Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку та моральної шкоди за невиплату заробітної плати. В обґрунтування позовної заяви зазначив, що починаючи з 19.09.2014 і по 03.09.2021 він перебував у трудових відносинах із філією «Черкаська дорожньо-експлуатаційна дільниця» Дочірнього підприємства «Черкаський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України», на підтвердження чого позивачем надані відповідні докази. Згідно наказу від 03.09.2021 № 28-К [PERSON] був звільнений з роботи за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України. На день звільнення позивачу нарахована за період із жовтня 2020 року по вересень 2021 року, але не виплачена заробітна плата у розмірі 107 886,98 грн., яка не була йому виплачена у день звільнення, тому наявні підстави для нарахування та стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Крім того зазначив, що протиправними діями відповідача йому була завдана моральна шкода, оскільки порушення його законних прав призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від позивача додаткових зусиль для організації свого життя. Просить суд стягнути з ДП «ЧЕРКАСЬКИЙ ОБЛАВТОДОР» ВАТ «АВТОМОБІЛЬНІ ДОРОГИ УКРАЇНИ» на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 36 323,91 грн. та моральну шкоду в сумі 15 000 грн., відшкодувати понесені позивачем судові витрати у вигляді витрат по оплаті судового збору в сумі 908 грн. Ухвалою від 07.12.2021 провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, справа призначена до судового розгляду. У судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримав у повному обсязі та просив суд його задовольнити. Додатково повідомив, що наявна заборгованість по заробітній платі не погашена і станом на сьогоднішній день. Заборгованість по заробітній платі накопичувалася протягом тривалого періоду часу та її наявність була основною причиною звільнення. Відсутність виплат з місця роботи позбавляло його та його родину засобів до існування, жили лише за рахунок наявної у нього пенсії. Проте коли перебував на лікарняному мусив відшукувати засоби для існування та придбання медикаментів. Відповідач ДП «ЧЕРКАСЬКИЙ ОБЛАВТОДОР» ВАТ «ДЕРЖАВНА АКЦІОНЕРНА КОМПАНІЯ «АВТОМОБІЛЬНІ ДОРОГИ УКРАЇНИ» про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, натомість участь представника в судовому засіданні не забезпечив, жодних заяв на адресу суду не направив, відзиву не подав. За таких обставин суд, відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, з урахуванням згоди позивача на проведення заочного розгляду справи, вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Заслухавши позивача, дослідивши наявні у справі докази, судом встановлені такі обставини та відповідні їм правовідносини. Наявний між сторонами спір є трудовим спором щодо оплати праці та відповідальності роботодавця у випадку порушення строків виплати заробітної плати, тому вказані правовідносини регулюються нормами Кодексу законів про працю України. З наявних у матеріалах справи письмових доказів судом установлено, що [PERSON] наказом від 19.09.2014 за № 30-к був прийнятий на роботу на посаду майстра. У подальшому на підставі наказу № 76-к від 02.11.2016 переведений на посаду виконавця робіт на ДРП-4. Вказана інформація також відображена у долученій до матеріалів справи трудовій книжці на ім`я [PERSON] . З наданої інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань встановлено, що філія «ЧЕРКАСЬКА ДЕД» (код відокремленого підрозділу: 26156509) є відокремленим структурним підрозділом ДОЧІРНЬОГО ПІДПРИЄМСТВА «ЧЕРКАСЬКИЙ ОБЛАВТОДОР» ВІДКРИТОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ДЕРЖАВНА АКЦІОНЕРНА КОМПАНІЯ «АВТОМОБІЛЬНІ ДОРОГИ УКРАЇНИ» (код ЄДРПОУ: 31141625), відповідно саме ця юридична особа є належним відповідачем по справі. Відповідно до ч. 1 ст. 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. На підставі ч. 2 ст. 94 КЗпП України розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується. Питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначається цим Кодексом, Законом України "Про оплату праці" та іншими нормативно-правовими актами (ч. 3 ст. 94 КЗпП України). Відповідно до ч. 1 ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Аналогічна норма встановлена також ч. 1 ст. 24 Закону України «Про оплату праці». На підставі ч. 1 ст. 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. З наданої суду копії судового наказу від 07.10.2021 (справа № 708/964/21, провадження № 2-н/708/28/21) встановлено, що наявна на день звільнення позивача [PERSON] заборгованість по заробітній платі становить 107 886,98 грн. (за період з 01.10.2020 по 03.09.2021 включно). Враховуючи, що відповідачем жодних доказів на спростування наявної заборгованості суду надано не було, суд приходить до висновку, що факт наявності нарахованої, але не виплаченої на день звільнення заробітної плати є встановленим та доведеним. На підставі ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. З наданого суду наказу № 28-к від 03.09.2021 встановлено, що позивач [PERSON] був звільнений з роботи з 03.09.2021 за власним бажанням (ст. 36 КЗпП України). Вказаний факт також підтверджено наявною відміткою у трудовій книзі позивача (запис № 23 від 03.09.2021). Натомість, враховуючи судовий наказ від 07.10.2020 (справа № 708/964/21, провадження № 2-н/708/28/21), суд приходить до переконання, що в день звільнення наявна заборгованість по заробітній платі та компенсація за невикористану відпустку позивачеві виплачені не були. З наведеного суд приходить до висновку, що з боку відповідача допущені порушення норм трудового законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Порядок розрахунку середнього заробітку регламентовано Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 за № 100. Відповідно до п. 8 Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. З наявної в матеріалах справи довідки про доходи від 16.09.2021 за № 297 судом встановлено, що середньоденна заробітна плата [PERSON] за липень - серпень 2021 року становить 576,57 грн. За період часу з 04.09.2021 по дату наведеного позивачем розрахунку 02.12.2021 року (включно) загальна кількість робочих днів становить 63 (вересень 2021 року - 19 дн., жовтень 2021 року - 20 дн., листопад 2021 року - 22 дн., грудень 2021 року - 2 дн.). За таких обставин, суд приходить до переконання, що наведений позивачем розрахунок середнього заробітку за час затримки розрахунку в сумі 36 323,91 грн. є підтвердженим та обґрунтованим (576,57 грн./дн. х 63 дн. = 36 323,91 грн.). У свою чергу, оскільки розмір середньоденної заробітної плати [PERSON] в сумі 576,57 грн. визначено із нарахованої заробітної плати до утримання податків та обов`язкових платежів, то середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 04.09.2021 по 02.12.2021 (включно) в сумі 36 323,91 грн. на користь [PERSON] необхідно стягнути із відрахуванням (утриманням) при виплаті податків та обов`язкових платежів, передбачених законодавством України. Щодо позовних вимог [PERSON] в частині стягнення моральної шкоди суд враховує наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. В обґрунтування позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди позивач зазначив, що не отримував заробітну плату протягом 11 місяців, після звільнення протягом тривалого часу з ним не був проведений розрахунок, причина звільнення полягала у невиплаті заробітної плати. У зв`язку із невиплатою заробітної плати протягом тривалого часу [PERSON] відчував моральні страждання, був змушений економити на продуктах харчування, одязі. Позивач був змушений позичати гроші, що додатково породжувало переживання, сумніви, невпевненість. Всі наведені вище обставини у своїй сукупності призвели до значних душевних переживань позивача, завдана йому моральна шкода обумовлюється моральним та фізичним стражданням честі, гідності, ігноруванням прав, втратою у зв`язку з цим престижу та ділової репутації серед співпрацівників, знайомих, друзів та родичів. Аналізуючи наведені твердження позивача [PERSON] суд приходить до висновку, що порушення його законних прав, у зв`язку з чим він протягом тривалого часу не отримував заробітну плату мало наслідком завдання моральних страждань. Натомість, враховуючи принцип співмірності, розумності та справедливості, суд приходить до висновку, що в цій частині позовні вимоги підлягають до часткового задоволення. Зокрема, стягненню з відповідача в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди [PERSON] підлягають грошові кошти в сумі 5 000 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивач при зверненні до суду з даним позовом сплатив судовий збір в сумі 908 грн., тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог в сумі 731,08 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial