Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-05 00:00:00

У квітні 2021 року позивач звернувся до суду з даним позовом. Свої вимоги мотивував тим, що [PERSON] є батьком малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , які проживають за адресою: [ADDRESS] . 06.04.2021 року до служби у справах дітей виконавчого комітету Боярської міської ради надійшло повідомлення від старости [ADDRESS] про неналежне виконання батьківських обов`язків громадянином [PERSON] . Службою у справах дітей виконавчого комітету Боярської міської ради Київської області розглянуто питання про неналежне виконання батьківських обов`язків громадянином [PERSON] по відношенню до його малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] та встановлено, що [PERSON] має двох малолітніх дітей. Мати малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] . Батько постійно зловживає алкогольними напоями, проживає з дітьми в антисанітарних умовах. Про здоров`я дітей, їх фізичний, духовний та моральний розвиток не піклується, постійне зловживання батьком алкоголем створює загрозу життю та здоров`ю дітей. Тому службою прийнято рішення про негайне відібрання дітей у батька та направлено дітей до медичного закладу. За час перебування дітей в лікарні, батько їх не відвідував, не телефонував, матеріально не допомагав. Після лікарні малолітні діти були влаштовані на тимчасове проживання до моменту встановлення опіки до громадянина [PERSON] та громадянки [PERSON] . Просили суд відібрати у [PERSON] малолітніх дітей [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] . Стягнути з [PERSON] аліменти в твердій грошовій сумі на користь малолітньої [PERSON] , [INFO] в розмірі 3000 грн. та малолітнього [PERSON] , [INFO] в розмірі 3000 грн. до досягнення кожним з них повноліття. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 19.04.2021 року відкрито провадження у справі. 07.09.2021 року на адресу Києво-Святошинського районного суду Київської області надійшло клопотання про виправлення описки в прохальній частині позовної заяви. Просили суд відібрати у [PERSON] малолітніх дітей [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] та передати їх на тимчасове проживання до їх тітки [PERSON] до встановлення опіки. Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти у твердій грошовій сумі на утримання малолітньої [PERSON] [INFO] в розмірі 3000 грн. та малолітнього [PERSON] [INFO] в розмірі 3000 грн. до досягнення кожним з них повноліття. Представник позивача у судове засідання не з`явився, заявив клопотання, в якому просив розгляд справи проводити у його відсутності, вимоги позову підтримав. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце судового засідання повідомлений належним чином. Відповідач не скористався процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву, а також доказів на підтвердження своїх заперечень, та за відсутності доказів поважності причин неподання учасниками розгляду заяв по суті справи, суд вирішує справу за наявними письмовими матеріалами, що відповідає положенню частини восьмої\~статті 178 Цивільного процесуального кодексу України. У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав. Відповідно до ст. 80 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.121 права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому\~статтями 122\~та\~125\~цього Кодексу. При розгляді справи судом встановлено, що батьками малолітнього [PERSON] , [INFO] є [PERSON] та [PERSON] . Батьками малолітньої [PERSON] , [INFO] є [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , [PERSON] померла [INFO] . Відповідно до ст. 11 Закону України № 2402-III від 26.04.2001 року «Про охорону дитинства», сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. В частинах 1, 6 ст. 12 Закону України № 2402-III від 26.04.2001 року «Про охорону дитинства» вказано, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання , навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Встановлено, що 06.04.2021 року до виконавчого комітету Боярської міської ради надійшло повідомлення від старости [ADDRESS] про неналежне виконання батьківських обов`язків громадянином [PERSON] у відношенні малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . За результатами перевірки повідомлення було прийнято рішення про негайне відібрання дітей у батька. Відповідно до довідки КНП КОР « Київської обласної дитячої лікарні» від 06.04.2021 року у [PERSON] було виявлено множинні садни тулуба та ніг у формі побоїв. Відповідно до довідки КНП КОР « Київської обласної дитячої лікарні» від 06.04.2021 року у [PERSON] було виявлено садни спини в результаті побоїв. Допитаний у судовому засіданні, за участю психолога, [PERSON] , показав що на даний момент проживає разом з тіткою та своєю сестрою. Вказував, що йому не подобається жити з батьком. [PERSON] в судовому засіданні за участю психолога, показала, що на даний момент проживає разом з тіткою та своїм братом. Дівчинка вказала, що коли вони з братом проживали разом з батьком та його новою дружиною їм це не подобалось, оскільки мачуха погано відносилась до дітей, а батько не виконував своїх обов`язків, не доглядав за ними, не годував їх з братом, не водив до школи, часто ображав та бив. Відповідно до наказу служби у справах дітей виконавчого комітету Боярської міської ради Київської області № 01-21 від 09.04.2021 року про тимчасове влаштування малолітніх дітей вбачається, що [PERSON] та [PERSON] влаштовано на тимчасове проживання до [PERSON] та [PERSON] , які проживають за адресою: [ADDRESS] до моменту встановлення опіки над малолітніми. За частиною першою статті 16 ЦК України, частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»). Частиною сьомою статті 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Статтею 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Звертаючись до суду із позовною вимогою про відібрання дітей, позивач посилався, зокрема, на те, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню та утриманню дітей. З акту обстеження житлово-побутових умов проживання сім`ї від 06 квітня 2021 року вбачається, що в [ADDRESS] проживаються [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] .. Умови проживання в неналежному стані, батько зустрів агресивно в алкогольному сп`янінні. Виконавчий комітет Боярської міської ради Київської області на підставі встановлених обставин проживання дітей, 07.04.2021 року прийнято рішення №1/3 про негайне відібрання малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] [INFO] , від батька [PERSON] та надання висновку суду щодо відібрання дітей від батька без позбавлення його батьківських прав. Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Частиною 1 ст. 152 СК України передбачено, що право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. За приписами ч. ч. 1, 4 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Згідно вимог ч. 1 ст. 170 СК України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування. Під час ухвалення рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них без позбавлення їх батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу. В п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України зазначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він, крім іншого, ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. Батьки, від яких відібрана дитина, не втрачають щодо неї прав та обов`язків, обумовлених походженням. Вони надалі залишаються носіями обов`язку щодо виховання дитини, мають право на особисте її виховання та спілкування з ними. Проте та обставина, що дитина передана іншій особі або навчальному закладу, означає, що саме їх напрямок та умови виховання одержали перевагу над тим, що здатні створити батьки, й з цим напрямком батьки повинні будуть узгоджувати свою поведінку. Основними підставами для відібрання дитини є ухилення батьків від виконання своїх обов`язків з виховання дитини; жорстоке поводження з дитиною; захворювання батьків на хронічний алкоголізм або їх наркотична залежність; будь-які види експлуатації дитини, примус її до жебракування та бродяжництва тощо. Інші випадки охоплюють ситуації, коли залишення дитини у батьків є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. Така небезпека може випливати не лише із поведінки батьків, а й із їх особистих негативних звичок. Враховуючи викладене, суд вважає доведеним, що відповідач [PERSON] батько малолітніх [PERSON] та [PERSON] , ухиляється від виконання своїх обов`язків, щодо виховання дітей, тому позовна вимога щодо відібрання дітей від відповідача є обґрунтованою та підлягає задоволенню частково. Щодо передачі дітей тітці [PERSON] , такі вимоги суд не задовольняє, оскільки дане питання не входить до повноважень суду. Згідно вимогами ч. 3 ст. 170 СК України, якщо відпадуть причини, які перешкоджали належному вихованню дитини її батьками, суд за заявою батьків може постановити рішення про повернення їм дитини. Таким чином, відібрання дитини у батьків це санкція за невиконання батьківських обов`язків, яка не є крайнім і незворотним заходом. Отже, відповідач не позбавлений можливості змінити своє відношення та ставлення до виконання батьківських обов`язків та звернутись в суд із позовом про повернення йому дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України, ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 17 постанови від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Крім того, відповідно до ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Позивач просить стягнути аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 3000 грн. на кожну дитину. На підставі ч.1, 2 ст.184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Приписами ч. 2 ст.182 СК України (в редакції, яка діє з 08.07.2017 р.) встановлено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є людиною працездатного віку, здорова. Законом України «Про державний бюджет на 2022 рік» встановлено, що прожитковий мінімум на дитину 2022 pоку в Україні складає на дитину віком від 6 до 18 років починаючи з 1 січня становить 2618 гривень. Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановлені обставини справи, беручи до уваги те, що батько грубо, систематично і вже тривалий час ухиляється від виконання своїх обов`язків, щодо виховання дітей, суд дійшов до висновку про наявність підстав для відібрання малолітніх дітей [PERSON] , 2011 року народження та [PERSON] , 2014 року народження, від батька, без позбавлення його батьківських прав та вважає необхідним стягнути з нього аліменти на утримання малолітніх дітей в твердій грошовій сумі в розмірі 1309 грн. на кожну, але не менше 50 % прожиткового мінімуму, встановленого Законом для дитини відповідного віку, щомісяця до досягнення кожною дитиною повноліття. Вимоги про стягнення аліментів в розмірі по 3000 грн. задоволенню не підлягають, оскільки позивач не довів необхідність стягнення даної суми аліментів на дітей відповідного віку. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача в дохід держави підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 3632 грн. (за 4 вимоги майнового характеру), оскільки позивач був звільнений від сплати судового збору. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність задоволення поданого позову частково. На підставі викладеного,

Outcome: partial