Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-17 00:00:00

ПрАТ «Черкаське хімволокно» в особі відокремленого підрозділу «Черкаська ТЕЦ» (далі Черкаська ТЕЦ) 07.10.2021 року звернулося до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за спожиту теплову енергію з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних, вказавши, що ПАТ «Черкаське хімволокно» в особі ВП «Черкаська ТЕЦ» на підставі відповідної ліцензії забезпечує тепловою енергією населення, організації та підприємства всіх форм власності у м. Черкаси. Надання послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання в будинку [ADDRESS] здійснюється ПрАТ «Черкаське хімволокно Черкаська ТЕЦ» . Оскільки в будинку [ADDRESS] встановлено будинковий лічильник загального обліку теплопостачання, то нарахування за послуги здійснюється відповідно до п. 12 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води, водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року № 630, а саме у разі встановлення будинкових засобів обліку теплової енергії споживач оплачує послуги згідно з їх показаннями пропорційно опалюваній площі (об`єму) квартири. В квартирі [ADDRESS] встановлено лічильник обліку гарячого водопостачання, тому, згідно п. 20 вищевказаних правил плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документу (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо) або відповідно до умов договору встановлення засобів обліку. Відповідачі з 06.06.2008 року по теперішній час зареєстровані за вказаною адресою. Відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача (відповідача) від оплати послуг у повному обсязі. Викладене співпадає з правовою позицією, викладеною в постанові Верховного Суду від 10.12.2018р. у справі №638/11034/15-ц, від 18.03.2019 у справі №210/5796/16-ц, від 18.12.2019 у справі №522/2625/16-ц та в постанові Верховного Суду України від 30.10.2013р. у справі №6-59цс13. Відповідачі фактично споживаючи надані Черкаською ТЕЦ послуги, не надсилали скарг чи претензій щодо якості наданих послуг, що свідчить про належне виконання позивачем своїх зобов`язань щодо надання житлово-комунальних послуг. Відповідачі з січня 2013 року своєчасно та у повному обсязі не вносили плату за отримані послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання, комунальних послуг з постачання теплової енергії, гарячої води згідно ст.. 17 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», внаслідок чого утворилась заборгованість, яка станом на 01.08.2021 року складає 56769,63 грн., що підтверджується листом-розрахунком по ОР№ 11652013. Просять стягнути з відповідачів на користь ПАТ «Черкаське хімволокно» в особі ВП «Черкаська ТЕЦ» заборгованість за надані послуги у розмірі 56769,63 грн., інфляційну складову боргу у розмірі 24029,74 грн. та 3% річних у розмірі 6205,94 коп., а всього 87005,31 грн. та стягнути судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 2270,00 грн. 22.11.2021 року ухвалою суду відкрито спрощене позовне провадження, призначено судове засідання з викликом сторін. Сторонам встановлено строк для подачі заяв по суті спору. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задоволити. Додатково пояснила, що відповідачі є споживачами послуг, що надає Черкаська ТЕЦ, тому зобов`язані сплачувати за надані послуги. Оскільки в травні 2017 року відповідачами було внесено оплату за надані послуги, то це свідчить про визнання ними боргу перед позивачем та перериває перебіг позовної давності, а тому з відповідачів має бути стягнуто борг в повному обсязі за весь період. Також 06.01.2022 року представником позивача Черкаська ТЕЦ Пінчук І.С. було надано відповідь на відзив, в якому представник вказувала, що доводи відповідача викладені у відзиві на позов є безпідставними виходячи з наступного. Відповідно до наданого з позовом листа-розрахунку та наданого відповідачем відзиву на позов вбачається, що у травні 2017 р., травні 2018 р., червні 2018 р., лютого 2019 р., травні 2019 р., жовтні 2019 р., лютому 2020 р., травні 2020 р., червні 2020 р., серпні 2020 р., березні 2021 р., Відповідачами були здійснені оплати за послуги з централізованого опалення та підігріву води по О/Р 11652013. Проаналізувавши вказаний розрахунок можна дійти висновку, що відповідачами вносились кошти в більшому розмірі від поточних нарахувань, а тому зараховувалась оплата за місяць що передував місяцю в якому здійснено плату, а решта суми зараховувалась на погашення боргу, що утворився. Відповідачами не надано доказів того, що оплата послуг здійснювалася іншою особою. Щодо різниці при стягненні інфляційних, 3 % річних та неустойки (штрафу, пені) посилалась на позицію викладеною ВГСУ у постанові по справі № 