Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-20 00:00:00

У березні 2020 року позивач [PERSON] звернулася до суду за захистом своїх прав мотивуючи свої вимоги тим що, відповідач [PERSON] 17 січня 2019 року отримала грошові кошти у позику в сумі 280 000, 00 грн., що підтверджується складеною розпискою. Зазначені кошти Відповідач зобов`язувався повернути до 01 вересня 2019 року, однак, кошти повернуті Відповідачем не були. Врегулювати ситуацію в досудовому порядку Позивачу з Відповідачем не вдалося. 28 січня 2020 року Відповідачу направлено вимогу щодо повернення коштів яка залишилася без відповіді та виконання. На час подання позовної заяви кошти не повернуті. Тому позивач просив стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] позикові кошти в розмірі 280 000,00 грн., 50956,10 грн. - відсотки за користування позикою., 4216,52 грн. - інфляційних витрат, 4161,71 грн. - три проценти річних, понесені судові витрати в розмірі 5000,00 грн., судовий збір 3393,40 грн. Заочним рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 01.07.2020 року позов задоволено. Відповідач не погоджуючись з вказаним заочним рішенням суду звернулась до суду з заявою про перегляд заочного рішення суду. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 08.09. 2021 року, заочне рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 01 липня 2020 року по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення коштів - скасовано та призначено справу до розгляду. У судовому засіданні представник позивача позов підтримав у повному обсязі, просив його задовольнити х підстав визначених у позові. Відповідачка у судовому засіданні позов не визнала, просила відмовити у його задоволенні. Суд, вислухавши думку осіб, які приймали участь у розгляді справи, дослідивши матеріали справи та зібрані в ній письмові докази, приходить до висновку що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Стаття 1047 ЦК України визначає що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Стаття 1048 ЦК України визначає що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. За правилами ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач [PERSON] 17 січня 2019 року отримала грошові кошти у позику в сумі 280 000, 00 грн., що підтверджується складеною розпискою. Зазначені кошти Відповідач зобов`язувався повернути до 01 вересня 2019 року, однак, кошти повернуті Відповідачем не були. Врегулювати ситуацію в досудовому порядку Позивачу з Відповідачем не вдалося. 28 січня 2020 року Відповідачу направлено вимогу щодо повернення коштів яка залишилася без відповіді та виконання. На час подання позовної заяви кошти не повернуті. Отже, у визначений договором строк повернення коштів, відповідач свої зобов`язання не виконав, чим порушила права позивача і які підлягають захисту в судовому порядку, шляхом стягнення позикових коштів в розмірі 280 000,00 грн., 50956,10 грн. - відсотки за користування позикою., 4216,52 грн. - інфляційних витрат, 4161,71 грн. - три проценти річних, понесені судові витрати в розмірі 5000,00 грн. , судовий збір 3393,40 грн. Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Стаття 81 ЦПК України визначає що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати суд покладає на відповідача. Відповідно до ст.ст. 15, 16, 526, 625, 1046, 1047, 1048 ЦК України, та

Outcome: approved