляхом скасування арешту на майно, що належить йому на праві власності. Підстави зняття арешту з майна у виконавчому провадженні визначено статтею 59 Закону України «Про виконавче провадження». Згідно статті 59 Закону України «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Виконавець зобов`язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також у випадку, передбаченому пунктом 10 частини першої статті 34 цього Закону. У разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону. У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. За змістом частини 1 статті 59 цього Закону до суду з позовом про визнання права власності на майно та зняття арешту з цього майна може звернутись особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові. Таким чином, у позовному провадженні підлягає захисту порушене право власності у спосіб визнання права, передбачений пунктом 1 частини 2 статті 16 ЦК України. При цьому божник у виконавчому проваджені не може бути позивачем у позовному провадженні про зняття арешту з майна. Саме таке роз`яснення міститься у пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про виключення майна з опису» від 27.08.1976 № 6 (з наступними змінами та доповненнями) та у пункті 5 постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» від 03.06.2016 року № 5. Враховуючи вищенаведене у сукупності, суд доходить до висновку, що позивач по справі [PERSON] є боржником у виконавчому провадженні № 16006135, тому він не може пред`являти позов про зняття арешту з майна, оскільки законодавством України у цьому випадку передбачений інший спосіб судового захисту, а саме, оскарження боржником дій державного виконавця в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України. Між позивачем та відповідачами не існує спору про право цивільне. Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 02 червня 2020 року у справі № 201/10187/18 (провадження № 61-6651св19), від 29 липня 2020 року у справі № 161/3171/19 (провадження № 61-2484св20), від 20 січня 2021 року у справі № 157/298/19 (провадження № 61-20261св19). Обрання позивачем неналежного способу захисту права є самостійною підставою для відмови в позові. Такий висновок неодноразово робила Велика Палата Верховного Суду: постанова ВП ВС від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15\--ц, (постанова від 6 квітня 2021 року у справі № 910/10011/19 та інші. У частині 4 статті 263 ЦПК України вказано про те, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. З`ясувавши всі дійсні обставини справи, суд доходить висновку, що оскільки арешт накладено на майно - земельну Ділянку [PERSON], який є боржником у виконавчому провадженні, з метою забезпечення виконання рішення суду, а тому він не може виступати позивачем у даній справі і така справа не підлягає розгляду в загальному позовному провадженні. За таких обставин суд доходить висновку, що позивач обрав неналежний спосіб захисту, що є самостійною підставою для відмови у позові. Враховуючи вищенаведене у сукупності, суд доходить висновку про відмову за задоволенні позову [PERSON] . При цьому, суд вважає за необхідне роз`яснити позивачу його право на судовий захист у порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України. Розділом VII ЦПК України передбачений порядок здійснення судового контролю за виконанням судових рішень. Згідно статті 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи. Відповідно до частини 1 статті 448 ЦПК України скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції. Згідно вимог статті 141 ЦПК України судові витрати у даній справі відносяться за рахунок держави.

Outcome: dismissed