Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-19 00:00:00

У червні 2021 року до Білоцерківського міськрайоного суду Київської області надійшла позовна заява від представника повивача [PERSON] , яка діє в інтересах малолітньої доньки [PERSON] [INFO] , адвоката Ієговської А.О. в якій містяться позовні вимоги про стягнення з Моторного (транспортного) страхового бюро України на користь [PERSON] , яка діє в інтересах малолітньої [PERSON] , [INFO] , - 170 028 грн. в рахунок відшкодування витрат у зв`язку із втратою годувальника, що належать неповнолітній дочці загиблого [PERSON] . І. Позиція сторін у справі. Позовні вимоги мотивовані тим, що 29.02.2020 р.у Київській обл. водій [PERSON] , керуючи автомобілем BMW JMF902, здійснив наїзд на пішохода [PERSON] , [INFO] . Внаслідок ДТП [PERSON] від отриманих тілесних ушкоджень помер в лікарні - [INFO] . Позивач є неповнолітньою донькою загиблого [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження Серія [NUMBER] , а тому у зв`язку зі смертю батька, дитині спричинена значна та непоправна шкода. Станом на дату настання ДТП 29.02.2020 року, відповідальність водія за спричинену шкоду майну, здоров`ю та/або життю третіх осіб, не була застрахована. 29.02.2020 року за фактом настання даної ДТП було внесено відомості про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.З ст. 286 КК України до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 62020100000000479. 02.04.2020 року було надіслано відповідачу МТСБУ повідомлення про ДТП та заяву на виплату регламентної виплати з усіма необхідними документами та вимогу про виплату коштів в зв`язку із втратою годувальника в сумі 170028,00 грн. МТСБУ листом №3-01-а/17І79 від 14.05.2021р. повідомило, що не має правових підстав для здійснення відшкодування заподіяної шкоди та не вбачає підстав для перегляду раніше прийнятого рішення. Позивач вважає, що така відмова відповідача суперечить нормам чинного законодавства. Відповідач, у відзиві, заперечуючи позов зазначив, що порушено правила підсудності, та правила альтернативної підсудності в даному випадку не можуть застосовуватися. Щодо вимог по суті, відповідач зазначив, що потерпілому на момент ДТП було 74 роки, він сам перебував на утриманні Пенсійного Фонду України та не працював, а тому не міг бути годувальником малолітньої дитини та надавати допомогу у розумінні положень ст. 36 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Позивачем та її представниками не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що дитина померлого знаходилася на його повному утриманні та одержувала від нього допомогу, яка була постійним і основним джерелом існування. З огляду на зазначене будь-яких правових підстав для проведення регламентної виплат МТСБУ не вбачає. ІІ. Процесуальні дії та рішення у справі. 25.06.2021 року ухвалою суду було відкрито провадження у даній справі, постановлено провести її розгляд за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання на 05.08.2021року (а.с.49). 25.06.2021 року ухвалою суду було задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів (а.с.51-52). 29.07.2021 року ухвалою суду було задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів (а.с.63-64). 05.08.2021 року ухвалою суду було закрито підготовче судове засідання та призначено справу до розгляду по суті на 04.10.2021 року (а.с.77-78) 04.10.2021 року ухвалою суду було залучено у якості третьої особи [PERSON] (а.с.120). 04.10.2021 року ухвалою суду було відмовлено в задоволенні клопотання відповідача про передачу справи на розгляд іншому суду (а.с.121-122). 26.10.2021 року ухвалою суду було витребувано у Територіального управління Державного бюро розслідувань розташоване у м. Києві інформацію про результати розслідування кримінального провадження №620201000000479 відносно [PERSON] , та належним чином завірену копію результатів судово-медичної експертизи відносно [PERSON] , [INFO] (а.с.134). 03.11.2021 року на виконання вимог ухвали суду Територіальним управлінням Державного бюро розслідувань розташоване у м. Києві було надано витребувані докази (а.с.144-146). 20.01.2022 року в режимі відеоконференції, поза межами приміщення суду за допомогою програмного забезпечення «EasyCon», представник адвокат Гіщинський І.Ю. позовні вимоги підтримав у повному обсязі. 20.01.2022 року в судове засідання відповідач МТСБУ свого предстаника не направив, про день,час та місце розгляду справи повідомлені належним чином та висловили свою позицію в справі, надіславши відзив на позовну заяву (а.с.83-85) 20.01.2022 року третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином, жодних клопотань чи заперечень суду не подав. ІІІ. Фактичні обставини справи. Встановлено, що 29.02.2020 року у Київській області, селі Вільна Тарасівка водій [PERSON] , керуючи автомобілем BMW JMF902, здійснив наїзд на пішохода [PERSON] , [INFO] , що підтверджується довідкою про дорожньо-транспортну пригоду №3020062524977591 від 30.11.2019 року (а.с. 17-18). 03.03.2020 року, внаслідок ДТП, [PERSON] від отриманих тілесних ушкоджень помер в лікарні. Наведене підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а.с.19), лікарським свідоцтвом про смерть №3112 від 04.03.2020 березня 2021 року, виданим Київським обласним бюро судово-медичної експертизи, висновком експерта № 88-112 (а.