Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-09 00:00:00

1.Позиція позивача. У серпні 2020 року до провадження Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області позивачем подано даний позов, згідно до якого позивачка просить: - стягнути з [PERSON] , [INFO] , аліменти на її утримання в розмірі 1/4 частини з усіх видів доходів, починаючи з дня пред`явлення позовної заяви до суду та до змін матеріального та сімейного стану сторін. В обґрунтування позову позивачка зазначила, що вона - є рідною відповідача, який є працездатним, має офіційне місце роботи. Так як вона є пенсіонеркою, і її пенсія не покриває її витрати на придбання ліків, оплати комунальних послуг, то на даний час потребує матеріальної допомоги від сина, що пов`язано з відсутністю в неї роботи та стану її здоров`я (необхідності лікування). Під час судового розгляду позивачкою підтримано позовні вимоги вцілому, про що подано заяву в якій нею зазначено про розгляд справи за її відсутністю 2. Позиція відповідача. Відповідач [PERSON] \~подав заяву\~якою просив\~провести розгляд\~справи і\~прийняти рішення\~на розсуд\~суду.\~ 3.\~Процесуальні питання\~пов`язанні з\~розглядом справи. 12 серпня 2020 року позивач звернулась до Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області з позовом. 01 вересня 2020 року відкрито провадження у справі. 21 вересня 2020 року позивачем подано додаткові докази по справі. 20 жовтня 2020 року згідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи, з підстав вибуття попереднього складу суду, справа передана до провадження судді Івченко Т.П.. 11 грудня 2020 року відповідачем подана заява про проведення розгляду справи за його відсутності. 15 березня 2021 року позивачем подано заяву про погіршення стану її здоров`я. Станом на 10 січня 2022 року, позивачем підтримано позов та подано заяву про розгляд справи за її відсутності, а відповідачем надані пояснення, і також зазначено про розгляд справи за його відсутністю. Враховуючи зазначене, розгляд справи проводиться за наявними доказами, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється на підставі ч.2 ст.247 Цивільного процесуального кодексу України. 4. Фактичні обставини встановлені судом. [PERSON] , [INFO] , уродженка м. Канів Черкаської області, проживає та зареєстрована за адресою [ADDRESS] , що підтверджено копією паспорта громадянина України на її ім`я (ас.. 4). Відповідач [PERSON] , [INFO] , уродженець м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області, зареєстрований за адресою [ADDRESS] . Таким чином, судом встановлено, що сторони зареєстровані за однією і тією ж адресою. Згідно до свідоцтва про народження, отриманого повторно, [PERSON] , народжений [INFO] , згідно до актового запису № 2634 від 13 вересня 1972 року, відображено що батьками його є: батько [PERSON] , мати [PERSON] (а.с. 7). Як вбачається згідно до свідоцтва про шлюб (а.с. 8), 16 червня 1973 року, [PERSON] , і [PERSON] уклали шлюб, який був зареєстрований за актовим записом № 319 від 16 червня 1973 року Дніпровським районним бюро ЗАГС м. Дніпродзержинська, на підставі чого прізвище [PERSON] змінено на [PERSON] . Статус пенсіонера [PERSON] підтверджено копією пенсійного посвідчення № [NUMBER] як пенсіонера за віком з 29 вересня 1988 року і пожиттєво (а.с. 9). Згідно до висновку ЛКК від 10 вересня 2020 року (а.с. 19), [PERSON] , 1935 року народження, встановлено діагноз дифузний кардіосклероз, гіпертонічна хвороба другої стадії, тертого ступеня, серцева недостатність другого ступеню, формуючий остеохондроз колінних суглобів. 5. Правові норми законодавства застосовані судом. Відповідно до ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Ст. 4 ЦПК України визначає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребування судом у передбачених цим Кодексом випадках. Ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. Ч. 2 ст. 3 Сімейного Кодексу України визначає, що Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Ст. 75 Сімейного Кодексу України. 1. Дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. 2. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. 3. Непрацездатним вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є особою з інвалідністю I, II чи III групи. 4. Один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом. 5. Права на утримання не має той із подружжя, хто негідно поводився у шлюбних відносинах, а також той, хто став непрацездатним у зв`язку із вчиненням ним умисного кримінального правопорушення, якщо це встановлено судом. Ст. 202 Сімейного Кодексу України. 1. Повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. 2. Якщо мати, батько були позбавлені батьківських прав і ці права не були поновлені, обов`язок утримувати матір, батька у дочки, сина, щодо яких вони були позбавлені батьківських прав, не виникає. Ст. 203 Сімейного Кодексу України. 