Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-16 00:00:00

Короткий зміст позову Позивач ПАТ Страхова компанія Українська страхова група звернулася в суд з позовом до [PERSON] , в якому просить суд стягнути з неї на користь ПАТ Страхова компанія Українська страхова група вартість пошкодженого автомобіля AUDI, державний номер [NUMBER] в розмірі 18\~250,91 грн. та судові витрати в розмірі 2\~270,00 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 02.08.2016 року Апеляційним судом Вінницької області, апеляційну скаргу страхової компанії на рішення Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 20.05.2016 року за позовом [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] до ДП "Савсервіс Столиця", ПАТ Страхова компанія Українська страхова група про відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП задоволено частково; резолютивну частину вказаного рішення суду першої інстанції доповнено абзацом, яким зобов`язано [PERSON] зняти з державної реєстрації автомобіль марки AUDI, 1993 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] та передати залишки цього транспортного засобу ПАТ СК Українська страхова група. Посилається на те, що 22.09.2016 року державним виконавцем було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №52343479 у справі про примусове виконання виконавчого листа №149/344/15-ц, виданого Апеляційним судом Вінницької області 23.08.2016 року. Вказує, що майно, визначене виконавчим документом, а саме: залишки транспортного засобу марки AUDI, 1993 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , у боржника [PERSON] відсутні та боржником було проігноровано всі вимоги державного виконавця щодо зняття з обліку транспортного засобу, тому зазначені обставини роблять виконання рішення Апеляційного суду Вінницької області від 02.08.2016 року по справі № 149/344/15-ц неможливим, тому страхова компанія звернулась до суду з позовом про відшкодування реальної вартості втраченого майна. Просить суд стягнути з [PERSON] на користь ПАТ Страхова компанія Українська страхова група вартість пошкодженого автомобіля AUDI, 1993 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] в розмірі 18\~250,91 грн. та судові витрати в розмірі 2\~270,00 грн. Рух справи та позиція сторін Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 14.06.2021 року відкрито провадження в справі № 727/4894/21 та постановлено провести розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження. Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 03.08.2021 року задоволено позовні вимоги ПАТ «СК «Українська страхова група». Стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ «СК «Українська страхова група» суму в розмірі 18\~250,91 гривень по відшкодуванню шкоди та судові витрати, в розмірі 2270, 00 гривень. 24.12.2021 року представник відповідача [PERSON] адвокат Перебиковський В.І. скерував до суду заяву про перегляд заочного рішення в порядку ст. 284 ЦПК України, мотивуючи наступним. Посилається на те, що відповідачу [PERSON] не було відомо про розгляд даної справи в суді, оскільки з 27 квітня 2017 року вона змінила місце проживання та реєстрації на адресу: [ADDRESS] . Вважає, що розгляд даної справи та прийняття вказаного заочного рішення Шевченківським районним судом м. Чернівці відбулося з порушенням правил територіальної юрисдикції (підсудності). Стверджує, що вона не спричинила позивачу ПАТ «СК «Українська страхова група» будь-якої шкоди. Зазначає, що позивач обрав неналежний спосіб захисту своїх прав, оскільки мав би звернутися із заявою про встановлення або зміну способу та порядку виконання рішення суду, який розглядав справу, як суд першої інстанції, тобто Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 31.12.2021 року заяву [PERSON] про перегляд заочного рішення суду задоволено. Заочне рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 03.08.2021 року скасовано, справу призначено за правилами спрощеного позовного провадження до судового розгляду, у відкрите судове засідання із викликом сторін. Представник позивача ПАТ Страхова компанія Українська страхова група в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомлено. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, будучи належним чином повідомленою про день, час і місце розгляду справи. До початку розгляду справи її представник адвокат Перебиковський В.