Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-16 00:00:00

22 липня 2021 року до Заводського районного суду м. Миколаєва надійшла позовна заява [PERSON] (підписана представником - [PERSON] ) до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК», третя особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Швець Руслан Олегович, в якій позивач просить: витребувати у АТ КБ «ПРИВАТБАНК» копію кредитного договору б/н від 12.07.2007 р. на виконання якого вчинявся виконавчий напис; визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис №15060 вчинений 06.10.2017 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Р.О. про стягнення із [PERSON] на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованості у розмірі 47662,83 грн.; стягнути з відповідача понесені позивачем витрати на професійну правову (правничу) допомогу та судовий збір. Позовна заява мотивована тим, що відповідач не надав нотаріусу ні оригіналу, ні копії кредитного договору, що підтверджується його відсутністю у матеріалах виконавчого провадження. Також зазначила, що приватний нотаріус керувався пунктом Переліку документів, який визнаний нечинним. Окрім цього, позивач посилається на те, що заборгованість не є безспірною, оскільки у заборгованість включено відсотки, які не визначені умовами договору і відсоткова ставка підвищувалась без узгодження з кредитором. Також до складу заборгованості включено пеню і комісію, правомірність нарахування якої за відсутності кредитного договору не встановлена. Так само обґрунтованість нарахування штрафу не підтверджена умовами договору. Позивач не отримувала жодних претензій банку, а тому не мала змоги висловити свої заперечення. Далі, позивач посилається на не дотримання строку пред`явлення вимоги - 3 роки, і пропонує стягнути заборгованість за 10 років. З вказаних підстав вважає виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню. Одночасно, позивач просить стягнути з відповідача витрати на правову допомогу та судовий збір. 09 серпня 2021 року відкрито провадження у справі, призначено судове засідання, витребувано докази у АТ КБ «ПРИВАТБАНК». 26.10.2021 до суду надійшла заява, в якій представник заявника - [PERSON] просить розглянути справу без участі позивача та його представника, позов підтримує. 17.01.2022 року до суду надійшла заява позивача про розгляд справи за його відсутності, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач та третя особа в судове засідання не з`явилися, причини неявки суду не повідомив, про час, місце та день розгляду справи були повідомлені належним чином, відзив до суду не надали. У відповідності до положень ст. 280-281 ЦПК України, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення по справі. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов такого висновку: Судом встановлено, що 06 жовтня 2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Р.О. (Далі - приватний нотаріус) вчинено виконавчий напис № 15060, яким запропоновано стягнути заборгованість на користь ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» з [PERSON] , [INFO] , не сплачену в строк за Кредитним договором №б/н від 12.07.2007 року. Строк, за який провадиться стягнення - 3703 днів, а саме: з 12.07.2007 року по 31.08.2017 року. Сума, що підлягає стягненню, складає 47662,83 грн., з урахуванням: заборгованість за тілом кредиту у розмірі 3017,22 грн, заборгованість по відсоткам у розмірі 38401,47 грн, заборгованість з пені та комісії у розмірі 3498,29 грн, заборгованість по штрафам (фіксована частина) у розмірі 500,00 грн, заборгованість по штрафам (відсоток від суми заборгованості) у розмірі 2245,85 грн. Витрати за вчинення виконавчого напису у сумі 1800 грн. 09.10.2020 державним виконавцем Заводського відділу ДВС у місті Миколаєві ПМУ МЮ (м. Одеса) Швець Р.О. відкрито виконавче провадження №63257581, з виконання вищевказаного виконавчого напису. За загальним правилом статей 15, 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один зі способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Позивач вважає, що спірний виконавчий напис не відповідає вимогам: порушено строк позовної давності, заборгованість не є безспірною, вчинено виконавчий напис за договором, який нотаріально не посвідчений. Перевіряючи наявність підстав для задоволення позову суд враховує, що відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Вчиняючи виконавчі написи, нотаріус відповідно до закону встановлює та офіційно визнає факт наявності певної безспірної заборгованості та викладає такий свій висновок у відповідному нотаріальному акті - документі (виконавчому написі), що одночасно є підставою для примусового виконання (пункт 3 частини першої статті 3 Закону України «Про виконавче провадження»). Нотаріус у межах реалізації наданих йому юрисдикційних повноважень не вирішує спорів про право, але в результаті розгляду нотаріальної справи та вчинення нотаріальної дії правова невизначеність все ж припиняється. Отже, здійснюючи повноваження у сфері безспірної юрисдикції, нотаріус має встановлювати наявність або відсутність певного юридичного складу, щоб покласти його у підставу нотаріального акта в межах вчинюваної ним відповідної нотаріальної дії. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 цього Закону). Таким актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій). Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло у стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. При цьому безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на і підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі Перелік). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена глава 14 Закону України «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій. Згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 глави 16 розділу ІІ цього Порядку). Згідно з підпунктом 1.1 пункту 1 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Підпунктом 1.2 пункту 1 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій, перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України. Підпунктом 3.1 пункту 3 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, зокрема якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу II Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року N 1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України "Про нотаріат" та Порядку вчинення нотаріальних дій. Стаття 50 Закону України "Про нотаріат" передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача, з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Отже, підставами оскарження виконавчих написів може бути як порушення нотаріусом процедури вчинення напису, так і неправильність вимог боржника. Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у справі № 6-887цс17. Однак, ані АТ КБ «ПРИВАТБАНК», ані приватний нотаріус не надав суду жодних доказів як безспірності заборгованості так і доказів, які свідчать, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. А з виконавчого напису встановлено, що заборгованість стягнута за 10 років. Окрім цього, до суми заборгованості включено заборгованість за відсотками, які нараховані за відсотковими ставками, які збільшувались. При цьому, доказів повідомлення кредитора про збільшення процентної ставки, не надано. Так само до складу заборгованості входить штраф і пеня, які відповідно до ст.549 ЦК України є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором, свідчить про недотримання положень, закріплених у ст.61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення (Правова позиція, висловлена Верховним Судом України у постанові від 11 жовтня 2017 року по справі №6-1374цс17). Отже, стягнення одночасно пені і штрафу, нарахованих за порушення строків сплати по кредиту, не відповідає вимогам закону та є подвійним стягненням. Більш того, пеня та комісія не є тотожними поняттями, це різні види нарахувань, які мають різну правову природу та повинні бути обґрунтовані і доведені позивачем. Проте, окремий розрахунок пені та комісії не надано, не зазначено які саме послуги надаються позичальнику і включаються в таку комісію. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За таких обставин, у суду відсутні підстави вважати, що заборгованість позивача перед відповідачем на час винесення оскаржуваного виконавчого напису була безспірною і з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Разом з тим суд відхиляє доводи позивача стосовно того, що постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у справі № 826/20084/14 були визнані незаконними i нечинними, зокрема, положення пункту 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, яка була залишена в силі ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року, оскільки виконання постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року було зупинено за закінчення касаційного розгляду ухвалами Вищого адміністративного суду України від 06.03.2017 року та від 04.04.2017 року. Відтак, на час винесення оскаржуваного виконавчого напису 06.10.2017, пункту 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, яким керувався приватний нотаріус, був чинним. При цьому, враховуючи встановлені судом і зазначені вище порушення при вчиненні виконавчого напису, даючи оцінку наданим доказам в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судові витрати по справі підлягають розподілу відповідно до ст. 141 ЦПК України. Відповідно до ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких зокрема належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч.2 ст.137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Відповідно до п.2 ч.1 ст.141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Позивачем при зверненні до суду було сплачено судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 908,00 грн., за надання правової допомоги - 4500,00 грн. Враховуючи викладене, з відповідача на користь позивача належить стягнути судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 908,00 грн та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4500,00 грн., які підтверджені належними та допустимими доказами.

Outcome: approved