Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-17 00:00:00

Заявник звернувся до суду з заявою про встановлення факту постійного проживання разом з його померлою матір`ю [PERSON] за адресою [ADDRESS] . В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що [INFO] померла його рідна матір [PERSON] . Після її смерті відкрилася спадщина на квартиру [ADDRESS] . На випадок своєї смерті [PERSON] залишила нотаріально посвідчений заповіт на користь позивача, в якому зазначила, що все її майно де б воно не було та з чого б воно не складалося і взагалі все те, що їй належатиме на день смерті вона залишає [PERSON] . Крім того, позивач є єдиним спадкоємцем і за законом, інших спадкоємців не має. Протягом встановленого законом строку ніхто не звертався до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, в тому числі і сам позивач. Разом з тим, позивач вважає, що він прийняв спадщину, відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України, оскільки він проживав разом із матір`ю за однією адресою на час її смерті. Вказує, що з 2020 року він проживав разом матір`ю, оскільки вона потребувала сторонньої допомоги в силу свого здоров`я та віку. Останні п`ять місяців [PERSON] взагалі не могла встати з ліжка навіть для виконання необхідних гігієнічних процедур. 22.12.2021р. позивач звернувся до приватного нотаріуса Бойло Л.П. з заявою про видачу йому свідоцтва про право власності на спадщину за заповітом після його померлої матері. Однак, приватний нотаріус Бойко Л.П. постановою від 22.12.2021 року відмовила позивачу в видачі свідоцтва про право на спадщину, посилаючись на те, що наданими ним документами не підтверджується факт прийняття спадщини після смерті [PERSON] , оскільки немає доказів сумісного проживання за одною адресою з померлою, а також не була подана заява нотаріусу про прийняття спадщини в передбачений законом строк, що стало підставою для звернення з даною заявою до суду. В судовому засіданні заявник [PERSON] заявлені вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. Повноважний представник заінтересованої особи Покровської міської ради Дніпропетровської області до суду не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, при винесені рішення покладається на розсуд суду. Суд, дослідивши матеріали справи і оцінивши їх в сукупності, прийшов до наступного висновку. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні, [PERSON] є рідною матір`ю [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження Серії [NUMBER] (а.с.10). [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] (а.с.7). Після її смерті відкрилася спадщина на квартиру [ADDRESS] . Квартира [ADDRESS] належала [PERSON] на праві власності на підставі свідоцтва про право власності на житло від 19.11.1998 року, виданого виконкомом Покровської міської ради Дніпропетровської області (а.с.12). На випадок своєї смерті померла [PERSON] залишила заповіт від 26.07.2018 року, в якому зазначила, що все своє майно вона заповідає своєму синові [PERSON] (а.с.11). 22.12.2021р позивач звернувся до нотаріуса з заявою про видачу йому свідоцтва про право на спадщину за заповітом, що відкрилася після смерті його матері. Однак, приватний нотаріус Бойко Л.П. постановою від 22.12.2021 року відмовила позивачу в видачі свідоцтва про право на спадщину, посилаючись на те, що наданими ним документами не підтверджується факт прийняття спадщини після смерті [PERSON] , оскільки немає доказів сумісного проживання за однією адресою з померлою, а також не була подана заява нотаріусу про прийняття спадщини в передбачений законом строк (а.с.15). Разом з тим, як встановлено в судовому засіданні, згідно наданих заявником пояснень, [PERSON] померла у віці 85 років. Останні роки життя вона страждала на різні тяжкі захворювання, у тому числі і на серцеві захворювання. Після перенесеного у 2018 році матір`ю інсульту, позивач спочатку кожен день навідувався до [PERSON] та надавав їй необхідну допомогу. А з 2020р. коли стан здоров`я померлої матері позивача погіршився ще більше, останній зі своєю дружиною переїхав до матері, де за адресою [ADDRESS] всі разом і проживали. Останні п`ять місяців свого життя [PERSON] взагалі не могла встати з ліжка навіть для виконання необхідних гігієнічних процедур, тому позивач з дружиною надавав матері необхідну допомогу. Окрім цього, факт проживання заявника з його померлою матір`ю однією сім`єю на час її смерті знайшов своє підтвердження під час допиту в судовому засіданні свідків [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Так, допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] надала суду показання, що вона підтверджує той факт, що заявник [PERSON] постійно проживав разом зі своєю матір`ю однією сім`єю з 2020р. і по день її смерті, доглядав за нею та піклувався. Проживали вони в квартирі [ADDRESS] . Свідок [PERSON] в судовому засіданні дала показання, згідно яких заявник [PERSON] після того, як в його матері погіршився стан здоров`я, проживав разом зі своєю матір`ю [PERSON] за адресою по [ADDRESS] до дня її смерті. Свідок [PERSON] в судовому засіданні вказав, що він підтверджує те, що заявник [PERSON] проживав разом зі своєю матір`ю за однією адресою з 2020р. по день її смерті. Відповідно до п.5 ч.2 ст.293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про, зокрема, встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно ч.2 ст.315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Пунктом 1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 р. передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Відповідно до ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з ч.1 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно до ч.3 ст.1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо впродовж строку, встановленого ст.1270 ЦК України, він не подав заяву про відмову від спадщини. Відповідно до п.23 постанови Пленуму ВСУ № 7 від 30.05.2008 року «Про суд практику у справах про спадкування» - якщо постійне проживання особи спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документа у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] заяви до нотаріальної контори про відмову від спадщини не подавав. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення свідків, у суду не виникає сумнівів відносно того, що заявник [PERSON] дійсно на момент смерті своєї матері [PERSON] проживав разом з нею, а отже заява останнього підлягає до задоволення у повному обсязі.

Outcome: approved