Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-05 00:00:00

Позивач 14.05.2021 року звернувся до суду з зазначеним позовом, посилаючись на наступні обставини.\~\~ [INFO] померла його мати, [PERSON] , яка за на момент смерті була зареєстрована за адресою [ADDRESS] . Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, до складу якої входить житловий будинок за адресою [ADDRESS] . За життя [PERSON] склала заповіт від 22.05.2013 року, який було посвідчено Балашовою В. М. державним нотаріусом Другої нікопольської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області, реєстровий № 1-383, згідно якого спадкоємцем житлового будинку з надвірними будівлям,що знаходиться в [ADDRESS] призначила сина, тобто його, [PERSON] . Зазначений заповіт за життя спадкодавця не змінювався та не скасовувався. На його звернення до Другої нікопольської нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті матері отримав Постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 17.06.2021 року, якою йому відмовлено у видачі на його ім`я свідоцтва про право на спадщину за заповітом, оскільки Договір купівлі-продажу нерухомого майна, який зареєстрований на товарній біржі від 16.07.1998 року нотаріально не посвідчувався. В обґрунтування позову зазначив, що правовстановлюючим документом на спадковий житловий будинок є договір купівлі продажу нерухомого майна від 16.07.1998 року, який був укладений і зареєстрований на товарній біржі «Нове століття», яка згодом змінила назву на Товарна біржа «СЛОВ`ЯНСЬКА УНІВЕРСАЛЬНА БІРЖА». Відповідно до ст.15 Закону України «Про товарну біржу» від 10.12.1991 року, який діяв на час укладення договору купівлі-продажу, цей договір було зареєстровано на товарній біржі «Нове століття» та він не підлягав нотаріальному посвідченню. Зважаючи на це, вважає, що його мати, [PERSON] за життя набула право власності на зазначений житловий будинок, а тому він входить до спадкової маси після її смерті. З урахуванням викладеного вважає, що має право на спадкування майна, яке залишилося після смерті [PERSON] та просить суд визнати за ним право власності на житловий будинок [ADDRESS] , який складається з глинобитного будинку обкладеного цеглою «А», глинобитного сараю обкладеного цеглою «Б», глинобитного сараю обкладеного цеглою «В», дощатої вбиральні «Г», споруд № 1-4, І, входу до підвалу цегляного «а», загальною площею 64,70 кв.м., житловою площею 28,80 кв.м. в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , померлої [INFO] .. Ухвалою суду від 29.06.2021 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито загальне позовне провадження та по справі призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 13.12.2021 року закрито підготовче засідання по даній справі, справу призначено до розгляду по суті. У судове засідання сторони не з`явилися. Позивач надав на адресу суду заяву, згідно якої просить розглядати справу без його участі, на позовних вимогах наполягає у повному обсязі (а.с. 63). Відповідач у судове засідання не з`явився, був повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи, до суду повернувся конверт, як не вручений у зв`язку з закінченням терміну зберігання (а.с. 62). У відповідності до п.4 ч.8 ст.128 ЦПК України судова повістка вважається врученою. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється за відсутності сторін, що відповідає положенням ч.2\~ст.247 ЦПК України. Розглянувши подані документи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, суд дійшов висновку, що позовна заява підлягає задоволенню на підставі на підставі ст.ст. 1216-1218,1220-1223, 1225, 1261,1268-1270 ЦК України. У судовому засідання встановлено наступне. [INFO] померла мати позивача, [PERSON] , яка за на момент смерті була зареєстрована за адресою [ADDRESS] (а.с. 7-9). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, до складу якої входить житловий будинок за адресою [ADDRESS] . За життя [PERSON] склала заповіт від 22.05.2013 року, який було посвідчено [PERSON] державним нотаріусом Другої нікопольської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області, реєстровий № 1-383, згідно якого спадкоємцем житлового будинку з надвірними будівлям,що знаходиться в [ADDRESS] призначила сина, [PERSON] . Зазначений заповіт за життя спадкодавця не змінювався та не скасовувався. (а.с. 10). Згідно копії спадкової справи № 480/2015, заведеної після смерті [PERSON] та наданої на запит суду завідувачем Другої нікопольської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області, [PERSON] , вбачається, що дана спадкова справа заведена на підставі заяви [PERSON] від 23.11.2015 року про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом (а.с. 41-58). Постановою державного нотаріуса Другої нікопольської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області, [PERSON] про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 17.06.2021 року позивачу було відмовлено у видачі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , оскільки Договір купівлі-продажу нерухомого майна, який зареєстрований на товарній біржі від 16.07.1998 року нотаріально не посвідчувався (а.с. 30). Судом встановлено, що 16.07.1998 року [PERSON] придбала у [PERSON] житловий будинок [ADDRESS] , який складається з глинобитного будинку обкладеного цеглою «А», глинобитного сараю обкладеного цеглою «Б», глинобитного сараю обкладеного цеглою «В», дощатої вбиральні «Г», споруд № 1-4, І, входу до підвалу цегляного «а», загальною площею 64,70 кв.м., житловою площею 28,80 кв.м. Договір купівлі-продажу нерухомого майна від 16.07.1998 року, був укладений і зареєстрований на Товарній біржі «Нове століття» (а.с.11). У подальшому, а саме 21.07.1998 року [PERSON] зареєструвала даний договір у Нікопольському міжміському бюро технічної інвентаризації, про що мається відповідний запис на договорі купівлі-продажу нерухомого майна від 16.07.1998 року (а.с. 11 на звороті). Згідно зі ст. 227 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Договір купівлі-продажу жилого будинку підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів. На виконання вимог ч. 2 ст. 227 ЦК УРСР (1963 року) договір купівлі-продажу квартири був зареєстрований в КП „НМБТІ" та відповідні відомості про нового власника [PERSON] були внесені в технічний паспорт на квартиру (а. с. 15-16). За змістом ст. ст. 128, 153 ЦК УРСР (1963 року) право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди. Відповідно до ст. 224 ЦК УРСР (1963 року) за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Статтею 227 ЦК УРСР передбачалася обов`язкова нотаріальна форма договору купівлі-продажу житлового будинку (квартири) і його реєстрація органами місцевого самоврядування. Згідно ст. 15 Закону України "Про товарні біржі" не підлягали нотаріальному посвідченню угоди, які зареєстровані на біржі, якщо вони являють собою купівлю-продаж, поставку та обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі. Реєстрація КП „НМБТІ" за [PERSON] права власності на спірний житловий будинок на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого біржею, а не нотаріусом, станом на серпень липень 1998 року не суперечило чинному законодавству. Правила державної реєстрації об`єктів нерухомого майна, що знаходяться у власності юридичних та фізичних осіб, затверджені наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству N 56 від 13 грудня 1995, зареєстровані в Міністерстві юстиції України 19 січня 1996 року за N 31, передбачали підставу для державної реєстрації договорів купівлі-продажу, зареєстрованих біржею. Відповідно до п. 5 ст. 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень" від 01.07.2004 р. за N 1952-IV право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Оскільки покупець [PERSON] повністю виконала умови договору купівлі-продажу нерухомого майна, сплатила за придбане майно визначену договором суму, договір у відповідності з вимогами ч. 2 ст. 227 ЦК УРСР був зареєстрований в КП „НМБТІ", у передбаченому законом порядку угода купівлі-продажу з підстав недотримання нотаріальної форми судом не визнавалася недійсною, то [PERSON] на підставі ст. ст. 128, 153 ЦК УРСР і ст. 49 Закону України "Про власність" набула право власності на спірний житловий будинок і правомірно володіла ним з дня придбання та до дня смерті. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1218 ЦК України встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч.1 ст.1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Згідно ст. 1233 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті . В силу ч. 1 ст.1268, ч. 1,5 ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Відповідно до ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. У відповідності до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. \~Враховуючи встановлені судом вищевикладені обставини правомірного набуття спадкодавцем [PERSON] права власності на житловий будинок [ADDRESS] , факт того що позивач спадщину за заповітом прийняв, звернувшись до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, суд дійшов висновку, що судом може бути визнано за позивачем право власності на вказаний житловий будинку в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , померлої [INFO] . На підставі викладеного, суд вважає що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню повному обсязі.

Outcome: approved