1.Дочка, син крім сплати аліментів зобов`язані брати участь у додаткових витратах на батьків, викликаних тяжкою хворобою, інвалідністю або немічністю. 6. Висновки суду та мотиви прийнятого рішення. Так, згідно до ч. 1 ст. 202 Сімейного Кодексу України передбачено, що повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Тобто, для виникнення обов`язку повнолітніх доньки, сина утримувати батьків, в порядку ст. 202 СК України, необхідним є три умови 1) родинні зв`язок між особами, як між донькою чи сином, і батьками; 2) непрацездатність батьків; 3) потреба матеріальної допомоги. Щодо родинного зв`язку між позивачем та відповідачем, як між матір`ю та сином, зазначений факт ніким зі сторін не оспорювався та підтверджений свідоцтвом про народження відповідача. Щодо непрацездатності позивачки, то суд виходить з наступного. Згідно ст. 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», непрацездатні громадяни - особи, які досягли встановленого законом пенсійного віку або визнані інвалідами, у тому числі діти-інваліди, а також особи, які мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до цього Закону. А тому, у розумінні ст. 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», [PERSON] є непрацездатною особою, що підтверджено пенсійним посвідченням. Крім того, при визначенні критерія непрацездатності позивача в межах Сімейного законодавства України, суд вважає за можливе з урахуванням закріпленого у ч. 1\~ст. 10 СК України\~положення про можливість застосування аналогії закону до сімейних відносин, не врегульованих цим Кодексом, при вирішенні даного спору, виходити з критеріїв, закріплених у ч. ч. 3,4\~ст. 75 СК України. Так, непрацездатними вважаються особи, які досягли пенсійного віку, встановленого законом, або є інвалідами 1,2 чи 3 групи. Що також підтверджує статус позивача як непрацездатної особи. Щодо потреби у матеріальній допомоги, то суд виходить з наступного. Застосовуючи критерії ч. 4\~ст. 75 СК України, як аналогії закону, батьки можуть бути визнані такими, що потребують матеріальної допомоги, у тому разі, якщо їх заробітна плата, пенсія, інші доходи не відповідають прожитковому мінімуму, встановленому законом. Також судом враховується, що згідно до ст. 205 СК України, суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. При визначенні розміру аліментів та додаткових витрат суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не пред`явлено позову про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків. Необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку в залежності від матеріального становища батьків. До уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід, тощо. Сам факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов`язку надання їм утримання - стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу. Зазначений висновок викладений Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ в Ухвалі від 22.11.2017 року у справі 635/1852/16-ц. Крім того, судом враховується що на підтвердження своєї позиції щодо стану здоров`я позивачки та необхідності отримання лікування, понесення позивачем постійних витрати на придбання ліків, жодним чином крім результатів обстеження долучених до позову, позивачкою зазначені дані не підтверджені, доказів в розумінні ст.ст. 76-80 ЦПК України, в передбаченому ст. 83 ЦПК України порядку не подано, заяв і клопотань з цього приводу позивачем не заявлялося. Таким чином, судом встановлено, що позивачем заявлені позовні вимоги про стягнення з відповідача на своє утримання 1/4 частини доходу, як відповідні до приписів ст. 202 Сімейного Кодексу України, які є обґрунтованими та такими що співрозмірним між потребами позивача та відповідача на забезпечення прожитковим мінімумом. А тому, розглянув спір, який виник між сторонами у справі, суд враховуючи що позивачка є непрацездатною особою, та за своїм віком і станом здоров`я потребує допомоги сина, а тому позов [PERSON] , визнаний відповідачем [PERSON] , є таким що підлягає задоволенню, з підстав визначених ч. 1 ст. 202 СК України. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). 7. Розподіл судових витрат між сторонами. Відповідно до п. 3 ч. 1\~ст. 5 Закону України «Про судовий збір»\~від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення. Отже, у зв`язку з тим, що позивач звільнена від сплати судового збору відповідно до вимог\~ст. 5 Закону України "Про судовий збір", а відповідач визнав позовні вимоги, а тому компенсується за рахунок відповідача, в розмірі 50% від ставки судового збору, та інше 50 % судового збору, компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Outcome: approved