Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-12 00:00:00

Позивачка звернулась до суду із відповідним позовом, в якому просила встановити факт спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу із [PERSON] з березня 1996 року до [INFO] року, і визначити їй додатковий строк, в два місяці, з набрання рішенням законної сили, для подання заяви про прийняття спадщини за законом, що відкрилась [INFO] після смерті її цивільного чоловіка - [PERSON] . В обунтування своїх вимог зазначила, що і з померлим [PERSON] проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу із березня 1996 року, вели спільне господарство, мали спільні родинні інтереси, турбувались один про одного як чоловік та дружина. Спільні знайомі та рідні сприймали їх як сім`ю. Під час спільного проживання, в квітні 2013 року, придбали транспортний засіб DAEWO LANOS з державним номерним знаком [NUMBER] , що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу. [INFO] [PERSON] раптово помер. В кінці жовтня 2021 року позивачка звернулась до приватного нотаріуса з заявою про відкриття спадщини та отримання відповідного свідоцтва. Однак отримала відмову у відкритті спадкової справи та роз`яснила мені право звернення до суду з заявою про поновлення строку на прийняття спадщини, а також підтвердження факту проживання однією сім`єю з померлим. Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 28.10.2021 року провадження по справі відкрито та призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження. 03.12.2021 року ухвалою Обухівського районного суду Київської області закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив задовольнити. Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила задовольнити, а також була допитана як свідок, надавши наступні свідчення. З померлим [PERSON] вони проживали однією сім`єю із 1996 року за однією адресою, мали спільний бізнес, він виховував її сина із 4 років, дитина все свідоме життя до 30 років сприймала його, як батька. Весь цей час вони ставилися один до одного, як чоловік та дружина, відпочивали разом, запрошували гостей, відвідували родичів один одного. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, враховуючи інтереси позивача, суд вважає за можливе вирішити справу за відсутності відповідача на підставі наявних матеріалів справи та постановити заочне рішення, що відповідає положенням ч.4 ст.223, ст. 280 ЦПК України. Суд, заслухавши представника позивачки, позивачку, свідків, дослідивши надані докази у їх сукупності, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини, що виникли між сторонами. Судом встановлено, що [PERSON] , позивач по справі, познайомилась з [PERSON] , в квітні 1995 року, а з березня 1996 року почали спільно жити в будинку [ADDRESS] . Проживаючи разом завжди вважали себе подружжям, так як мали спільні родинні інтереси, турбувалися один за одного, вели разом господарство, відпочивали, займалися спільною підприємницькою діяльністю. Під час спільного проживання, в квітні 2013 року, ми придбали транспортний засіб DAEWO LANOS з державним номерним знаком [NUMBER] , що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу. [INFO] [PERSON] раптово помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] . В кінці жовтня 2021 року [PERSON] звернулась до приватного нотаріуса з заявою про відкриття спадщини та отримання відповідного свідоцтва. Приватний нотаріус Мельник М.В. листом №259/01-16 від 06 жовтня 2021 року відмовила [PERSON] у відкритті спадкової справи та роз`яснила право звернення до суду з заявою про поновлення строку на прийняття спадщини, а також підтвердження факту проживання однією сім`єю з померлим. Як вбачається з листа приватного нотаріуса №296/01-16 від 10.11.2021 року, спадкова справа після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , не відкривалась. Згідно довідки № 8077 від 21.09.2021 року виданої начальником відділу реєстрації фізичних осіб та ведення реєстру територіальної громади виконавчого комітету Обухівської міської ради, [PERSON] дійсно проживала разом із [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , до дня смерті [INFO] та вели спільне господарство. Свідки, допитані в судовому засіданні, надали пояснення аналогічні поясненням позивачки. Статтею 3 СК України унормовано, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Тобто обов`язковою умовою для визнання осіб членами однієї сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, наявність інших обставин, які підтверджують реальність сімейних відносин. Статтею 60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. За правилами статті 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. Отже, проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною, визначеною законом підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема права спільної сумісної власності на майно. Таким чином, факт спільного проживання однією сім`єю [PERSON] та [PERSON] підтверджується письмовими доказами та показами свідків. Пунктом 1 розділу VII Прикінцевих положень Сімейного кодексу України передбачено, що цей Кодекс набирає чинності одночасно з набранням чинності ЦК України, тобто з 01 січня 2004 року. Оскільки інститут спільного проживання осіб як чоловіка і жінки було введено в національне законодавство СК України, який набрав чинності одночасно з набранням чинності ЦК України, а Кодекс про шлюб та сім`ю Української РСР, який діяв до 01 січня 2004 року, таких положень не містив, тому вказаний факт може бути встановлений за умови його доведення належними і допустимими доказами лише з 01 січня 2004 року. У в`язку із вищевикладеним, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовної вимоги про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу [PERSON] та [PERSON] , а саме з 01 січня 2004 року. Щодо вимоги про визначення позивачці додаткового строку, в два місяці, з набрання рішенням законної сили, для подання заяви про прийняття спадщини за законом, то суд зазначає наступне. Згідно ст.1270 вказаного Кодексу для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини; якщо виникнення у особи права на спадщину залежить від неприйняття спадщини або відмови в його прийнятті іншими спадкоємцями, строк для прийняття нею спадщини, встановлюється в три місяці з моменту неприйняття іншими спадкоємцями спадщини або відмови від її прийняття. Після смерті чоловіка, позивачка у встановлений законом 6-місячний строк з заявою до нотаріальної контори про прийняття спадщини не зверталась, так як вважала, що її спільного проживання з чоловіком достатньо для прийняття спадщини, але нотаріус визнав ці обставини не достатніми та роз`яснив їй право звернення до суду. Спір про спадкування відсутній, сама спадщина не визнана відумерлою відповідно до ч.1,2 ст.1277 Цивільного кодексу України, а отже вона є досі відкритою, а тому, відповідно до ч.1 ст. 1268 Цивільного кодексу України, позивачка має право на її прийняття, як єдиний спадкоємець 4 четверги за законом. Відповідно до ч.3 ст.1272 Цивільного кодексу України, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважних причин, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Суд бере до уваги пояснення позивачки про юридичну необізнаність, яка стала підставою для неї вважати, що в разі сумісного проживання можна не звертатися до нотаріусу із заявою, також тяжкі сімейні обставини, які полягають в тому, що позивачка за період у півтора року зіткнулася зі смертю трьох близьких родичів від коронавірусу (цивільного чоловіка, його рідної сестри та рідного брата). Суд прийшов до висновку, що позовні вимоги відповідають наведеним нормам діючого законодавства України, обґрунтовані наявними у справі доказами, в зв`язку із чим позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. На підставі викладеного і

Outcome: partial