Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-19 00:00:00

Позивач, [PERSON] , звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому просить суд стягнути з відповідача, Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі СП «Криворізьке локомотивне депо», на свою користь 11879,11 грн. з яких: 10695,55 грн.- недоплачена матеріальна допомога на оздоровлення за 2017-2021роки; 869,16 грн. - інфляційні витрати; 314,40 грн. - 3% річних. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що він по теперішній час працює машиністом електровоза у структурному підрозділі «Криворізьке локомотивне депо» (ТЧ-2 Кривий Ріг) регіональної філії «Придніпровська залізниця» АТ «Українська залізниця».В період з 20.02.2017 по 16.03.2017, з 11.10.2018 по 20.11.2018, з 15.08.2019 по 24.09.2019, з 14.09.2020 по 25.10.2020, з 17.03.2021 по 09.04.2021позивач перебував у щорічних відпустках та користувався правом на отримання матеріальної допомоги на оздоровлення, розмір якої встановлюється відповідно до п. 3.1.5 Колективного договору Криворізького локомотивного депо на 2011-2012р.р, який є чинним на цей час, яка повинна складати не менше мінімальної заробітної плати по Україні на момент виплати допомоги. 04 червня 2021 року відповідно до ст. 21 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» Первинна профспілкова організація Вільної профспілки залізничників України Криворізького локомотивного депо (надалі ППО ВПЗУ КЛД), членом якої є позивач, провела громадський контроль за додержанням законодавства про працю (колективного договору) і виявила порушення - матеріальна допомога на оздоровлення позивачу не надавалась в розмірі мінімальної заробітної плати по Україні, а лише частково: 2017р. - 2143,14 грн.; 2018р. - 2709,58 грн.; 2019р. - 2986,17 грн.; 2020р. - 2995,12 грн.; 2021р. - 0 грн. (не надавалася). ППО ВПЗУ КЛД, членом якої є позивач, направила подання від 04.06.2021 року №40 «Про усунення порушення законодавства про працю (колективного договору)» до начальника СП «Криворізьке локомотивне депо» РФ «Придніпровська залізниця» АТ «Укрзалізниця» - Тисленка В.П., вхідний реєстраційний №168 від 04.06.2021р. та запропонували усунути зазначені порушення. На вищезгадане подання ППО ВПЗУ КЛД отримали лист від 08.06.2021р. №510 за підписом начальника депо Тисленка В.П., яким керівник депо відмовив виплатити матеріальну допомогу на оздоровлення у повному розмірі, посилаючись на спільну Постанову керівництва регіональної філії «Придніпровська залізниця» і голови Дорожньої профспілкової організації Придніпровської залізниці Букреєва О.В. №Н32/20, П-4-5г від 31.03.2017р., якою постановлено застосувати з 01.04.2017 року замість мінімальної заробітної плати, як розрахункової величини для визначення посадових окладів, заробітної плати та інших виплат передбачених колективними договорами, величину 125%прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленим законом. У зв`язку з відмовою відповідача в добровільному порядку сплатити недоплачену частку матеріальної допомоги на оздоровлення, позивач змушений звернутися до суду з даним позовом. Позивач надав заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, та просить суд їх задовольнити. Відповідачі будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце проведення судового засідання, до судового засідання не з`явилися, про причину неявки не повідомили суд, відзив на позовну заяву не надали, жодних заяв, клопотань, заперечень суду також не надходило. Відповідно до положень ст. 280 ЦПК України, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Ухвалою Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 серпня 2021 року передано справу на розгляд до Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області за підсудністю (а.с.31). Ухвалою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20 вересня 2021 року прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін (а.с.35-36). 16 грудня 2021 року надійшла заява позивача про розгляд справи у його відсутність та клопотання позивача про посвідчення довіреності фізичної особи на участь у справі його представника - [PERSON] . Судом встановлено, що відповідно до посвідчення №220/ТЧ-2 [PERSON] працює на посаді машиніст електровоза в структурному підрозділі «Криворізьке локомотивне депо» Акціонерного товариства «Українська залізниця». Посвідчення продовжено до 31 грудня 2022 року (а.с.11). [PERSON] перебував у щорічних відпустках в період з 20.02.2017 по 16.03.2017, з 11.10.2018 по 20.11.2018, з 15.08.2019 по 24.09.2019, з 14.09.2020 по 25.10.2020, що підтверджується довідкою структурного підрозділу «Криворізьке локомотивне депо» Регіональна філія «Придніпровська залізниця» АТ «Українська залізниця» про надання відпустки працівникам депо, які є членами ППО ВПЗУ КЛД (а.с.25). Відповідно до довідки наданої структурним підрозділом «Криворізьке локомотивне депо» Регіональна філія «Придніпровська залізниця» АТ «Українська залізниця» про надання відпустки працівникам депо, які є членами ППО ВПЗУ КЛД відпустка [PERSON] за 2021р. - 17.03.2021р.- 09.04.2021р. (а.с.26). Згідно наявних в матеріалах справи розрахунків заробітної плати за березень 2017 року, листопад 2018 року, вересень 2019 року та листопад 2020 року, позивачу була виплачена матеріальна допомога на оздоровлення: за 2017 рік у розмірі 2143,14 грн., за 2018 рік у розмірі 2709,58 грн., за 2019 рік у розмірі 2986,17 грн. та за 2020 рік у розмірі 2995,12 грн. (а.с.16-19). Відповідно до подання вих. №40 від 04 червня 2021р., Первинною профспілковою організацію Вільної профспілки залізничників України Криворізького локомотивного депо, вході громадського контролю встановлено порушення законодавства про працю, а саме п. 3.1.5 Колективного договору Криворізького локомотивного депо, у зв`язку з чим [PERSON] допомога на оздоровлення надана не в повному обсязі та вказано суми невиплаченої матеріальної допомоги, які складають: за 2017р. - 1056,86 грн., за 2018р. - 1013,42 грн., за 2019р. - 1186,83 грн., за 2020 р. - 2004,88 грн. Запропоновано начальнику СП «Криворізьке локомотивне депо» РФ «Придніпровська залізниця» АТ «Укрзалізниця» Тисленку В.П. усунути зазначені порушення у строк до 11.06.2021р. (а.с.20-22). На вищевказане подання 08 червня 2021р. за підписом начальника депо Тесленка В.П. була надана відповідь, в якій зазначено, щоструктурний підрозділ «Криворізьке локомотивне депо» не є юридичною особою, а є структурним підрозділом регіональної філії «Придніпровська залізниця» АТ «Укрзалізниця», і здійснює свою діяльність у межах доведених контрольних завдань з основних фінансово-економічних показників, розпоряджень, вказівок тощо органів товариства - відповідно до спільної вказівки голови правління ПАТ «Укрзалізниця» В. Бальчуна, члена правління Ж. Марчека та Голови профспілки залізничників і транспортних будівельників України Бубняка В.М. від 29.03.2017р. № Ц/6-25/713-17, прийнято спільну постанову керівництва регіональної філії «Придніпровська залізниця» та президії Дорпрофсожу від 31.03.2017р. № Н 32/2, П-4-5г щодо застосування в діючому колективному договорі з 01.04.2017р. замість величини «Мінімальна заробітна плата» розрахункової величини «125 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб». На підставі викладеного повідомляють, що донарахування матеріальної допомоги на оздоровлення за 2017-2021р.р. не можливо. Для вирішення питання виплати матеріальної допомоги в розмірі не менше мінімальної заробітної плати за 2017-2021рр. запропоновано звернутися до регіональної філії «Придніпровська залізниця» АТ «Українська залізниця» (а.с.23). Відповідно до п. 3.1.5. Колективного договору, реєстраційний №60/11 від 24 жовтня 2011р., укладеного між адміністрацією Відокремленого структурного підрозділу ДП «Придніпровська залізниця» Криворізьке локомотивне депо та трудовим колективом на 2011-2012роки, дія якого була продовжена на 2020 рік, при кожному наданні працівникам щорічної відпустки загальної тривалості або не менше її половини (у випадку поділу відпустки на частини) незалежно від періоду її надання, виплачувати згідно «Положенням про надання працівникам Придніпровської залізниці матеріальної допомоги на оздоровлення під час щорічної відпустки» за письмовою заявою матеріальну допомогу на оздоровлення у розмірі 40% ставки чи посадового окладу на момент надання допомоги за професією котру обіймає працівник, але не менше мінімальної заробітної плати по Україні на момент виплати допомоги (а.с.12-15). Суд, дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, приходить до наступних висновків. Частиною 1 статті 4 ЦПК України передбачено право кожної особи в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Звертаючись до суду з позовом про стягнення з Відповідача недоплаченої суми матеріальної допомоги на оздоровлення, позивач посилався на те, що Відповідачами були порушені умови Колективного договору щодо виплати працівнику матеріальної допомоги на оздоровлення у розмірі, встановленому п. 3.1.5 Колективного договору. Згідно з ст.10 КЗпП України, колективний договір укладається на основі чинного законодавства, прийнятих сторонами зобов`язань з метою регулювання виробничих, трудових і соціально-економічних відносин і узгодження інтересів трудящих, власників та уповноважених ними органів. Відповідно до ст.13 КЗпП України та ст. 7 Закону України «Про колективні договори і угоди», зміст колективного договору визначається сторонами. Статтею 13 КЗпП України визначено, що у колективному договорі встановлюються взаємні обов`язки роботодавця та працівника, зокрема, щодо встановлення форм, системи, розмірів заробітної плати і інших видів трудових виплат (доплат, надбавок, премій і т.