с.20,145-146). За даним фактом 01.03.2020 року було внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №62020100000000479 про вчинене кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.286 КК України (а.с.15) Згідно відповіді слідчого Третього слідчого відділу територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві від 02.07.2020 року №11-М-596/аз/04-2020, станом на 02.07.2020 року досудове розслідування кримінального провадження №62020100000000479 триває (а.с.16,179) Встановлено, що донька позивача, [PERSON] є малолітньою донькою загиблого [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження Серія [NUMBER] ( а.с.22). Позивач [PERSON] доводилась загиблому [PERSON] дружиною, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб , серії [NUMBER] (а.с.23) . Згідно довідки Вільнотарасівської сільської ради №02-33/115від 13.04.2020 року загиблий [PERSON] , [INFO] проживав і був зареєстрований у житловому будинку, що знаходиться в [ADDRESS] разом з дружиною [PERSON] , дочкою [PERSON] , та дитиною під опікою [PERSON] (а.с.21). Встановлено, що станом на дату настання ДТП, 29.02.2020 року, відповідальність водія за спричинену шкоду майну, здоров`ю та/або життю третіх осіб, не була застрахована. 02.04.2020 року позивач надіслав відповідачу МТСБУ повідомлення про ДТП та заяву на виплату регламентної виплати з усіма необхідними документами (а.с.26-27) 12.08.2020 року представником позивача було надіслано відповідачу заяву про долучення документів на виплату регламентної виплати та додано оригінал листа ТУ ДБР №11-М-596/аз/04-2020 від 02.07.2020 року та оригінал витягу з ЄРДР кримінального провадження № 62020100000000479 від 02.07.2020 року (а.с.28) 10.12.2020 року представником позивача було надіслано заяву про долучення документів по справі №67276 на виплату регламентної виплати та додано оригінал довідки про ДТП №3020062524977291 від 14.04.2020 року та оригінал заяви про коло осіб, які мають право на відшкодування відносно [PERSON] (а.с.29) 11.01.2021 року представником позивача було надіслано відповідачу заяву про долучення реквізитів по справі №67276 (а.с.30) 20.01.2021 року заявою про долучення документів на виплату регламентної виплати було додано копію трудової книжки [PERSON] (а.с.31) 25.01.2021 року представником позивача було надіслано відповідачу заяву про долучення документів по справі №67276 на виплату страхового відшкодування та було додано копію трудової книжки [PERSON] (а.с.32). Встановлено, що 29.01.2021 року листом №3-01-6/3354 відповідач відмовив у відшкодуванні шкоди та вказав, що згідно інформації якою володіє, а також наданої позивачем копії трудової книжки, [PERSON] отримував пенсію за віком та не працював, МТСБУ зробило висновок, що на момент ДТП особа, що загинула, була пенсіонером та сам перебував на утриманні ПФУ, а отже [PERSON] не міг надавати матеріальну допомогу [PERSON] , а вона не була на його утриманні. Таким чином, МТСБУ відмовило [PERSON] відшкодовувати шкоду, заподіяну смертю [PERSON] на умовах ст. 27 Закону України "Про ОСЦПВВНТЗ" (а.с.34-35) 26.04.2021 року представником позивача була подана заява на перегляд рішення по справі №67276 (а.с.33) 14.05.2021 року відповідач МТСБУ листом №3-01-а/17І79 повідомило, що не має правових підстав для здійснення відшкодування заподіяної шкоди та не вбачається підстав для перегляду раніше прийнятого рішення (а.с.36) ІV. Позиція суду та оцінка аргументів сторін. Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частин першої, другої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдана не з її вини. За змістом частин першої, другої статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання Відсутність постанови про притягнення особи до адміністративної відповідальності або вироку суду не означає відсутність вини для цивільно-правової відповідальності. Правовий статус МТСБУ визначено в ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Так, за п. 39.1.ст. 39 цього Закону, МТСБУ є єдиним об`єднанням страховиків, які здійснюють обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну третім особам. Таке бюро є непідприємницькою (неприбутковою) організацією і здійснює свою діяльність відповідно до цього Закону, законодавства України та свого Статуту. Відповідно до п. 22.1.ст. 22 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Статтею 41 Закону передбачено також перелік випадків, в яких регламентні виплати здійснюються саме МТСБУ за рахунок коштів з централізованих страхових резервних фондів чи з коштів фонду страхових гарантій. Відповідно до пункту 41.1.статті 41 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», саме МТСБУ відшкодовує шкоду потерпілому, оскільки шкода заподіяна транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Згідно п.23.1 ст.23 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкодою, заподіяною житло та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, серед іншого, є шкода, пов`язана із смертю потерпілого. Відповідно до пункту 27.1 статті 27 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди. Страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 Цивільного кодексу України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку (п.27.2 ст.27 Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» Тобто, зазначеною нормою ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», встановлений мінімально гарантований розмір страхового відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника. Відповідно до п. 25 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» № 4 від 01.03.2013 року страхове відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю потерпілого в дорожньо-транспортній пригоді, а також особам, яким завдано шкоди смертю годувальника, та витрати на поховання, якщо смерть потерпілого настала в результаті страхового випадку, здійснюються в порядку, передбаченому параграфом 2 глави 82 ЦК та розділом III Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» Відповідно до частини першої статті 1200 ЦК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Шкода відшкодовується: 1) дитині - до досягнення нею вісімнадцяти років (учню, студенту - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років); 2) чоловікові, дружині, батькам (усиновлювачам), які досягли пенсійного віку, встановленого законом, - довічно; 3) інвалідам - на строк їх інвалідності; 4) одному з батьків (усиновлювачів) або другому з подружжя чи іншому членові сім`ї незалежно від віку і працездатності, якщо вони не працюють і здійснюють догляд за: дітьми, братами, сестрами, внуками померлого, - до досягнення ними чотирнадцяти років; 5) іншим непрацездатним особам, які були на утриманні потерпілого, - протягом п`яти років після його смерті. Отже, до осіб, що мають право на відшкодування шкоди, завданою смертю годувальника, слід віднести:непрацездатних осіб, які були на утриманні; непрацездатних осіб, які мали на день смерті потерпілого право на одержання від нього утримання. На час смерті [PERSON] мав на утриманні малолітню дочку [PERSON] , [INFO] . Суд критично оцінює позицію відповідача, що особа, яка перебуває на обліку ПФУ не може вважатися такою, що утримую свою малолітню дитину. СК України не передбачає обмежень до утримання дітей, внаслідок настання пенсійного віку. Отже, малолітня [PERSON] перебувала на утриманні свого батька, проживала з ним в одному помешканні, не мала власного доходу та правомірно претендує на страхове відшкодування, пов`язане із втратою годувальника. Відповідно до ст.48 Конституції України кожен має право на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім`ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло. Згідно з ч. ч. 1,2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Дитині законом та іншими засобами має бути забезпечений спеціальний захист і наданні можливості та сприятливі умови, що дають їй змогу розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та соціально, здоровим і нормальним шляхом, в умовах свободи та гідності. При ухваленні з цією метою законів основною метою має бути найкраще забезпечення інтересів дитини. Найкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, хто несе відповідальність за дитину, насамперед для її батьків. Законним представником малолітньої [PERSON] є її мати - [PERSON] - позивач у справі. Таким чином, [PERSON] є особою, яка має право в інтересах своєї дитини [PERSON] на відшкодування шкоди у зв`язку із загибеллю [PERSON] , оскільки на день смерті [PERSON] його донька перебувала на утриманні свого батька . На день настання страхового випадку, статтею 8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" встановлено у 2020 році мінімальну заробітну плату у місячному розмірі: з 1 січня - 4723 гривні. Загальний розмір мінімально гарантованого страхового відшкодування пов`язаного із втратою годувальника становить 170028,00 грн. /4723*36=170028 грн./ Також, суд вважає, що доводи відповідача про відсутність правових підстав для виплати страхового відшкодування через відсутність рішення по кримінальній справі за фактом вказаного ДТП не заслуговують на увагу виходячи з такого . Відповідно до ухвали Верховного Суду України від 19 жовтня 2011 року у справі №6-208св10, під справою, що розглядається в порядку конституційного, цивільного, господарського, кримінального чи адміністративного судочинства мається на увазі справа, порушена у встановленому законом порядку, що розглядається відповідним судом. Кримінальне провадження проводиться з метою встановлення вини водія у вчиненому правопорушенні. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її заподіювача, коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Вина водія у вчиненому кримінальному правопорушенні не має правового значення для вирішення справи щодо виплати страхового відшкодування. Верховний Суд України 03 грудня 2014 року, при розгляді цивільної справи №6-183цс14 зробив правовий висновок, відповідно до якого законом не покладається на позивача обов`язок доказування вини відповідача в заподіянні шкоди, він лише повинен довести факт заподіяння такої шкоди відповідачем та її розмір. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Таким чином, матеріали справи містять належні та допустимі докази наявності підстав для відшкодування відповідачем шкоди; позивач довів факт заподіяння шкоди, її розмір та підстави для відшкодування виплат відповідачем. Отже, враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позов підлягає до задоволення. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд враховує вимоги статті 141 ЦПК України та вважає, що з урахуванням звільнення позивача від сплати судового збору за подання позову в силу п.2 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», судові витрати у вигляді судового збору в сумі 1700 гривень (170028 х 0,01) належить стягнути з відповідача в користь держави.

Outcome: approved