І. скерував до суду клопотання про розгляд справи без їх участі; при розгляді справи просив врахувати правову позицію, викладену у заяві про перегляд заочного рішення. Вивчивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких грунтуються позовні вимоги, об`єктивно дослідивши і оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, в межах заявлених позовних вимог, суд зважає на наступне. Відповідно до ст.55 Конституції України кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Стаття 3 ЦК України встановлює загальні засади цивільного законодавства, відповідно загальними засадами цивільного законодавства є: 1) неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; 2) неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом; 3) свобода договору; 4) свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; 5) судовий захист цивільного права та інтересу; 6) справедливість, добросовісність та розумність. Частина 1 ст.11 ЦК України визначає, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Досліджені докази та застосовані норми права Судом належними та допустимими доказами по справі, встановлено, що згідно звіту № 13/96 оцінки майна визначено розмір матеріального збитку, завданого власникові КТЗ марки AUDI 100 з номерним знаком [NUMBER] внаслідок пошкодження під час ДТП.(а.с.6-32) Рішенням Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 20.05.2020 року задоволено позовні вимоги [PERSON] до ПАТ Страхова компанія Українська страхова група про відшкодування шкоди, завданої внаслідок. Стягнуто з ПАТ Страхова компанія Українська страхова група на користь [PERSON] доплату страхового відшкодування, в межах ліміту відповідальності страховика за заподіяну їй внаслідок дорожньо-транспортної пригоди матеріальну шкоду в сумі 17518,39 гривень, а також за прострочення виконання грошового зобов"язання за період з 15.06.2013 року по 29.02.2016 року (включно) суму інфляційних втрат в розмірі 14080,22 гривень, та за період з 15.06.2013 року по 31.03.2016 року (включно) суму 3 % річних в розмірі 1470,10 гривень.(а.с.33-49). Рішенням Апеляційного суду Вінницької області від 02 серпня 2016 року апеляційну скаргу ПАТ Страхова компанія Українська страхова група задоволено частково. Зобов`язано [PERSON] зняти з державної реєстрації в органах ДАІ автомобіль марки AUDI, 1993 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] та передати залишки автомобіля ПАТ Страхова компанія Українська страхова група. (а.с.50-58) Постановою Верховного Суду від 28 лютого 2018 року касаційну скаргу представника [PERSON] задоволено частково. Рішення апеляційного суду Вінницької області від 02.08.2016 року у частині відмови у задоволенні позову [PERSON] , [PERSON] до приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» про стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних скасовано. Залишено у цій частині в силі рішення Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 20 травня 2016 року. В іншій частині рішення апеляційного суду Вінницької області від 02 серпня 2016 року залишено без змін. (а.с.59-70) 29.08.2016 року ПАТ Страхова компанія Українська страхова група подала до Чернівецького міського відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Чернівецькій області, заяву про відкриття виконавчого провадження та примусового виконання рішення.(а.с.72) Постановою від 22.09.2016 року відкрито виконавче провадження № 52343479; зобов`язано [PERSON] зняти з державної реєстрації в органах ДАІ автомобіль марки AUDI, 1993 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] та передати залишки автомобіля ПАТ Страхова компанія Українська страхова група(а.с.73). ПАТ Страхова компанія Українська страхова група подала скаргу №03/3960 від 04.06.2020 року на бездіяльність Начальника Першого відділу державної виконавчої служби у місті Чернівці Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції та його підлеглих. (а.с.74-76) Постановою начальника Першого відділу державної виконавчої служби у місті Чернівці Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 25 червня 2020 року визнано дії старшого державного виконавця Ткача В.І. такими, що вчинені з порушенням вимог закону. (а.с.78-80) Постановою старшого державного виконавця Першого відділу державної виконавчої служби у місті Чернівці Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Ткач В.І. від 07.10.2020 року закінчено виконавче провадження № 52343479 у звязку із неможливістю виконання рішення суду та припинено чинність арешту майна боржника [PERSON] (а.с.82-83) Заочним рішенням Київського районного суду від 22 червня 2017 року позов ПАТ Страхова компанія Українська страхова група про відшкодування шкоди задоволено; стягнуто на користь страхової компанії 44273,00 грн в рахунок відшкодування вартості майна та 1378,00 грн в рахунок сплаченого судового збору. (а.с.84-85) Постановою Дніпровського апеляційного суду від 04 листопада 2020 року апеляційну скаргу ПАТ Страхова компанія Українська страхова група задоволено частково; стягнуто на користь страхової компанії вартість деталей, вузлів та агрегатів пошкодженого автомобіля в розмірі 113976,75 грн. (а.с.86-90) Постановою від 10.12.2021 року відкрито виконавче провадження №67861044, на підставі виконавчого листа Шевченківського районного суду м.Чернівці №727/4894/21 від 16.11.2021 року, щодо стягнення з [PERSON] суми в розмірі 18250,91 грн. по відшкодуванню шкоди та судових витрат в розмірі 2270,00 грн. (а.с.122) Відповідно до частин першої статті 1166 ЦК України шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Частинами першою, другою та п`ятою статті 1187 ЦК України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана, зокрема, з використанням транспортних засобів. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України). Положеннями статті 1192 ЦК України встановлено, що з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Відповідно до статті 6 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Згідно з пунктом 22.1 статті 22 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю здоров`ю, майну третьої особи. За змістом статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно до ст. 979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Відповідно до ст.ст. 1, 8-10, 16, 20, 25 ЗУ "Про страхування", страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів. Страховим випадком є подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі. Страховий ризик - певна подія, на випадок якої проводиться страхування і яка має ознаки ймовірності та випадковості настання. Страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник. Страховий платіж (страховий внесок, страхова премія) - плата за страхування, яку страхувальник зобов`язаний внести страховику згідно з договором страхування. Договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору. До обов`язків страховика, зокрема, належить виплата страхового відшкодування при настанні страхового випадку у передбачений договором строк. Здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком. Відповідно до пункту 3 ч. 1 ст. 998 ЦК України страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. При цьому, страхова виплата за договором майнового страхування здійснюється страховиком у межах страхової суми, яка встановлюється у межах вартості майна на момент укладення договору, і не може перевищувати розміру реальних збитків (втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права), інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором. Частиною 1 ст. 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. За загальним правилом майнова шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (ч. 2 ст. 1187 ЦК України). Тобто, відповідальність за шкоду несе безпосередньо боржник - особа, яка завдала шкоди. Така особа відповідно до ст. 1192 ЦК України має відшкодувати завдані збитки у повному обсязі, розмір яких визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Зокрема, правила відшкодування шкоди заподіяної потерпілій стороні встановлені ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», згідно пункту 22.1 якої у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до положень ст. 29 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Визначення розміру матеріального збитку, завданого власнику пошкодженого транспортного засобу, здійснюється відповідно до Методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України № 142/5/2092 від 24.11.2013 р. Відповідно до пунктів 1.6, 8.1 та 8.3 Методики відновлювальний ремонт (або ремонт) - це комплекс операцій щодо відновлення справності або робото здатності колісного транспортного засобу чи його складника(ів) та відновлення їхніх ресурсів. Ремонт здійснюється методами відновлення чи заміни складових частин. Для визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу, застосовуються витратний підхід і метод калькуляції вартості відновлювального ремонту. Вартість матеріального збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників колісного транспортного засобу та величини втрати товарної вартості. Тому вартість відновлювального ремонту пошкодженого у ДТП транспортного засобу більша за вартість матеріального збитку, а вартість матеріального збитку це та сума, яку за Законом має сплатити страховик як страхове відшкодування. Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відтак, відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність. У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 зроблено висновок, підтриманий Верховним Судом у постанові від 03 жовтня 2018 року у справі № 686/17155/15-ц, про те, що правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці. Згідно з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 07 лютого 2019 року у справі № 645/3746/16-ц, якщо для відновлення попереднього стану речі, яка мала певну зношеність, зокрема автомобіля, було використано нові вузли, деталі, комплектуючі частини, у тому числі іншої модифікації, що випускаються в обмін знятих із виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не має права вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого вартості такого майна (у разі відшкодування збитків). З урахуванням наведеного, правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахуванням коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці". Такого ж висновку дійшов й Верховний Суд у Постанові від 25 листопада 2019 року у справі № 761/41395/16-ц, де, крім зазначеного, вказав, що саме з винуватця ДТП підлягає стягненню різниця між заподіяним розміром майнової шкоди та розміром страхового відшкодування, враховуючи наявність підстав для застосування коефіцієнту фізичного зносу. Пунктом 7 частини другої статті 16 ЦК України передбачено, що способами захисту цивільних прав та інтересів може бути припинення правовідносин. Законодавством встановлено нерозривний зв`язок між договорами та правовідносинами, які виникають з таких договорів, оскільки у такому випадку саме договорами врегульовано права та обов`язки сторін. У пунктах 58, 59 постанови Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2018 року у справі № 905/2260/17 (провадження № 12-173гс18) сформульований висновок, що нормами статей 16 ЦК України та 20 ГК України не передбачено такого способу захисту права та інтересу, як визнання договору припиненим, а реалізація такого способу захисту, як зміна або припинення правовідношення, може відбуватися шляхом розірвання договору; звертаючись до суду з вимогою щодо визнання договору припиненим, позивач прагне досягти правової визначеності…. Що стосується обраного ПАТ СК Українська страхова група способу захисту своїх прав, суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. Згідно з положеннями ч.1, ч.3 ст. 435 ЦПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувана чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Відповідно до ч.3 ст.33 ЗУ «Про виконавче провадження» за наявності обставин, що ускладнюють виконання судового рішення або роблять його неможливим, сторони, а також виконавець за заявою сторін або державний виконавець з власної ініціативи у випадку, передбаченому\~ЗУ \~"Про гарантії держави щодо виконання судових рішень", мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про встановлення або зміну способу і порядку виконання рішення. Отже, суд може змінити чи встановити спосіб і порядок виконання судового рішення лише у виняткових випадках, за наявності обставин, що ускладнюють його виконання за умови надання достатніх доказів наявності таких обставин. Поняття «спосіб» і «порядок» виконання судового рішення мають спеціальне значення, яке реалізується у виконавчому провадженні. Вони означають визначену рішенням суду послідовність і зміст вчинення виконавчих дій державним виконавцем. Спосіб виконання судового рішення це спосіб реалізації та здійснення способу захисту, встановленого статтею 16 ЦК України. Під зміною способу виконання рішення суду необхідно розуміти прийняття судом нових заходів для реалізації рішення у разі неможливості його виконання у раніше встановлений спосіб. Отже, при вирішенні питання про встановлення нового способу виконання суд повинен з`ясувати обставини, що свідчать про абсолютну неможливість виконання рішення раніше встановленим способом. Задоволення відповідної заяви є можливим лише у виняткових випадках, які суд визначає виходячи з особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають можливість виконання рішення. Враховуючи вищезазначене, вимоги ПАТ СК Українська страхова група до [PERSON] про стягнення коштів в розмірі 18\~250,91 грн. по відшкодуванню шкоди є окремими позовними вимогами та не можуть розглядатися судом в порядку ст. 435 ЦПК України. У ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», зазначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Згідно положень ст. 12, 13 ЦПК України, учасники справи, мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно грунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обгрунтованим, ухваленим відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, має відповідати завданню цивільного судочинства. У відповідності до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, з відповідача [PERSON] підлягають стягненню на користь позивача судові витрати по оплаті судового збору у розмірі 2270,00 грн., документально підтверджені платіжним дорученням № 3622 від 27.05.2021 року. (а.с.5) Висновок На основі всебічно з`ясованих обставин, на які посилається позивач, як сторона по справі, як на підставу своїх вимог підтверджених доказами, перевіреними в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ПАТ «СК «Українська страхова група» про стягнення з відповідача [PERSON] коштів в розмірі 18\~250,91 грн. по відшкодуванню шкоди ґрунтуються на законі і підлягають до задоволення. На підставі викладеного,

Outcome: approved