д.) Колективним договором встановлюються додаткові, порівняно з чинним законодавством і угодами, гарантії. Згідно з ст.18 КЗпП України, положення колективного договору розповсюджуються на всіх працівників підприємства, установи, організації та є обов`язковими для роботодавця та працівника. Відповідно до ч.2 ст.97 КЗпП України, форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами. Так, згідно з п.3.1.5. Колективного договору на 2011-2012 роки, укладеного між відокремленим структурним підрозділом «Криворізьке локомотивне депо» та спільним представницьким органом профспілок залізничників і транспортних будівельників України та Вільної профспілки машиністів в особі їх виборного органу, зареєстрованого за №60/11 від 24.10.2011 року, дія якого була продовжена на 2020 рік, встановлено, що матеріальна допомога на оздоровлення виплачується за письмовою заявою працівника у розмірі 40% відсотків ставки чи посадового окладу на момент надання допомоги за професією, котру обіймає працівник, але не менше мінімальної заробітної плати по Україні на момент виплати допомоги ( а.с.12-15). Однак, відповідно до спільної Постанови керівництва регіональної філії «Придніпровська залізниця» і голови Дорожньої профспілкової організації Придніпровської залізниці за №Н32/20, П-4-5г від 31.03.2017 року постановлено застосовувати з 01 квітня 2017 року замість мінімальної заробітної плати, як розрахункової величини для визначення посадових окладів, заробітної плати та інших виплат передбачених колективними договорами, величину «125 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом» (а.с.23). Між тим, згідно з п. 1.4. вказаного Колективного договору, зміни і доповнення до колективного договору, що не погіршують соціального та економічного становища працівників депо, вносяться протягом строку його дії за погодженням сторін на спільному засіданні керівництва депо і профспілкових комітетів, а всі інші на конференції трудового депо. Відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2017 рік», тобто на момент прийняття вказаної спільної Постанови керівництва регіональної філії «Придніпровська залізниця» і голови Дорожньої профспілкової організації Придніпровської залізниці за №Н32/20, П-4-5г від 31.03.2017 року, мінімальна заробітна плата по Україні була встановлена на рівні 3200 грн., прожитковий мінімум на одну працездатну особу, в розрахунку на місяць - на рівні 1684 грн., а відтак, 125 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом, становило 2105 грн. Згідно з Законом України «Про державний бюджет України на 2018 рік» прожитковий мінімум на одну працездатну особу, в розрахунку на місяць, був встановлений на рівні 1762 грн., а тому 125 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом, становило 2202 грн. 50 коп., при тому, що мінімальна заробітна плата по Україні була встановлена на рівні 3723 грн. Відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2019 рік» прожитковий мінімум на одну працездатну особу, в розрахунку на місяць, був встановлений на рівні 2007 грн., при цьому 125 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом, становило 2508 грн. 75 коп., а мінімальна заробітна плата по Україні була встановлена на рівні 4173 грн. Згідно з Закону України «Про державний бюджет України на 2020 рік», прожитковий мінімум на одну працездатну особу, в розрахунку на місяць, був встановлений на рівні 2197 грн., при цьому 125 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом, становило 2746 грн. 25 коп., а мінімальна заробітна плата по Україні була встановлена на рівні 5000 грн. Таким чином, прийняття 31 березня 2017 року спільної Постанови керівництва регіональної філії «Придніпровська залізниця» і голови Дорожньої профспілкової організації Придніпровської залізниці за №Н32/20, П-4-5г від 31.03.2017 року про застосовування з 01 квітня 2017 року, замість мінімальної заробітної плати, як розрахункової величини для визначення посадових окладів, заробітної плати та інших виплат передбачених колективними договорами, величини «125 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом» є діями, що погіршували становище працівників порівняно із законодавством, таким чином указана постанова повинна була прийматись не за погодженням сторін на спільному засіданні керівництва депо і профспілкових комітетів, а на конференції трудового депо, оскільки на момент її прийняття мінімальна заробітна плата по Україні була встановлена на рівні 3200 грн. та була більшою за 125 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом. Разом з тим, суд зауважує, що розмір мінімальної заробітної плати є більшим, ніж 125 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом і в наступні спірні роки (2018, 2019, 2020), за які позивачу нараховувалась та виплачувалась матеріальна допомога на оздоровлення, а тому суд вважає, що при визначенні позивачу розміру матеріальної допомоги на оздоровлення підлягає застосуванню не спільна Постанова керівництва регіональної філії «Придніпровська залізниця» і голови Дорожньої профспілкової організації Придніпровської залізниці за №Н32/20, П-4-5г від 31.03.2017 року, яка погіршує становище працівників, а саме п.3.1.5. Колективного договору. Разом з цим, дослідивши письмові матеріали справи, суд не може погодитися з позивачем в частині розрахунку сум недоплаченої матеріальної допомоги на оздоровлення за 2017-2018 роки, з огляду на таке. Так, позивач зазначає, що сума виплаченої матеріальної допомоги в 2017 році складає 2709,58 грн., в той час як відповідно до розрахунку заробітної плати за березень 2017 р. сума виплаченої матеріальної допомоги складає - 2143,14 грн. (а.с.16). Відповідно, сума недоплаченої матеріальної допомоги за 2017 р. складає 1056,86 грн., з розрахунку 3200 грн. (мінімальна заробітна плата у 2017 р.) - 2143,14 грн. (сума виплаченої матеріальної допомоги) = 1056,86 грн. (недоплачена сума матеріальної допомоги). Також, позивач зазначає, що сума виплаченої матеріальної допомоги в 2018 році складає 2986,17 грн., в той час як відповідно до розрахунку заробітної плати за листопад 2018 р. сума виплаченої матеріальної допомоги складає - 2709,58 грн. (а.с.17). Відповідно, сума недоплаченої матеріальної допомоги за 2018 р. складає 1013,42 грн., з розрахунку 3723 грн. (мінімальна заробітна плата у 2018р.) - 2709,58 грн. (сума виплаченої матеріальної допомоги) = 1013,42 грн. (недоплачена сума матеріальної допомоги). Таким чином, приймаючи до уваги положення п.3.1.5. Колективного договору, суд вважає за необхідне при визначенні позивачу розміру недоплаченої частини вказаної допомоги виходити з розмірів мінімальної заробітної плати по Україні встановлених на 2017, 2018, 2019, 2020 роки, а тому приходить до висновку, що з Відповідачів на користь позивача підлягає стягненню недоплачена останньому матеріальна допомога на оздоровлення в загальному розмірі 5261 грн. 99 коп., що складається з: 1056,86 грн. - недоплаченої допомоги за 2017 рік, 1013,42 грн. - недоплаченої допомоги за 2018 рік, 1186,83 грн. - недоплаченої допомоги за 2019 рік, 2004,88 грн. недоплаченої допомоги за 2020 рік. Окрім того, позовна вимога [PERSON] в частинні стягнення недоплаченої суми матеріальної допомоги на оздоровлення за 2021 р. в розмірі 6000 грн., на думку суду задоволенню не підлягає з таких підстав. Так, в позовній заяві зазначено, що сума невиплаченої матеріальної допомоги на оздоровлення за 2021 рік складає 6000 грн., з розрахунку: 6000 грн мінімальна заробітна плата з 01 січня 2021 року - 0 грн. надана матеріальна допомога = 6000 грн. недоплаченої сума матеріальної допомоги. Проте письмові матеріали справи не містять жодних відомостей на підтвердження вказаних позивачем доводів. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За змістом ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як встановлено статтею 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Зі змісту наведених правових норм вбачається покладення процесуального обов`язку на кожну із сторін довести належними доказами наявність або відсутність тих обставин, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. З огляду на викладене вище, розглядаючи справу в межах заявлених позивачем позовних вимог та на підставі доказів, поданих учасниками справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність та взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову в частині стягнення недоплаченої матеріальної допомоги на оздоровлення за 2021 рік, оскільки позивачем, в порядку ст.ст.77, 78, 79, 80, 81 ЦПК України, не було доведено заявлені позовні вимоги належними, допустимими та достатніми засобами доказування в розумінні вимог цивільного процесуального закону, у зв`язку з чим позов в цій частині задоволенню не підлягає, з підстав його недоведеності. Позовні вимоги в частині стягнення інфляційних витрат та 3% річних задоволенню не підлягають з наступних підстав. Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Тобто, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Відповідно до висновку Верховного Суду України, висловленого у Постанові від 20 січня 2016 року у справі № 6-2759цс15, приписи статті 625 ЦК України не застосовуються до трудових правовідносин (заборгованості із заробітної плати, відшкодування шкоди працівникові внаслідок трудового каліцтва), сімейних та інших правовідносин, які регулює спеціальне законодавство. Аналогічний висновок міститься у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 року у справі №711/4010/13-ц. Таким чином, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог позивача про стягнення з відповідача інфляційних витрат в сумі 869 грн. 16 коп. та 3% річних в сумі 314 грн. 40 коп., оскільки припис частини другої статті 625 ЦК України до трудових правовідносин не застосовується. Відповідно до положень ст.141 ЦПК України, у зв`язку із задоволенням позову, з Відповідачів в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 908 грн. 00 коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial