Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-20 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дитини. Свої вимоги мотивує тим, що 05 липня 2017 року вона та відповідач зареєстрували шлюб у Смілянському міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області, актовий запис № 187. Подружжя має неповнолітніх синів [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . На даний час вони припинили спільне проживання, оскільки мають різні погляди на сімейне життя. Позивач вважає, що спільне життя та збереження шлюбу неможливі, а тому просить розірвати шлюб. Крім того, позивач просить стягувати з відповідача аліменти на утримання сина [PERSON] в розмірі 1/4 частини усіх видів його доходу, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, так як батько ухиляється від їх утримання в добровільному порядку. У судове засідання сторони не з`явились. У поданій до суду заяві позивач просила розглядати справу за її відсутності у судовому засіданні та задовольнити позов. Відповідач у судове засідання також не з`явився, однак подав до суду заяву, в якій розгляд справи просив проводити без його участі, позов визнав в повному обсязі. За таких обставин суд проводить розгляд справи у відсутності сторін без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу за правилами ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши та оцінивши наявні у справі докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що між сторонами виник спір з приводу сімейних правовідносин. Як убачається із свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] [PERSON] та [PERSON] 05 липня 2017 року зареєстрували шлюб у Смілянському міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області, актовий запис № 187. Після реєстрації шлюбу [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] ». Відповідно до ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Статтею 112 СК України встановлено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Згідно ст. 51 Конституції України, ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Судом встановлено, що сторони разом не проживають, шлюбні стосунки не підтримують, спільне господарство не ведуть, спільних інтересів не мають, шлюб між подружжям носить формальний характер. Таким чином, з огляду на принцип добровільності шлюбу, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя неможливе, буде суперечити їхнім інтересам, а тому його належить розірвати. Як визначено ч. 1 ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Зважаючи на позицію позивача, суд уважає за можливе залишити їй прізвище « [PERSON] ». Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] . Відповідач не заперечував щодо того, що дитина проживає разом з матір`ю і перебуває на її утриманні. Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим врахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Статтею 180 СК України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину визначається судом. Частиною 2 ст. 182 СК України встановлено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Згідно з положенням ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. 7, 8 ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини. Частиною 1 статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. За змістом статей 191, 200 СК України аліменти присуджуються рішенням суду від дня пред`явлення позову. Обов`язок утримувати дітей - це найважливіше правове зобов`язання батьків, яке виникає з моменту народження дітей і зберігається до досягнення ними повноліття. Відповідач зобов`язаний виконувати обов`язок по утриманню дитини нарівні з позивачкою. З врахуванням того, що батьки в добровільному порядку не домовились про участь в утриманні дочки, наявні підстави для стягнення аліментів в примусовому порядку. Враховуючи, що відповідач визнав позов, суд вважає за можливе стягувати аліменти на утримання дитини в тому розмірі, що просить позивач. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до вимог ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено судове рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави. Згідно положень ч.1ст.142 ЦПК України у разі, зокрема, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Оскільки позивач звільнена від сплати судового збору за вимогу про стягнення аліментів, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь держави 50% судового збору, що становить 454 грн. 00 коп. Судом, також, встановлено, що позивачкою було сплачено 908 грн. судового збору за вимогу про розірвання шлюбу. З урахування того, що відповідач визнав позов і в частині розірвання шлюбу, [PERSON] належить повернути з державного бюджету 50 відсотків сплаченого нею судового збору, а іншу частину витрат по сплаті судового збору у розмірі 50 відсотків необхідно стягнути з відповідача. Будь-яких інших доказів на підтвердження понесення позивачем судових витрат матеріали справи не містять. На підставі наведеного,

Outcome: approved