Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-11 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із указаним позовом, в якому зазначила, що вона працювала в Товаристві з обмеженою відповідальністю «Тусмо» на посаді швачки швейного цеху з 04.01.2019 року по 14.09.2021 року та згідно наказу № ТС66/К від 14.09.2021 року її було звільнено із посади на підставі поданої заяви за ст. 38 КЗпП України. За вересень 2021 року позивачу було нараховано та сплачено 2 149,86 грн., однак на день звільнення (14.09.2021 року) заборгованість відповідача перед нею складала: за липень 2021 року 2 857,24 грн., за серпень 2021 року в сумі 9 570,04 грн. за мінусом згаданих 2 149,86 грн. (сплачена в день звільнення), а всього разом на суму 8 852,76 грн. (за вирахуванням податків і зборів). Повний розрахунок заборгованості по заробітній платі після звільнення відбувся лише 22.10.2021 року. З огляду на викладене у позові та посилаючись на положення статтей 116, 117 КЗпП України, [PERSON] просить стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, визначений за змістом позовної заяви на рівні 11 484,00 грн. Ухвалою судді Богунського районного суду м. Житомира Кузнєцова Д.В. від 22.11.2021 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, розгляд якої вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження. Позивач [PERSON] та її представник в судове засідання не з`явилися, від останнього надійшла заяву про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду невідомі, відзив на позовну заяву до суду не направляв. Згідно з ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Оскільки в матеріалах справи зібрано достатньо доказів про взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе за згодою позивача провести заочний розгляд справи. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Вивчивши й дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що даний позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] працювала в ТОВ «Тусмо» в період з 04.01.2019 по 14.09.2021 року та була звільнена 14.09.2021 із займаної посади на підставі наказу №ТС66/К від 14.09.2021 згідно поданої заяви на підставі ст. 38 КЗпП України. Відповідно до листа Управління Держпраці у Житомирській області від 13.10.2021 року, на день проведення заходу державного контролю заборгованість з виплати розрахункових коштів (заробітна плата за період липень та серпень 2021 року, за вирахуванням обов`язкових податків та зборів) становить 12\~427,28 грн. Судом досліджено виписку по картковому рахунку з відомостями про надходження 22.10.2021 року на картковий рахунок [PERSON] заробітної плати в сумах 2\~857,24 грн. та 9\~570,04 грн. Статтею 47 КЗпП України передбачено, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, провести з ним розрахунок у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника. Згідно зі\~статтею 116\~КЗпП України,\~при звільненні\~працівника виплата\~всіх сум,\~що належать\~йому від\~підприємства,\~установи,\~організації,\~провадиться в\~день звільнення.\~Якщо працівник\~в день\~звільнення не\~працював,\~то зазначені\~суми мають\~бути виплачені\~не пізніше\~наступного дня\~після пред`явлення\~звільненим працівником\~вимоги про\~розрахунок.\~Про нараховані\~суми,\~належні працівникові\~при звільненні,\~власник або\~уповноважений ним\~орган повинен\~письмово повідомити\~працівника перед\~виплатою зазначених\~сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. У свою чергу, як слідує із матеріалів справи, виплата належної позивачу заробітної плати була проведена в порушення вимог ст.ст. 47, 116 КЗпП України із затримкою, фактично кошти були виплачені лише 22.10.2021 року. Відповідальність за затримку розрахунку при звільненні передбачена статтею 117 КЗпП України. За її\~змістом,\~у разі\~невиплати з\~вини власника\~або уповноваженого\~ним органу\~належних звільненому\~працівникові сум\~у строки,\~зазначені в\~статті 116\~цього Кодексу,\~при відсутності\~спору про\~їх розмір\~підприємство,\~установа,\~організація повинні\~виплатити працівникові\~його середній\~заробіток за\~весь час\~затримки по\~день фактичного\~розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. При визначені розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні суд керується Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100. З огляду на встановлені обставини справи суд дійшов висновку про наявність правових підстав, передбачених статтями 116, 117 КЗпП України, для стягнення на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, із урахуванням положень Порядку № 100 та меж заявлених позивачем вимог. Таким чином середній заробіток має бути обрахований за 26 робочих днів за період з 15.09.2021 по 21.10.2021 року включно, в розмірі 7 514 грн., виходячи з середньоденного заробітку, який дорівнює 289 грн. (12\~427,28 грн. сукупного доходу за липень-серпень 2021 року / 43 роб.дні за указаний період). Приймаючи до уваги вищенаведене, суд вважає частково обґрунтованими заявлені позивачем вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, а тому задовольняє їх у визначеному згідно наведеного розрахунку обсязі. Згідно з ч.ч. 1-2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача, у разі відмови у задоволення позову - на позивача, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ст. 133 ЦПК України до судових витрат відносяться витрати, пов`язані з розглядом справи, до яких належать, зокрема, і витрати на професійну правничу допомогу адвоката. Частиною 2 ст. 137 ЦПК України встановлено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Встановлено, що адвокат Трофімов А.В., який діє на підставі свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю серії ЖТ №000534, здійснює представництво інтересів позивача [PERSON] під час розгляду справи №295/14420/21 на підставі Договору №131-2021 про надання правничої (правової) допомоги від 25.10.2021 року. Згідно з п. 2.1 Договору за надання правової допомоги за цим договором сторони встановили фіксовану оплату у розмірі 2\~000 грн. На підтвердження розміру витрат на правничу допомогу в сумі 2 000,00 грн. представником позивача надано акт наданих послуг за договором про надання правничої допомоги від 03.01.2022, в якому наведено детальний опис робіт (наданих правових послуг), та рахунок-фактуру №132-2021 від 03.01.2022 року. Частинами 2, 3 ст. 137 ЦПК України передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Частинами 4 6 указаної статті передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі, що свідчить про те, що витрати на правову допомогу повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами. Адвокат не повинен підтверджувати розмір гонорару, якщо гонорар встановлений сторонами договору у фіксованому розмірі. Відповідне положення міститься у постанові КАС ВС від 28.12.2020 року у справі № 640/18402/19. З огляду на викладене та зважаючи на умови договору про надання правової допомоги, суд дійшов висновку, що в даній конкретній справі витрати на правову допомогу в сумі 2 000 грн. є реальними. У свою чергу представник відповідача клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу не заявляв. Зважаючи на часткове задоволення позовних вимог, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача 594,11 грн. судового збору та 1\~308,60 грн. витрат на професійну правничу допомогу пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Виходячи з наведеного,

Outcome: partial