918/329/16 від 26 квітня 2017 року щодо формулювання ст. 625 ЦК, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3 % річних не є неустойкою (штрафом, пенею) у розумінні положень ст. 549 ЦК і ст. 230 ГК. За змістом наведеної норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та З % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. (Схожа правова позиція: 8 листопада 2017 року Ухвала ВССЦК у справі № 522/9521/16-ц). Законодавець визначає обов`язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням рівня інфляції та 3% річних за увесь час прострочення, у зв`язку з чим таке зобов`язання є триваючим. Тому інфляційні та річні не є додатковими вимогами в розумінні ст. 266 ЦК України (правова позиція, висловлена Верховним Судом України у постанові по справі № 918/329/16 від 26 квітня 2017 року). У зв`язку з вищевикладеним Позивач на законних підставах просить стягнути з відповідача інфляційні нарахування та 3% річних за прострочення грошового зобов`язання на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України. Виходячи з листа розрахунку, Відповідач, щомісячно у повному обсязі не погашав заборгованість і таким чином кожного місяця мав прострочення виконання грошового зобов`язання на який щомісячно нараховувався індекс інфляції та 3% річних. При цьому, періодичні оплати погасили частину накопиченої заборгованості за надані послуги. Твердження Відповідача, що суми інфляційних та 3% річних нараховані на зайві грн., є невірним оскільки, як вже було зазначено, суми інфляційних та 3% річних нараховуються щомісячно на суму простроченого боргу. А тому позовні вимоги Черкаської ТЕЦ є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають до повного задоволення. Відповідач [PERSON] , яка також є представником відповідача [PERSON] , в судовому засіданні просила застосувати позовну давність до суми боргу, яку вказує позивач. Додатково пояснила, що вони хоч і зареєстровані в даній квартирі, але фактично в ній не проживали. Власниками даної квартири вони стали в 2018 році. Заперечувала щодо нарахування в період карантину штрафних санкцій. Також [PERSON] 29.12.2021 року було подано відзив на позов Черкаської ТЕЦ, в якому вона вказувала, що даний позов підлягає частковому задоволенню, оскільки період розрахунку заборгованості та сума, яку може бути стягнуто на законних підставах, є відмінними від вказаних позивачем в позові. Зокрема вказувала, що позивачем визначено борг по опаленню та постачанню гарячої води станом на 01.08.2021 року. початкового строку позивач в своєму позові не зазначив. В той же час відповідно до розрахункового листа початковим строком позивачем вказано січень 2013 року та станом на січень 2013 року зазначено початкове сальдо в сумі 5958,66 грн., яке жодним розрахунком не підтверджено. Позивачем подано позов 06.10.2021 року. Тому вона заявляє клопотання про застосування строку позовної давності до зазначеного позову. При цьому [PERSON] вказувала, що ними здійснювалась оплата за надані позивачем послуги частково починаючи з травня 2017 року. проте вказані обставини не можуть свідчити про переривання перебігу строку позовної давності, оскільки оплата нею здійснювалась за конкретний місяць і не розповсюджувалась на виниклу до цього часу заборгованість, що підтверджується квитанціями. Вважає, що оскільки позивачем подано позов 06.10.2021 року, то судом може бути стягнуто заборгованість, що утворилась за період з 01.10.2018 року по 01.08.2021 року в сумі 20703,11 грн. Щодо нарахованого індексу інфляції та 3% річних на вказану суму боргу, то [PERSON] зазначала невірне проведення розрахунків, оскільки позивачем нарахування здійснюється не щомісячно з урахування сплачених за кожен місяць сум, а в наростаючому порядку на загальну суму боргу. На підставі викладеного просила відмовити в задоволенні позову Черкаської ТЕЦ. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). Приватне акціонерне товариство «Черкаське хімволокно», в особі Відокремленого підрозділу «Черкаська ТЕЦ» на підставі ліцензії №374 від 30.11.2012 року, забезпечує тепловою енергією населення, організації та підприємства всіх форм власності у м. Черкасах. Відносини між суб`єктом господарювання, предметом діяльності якого є надання комунальних послуг, і фізичною, особою, яка отримує послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води регулюються ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» та Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 № 630. Відповідно до п. п. 3, 4 ч. 2 ст. 6 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», виконавцем послуг з постачання теплової енергії є теплопостачальна організація, а- послуг з постачання гарячої води - суб`єкт господарювання, який є власником (або володіє і користується на інших законних підставах) теплової, тепловикористальної або теплогенеруючої установки, за допомогою якої виробляє гарячу воду, якщо споживачами не визначено іншого постачальника гарячої води. Згідно вищенаведеного ПрАТ «Черкаське хімволокно» як суб`єкта господарювання з постачання теплової енергії законодавством визначено виконавцем послуг з централізованого постачання гарячої води. Рішеннями Черкаського міськвиконкому № 520 від 24.05.2000 ПрАТ «Черкаське хімволокно» визначено виконавцем житлово-комунальних послуг населенню м. Черкаси. Відповідно до Додатку до рішення міськвиконкому від 24.05.2000р. №520 «Перелік споживачів, що передані ДП «Черкаська ТЕЦ» від КПТМ «Черкаситеплокомуненерго», було передано тепломагістраль що обслуговує, в тому числі будинок за адресою [ADDRESS] . Рішенням Виконавчого комітету Черкаської міської ради №1021 від 17.09.2019 «Про встановлення розміру внесків за обслуговування вузлів комерційного обліку теплової енергії та постачання гарячої води власникам (співвласникам) будівель, які приєднані до інженерних мереж ВР «Черкаська ТЕЦ» ПРАТ «Черкаське хімволокно», - встановлено розмір внесків, в тому числі за адресою м. Черкаси, вул. Героїв Дніпра, 63. Таким чином встановлено, що надання послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання в будинку [ADDRESS] здійснюється ПрАТ «Черкаське хімволокно» ВП «Черкаська ТЕЦ». Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 7 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», п.п. 18, 20, 30 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 № 630, п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 № 572, споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами або законом. Плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо). Відповідач [PERSON] з 06.06.2008 року зареєстрована за адресою [ADDRESS] що підтверджено відомостями Відділу реєстрації місця проживання Управління з питань державної реєстрації Черкаської міської ради. Відповідач [PERSON] з 20.07.2011 зареєстрований за адресою [ADDRESS] що підтверджено відомостями Відділу реєстрації місця проживання Управління з питань державної реєстрації Черкаської міської ради. Крім того [PERSON] та [PERSON] є співвласниками квартири [ADDRESS] , що підтверджується Договором міни від 02.04.2018 року, посвідченого приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Захарченко А.І., зареєстрованого в реєстрі за №510. Суд відкидає доводи відповідача про те, що вони не були споживачами послуг, які надавав позивач до 2018 року, в зв`язку з не проживанням за адресою [ADDRESS] , оскільки належних та допустимих доказів на підтвердження факту не проживання за місцем реєстрації відповідачами не надано. За змістом ст. ст. 67-68, 162 Житлового Кодексу України наймач чи власник житла зобов`язаний своєчасно вносити плату за комунальні послуги по затвердженим тарифам. Плата за комунальні послуги вноситься щомісячно. Також, за правилами частини четвертої статті 319, статті 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Таким чином суд приходить до висновку, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] , з червня 2008 року та з липня 2011 року відповідно, по теперішній час є споживачами житлово-комунальних послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання, що надає Черкаська ТЕЦ за адресою [ADDRESS] . Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки, регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги». Частиною 1 статті 19 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте, відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 цього ж Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Такому праву прямо відповідає визначений у п. 5 ч. 3 ст. 20 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15, з яким також погодилася Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20 вересня 2018 року у справі № 751/3840/15-ц (провадження № 14-280цс18), а також у постанові Верховного Суду від 18.12.2019 року у справі №522/2625/16-ц. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в строк відповідно до вказівок закону, договору. Згідно ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом ст. ст. 67-68, 162 Житлового Кодексу України наймач чи власник житла зобов`язаний своєчасно вносити плату за комунальні послуги по затвердженим тарифам. Плата за комунальні послуги вноситься щомісячно. Відповідно до ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальній послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги. Відповідачка [PERSON] просила суд застосувати позовну давність до позовних вимог Черкаської ТЕЦ. Згідно з розрахунком Черкаської ТЕЦ (доданим до позову), заборгованість відповідачі по оплаті за спожиту теплову енергію за період з 01.01.2013 року по 01.08.2021 року становить 56769,63 гривень, з яких борг по опаленню 45149,51 грн., борг по гарячому водопостачанню 11591,08 грн., борг по обслуговуванню внутрішньо будинкових мереж 29,04 грн. Тобто позивачем заявлено вимогу про стягнення боргу за період більш як три роки. Також з розрахунку судом встановлено, що до травня 2017 року жодних проплат за надані Черкаською ТЕЦ послуги не здійснювалось. А починаючи з травня 2017 року відповідачі періодично здійснювали оплату наданих Черкаською ТЕЦ послуг. Тобто ще до моменту набуття права власності на квартиру [ADDRESS] (до квітня 2018 року) відповідачі, як споживачі, почали вносити хоч і нерегулярно та не в повному обсязі оплату за спожиту теплову енергію надану Черкаською ТЕЦ. При цьому слід враховувати, що оплата здійснюється за місяць, що передував місяцю, в якому такий платіж здійснень. Тобто відповідачами в травні 2017 року було здійснено платіж за надані Черкаською ТЕЦ послуги в квітні 2017 року. При визначені періоду, за який сума заборгованості за надані послуги підлягає стягненню, слід врахувати наступне. В травні 2017 року відповідачами внесено оплату за квітень 2017 року в розмірі 1033,93 грн., з яких 708,86 грн. - оплата за опалення, 325,07 грн. оплата за гаряче водопостачання. При цьому місячне нарахування за квітень 2017 року становило 317,15 грн., з яких 0,00 грн. за опалення, 317,15 грн. за гаряче водопостачання. Тобто здійснюючи оплату в більшому розмірі, ніж було зазначено в місячному нарахуванні, відповідачі визнали наявність заборгованості за надані Черкаською ТЕЦ послуги та перервали строк перебігу позовної давності. Враховуючи здійснені проплати відповідачами, що перервали строк позовної давності, період за який підлягає до стягнення борг за надані Черкаською ТЕЦ послуги розпочався з 01.04.2014 року. Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Відповідно до ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Згідно з частиною першою статті 260 ЦК України позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу. Частиною другою статті 264 ЦК України передбачено, що позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Виходячи з розрахунків Черкаської ТЕЦ за період з 01.04.2014 року по 01.08.2021 року (в межах позовної давності) утворилась заборгованість відповідачів за спожиту теплову енергію в сумі 46937,07 грн., з яких борг по опаленню 35316,95 грн., борг по гарячому водопостачанню 11591,08 грн., борг по обслуговуванню внутрішньо будинкових мереж 29,04 грн. А тому до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає сума 46937,07 грн. Крім того, позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідачів інфляційних втрат та трьох процентів річних у зв`язку з простроченням відповідачами оплати за спожиту теплову енергію. Вирішуючи дане питання суд враховує позицію Верховного Суду України викладену у постанові від 26.04.2017 року по справі № 918/329/16 щодо формулювання ст. 625 ЦК, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3 % річних не є неустойкою (штрафом, пенею) у розумінні положень ст. 549 ЦК і ст. 230 ГК. За змістом наведеної норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Верховного Суду України від 08.11.2017 року у справі № 522/9521/16-ц. Законодавець визначає обов`язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням рівня інфляції та 3% річних за увесь час прострочення, у зв`язку з чим таке зобов`язання є триваючим. Тому інфляційні та річні не є додатковими вимогами в розумінні ст. 266 ЦК України, що узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України викладеною в постанові від 26.04.2017 року у справі № 918/329/16. Черкаською ТЕЦ надано розрахунок інфляційних втрат та трьох відсотків річних у зв`язку із простроченням відповідачами оплати за спожиту теплову енергію, відповідно до яких за період з 01.04.2014 року по 01.08.2021 року (в межах позовної давності) інфляційні втрати становлять 16786,68 гривень, три процентів річних - 5296,47 гривень, які і підлягають до стягнення з відповідачів на користь позивача. За таких обставин оцінивши докази надані позивачем, суд приходить до висновку, що позовні вимоги Черкаської ТЕЦ підлягають частковому задоволенню. Задовольняючи позовні вимоги суд враховує, що, відповідачами не надано доказів, які б спростовували законність нарахування Черкаської ТЕЦ за надані ними послуги. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги Черкаської ТЕЦ задоволено, то до стягнення відповідачів на користь позивача підлягає 1135 грн. понесених судових витрат з кожного.

Outcome: partial