Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-17 00:00:00

17.08.2021 [PERSON] звернулася до суду із вищезазначеним позовом, в якому просить розірвати шлюб між нею та відповідачем [PERSON] та стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частини усіх доходів, починаючи з дня подання заяви до досягнення дітьми повноліття. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що спільне подружнє життя між позивачкою та відповідачем протягом останніх років поступово погіршувалось, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. Кожен з подружжя має різні погляди на шлюб та сім`ю. Ведення спільного господарства та сумісне проживання подружжя припинено, з огляду на що сенсу підтримувати сімейні відносини, на думку позивача, немає. Обґрунтовуючи вимоги про стягнення аліментів, позивач зазначає, що не може самостійно забезпечити належного рівня життя для дітей. У той же час відповідач є здоровим, працездатним, проте добровільно не допомагає в утриманні дітей і належним чином не здійснює свої батьківські обов`язки. Ухвалою суду від 07.12.2021 відкрито провадження у справі, розгляд якої вирішено проводити у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. У судове засідання позивачка не з`явилася, подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явився, повідомлявся судом належним чином, причини неявки суду невідомі. На підставі наявних у справі доказів та зі згоди позивачки, суд вважає за можливе ухвалити рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, які є у справі в їх сукупності, суд приходить до наступного висновку. Згідно зі ст.51Конституції\~України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Статтею 5 Протоколу №7 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання. Частиною 3 статті 56\~СК\~України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Відповідно до ч. 3ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110цього Кодексу. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Згідно з положенням ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як убачається з матеріалів справи, 27 серпня 2015 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб у відділі державної реєстрації актів цивільного стану по м. Ужгороду реєстраційної служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції у Закарпатській області, про що видано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] від 27.08.2015 та зроблено актовий запис №417. Прізвище чоловіка після реєстрації шлюбу - [PERSON] , дружини - [PERSON] . Від шлюбу сторони мають неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , свідоцтво про народження серії [NUMBER] , видане Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м.Ужгороду реєстраційної служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції у Закарпатській області, актовий запис №168, та [PERSON] , [INFO] , свідоцтво про народження серії [NUMBER] , видане Ужгородським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області, актовий запис №159. Згідно з положеннями частини 2 статті 36 та статті51 Сімейного кодексу України, шлюб не може бути підставою для надання особі пільг чи переваг, а також для обмеження її прав та свобод, які встановлені Конституцією України. Дружина та чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань. Судом достовірно встановлено, що сторони від шлюбу мають спільних неповнолітніх дітей, сімейне життя позивача та відповідача не склалось у зв`язку з тим, що вони мають різні погляди на сімейне життя, виховання дітей, шлюбні відносини фактично припинені. Згідно з п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду\~України від\~21.12.2007\~№11«Про\~практику застосування\~судами законодавства\~при розгляді\~справ про\~право\~на\~шлюб,\~розірвання\~шлюбу,\~визнання його\~недійсним та\~поділ спільного\~майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу. Суд вважає, що примирення та подальше подружнє життя сторін є неможливим, сім`я розпалася і подальше збереження шлюбу може суперечити інтересам позивачки, а відтак суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в частині розірвання шлюбу. Згідно з ч. 3\~ст. 115 СК України\~документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. У відповідності до\~ст.180 Сімейного кодексу України\~батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 1ст.8 Закону України «Про охорону дитинства»\~кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до Конвенції ООН про права дітей від 20 листопада 1989 року (ратифікована УкраїноюПостановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 р. № 789-XІІ) дитина, з огляду на її фізичну й розумову незрілість вимагає спеціального захисту й турботи, включаючи належний правовий захист, як до так і після народження. Відповідно до частин 1 і 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст.\~150\~СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою (ч. 1ст. 141 СК України). Відповідно до ч. 3\~ст. 181 СК України\~за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. За ч. 1\~ст. 183 СК України\~частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно з ч. 1\~ст. 191 СК України\~аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. У відповідності до ч. 2\~ст. 182 СК України\~мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. За твердженням позивачки, висловленому в позовній заяві, неповнолітні діти перебувають на її утриманні, проте остання не може самостійно забезпечити належного рівня життя для дітей. У той же час відповідач є здоровим, працездатним, проте добровільно не допомагає в утриманні дітей і належним чином не здійснює свої батьківські обов`язки. Вказане твердження позивачки стороною відповідача не спростоване, а відтак враховуючи вищезазначене, вимога позивачки про стягнення аліментів з відповідача у розмірі 1/3 частини усіх доходів останнього підлягає до задоволення. Відповідно до ч. 2 ст.\~141\~СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст.141\~ЦПК України у разі задоволення позову, судовий збір покладається на відповідача. За ч. 1ст. 430 ЦПК України\~суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved