Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-17 00:00:00

Позивачка [PERSON] через представника - адвоката Трепетьон В.В., звернулася до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс», третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М., приватний виконавець Сіщук В.В. про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. В обґрунтування своїх вимог зазначає, що 28.10.2021року в поштовій скриньці вона дістала конверт від приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Сіщук Володимира Васильовича. В даному конверті знаходилися три Постанови: про відкриття виконавчого провадження ВП № 66921049 від 23.09.2021року, про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» (надалі - Відповідач-1) грошові кошти у розмірі 42270,25 грн.; про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження ВП № 66921049 від 23.09.2021року, за якою одержувачем мінімальних витрат виконавчого провадження у сумі 515,00грн. є - приватний виконавець Сіщук Володимир Васильович; про стягнення з боржника основної винагороди в сумі 4227,02грн, ВП № 66921049 від 23.09.2021року. З отриманої нею інформації виявлено, що на виконанні Приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Сіщука Володимира Васильовича (далі Відповідач-2) знаходиться виконавчий документ - № 106878 від 08.06.2021р. виданий(вчинений) приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Євгеном Михайловичем (далі Третя особа), про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» (надалі - Відповідач-1) суми заборгованості у розмірі 42270,25 грн. Позивач із зазначеним виконавчим написом №106878 (далі - виконавчий напис, ВН), виданим 08.06.2021р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Євгеном Михайловичем, не погоджується повністю, в зв`язку з чим звертається до суду із даною заявою, яка мотивована наступним. Спірний виконавчий напис № 106878, виданий 08.06.2021 року вчинений з порушенням норм статей 87-89 Закону України «Про нотаріат» від 02.09.1993 № 3425-XII, пунктів 1-4 глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій), та Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік документів). Зокрема, позивач вважає, що приватний нотаріус Остапенко Є.М. порушив вимоги законодавства щодо: отримання обсягу документів та інформації, необхідних для вчинення виконавчого напису у т.ч. такий вчинено не на нотаріально посвідченому договорі; строку, встановленого Законом України «Про нотаріат», для вчинення виконавчого напису, оскільки вчинив спірний напис про стягнення заборгованості, з дня виникнення права вимоги за якою минуло більше трьох років; безспірності заборгованості, яка є предметом вирішення, також існують інші порушення законодавства. Ухвалою суду від 10.11.2021 відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання з викликом сторін. Ухвалою суду від 18.01.2022 закрито підготовче провадження у справі та призначено до судового розгляду по суті. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила задовольнити їх в повному обсязі. Відповідач протягом всього розгляду справи в судові засідання не з`являвся, про час та місце розгляду повідомлявся належним чином належним чином, відзив на позовну заяву у встановлений судом строк не подав. Також, від відповідача будь-яких заяв, скарг чи клопотань протягом всього часу розгляду справи не надходило. Третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Жодних документів, заяв, скарг чи клопотань протягом всього розгляду справи від третьої особи не надходило. Третя особа - приватний виконавець Сіщук В.В. в судове засідання не з`явився, в своїй письмовій заяві до суду просив проводити розгляд справи без його участі. Відповідно до вимог п. 2 ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, проти чого не заперечувала сторона позивача. Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов наступного висновку. Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспорюваного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Вимогами ст.10 ЦПК України передбачено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до вимог ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Виходячи із матеріалів справи судом встановлено, що 18 лютого 2014 року між [PERSON] і Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» підписано Заяву № 006-29599-180214. Згідно Частини 2 даної Заяви, сторони визначили її як Договір і встановили кредитну лінію в 50000,00грн. (далі кредитний договір). Кредитний договір вчинено у простий письмовій формі, не посвідчений нотаріально. Також пунктом 2.4 Частини 2 кредитного договору встановлено строк ліміту кредитної лінії - 364дні. В Частині 3 у пункті 1.3 сторонами погоджено, «встановити ліміт Кредитної лінії на Рахунку у сумі та на строк відповідно до умов, визначених у пунктах 2.3 та 2.4 Частини 2 цієї Пропозиції». Відтак, датою повернення всієї суми кошів по кредитному договору є - 17 лютого 2015року. Відповідно виконавчий напис міг бути вчинений до 17 лютого 2018 року. У виконавчому написі зазначено, що строк платежу за Кредитним договором настав. Боржником не виплачені в строк грошові кошти на користь кредитора. Умови, щодо оплати послуг за користування коштами, процентів, штрафних санкції, кредитний договір від 18.02.2014року не містить. Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» було відступлене право вимоги за кредитним договором, про що Позивач дізнався лише з тексту виконавчого напису. Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк», Позивач, інші особи, яким було відступлене право вимоги за кредитним договором, до Позивача із Листом-вимогою про повернення кредитних коштів не зверталися. Заявою від 08.06.2021року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» (Відповідач-1) звернулось до приватного нотаріуса Остапенко Є.М. з проханням вчинити виконавчий напис на Кредитному договорі від 18.02.2014р., за якими стягнути з позичальника на користь Відповідача-1 за період 25.05.2021року по 03.06.2021року основну суму заборгованості (тіло кредиту) у розмірі 21220,25 грн., заборгованість за відсотками та комісією в розмірі 19500,00грн., заборгованість за штрафними санкціями - 1500грн. 08.06.2021 року приватним нотаріусом Остапенко Є.М.. вчинений виконавчий напис зареєстрований в реєстрі за № 106878, відповідно до якого запропоновано стягнути з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» не виплачені в строк на підставі Кредитного договору грошові кошти, а саме: основну суму заборгованості (тіло кредиту) у розмірі 21220,25 грн., заборгованість за відсотками та комісією в розмірі 19500,00грн., заборгованість за штрафними санкціями 1500грн., за вчинення виконавчого напису 50,00 грн. Визначено строк, за який провадиться стягнення - з 25 травня 2021 року по 03 червня 2021року. 23 вересня 2021 року Приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Сіщуком Володимиром Васильовичем відкрито виконавче провадження № 66921049 з виконання виконавчого напису № 106878. Приватним нотаріусом без достатньої правової підстави стягнуто з карткового рахунку Позивача грошові кошти у сумі - 4535,67грн. Позивач вважає такий виконавчий напис незаконним, а тому звернулася до суду із вимогою щодо визнання його таким, що не підлягає виконанню. Положеннями статей 15, 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. При цьому, відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій, Порядок). Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону України «Про нотаріат» та Глава16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій. Так, згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Підпунктом 3.2 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів (далі - Перелік), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Відповідно до пункту 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів «Нотаріально посвідчені договори, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно», для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Таким чином, із моменту прийняття цієї постанови до 10 грудня 2014р. була чинною редакція Переліку, згідно якої стягнення кредитної заборгованості на підставі виконавчих написів було можливе тільки за нотаріально посвідченими угодами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також звернення стягнення на заставлене майно (п. 1 Переліку). 10 грудня 2014р. набула чинності постанова Кабінету Міністрів України №662 від 26 листопада 2014р. «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», якою, зокрема, Перелік був доповнений новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що виникають з кредитних правовідносин», яким створено можливість вчиняти виконавчі написи на кредитних договорах, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями (п. 2 Переліку). Втім, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 листопада 2016 року скасовано. Визнано незаконною та нечинною Постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», у тому числі в частині доповнення переліку після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». Постанова набрала законної сили з моменту проголошення. Таким чином, до спірних правовідносин підлягає застосуванню постанова Кабінету міністрів України "Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів" № 1172. Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду у своїй постанові від 12 березня 2020 року у справі № 757/24703/18-ц (провадження № 61-12629св19). За таких обставин, враховуючи вчинення нотаріусом спірного виконавчого напису саме на кредитному договорі, суд дійшов до висновку, що оскаржуваний виконавчий напис вчинений приватним нотаріусом з недотриманням вимог чинного законодавства (ст. 87 Закону України «Про нотаріат», Постанови Кабінету Міністрів України № 1172 від 29 червня 1999р.), у зв`язку із чим, підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню. Разом з тим, суд вважає за необхідне також звернути увагу на наступне. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Захист прав боржника в процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається в спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку, - шляхом надіслання стягувачем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень боржнику. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності. Підставами оскарження виконавчих написів може бути як порушення нотаріусом процедури вчинення напису (наприклад, неповідомлення боржника про вимогу кредитора), так і неправильність вимог боржника. Порушення Закону при вчинені виконавчого напису позивачка вважає полягає у тому, що виконавчий напис не викладено на оригіналі документа про борг, не додано до оригіналу і не скріплено з таким. Відповідно, виконавчий напис вчинено в порушення ст. 18 ЦК України, ст. 87 Закону України «Про нотаріат», норм Глави 16 пункту 5, п.п. 5.1,5.2 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, Наказ № 296/5. Відповідно, виконавчий напис підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню. Порушення Закону при вчинені виконавчого напису позивачка вважає полягає також в тому, що виконавчий напис вчинено на підставі Кредитного договору від 18.02.2014р., який у цьому випадку не було нотаріально посвідчено. Відповідно він не може відноситися до документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів у розумінні положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат», адже на момент звернення Відповідача-1 до приватного нотаріуса Остапенко Є.М. для вчинення виконавчих написів про стягнення відповідної заборгованості з [PERSON] (23.09.2021року) діяв Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172, в якому не існувало чинних положень, які б передбачали можливість вчинення таких дій на укладеному в простій письмові формі договорі. Виконавчий напис може бути вчинено за відсутності спору між сторонами щодо заборгованості, в іншому випадку спір підлягає вирішенню судом. Однак у цьому випадку має місце не лише існування невирішеного спору на момент вчинення виконавчого напису № 106878 щодо стягнення спірної заборгованості, а й відсутність у цілому прозорості вимог кредитора до боржника, яка б надавала можливість визначити зміст, умови виконання та дійсний розмір спірних зобов`язань. Позивач сплачував заборгованість на рахунок Банку, заборгованість у сумі зазначеній у кредитному договорі не визнає, дана заборгованість не підтверджена належними і допустимими доказами, якими у відповідності до положень про бухгалтерський облік є виписки по рахунку, платіжні доручення. Також Позивач зазначає, що кредитний договір не містить порядку нарахування відсотків та комісії по кредиту, докази що свідчать про безспірність та порядок нарахування заборгованості, позивачу не надсилалися. Аналогічно, спірними є неустойка (штраф, пеня) у виконавчому написі, адже вона включається до виконавчого напису, якщо це передбачено умовами договору, п.6.2. Порядку. Згідно ст. 12 та ст. 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, і сторони у справі мають рівні права щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судове рішення повинно відповідати таким критерієм оцінки, як необхідність перевірки доводів боржника в повному обсязі. Відтак, порушення Закону при вчинені виконавчого напису полягає в наступному. Під час вчинення виконавчого напису нотаріусом не було отримано та перевірено всіх необхідних документів, що підтверджують наявність заборгованості і те, що вона відповідає дійсності, та відсутній її розрахунок у т.ч. відсотків, комісії, неустойки, відсутні виписка з рахунку [PERSON] , довідка про непогашення заборгованості, платіжні доручення про отримання та погашення кредиту; копія повідомлення про необхідність погашення заборгованості з доказом отримання. Крім того, позивачка зазначає, що Відповідач звернувся до приватного нотаріуса Остапенко Є.М. з пропуском визначеного статтею 88 Закону України «Про нотаріат» строку, а тому вчинений останнім виконавчий напис № 106878 стосовно стягнення суми заборгованості за Кредитним договором у розмірі 42270,25 грн. не відповідає наведеній нормі Закону, що є самостійною підставою для визнання його таким, що не підлягає виконанню. 18 лютого 2014 року між [PERSON] і Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» підписано Заяву № 006-29599-180214. Згідно Частини 2 даної Заяви, сторони визначили її як Договір (далі кредитний договір). Також пунктом 2.4 Частини 2 кредитного договору встановлено строк ліміту кредитної лінії - 364дні. В Частині 3 у пункті 1.3 сторонами погоджено, «встановити ліміт Кредитної лінії на Рахунку у сумі та на строк відповідно до умов, визначених у пунктах 2.3 та 2.4 Частини 2 цієї Пропозиції». Відтак, датою повернення всієї суми кошів по кредитному договору є - 17 лютого 2015року. Відповідно виконавчий напис міг бути вчинений до 17 лютого 2018 року. Слід зауважити, що Законом України від 14 липня 2020 року № 775-ІХ «Про внесення змін до Закону України «Про нотаріат» щодо усунення законодавчих колізій та прогалин» законодавець вніс зміни до статті 88 Закону України «Про нотаріат», якими визначив єдиний строк у три роки, в межах якого вчиняється виконавчий напис, незалежно від суб`єктного складу сторін правовідносин, чим усунув колізії у цій нормі. Такого правового висновку зроблено Великою Палатою Верховного Суду 21 вересня 2021 року, Справа № 910/10374/17, Провадження № 12-5гс21, судом зазначено наступне. Ураховуючи вищевикладене, вирішуючи виключну правову проблему, Велика Палата Верховного Суду підтверджує висновок, викладений у постанові від 02 липня 2019 року у справі № 916/3006/17, що норми частини першої статті 88 Закону України «Про нотаріат» (у редакції, чинній на час вчинення спірних виконавчих написів) слід застосовувати разом з нормами частини другої статті 88 цього Закону та статті 257 ЦК України, які передбачають трирічний строк від дня виникнення права вимоги, в межах якого вчиняється виконавчий напис. Відтак, порушення Закону при вчинені виконавчого напису полягає в наступному. Під час вчинення виконавчого напису нотаріусом не було отримано та перевірено всіх необхідних документів, та те, що вимога відповідає дійсності. Нотаріус вчинив виконавчий напис з пропущенням строків встановлених статтями 88 Закону України «Про нотаріат» та статті 257 ЦК України, пункту 3.1 Глави 16 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України (Наказ № 296/5), які передбачають трирічний строк від дня виникнення права вимоги, в межах якого вчиняється виконавчий напис. В порядку статей 76-82 ЦПК України Відповідачем-1 не надано належних та достатніх доказів правонаступництва Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» після ТОВ «Фінпром Маркет» код платника податків згідно ЄДРПОУ 43311346, якому відступлено право від Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Управління активами» прав та обов`язків, якому у свою чергу, відступлено право вимоги від ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» та правонаступництва останнього після ПАТ «Дельта Банк», а саме: - відсутні копії Договорів Відступлення прав вимоги, факторингу, а також додатків, пакету документів, передача яких встановлена таким договором; - відсутні докази передання від ПАТ «Дельта Банк» по даній справі до правонаступників всієї документації стосовно укладання та виконання договорів відступлення прав вимоги за Кредитним договором; - знаходження на балансі Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», а в подальшому на балансі правонаступників заборгованості Позивача перед Відповідачем-1; - відсутні докази повідомлення Позивача про укладання вказаних договорів відступлення прав вимоги за Кредитним договором № 006-29599-180214 від 18.02.2014року. Щодо вимог про повернення безпідставно набутого майна Позивача. Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала. Частиною 1 ст. 1213 ЦК України визначено, що особа, набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. Враховуючи, що підставою отримання відповідачами Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» і Приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Сіщуком Володимиром Васильовичем суми у розмірі 4535,67 грн. було виконавче провадження про стягнення з Позивача на підставі виконавчого напису, який за позовною заявою підлягає визнанню такими, що не підлягає виконанню, вищевказана сума вважається такою, що підлягає поверненню, оскільки правова підстава її набуття відповідачами, згодом відпала. З огляду на те, що з карткового рахунку Позивача стягнуто кошти у виконавчому провадженні за оскарженим виконавчим написом, відповідачі отримали 4535,67грн., то саме ця сума повинна бути стягнута з відповідачів солідарно як така, що утримується безпідставно.

Outcome: approved