Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-12 00:00:00

Позивач звернулась до суду із вказаним вище позовом. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що з 2016 року позивач з відповідачем перебували у стосунках, проживали разом, вели спільне господарство, фактично проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Від даних відносин у сторін народилась дитина [PERSON] , [INFO] . Після народження дитини [PERSON] проживає окремо та не бере участі у вихованні та матеріальному забезпеченні. Дані обставини стали причиною звернення до суду. Просить стягнути на її користь аліменти на утримання неповнолітньої доньки в розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи від дня подання до суду даної заяви до досягнення дитини повноліття. Ухвалою Чернівецького районного суду Вінницької області від 15.12.2021 року прийнято до розгляду позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на неповнолітню дитину, відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Ухвалою суду від 23.12.2021 року розгляд даної цивільної справи відкладено у зв`язку із неявкою сторін та вирішено викликати [PERSON] шляхом направлення на його зареєстровану адресу проживання судової повістки, копії ухвал суду та копії позовної заяви, та через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Позивач у судове засідання не з`явилась, натомість через канцелярію суду подала заяву (Вх.№97 від 13.01.2022) про слухання даної цивільної справи у її відсутність. Просить позовні вимоги задоволити. Відповідач в судові засідання 23.12.2021 та 13.01.2022 не з`явився, причини неявки суду не повідомив, надіслана судова повістка на зареєстроване місце проживання відповідача ( [ADDRESS] ) повернулась засобами поштового зв`язку із поміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Натомість під час здійснення виклику відповідача шляхом телефонограми, останній повідомив, що на даний час проживає за адресою ( [ADDRESS] ), однак надіслана на дану адресу судова повістка та копія позовної заяви, повернулась засобами поштового зав`язку із позначкою «адресат відсутній за вказаною адресою». Відповідно до ч.10 ст.187 ЦПК України, відповідач також викликався розміщенням на офіційному веб-порталі судової влади України оголошення про виклик до судового засідання. Згідно з ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов висновку про задоволення позову з огляду на наступне: Від спільного життя у сторін народилась донька [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого виконкомом Мазурівської сільської ради Чернівецького (Могилів-Подільського) району Вінницької області (а.с.7). Згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] відповідач [PERSON] записаний батьком [PERSON] , [INFO] , однак, добровільно не виконує свого законного обов`язку по утриманню дітей. Обставин, які б доводили необхідність звільнення відповідача від обов`язку утримувати дитину сторонами не подано і судом не встановлено. Згідно довідки №2030 від 26.11.2021 Чернівецької селищної ради Могилів-Подільського району Вінницької області, [PERSON] , [INFO] , перебуває на утриманні матері [PERSON] і спільно проживає з нею в [ADDRESS] (а.с.5). Відповідач добровільно коштів на утримання дитини не надає, що вбачається із позовної заяви та не заперечується відповідачем. Таким чином, суд вважає, що відповідач не позбавлений можливості забезпечувати на рівні з позивачем інтереси та утримання дитини. Встановленим судом фактичним обставинам справи відповідають сімейні правовідносини, що регулюються Конвенцією про права дитини, Конституцією України, Сімейним кодексом України. Згідно п. 1 ст. 18, п. 1,2 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 51 Конституції України гарантовано, а ст. 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.ч. 1, 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. У ч. 1ст. 12 вказаного закону зазначено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Згідно з ч. 2 ст. 141 СК України, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. У ст. 182 СК України зазначено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить 50 відсотків розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Відповідно до ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Згідно ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Отже, виходячи з встановлених обставин справи та рівності обов`язку обох батьків утримувати дітей, суд приходить до висновку, що згідно з матеріальними потребами неповнолітньої дитини доцільно стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи від дня подання до суду позову - 26.11.2021 року, й до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до п.1 ч.1 ст. 430 ЦПК України, допустити негайне виконання судового рішення в межах суми платежу за один місяць. Судові витрати згідно ст.141 ЦПК України покладаються на відповідача. Відповідно до ч.1 ст.4 Закону України «Про судовий збір», судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, у відсотковому співвідношенні до ціни позову або у фіксованому розмірі. Відповідно до статті 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2021 рік» з 29.01.2021 року прожитковий мінімум для працездатних осіб встановлено у розмірі 2270 гривні. Відтак, ставка судового збору за подання до суду заяви, зокрема про стягнення аліментів становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 908,00 грн. Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору звільняються позивачі - за подання позовів про стягнення аліментів. Відтак, відповідно до п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України, слід стягнути з відповідача в дохід держави судовий збір за подання позивачем позову про стягнення аліментів в розмірі 908 гривень.

Outcome: approved