Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-17 00:00:00

До Вінницького міського суду Вінницької області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. В позові позивач зазначила про те, що 23.11.2000 року між сторонами був зареєстрований шлюб на території Турецької Республіки. Від шлюбу мають сина [PERSON] , [INFO] . Шлюбні відносини з відповідачем припинено фактично ще з 2003 року, так як останній переїхав до Турецької Республіки і жодного разу не приїжджав до України. Шлюб носить лише формальний характер, збереження шлюбу суперечить інтересам позивача. Примирення та відновлення стосунків є неможливим. Вище викладене й стало підставою для звернення до суду із вимогою про розірвання шлюбу. Ухвалою суду від 20.01.2021 року призначено справу до розгляду у порядку спрощеного провадження з викликом (повідомленням) сторін та надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву. Ухвалою суду від 30.03.2021 року доручено компетентному суду Турецької Республіки вручити копію позовної заяви з доданими документами відповідачу [PERSON] , [INFO] , який зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , та допитати його в якості відповідача у цивільній справі за позовом [PERSON] до Авшара Недіма про розірвання шлюбу. 23.11.2021 року суддею Жмудем О.О. було отримано заяву відповідача про визнання позовних вимог і 26.11.2022 року поновлено провадження у справі. В судове засідання позивач не з`явилась, хоча належним чином була повідомлена про час та місце розгляду справи. Позивачем суду надано клопотання про розгляд справи у її відсутність із зазначенням, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про день, час та місце розгляду справи, що підтверджується матеріалами справи, про причини неявки суд не повідомлено. В матеріалах справи міститься заява про визнання позовних вимог. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову (ч.4 ст.206 ЦПК України). А тому, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази по справі в їх сукупності, та, зважаючи на визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону та не порушує права, свободи, інтереси інших осіб, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 63 Закону України «Про міжнародне приватне право» припинення шлюбу та правові наслідки припинення шлюбу визначаються правом, яке діє на цей час щодо правових наслідків шлюбу. Відповідно до ст. 60 цього Закону правові наслідки шлюбу визначаються спільним особистим законом подружжя, а за його відсутності - правом держави, у якій подружжя мало останнє спільне місце проживання,\~за умови,\~що хоча б\~один з\~подружжя все\~ще має\~місце проживанняу\~цій державі,\~а за\~відсутності такого - правом, з яким обидва з подружжя мають найбільш тісний зв`язок іншим чином. Подружжя, яке не має спільного особистого закону, може обрати право, що буде застосовуватися до правових наслідків шлюбу, якщо подружжя не має спільного місця проживання або якщо особистий закон жодного з них не збігається з правом держави їхнього спільного місця проживання. Відповідно до ст. 1 Угоди між Україною та Турецькою Республікою про правову допомогу та співробітництво в цивільних справах, ратифікованої Законом України №2605-III від 05 липня 2001 року, громадяни Договірних Сторін мають право на рівний правовий захист на території другої Договірної Сторони щодо своїх прав та інтересів в цивільних справах так як би вони були громадянами другої Договірної Сторони. Якщо на момент подання заяви про розірвання шлюбу та роздільне проживання один з подружжя є громадянином однієї Договірної Сторони, а другий - другої Договірної Сторони і один з них проживає на території однієї Договірної Сторони, тоді компетентні установи обох Договірних Сторін мають юрисдикцію розглядати справу. У цьому випадку вони застосовують законодавство своєї держави ( ст. 23 Угоди). Подружжя є громадянами різних держав, на час розірвання шлюбу позивач, яка є громадянкою України, продовжує проживати на території України, а тому враховуючи вище вказані положення розірвання шлюбу здійснюється за законодавством України. При розгляді справи судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 23.11.2000 року між сторонами був зареєстрований шлюб Відділом реєстрації актів громадянського стану м. Адіяман Турецької Республіки, що підтверджується витягом з акту про шлюб № 50/98 серії G 01 № 134187 від 23.11.2000 року. Від шлюбу мають сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про його народження. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до переконання в тому, що позов підлягає задоволенню. Враховуючи положення ч. 1 ст. 142 ЦПК України, судовий збір підлягає поверненню позивачу з державного бюджету в розмірі 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову - 454, 00 гривень. Решту судового збору (50%) слід стягнути з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved