Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-20 00:00:00

У вересні 2021 року [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини та дружини до досягнення дитиною трирічного віку. В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що 19.07.2020 року уклала шлюб з відповідачем. Від шлюбу мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , який проживає разом із позивачкою та знаходиться повністю на її утриманні. Відповідач ухиляється від покладеного на нього обов`язку утримувати свою дитину. Це, зокрема, виявилося в тому, що відповідач відмовляється добровільно надавати кошти на утримання дитини, а саме на придбання одягу, продуктів харчування, медикаментів. [PERSON] має добрий стан здоров`я, не перебував на обліку в жодній медичній установі, а тому в змозі сплачувати аліменти, так як має постійний заробіток. Відповідач не зобов`язаний до виплати аліментів будь-кому, крім спільної дитини. Відповідач не має інших утриманців, аліментів на утримання не виплачує. Також відповідач ухиляється від утримання позивачки, чим порушує її права, передбачені частинами 2,4 ст. 84 СК України, якими передбачено, що дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трирічного віку. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. При визначенні частки заробітку (доходу) відповідача, яка буде стягуватись як аліменти на дитину та її утримання, просить суд взяти до уваги ті обставини, що на даний час їй самій важко забезпечити належний життєвий рівень для своєї дитини, оскільки вона ніде не працює, також знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, отримує допомогу у розмірі 860 грн. 00 коп., що в теперішній час зовсім недостатньо для свого прожиття та ще й утримання дитини. Посилаючись на наведені обставини та положення ст.ст.75, 84, 180-182, 192 СК України, просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , в частці 1/4 від всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття, та на своє утримання аліменти в розмірі 2000 грн. 00 коп. щомісячно до досягнення сином [PERSON] трирічного віку. Ухвалою суду від 19.10.2021 року постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 21.01.2022 року позивачка подала заяву, в якій повідомляє, що відмовляється від позовних вимог у частині стягнення аліментів на її утримання в розмірі 2000 грн. 00 коп., а решту позовних вимог підтримує в повному обсязі (а.с. 22). За змістом п.1 ч.2 ст.49 ЦПК України крім прав та обов`язків, визначених у статті 43 цього Кодексу, позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу. Відповідно до ч.1 ст.206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У судовому засіданні позивачка [PERSON] позовні вимоги в частині стягнення аліментів на утримання дитини підтримала та підтвердила викладені у позовній заяві обставини. Відповідач [PERSON] позов в частині пред`явлення вимог про стягнення аліментів на утримання дитини визнав повністю. Також зазначив, що на даний час не працює, має неофіційний дохід, на обліку в центрі зайнятості не перебуває, майна на праві власності також не має. Заслухавши учасників справи та дослідивши її матеріали, суд дійшов висновку про задоволення позову, виходячи із наступного. Так, судом встановлено, що з 19.07.2020 року позивачка з відповідачем перебуває у зареєстрованому шлюбі. Від даного шлюбу сторони мають сина - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження. (а.с.5) Проте, відповідач добровільно не виконує свого обов`язку по утриманню сина. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частинами 2, 3 статті 181 СК України визначено, що за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. В силу ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно із ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно із ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до статті 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відтак, з відповідача на користь позивачки необхідно стягнути аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частки від всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідно віку, починаючи з дня звернення позивачки до суду і до досягнення дитиною повноліття. Такий розмір стягування аліментів суд визначає, виходячи із засад розумності, добросовісності і справедливості, що не суперечитиме чинному законодавству, інтересам позивачки, малолітньої дитини та відповідача. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до частин 1, 2 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. В ч.1 ст.1 ЗУ "Про судовий збір" визначено, що судовий збір - збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат. В силу п.3 ч.1 ст.5 ЗУ "Про судовий збір" від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів. Згідно із ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За правилами ч.6 ст.141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. За змістом частин 1, 3 ст.9 ЗУ "Про судовий збір" кошти судового збору спрямовуються на забезпечення здійснення судочинства та функціонування органів судової влади, а також на забезпечення архітектурної доступності приміщень судів, доступності інформації, що розміщується в суді, для осіб з інвалідністю та інших маломобільних груп населення. Зважаючи на те, що внаслідок розгляду даної справи державою Україна понесено певні матеріальні витрати, які полягають у неодержаному судовому зборі, який мав би бути спрямований на забезпечення здійснення судочинства та функціонування органів судової влади, то держава Україна є особою, яка понесла судові витрати, в розумінні норми ч.6 ст.141 ЦПК України. Пунктом 3 ч.1 ст.176 ЦПК України передбачено, що ціна позову визначається у позовах про стягнення аліментів - сукупністю всіх виплат, але не більше ніж за шість місяців. Отже, позов про стягнення аліментів за своєю правовою процесуальною природою є позовом майнового характеру. За змістом підпункту 1 пункту 1 ч.2 ст.4 ЗУ "Про судовий збір" за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана до суду фізичною особою, справляється судовий збір в розмірі 1 відсотка ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Отже, із відповідача на користь держави слід стягнути судові витрати по сплаті судового збору в сумі 908 (дев`ятсот вісім) грн. 00 коп.

Outcome: approved