Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до Кіровський районний відділ державної виконавчої служби у місті Донецьку Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) про зняття арешту, який накладений на невизначене майно, все нерухоме майно [PERSON] , 1970 року народження, згідно постанови АА №394132, 19.04.2007, Відділом ДВС Кіровського РУЮ м. Донецька та зареєстрованого 15.05.2007 за №4972169 реєстратором: Четверта донецька державна нотаріальна контора. В наступному позивачкою було подано клопотання про заміну неналежного відповідача, в якому просила замінити відповідача на Донецький відділ державної виконавчої служби у Донецькому району Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків). У позовній заяві зазначила, що вона, як дружина померлого [PERSON] , 1970 року народження, є спадкоємицею першої черги частини житлового будинку і земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] , які позивачка не може оформити за собою внаслідок наявності вищезазначеного арешту нерухомого майна, що обмежує її правомочності як спадкоємця після смерті свого чоловіка. Представник позивача просив позов задовольнити. Справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Сторони повідомлені про дату розгляду справи та наданий час для подання відзиву та заперечень. Представник відповідача до суду не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку. Листом від 13.01.2020 вих.№19-7-1647 повідомив, що 29.09.2021 року шляхом злиття, в тому числі Ленінського і Кіровського районного відділу державної виконавчої служби у місті Донецьку Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), було утворено Донецький відділ державної виконавчої служби у Донецькому району Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків). Згідно Автоматизованої системи виконавчого провадження (спецрозділу) у Ленінському районному відділу державної виконавчої служби міста Донецька перебувало виконавче провадження №8959027 з примусового виконання судового наказу №б/н від 31.05.2006 щодо стягнення зі [PERSON] суми коштів 1778,20 гривень. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, за відсутності всіх осіб, які беруть участь у справі, суд проводить розгляд цивільної справи без фіксування технічними засобами, за наявними у справі матеріалами. Дослідивши матеріали справи та надані докази, суд приходить до наступних висновків. Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст.ст. 12, 13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності. Згідно зі ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.ст. 76, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Судом встановлено, що 14.09.2001 року між позивачкою [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, який зареєстрований Запорізькім міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, актовий запис № 983. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть. [PERSON] є спадкоємицею першої черги після смерті чоловіка - [PERSON] . З метою оформлення права власності на спадщину та отримання свідоцтва про право на спадщину, позивачка звернулась із відповідною заявою до приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Масловець Л.С., яким заведено спадкову справу № 78/2017. Згідно витягу з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна виявлено співпадіння із записом про арешт нерухомого майна (реєстраційний номер обтяження - 4972169) [PERSON] ; дата народження: 1970; [ADDRESS] . Підстава обтяження - постанова АА №394132, 19.04.2007, відділ ДВС Кіровського РУЮ м. Донецька. Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії вих. №740/02-31 від 31.10.2018 приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Масловець Л.С. було відмовлено позивачці у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті її чоловіка - [PERSON] , 1970 р.н., внаслідок наявності вищезазначеного арешту нерухомого майна. Наявність зазначеного арешту нерухомого майна спадкодавця [PERSON] перешкоджає позивачу реалізувати після смерті чоловіка право на спадщину та отримати правовстановлюючі документи, а саме свідоцтво про право на спадщину Відповідно до положень ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла(спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно зі ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до вимог ч.2 ст.1220 та ч.1 ст.1221 ЦК України, часом відкриття спадщини є день смерті особи, а місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Частиною 1 ст. 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 Цивільного кодексу України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно з ч. 1 ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до статті 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична особа має право мирно володіти своїм майном. У цивільному законодавстві визначено поняття права власності, яким є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (частина 1 статті 316 Цивільного кодексу України). Відповідно до статті 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Держава не втручається у здійснення власником права власності. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Статтею 391 зазначеного Кодексу передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги є законними та обґрунтованими, підстави для існування обтяження відсутні, припинити обтяження в позасудовому порядку, неможливо, відновлення прав позивача відповідає обраному ним способу захисту, що узгоджується зі ст. 16 ЦК України, а тому вимоги позивача підлягають задоволенню.

Outcome: approved