Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-19 00:00:00

\~ \~ \~ \~Позивачка звернулася з позовом до відповідача, в якому на підставі ст. ст. 16, 319, 321, 381, 391 Цивільного кодексу України просила усунути їй перешкоди у користуванні квартирою [ADDRESS] шляхом виселення відповідача без надання іншого житлового будинку та стягнути на її користь вартість сплаченої заборгованості за комунальні послуги. Посилалася на те, що вона купила квартиру у відповідача [PERSON] 30 травня 2019 року, і усно з ним домовилася, що він може проживати в цій квартирі виключно до того часу, коли вона їй знадобиться у власних цілях, проте він має сплачувати комунальні послуги. 7 червня 2021 року по телефону позивачка повідомила відповідача про те, що квартира їй необхідна для використання та для власних цілей, попередила, щоб він зібрав свої речі та звільнив її. Проте [PERSON] категорично відмовився звільняти квартиру. Крім того створив їй заборгованість за комунальні послуги. Представник позивачки подала суду письмову заяву, в якій підтримала позовні вимоги, просила справу розглядати у її відсутність, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач [PERSON] ,\~який належним\~чином повідомлявся\~про дату,\~час і\~місце судового\~засідання,\~в судове\~засідання не\~з`явився,\~про причини\~неявки не\~повідомив,\~відзиву на\~позов не\~подав. Судом ухвалено про заочний розгляд справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось в зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи. Дослідивши документи і матеріали справи, давши оцінку доказам, що мають значення для справи, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані, а тому підлягають задоволенню. Відповідно до посвідченого приватним нотаріусом Рівненського нотаріального округу Філіповим М. М. договору купівлі-продажу від 30 травня 2019 року [PERSON] здійснила купівлю в [PERSON] квартири [ADDRESS] . Продаж квартири вчинено за 398400 грн., які продавець одержав у повному обсязі від покупця. Право власності позивачки на квартиру підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 168661265 від 30 травня 2019 року, дата державної реєстрації права власності 30 травня 2019 року. Згідно рапорту працівника Сарненського РВП ГУНП в Рівненській області 11 червня 2021 року надійшло повідомлення, що стався конфлікт з між [PERSON] [PERSON] , остання купила квартиру заявника. Заявник повідомив, що квартира належить йому, документи були викрадені близько року тому. З результатами розгляду повідомлення [PERSON] 18 червня 2021 року працівниками поліції Сарненського РВП ГУНП в Рівненській області встановлено, що [PERSON] проживає в квартирі по [ADDRESS] , квартира перейшла по спадщині від матері; останній вказував, що квартиру пограбували 24 серпня 2019 року невідомі особи, про подію працівників поліції не повідомляв, квартиру не продавав, на будь які домовленості не погоджувався. [PERSON] вказала, що 30 травня 2019 року придбала квартиру по [ADDRESS] в [PERSON] , що підтверджується письмовим договором купівлі-продажу. Пояснила, що в неї з [PERSON] була усна домовленість, що він може в ній проживати до тих пір, коли квартира знадобиться їй в власних цілях, сплачуючи комунальні послуги, якими користується. 7 червня 2021 року [PERSON] телефоном повідомлено, щоб звільнив квартиру, проте [PERSON] цього не зробив. Через не встановлення правопорушення не вбачається,розгляд повідомлення припинено. Відповідно до характеристики від 17 червня 2021 року [PERSON] за час проживання по [ADDRESS] зарекомендував себе з негативної сторони, зловживає спиртними напоями, у стані алкогольного сп`яніння схильний до антигромадського способу життя. Були зафіксовані факти порушення громадського порядку [PERSON] , за якими останнього було притягнуто до відповідальності. Відповідно до письмової заяви 14 червня 2021 року позивачка звернулася до відповідача з проханням звільнити жиле приміщення, забрати всі особисті речі та знятися з реєстрації з квартири по [ADDRESS] . 23 липня 2021 року письмове повідомлення відповідачу було направлено повторно. Відповідно до довідки про склад сім`ї ОСББ «Краспа та добробут» №165 від 14 червня 2021 року в квартирі по [ADDRESS] зареєстрований [PERSON] , [INFO] . Судом досліджені квитанції про оплату комунальних послуг квартири по [ADDRESS] , з яких вбачається, що за вказаної адресою існувала заборгованість по оплаті комунальних послуг, яка була погашена позивачкою [PERSON] . Відповідно до частин першої та другої статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і порядку, встановлених законом. Згідно зі статтями 317, 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Цими правами власник розпоряджається на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Відповідно до частини першої статті 383 ЦК України власник квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Згідно положень статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Аналіз положень глави 32 ЦК України свідчить, що сервітут це право обмеженого користування чужою нерухомістю, не пов`язане з позбавленням власника нерухомого майна правомочностей володіння, користування та розпорядження щодо цього майна. Відповідно до частини другої статті 406 ЦК України сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 21 серпня 2019 року у справі\~№ 569/4373/16-ц (провадження № 61-33530св18) сформулювала правові висновки, що виселення особи з житла без надання іншого житлового приміщення можливе за умов, що таке втручання у право особи на повагу до приватного життя та права на житло, передбачене законом, переслідує легітимну мету, визначену пунктом 2 статті 8 Конвенції, та є необхідним у демократичному суспільстві. Навіть якщо законне право на зайняття житлового приміщення припинене, особа вправі сподіватися, що її виселення буде оцінене на предмет пропорційності у контексті відповідних принципів статті 8 Конвенції. З врахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, відповідач отримав від позивачки 398400 гривень, що дає йому змогу забезпечити себе новим житлом, тому в контексті статті 8 Конвенції втручання у його право користування житлом є пропорційним, порушене право власника житла підлягає захисту у заявлений спосіб. Також підлягає стягненню документально підтверджена сума заборгованості за оплату витрат на комунальні послуги, якими користався відповідач. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved