Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-16 00:00:00

позивач 26.08.2021 року звернувся до суду з даним позовом, який обґрунтовує тим, що відповідач є споживачем природного газу та за місцем свого проживання використовує для побутових потреб газ, який надається позивачем. Правовідносини між ТзОВ "Львігаз збут" та відповідачем регулюються "Правилами постачання природного газу", затвердженими постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 року №2496, згідно яких ТзОВ "Львігаз збут" зобов`язаний надавати споживачу послуги з газопостачання, а споживач несе обов`язок по своєчасній оплаті вартості спожитого природного газу повністю. Позивач виконав свої зобов`язання перед відповідачем, однак остання не виконала взятих на себе зобов`язань та не сплачувала повністю вартість спожитого газу, тому у неї виникла заборгованість, яка станом на 03.08.2021 року становить 12383,63 грн. Окрім того, у зв`язку із несвоєчасним здійсненням платежів просить стягнути із відповідача 2625,33 грн.- інфляційних втрат та 1083,99 грн. - 3% річних. 28.09.2021 року позовна заява прийнята до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження. Представник позивача в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання був належним чином повідомлений, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій зазначив, що позовні вимоги підтримує, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач, яка належним чином повідомлялася про дату, час і місце судового засідання, не з`явилася в судове засідання без повідомлення причин, подала заяву застосування наслідків спливу позовної давності. В обґрунтування вказаної заяви покликається на те, що 26.08.2004 року уклала з позивачем договір про надання послуг з газопостачання. 14.02.2012 року працівники Пустомитівського УЕГГ ПАТ «Львівгаз» оглянули та демонтували газовий лічильник, про що складено акт. 09.03.2012 року вона отримала квитанцію на оплату послуг газопостачання з донарахуванням та вимогою про погашення боргу в сумі 7457,00 грн. Вона зверталася з позовом до суду про скасування нарахування заборгованості та рішенням суду їй було відмовлено. З грудня 2012 року ТОВ «Львівгаз збут» не зверталось більше до неї про стягнення заборгованості. Вважає, що позивач пропустив строк звернення до суду, звернувшись про стягнення заборгованості лише у серпні 2021 року, просить відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Суд ухвалює заочне рішення в порядку ст.280 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів, що відповідає вимогам ч. 8 ст. 178 ЦПК України так як представник позивача не заперечує проти такого вирішення справи. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового зсідання технічними засобами згідно ч.2 ст. 247 ЦПК України, не здійснюється. Повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, які підтверджені дослідженими в судовому засіданні доказами в їх сукупності, відповідно до норм матеріального права та з дотриманням норм процесуального права суд вважає, що позов слід задовольнити повністю з наступних підстав. Між позивачем та відповідачем виникли правовідносини врегульовані спеціальною нормою права - Правилами постачання природного газу, затвердженими постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (надалі - НКРЕКП) від 30.09.2015 №2496 та зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 06 листопада 2015р. за №1382/27827 (надалі - Правила постачання). Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг №2500 від 30.09.2015 р. затверджено Типовий договір постачання природного газу побутовим споживачам. У пункті 5 частини третьої статті 20 Закону України "При житлово - комунальні послуги" передбачено, що споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Зазначене узгоджується з висновком щодо застосування норм права, сформульованим у постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15. Відповідно до ч.1 п. 17 Правил плата за надані протягом розрахункового періоду послуги з газопостачання вноситься не пізніше 10 числа наступного місяця, якщо договором не встановлено інший строк. У відповідності до положень п. 29 Правил, споживач зобов`язаний своєчасно вносити плату за надані послуги з газопостачання. Відповідно до абз. 2 п. 4 Розділу III Правил - фактом згоди споживача про приєднання до умов договору є сплачений споживачем рахунок (квитанція) постачальника за поставлений природний газ, а щодо постачальника із спеціальними обов`язками - факт фактичного споживання природного газ споживачем. Факт сплати споживачем за поставлений природній газ, а також фактичне споживання ним природного газу підтверджується відповідним розрахунком заборгованості по абоненту (фінансовим станом абонента). Як вбачається зі змісту позовної заяви, відповідач не звертався до позивача із заявами про припинення подачі газу, а фактично користувався послугами з газопостачання, визнаючи таким чином наявність правовідносин, а відтак взаємних прав і обов`язків, що з них випливають. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Як вбачається з довідки про фінансовий стан, за абонентом [PERSON] , [INFO] , яка проживає в [ADDRESS] , ЕІС 56ХМ22D379199890. Заборгованість з 07.2018 року по 06.2021 року включно складає 12383,63 грн. Таким чином покликання відповідача на звернення позивача з позовною заяву про стягнення заборгованості з порушенням строків позовної давності не може бути прийняте до уваги суду, оскільки заборгованість виникла з липня 2018 року, а не у 2012 року як зазначає відповідач. Закріплена в п. 10 ч. 2 ст. 7 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" Про житлово-комунальні послуги" норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення оплати за житлово-комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування правових норм, установлених у частині другій статті 625 ЦК України. Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. ТзОВ "Львігаз збут" виконало свої зобов`язання та надало відповідачу послуги, однак, останяй не виконала взятих на себе зобов`язань та не оплачувала повністю вартість спожитого газу, тому виникла заборгованість, яка станом на 03.08.2021 року складається з 12383,63 грн. - основний борг, 2625,33 грн. - інфляційні втрати, 1083,99 грн. - 3% річних нарахованих на суму заборгованості. Суд приймає до уваги наданий позивачем розрахунок заборгованості як належний доказ по справі, оскільки будь-яких доказів на спростування такого відповідачем не надано, такий не оскаржувався, а відтак є чинним. Окрім того, на підставі ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути сплачений ним судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 2270,00 грн. На підставі наведеного та

Outcome: approved