Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-20 00:00:00

в Острозький районний суд Рівненської області з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів звернулась [PERSON] . В обґрунтування позову зазначає, що з 04.09.2011 перебуває з відповідачем в шлюбі, в якому в них народилися син [PERSON] , [INFO] та дочка [PERSON] , [INFO] , які проживають разом з нею та перебувають на її матеріальному утриманні. Зазначила, що відповідач за віком та станом здоров`я є працездатним і отримує дохід від роботи в ТОВ «СГП ім. Воловікова», однак матеріальну допомогу на утримання дітей не надає. Вказує, що відповідач ухиляється від участі в утриманні дітей, хоча має всі можливості брати достатню, належну та регулярну участь в їх матеріальному утриманні. Зазначає, що не має можливості самостійно надати дітям належне утримання, достатнє для їх віку, оскільки вона ніде не працює, доходів не отримує, їй матеріально допомагає її мати та вказаних коштів не недостатньо для забезпечення дітей. Посилаючись на те, що відповідач, будучи працездатним, свідомо ухиляється від належного утримання дітей, просить суд стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання дітей в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Суд, розглянувши справу відповідно до ст.274-279 ЦПК України за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Ухвалою суду від 22.10.2021 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження без виклику сторін, відповідно до ст.274-279 ЦПК України, та роз`яснено відповідачу право подати заяву із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та відзив на позов протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Відповідач скористався правом подати відзив на позовну заяву та зазначив, що позов не визнає повністю. Пояснив, що він з відповідачкою перебуває у зареєстрованому шлюбі та фактично шлюбні відносини не переривали. Вказує, що відповідачка залишила місце їхнього спільного проживання та разом з дітьми переїхала проживати в м.Острог за місцем своєї реєстрації. Зазначає, що при цьому позивачка забрала з собою всі документи, які б могли підтвердити його матеріальну участь в утриманні дітей. Вказує, що у нього на утриманні знаходиться неповнолітня донька [PERSON] , [INFO] , з його заробітку здійснюється примусове стягнення аліментів на її утримання та, крім того, він має інші невиконанні майнові зобов`язання. Зазначає, що стан його здоров`я далеко від доброго, він постійно хворіє, переніс декілька оперативних втручань, у зв`язку з чим є обмеженим у працевлаштуванні та неконкурентно спроможний на ринку праці. У відповіді на відзив позивачка зазначила, що твердження відповідача про те, що він належним чином утримує дітей не відповідає дійсності та не підтверджене жодним доказом. Вказує, що з червня 2021 року жодних грошових коштів від відповідача на утримання їхніх дітей не отримує. Зазначає, що з червня 2021 року вони з відповідачем спільно не проживають та не ведуть спільного господарства, подружніх відносин не підтримують, а твердження [PERSON] про те, що вона самовільно залишила місце їх спільного проживання не заслуговують на увагу оскільки, в червні 2021 року вона з дітьми вимушено залишила будинок, так як відповідач, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, вчинив скандал та у нічний час вигнав їх з будинку. Вказує, що з часу роздільного проживання відповідач жодного разу дітей не навідав, не цікавиться їхнім життям, здоров`ям та навіть в телефонному режимі не привітав доньку з днем народження. Просить критично поставитися до тверджень відповідача про поганий стан його здоров`я та те, що він переніс оперативні втручання, оскільки про такі факти їй нічого не відомо та доказів протилежного [PERSON] не надав. Правом подати заперечення відповідач не скористався. Заперечення проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження учасники справи не подавали. Вимоги ст.264 ЦПК України зобов`язують суд під час ухвалення рішення вирішити чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту і, діючи на засадах змагальності, повинен переконливими, належними та припустимими доказами довести правову та фактичну підставу заявлених ним вимог. Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Суд, визначивши юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, дослідивши подані письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, дійшов до висновку про задоволення позову, виходячи з наступного. В судовому засіданні згідно свідоцтва про шлюб встановлено, що сторони у справі перебувають в шлюбі з 04.09.2011 (свідоцтво серії [NUMBER] ). Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 02.01.2013, [PERSON] народився [INFO] і його батьками є [PERSON] та [PERSON] . Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 12.12.2016 року, [PERSON] народилась [INFO] і її батьками є [PERSON] та [PERSON] . В судовому засіданні встановлено, що на даний час [PERSON] та [PERSON] разом не проживають, їх діти проживають з позивачкою та знаходяться на її утриманні. Відповідно до ст.8 Закону України "Про охорону дитинства", кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до вимог ч.1 ст.3 Конвенції ООН про права дитини (Конвенції), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Статтею 18 Конвенції проголошено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ст.180 СК України, обов`язок утримувати дитину до досягнення нею повноліття лежить на обох батьках. У відповідності до ст.181 СК України, у разі відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину, той з подружжя, з яким вона проживає, має право звернутися до суду з відповідним позовом про стягнення аліментів. Відповідно до ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання", внесено зміни до ст.182 СК України, та визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Згідно з вимогами ст.141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо утримання дитини, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дітей; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. При цьому, визначаючи розмір аліментів, суд виходить з того, що розмір коштів на утримання має відповідати певному рівню, достатньому для утримання та забезпечення нормальної життєдіяльності особи. Мінімальний розмір такого рівня, який мають забезпечити обоє батьків, визначений законодавчо прожитковий мінімум і встановлюється законом про бюджет кожного року. Законом України "Про Державний бюджет України на 2022 рік" встановлено прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років: з 1 січня - 2100 гривень, з 1 липня - 2201 гривня, з 1 грудня - 2272 гривні; для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня - 2618 гривень, з 1 липня - 2744 гривні, з 1 грудня - 2833 гривні. Отже, мінімальний розмір аліментів на дитину віком до 6 років, якою є [PERSON] , на даний час становить 1050 грн., а на дитину віком від 6 років, яким є [PERSON] , становить 1309 грн. Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.5, 6 ст.81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Відповідачем доказів сплати аліментів на утримання дітей суду не надано. Виходячи з того, що сторони повинні забезпечити дитині рівень життя, необхідний і достатній для її нормального фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку, виходячи з рівності прав та обов`язків батьків щодо дитини, встановленого прожиткового мінімуму на дітей, суд приходить до висновку про необхідність стягнення аліментів із відповідача на утримання неповнолітніх [PERSON] та [PERSON] в розмірі 1/3 частки його заробітку щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Отже, в судовому засіданні встановлено, що будучи батьком малолітніх [PERSON] та [PERSON] , відповідач своїх дітей належним чином не утримує, хоча зобов`язаний це робити. При цьому суд виходить з того, що відповідач доказів про те, що він належним чином займається утриманням своїх дітей не надав. Оскільки загальний розмір утримання дітей від відповідача є меншим ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, то суд приходить до висновку, що відповідач не бере належної участі в утриманні дітей. Оскільки відповідач, будучи батьком дітей, на даний час своїх дітей належним чином не утримує, хоча зобов`язаний це робити, то з нього на користь позивача необхідно стягнути аліменти. В той же час, при вирішенні позову суд виходить з того, що відповідач не надав суду доказів того що він позбавлений можливості утримувати дітей. Окрім того, судом береться до уваги стан здоров`я та матеріальне становище дітей та сторін, а також те, що відповідно до інформації з Єдиного реєстру боржників, з [PERSON] на підставі рішення Острозького районного суду Рівненської області стягуються аліменти. Вирішуючи питання про розмір аліментів на утримання дітей, суд також бере до уваги, що відповідач є працездатним, має добрий стан здоров`я, на утриманні має ще одну дочку, на утримання якої з нього стягуються аліменти, отримує дохід, а отже може надавати матеріальну допомогу на утримання дітей та вважає, що аліменти необхідно стягувати в розмірі 1/3 частки всіх видів заробітку щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч.3 ст.70 Закону України "Про виконавче провадження", загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами. Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати у разі відбування боржником покарання у виді виправних робіт і стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 відсотків. При вирішенні спору судом враховується, що загальний розмір відрахувань з відповідача на утримання трьох дітей становитиме 50% його заробітку, що не суперечить вимогам ч.3 ст.70 Закону України "Про виконавче провадження". Одночасно, суд бере до уваги, що позов про стягнення аліментів був поданий 19.10.2021, а тому за правилами ст.191 СК України саме з цього часу необхідно стягувати аліменти. На підставі ст.180-184, 191 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved