Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-19 00:00:00

У жовтні 2020 року [PERSON] звернувся до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме факту постійного проживання на території України станом на 24.08.1991 року та на 13.11.1991 року. В обґрунтування заяви вказав, що він не є громадянином Грузії та мешкає на території України за адресою: [ADDRESS] . Також, не є громадянином Вірменії та не звертався із заявою для отримання громадянства та паспорту Республіки Вірменія. Відсутність будь-якого іншого громадянства у [PERSON] підтверджується паспортом колишнього СРСР. Згідно із довідкою сільської ради с.Першотравневе [PERSON] дійсно проживає на території села з 02.02.1991 року по теперішній час. Встановлення факту, який свідчив би про належність [PERSON] до громадянства дають заявнику можливість для звернення до відповідних установ із заявою про отримання громадянства України. Ухвалою суду від 08.10.2021 року суддею Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області Пащенко Т.П. прийнято до свого провадження цивільну справу та відкрито окреме провадження у цивільній справі. В судовому засіданні заявник та його представник підтримали заяву, наполягаючи на її задоволенні. Представник заінтересованої особи - Ізмаїльського РВ ГУ ДМС України в Одеській області в судовому засіданні не заперечував щодо задоволення заяви. Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення заявника, його представника, представника заінтересованої особи, суд вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно із ч. 1 ст. 5 ЦПК України - здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України - кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] , 1974 року народження, проживає в [ADDRESS] з 02.02.1991 року по теперішній час згідно погосподарської книги №6 (з 1991 року по 1996 рік), що підтверджується довідкою Першотравневського старостинського округу Саф`янівської сільської ради від 20.01.2022 року №60. Відповідно до довідки генерального консулу Грузії у м.Одеса від 30.06.2010 року №10/27-35 за інформацією Міністерства юстиції Грузії відповідно до вимог ст. 361 Органічного Закону Грузії «Про громадянство Грузії» та положень Указу Президента Грузії №637 від 09.11.1998 року «Про порядок розгляду та вирішення питань громадянства Грузії», по наданим та витребуваним даним [PERSON] не є громадянином Грузії (а.с.5). Згідно із довідкою консула Посольства Республіка Вірменія в Україні від 15.06.2020 року №К-167 Посольство Республіка Вірменія в України підтверджує, що [PERSON] , [INFO] , 29.04.1993 року від Таширського паспортного відділу Поліції Республіки Вірменії отримав паспорт колишнього СРСР зразка серії [NUMBER] . Одночасно повідомляє, що [PERSON] , відповідно до пункту 3 статті 10 Закону Республіки Вірменія «Про громадянство Республіки Вірменія» для отримання громадянства Республіки Вірменія в Паспортно-візовий відділ поліції Республіки Вірменія не звертався (а.с.6). В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила суду, що вона працювала з 1983 року у сільській раді. Їй відомо, що [PERSON] приїхав до с. Першотравневе на початку 1991 року разом із своєю матір`ю, був ще у неповнолітньому віці, став на облік, працював з такими же біженцями, як і він. На теперішній час [PERSON] має у селі родину, двох дітей, шлюб не зареєстрований, бо [PERSON] не громадянин України, проживає у селі вже більше 30 років. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що [PERSON] оселився в с. Першотравневе разом зі своєю матір`ю, з якою прибув на територію України. Свідок знайомий з [PERSON] з 1993 року. Таким чином, факт постійного проживання неповнолітнього [PERSON] на території України станом на 24 серпня 1991 року та станом на час набрання чинності Законом України «Про громадянство України» від 08 жовтня 1991 року № 1636-XII року - 13.11.1991 року підтверджується вищевказаними доказами та показами свідків, відповідно до яких заявник постійно проживав на території України в с. Першотравневе Ізмаїльського району Одеської області. Відповідно до Конституції України правовий зміст громадянства України, підстави і порядок його набуття та припинення, повноваження органів державної влади, що беруть участь у вирішенні питань громадянства України, порядок оскарження рішень з питань громадянства, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових і службових осіб визначає Закон України «Про громадянство України». За змістом ст. 6 Закону України «Про громадянство України», громадянство України набувається: 1) за народженням; 2) за територіальним походженням; 3) внаслідок прийняття до громадянства; 4) внаслідок поновлення у громадянстві; 5) внаслідок усиновлення; 6) внаслідок встановлення над дитиною опіки чи піклування, влаштування дитини в дитячий заклад чи заклад охорони здоров`я, в дитячий будинок сімейного типу чи прийомну сім`ю або передачі на виховання в сім`ю патронатного вихователя; 7) внаслідок встановлення над особою, визнаною судом недієздатною, опіки; 8) у зв`язку з перебуванням у громадянстві України одного чи обох батьків дитини; 9) внаслідок визнання батьківства чи материнства або встановлення факту батьківства чи материнства; 10) за іншими підставами, передбаченими міжнародними договорами України. Листом Верховного Суду України від 01.01.2012 року «Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» роз`яснено, що суди встановлюють факти, що породжують право особи на набуття громадянства України, зокрема постійного проживання на території України. Для встановлення факту належності до громадянства України та залежно від підстав цього встановлення предметом розгляду в суді можуть бути зокрема, заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року. Отже, реалізація права на набуття громадянства України залежить від встановлення судом факту постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року, який має юридичне значення. Належність та набуття громадянства України встановлюється на підставі Закону України «Про громадянство України» і може пов`язуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час. Встановлення факту постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України або набрання чинності Законом України «Про громадянство України» є підставою для оформлення належності до громадянства України відповідно до пунктів 1, 2 частини першої статті 3 цього Закону. Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31.03.1995 року за № 5 передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Отже, від встановлення факту проживання заявника на момент проголошення незалежності України 24 серпня 1991 року та набрання чинності Законом України «Про громадянство України» 13 листопада 1991 року залежить можливість реалізувати передбачене Законом його право звернутись до міграційної служби з заявою про набуття громадянства України за територіальним походженням відповідно до ст. 8 Закону України «Про громадянство України». Згідно до п.18 Постанови Пленуму Верховного суду України №5 від 31 березня 1995 року рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не змінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання. Згідно зі ст.18 ЦПК України, рішення про встановлення факту, що має юридичне значення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для органів, які реєструють такі факти або оформлюють права, що виникають у зв`язку із встановленим судом фактом. В разі встановлення у судовому порядку факту реєстрації акту громадянського стану орган державної реєстрації актів громадянського стану провадить відповідний запис на підставі рішення суду. Встановлення даного факту, що має юридичне значення, необхідно заявнику для державної реєстрації народження та отримання свідоцтва про народження, зразка, встановленого у державі Україна. Відповідно п.7 ч.1 ст.315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження. Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до п. 18 Постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31 березня 1995 року, рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не змінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання. Суд сприймає досліджені у судовому засіданні докази як носії конкретної інформації факту постійного проживання [PERSON] на території України як у період до, так і на встановлені дати - 24 серпня 1991 року та 13 листопада 1991 року, і вказані докази ніким не спростовані. За таких обставин, проаналізувавши надані заявником документи, що містяться в матеріалах справи, суд доходить висновку, що в ході судового розгляду знайшов підтвердження факт, що [PERSON] , будучи неповнолітньою особою, проживав на території України станом на 24.08.1991 року та 13.11.1991 року, тому суд вважає, що вимоги заявника є обґрунтовані та підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved