Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-12 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з вищезазначеним позовом та просить суд стягнути з відповідача кошти в порядку регресу, витрачених нею на утримання квартири в розмірі 9316 грн., посилаючись на обов`язок відповідача зі сплати комунальних коштів, відповідно до його частки в квартирі. В обґрунтування вимог зазначила, що відповідач є ї сином та вони є співвласниками квартири [ADDRESS] , по 1/3 частки квартири вони набули у власність шляхом приватизації державного житлового фонду, окрім цього позивач набула 1/3 частини квартири у спадок після смерті матері. Таким чином, позивачу належить 2/3 частини житлового приміщення, а відповідачу 1/3 частина. В період з жовтня 2018 року по вересень 2021 року позивач здійснювала оплату комунальних платежів на користь КП БМР ЖЕК №1 в сумі 6256 грн; з грудня 2018 року по квітень 2021 оплата за послуги централізованого опалення яке надає КП БМР «БЦТМ» склала 21686 грн. Загальна сума здійснених платежів за вказаний період склала 27951 грн. Тому враховуючи, що співвласники квартир несуть солідарну відповідальність за утримання належної їм власності, позивач просить стягнути з відповідача 1\\3 частини понесених нею витрат на оплату комунальних послуг. Ухвалою суду від 01.11.2021р. відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження (а.с.35) Позивач в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, подала до суду заяву, відповідно до якої позовні вимог підтримує, справу просить розглянути без її участі, не заперечує проти заочного розгляду справи (а.с.40). Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, шо [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на підставі свідоцтва на право власності на житло № [NUMBER] від 26.04.1994 року, виданого згідно рішення виконавчого комітету Білоцерківської міської ради № 121, належить на праві спільної власності квартира по [ADDRESS] (а.с.6). На підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 11.06.2001 року, позивач [PERSON] набула право власності в порядку спадкування після смерті своєї матері [PERSON] 1/3 частину квартири [ADDRESS] (а.с.5). Згідно копій квитанцій про сплату за надані комунальні послуги у вищевказаній квартирі вбачається, що позивачем сплачувалися кошти за послуги (з теплопостачання о/р [NUMBER] ) за період з грудня 2018 року по квітень 2021 року, та відповідно до розрахунку, який суд приймає до уваги, загальна сума сплачених витрат складає 21686 грн. (а.с.11-18). Згідно копій квитанцій про сплату за надані комунальні послуги у вищевказану квартиру вбачається, що позивачем сплачувалися кошти за послуги (з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій) за період з жовтня 2018 року по вересень 2021 року, та відповідно до розрахунку, який суд приймає до уваги, загальна сума сплачених витрат складає 6265грн. (а.с20-27). Згідно ч. 1 ст.6-1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 2189-VIII учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є споживачі (індивідуальні та колективні); управитель; виконавці комунальних послуг. У відповідності Закону України № 2189-VІІІ до п. 6 ч. 1 ст. 1 індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги. Пунктом 5 ч. 2 ст. 7 Закону України № 2189-VІІІ визначено обов`язок споживача оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. З аналізу наведених норм вбачається, що співвласники, які володіють майном на праві спільної сумісної (або часткової) власності, зокрема житловим приміщенням, несуть рівні обов`язки, щодо утримання такого майна, якщо інше не встановлено угодою між ними. Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 322 ЦК України). Згідно з пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Положеннями статті 360 ЦК України встановлено, що співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном. Відповідно до статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною першою статті 544 ЦК України передбачено, що боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього. Вказані норми встановлюють правові наслідки виконання солідарного обов`язку одним із боржників. Такий боржник набуває права на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти боржників у рівній частці (інше може бути встановлено договором або законом) за вирахуванням частки, яка припадає на нього. При реалізації боржником, який виконав солідарний обов`язок, права на зворотну вимогу відбувається трансформація (перетворення) зобов`язання, а саме основне солідарне зобов`язання перетворюється на регресне часткове, а боржник, який виконав солідарний обов`язок за основним зобов`язанням, набуває статусу кредитора по відношенню до інших боржників за регресним зобов`язанням. Верховний Суд в постанові від 15 квітня 2021 року по справі № 638/5001/17 зазначив, що кожен співвласник зобов`язаний брати участь у витратах щодо утримання майна, що є у спільній частковій власності, незалежно від того, хто здійснює фактичні дії, спрямовані на утримання спільного майна. Якщо хтось із співвласників відмовляється брати участь у витратах, інші співвласники можуть здійснити їх самостійно і вимагати від цього співвласника відшкодування понесених витрат у судовому порядку або ж безпосередньо звернутись до суду з позовом про примусове стягнення з співвласника, який відмовився нести тягар утримання спільного майна, коштів для цієї мети. Аналогічний правовий висновок висловлено також Верховним Судом у постановах від 13 березня 2019 року у справі № 521/3743/17-ц і від 19 серпня 2020 року у справі № 703/2200/15-ц. Судом встановлено, що сторони є співвласниками спірної квартири і відповідно до закону зобов`язані оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Таким чином, [PERSON] як співвласник квартири [ADDRESS] виконала обов`язок щодо сплати необхідних витрат на утримання майна, а тому позивач має право вимагати від іншого співвласника [PERSON] відшкодування 1/3 частини вартості цих витрат. Аналізуючи вищевикладені доводи, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення вимог. Згідно частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Згідно з п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" від сплати судового збору звільняються особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю. Позивач є особою з інвалідністю ІІ групи, а отже вона звільнена від сплати судового збору.. Судовий збір в сумі908 грн. підлягає стягненню в дохід держави з відповідача у відповідності до положень ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved