Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення грошового боргу. Позовна заява обґрунтована тим, що 12 січня 2021 року він надав [PERSON] у позику грошові кошти в сумі 4400 (чотири тисячі чотириста) доларів США з терміном повернення до 01 серпня 2021 року, про що відповідачем була складена відповідна розписка. Посилаючись на те, що [PERSON] свої зобов`язання за договором позики не виконав, грошові кошти в обумовлений строк не повернув, [PERSON] просив стягнути з [PERSON] на свою користь заборгованість за договором позики від 12 січня 2021 року в сумі 4400 доларів США та 3% річних від суми неповернутого боргу в сумі 36,16 доларів США, а всього 4436,16 доларів США (що еквівалентно 116183,03 грн.), а також судові витрати по справі. Ухвалою суду від 14 грудня 2021 року по даній справі відкрито провадження та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження та відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України роз`яснено учасникам справи про її розгляд без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, також було надано строк для подання відповідачем відзиву на позов. З метою належного повідомлення відповідачу [PERSON] було направлено за зареєстрованим місцем проживання копію ухвали про відкриття спрощеного позовного провадження, разом із позовною заявою та додатками, які були отримані 23 грудня 2021 року, що підтверджується роздруківкою з офіційного сайту Укрпошти. Однак відповідач станом на 17 січня 2022 року відзив на позов до суду не подав. Вивчивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини та визначив відповідно до них правовідносини. 12 січня 2021 року [PERSON] надав [PERSON] у позику 4400 (чотири тисячі чотириста) доларів США з терміном повернення до 01 серпня 2021 року, про що відповідачем була складена відповідна розписка (а.с. 7). Після закінчення строку виконання зобов`язання відповідач борг не повернув. Відповідно до статей 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з частиною першою статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми (частини перша та друга статті 1047 ЦК України). За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми (постанова Верховного Суду України від 18.09.2013 року у справі №6-63цс13). Отже, між позивачем [PERSON] і відповідачем [PERSON] склалися позикові відносини (боргові зобов`язання), що підтверджується розпискою, яка в силу вимог частини другої статті 1047 ЦК України підтверджує як факт отримання коштів за договором позики, так і зобов`язання повернути ці кошти до 01 серпня 2021 року. Оскільки у визначений у договорі строк кошти позивачу повернуті не були, суд дійшов висновку, що на користь позивача із відповідача належить стягнути за договором позики від 12 січня 2021 року суму такої позики у розмірі 4400 (чотири тисячі чотириста) доларів США, що еквівалентно 115236,00 грн. (офіційний курс долара США становить 26,19 грн., а тому сума позики 4400 доларів США еквівалентно 115236,00 грн.). Крім того, згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Оскільки боржником в установлений договором позики строк (до 01 серпня 2021 року) грошові кошти не повернуті, то у позивача виникло право на підставі частини другої статті 625 ЦК України на стягнення 3% річних від суми неповернутого боргу, які складають 36,16 доларів США, що еквівалентно 947,03 грн. (виходячи з розрахунку: 4400*100*3/100/365=36,16). За викладених обставин позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. Виходячи зі змісту ст.141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. За таких обставин, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача, понесені судові витрати у виді сплаченого судового збору у розмірі 1153,00 грн. На підставі ст.ст. 202, 526, 527, 530, 625, 1046-1047 ЦК України та

Outcome: approved