Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-18 00:00:00

У листопаді 2021 року позивач [PERSON] звернувся з позовом до акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» (далі - АТ «Кривбасзалізрудком») про відшкодування моральної шкоди, завданої працівнику внаслідок ушкодження його здоров`я, посилаючись на те, що він з 12.09.1974 по 01.06.1975 працював за професією підземного машиніста електровозу шахти «Родіна» дільниці ВШТ об`єднання «Кривбасруда». 11 жовтня 1974 року під час виконання трудових обов`язків з позивачем стався нещасних випадок, внаслідок якого від дістав ушкодження лівої скроневої частини голови та розрив вушної раковини. 10 березня 1976 року позивачу встановлено втрату загальної працездатності в розмірі 30% та професійної працездатності в розмірі 50%, а також встановлено ІІІ групу інвалідності з подальшим переоглядом. Оглядом ЛТЕК від 30.09.2003 позивачу встановлено 60% стійкої втрати працездатності та ІІІ групу інвалідності безстроково за наслідками трудового каліцтва. Вважає, що з вини підприємства, яке не створило безпечних умов праці, він втратив своє здоров`я, чим йому завдана моральна шкода, яка полягає в тому, що позивач відчуває постійні фізичні страждання, наслідком якого є порушення нормальних життєвих зв`язків, позбавлення можливості реалізовувати свої звички та бажання, виникнення складнощів у побуті у зв`язку із фізичним станом викликаним наслідками трудового каліцтва. Розмір завданої моральної шкоди позивач оцінює в 600000,00 грн., які просить суд стягнути з відповідача. 29 листопада 2021 року судом постановлена ухвала про відкриття провадження та призначення розгляду у загальному порядку з призначенням підготовчого засідання. 16 грудня 2021 року на адресу суду надійшов письмовий відзив на позову заяву у кому відповідач заперечував проти задоволення позовних вимог. Зазначив, що діючим законодавством, яке діяло на час ушкодження здоров`я [PERSON] , не було передбачено відшкодування моральної шкоди працівнику внаслідок ушкодження його здоров`я на виробництві. 23 грудня 2021 року на адресу суду надійшла відповідь на відзив, в якій позивач просив задовольнити позовні вимоги з підстав викладених у позові та справу розглянути у його відсутність. Ухвалою суду від 24 грудня 2021 року закрито підготовче провадження у справі та справу призначено до судового розгляду. Позивач звернувся до суду із заявою в якій просив справу розглянути у його відсутність, позовні вимоги задовольнити. Представник відповідача у судове засідання надав заяву в якій просив розглянути справу у його відсутність, просив відмовити у задоволенні позову з підстав їх необґрунтованості. Справа розглядається за відсутності учасників справи, тому у відповідності до ст. 247 ч. 2 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що [PERSON] 12.09.1974 по 01.06.1975 працював за професією підземного машиніста електровозу шахти «Родіна» дільниці ВШТ об`єднання «Кривбасруда», правонаступником якого є АТ «Кривбасзалізрудком». (а.с. 20-21) 11 жовтня 1974 року під час виконання трудових обов`язків з [PERSON] стався нещасних випадок, внаслідок якого від дістав ушкодження лівої скроневої частини голови та розрив вушної раковини. За вказаним фактом 12 жовтня 1974 року адміністрацією підприємства складений Акт № 102 про нещасний випадок на виробництві, форми Н-1. (а.с. 19) З виписки з Акту огляду ЛТЕК від 10 березня 1976 року вбачається, що [PERSON] , у зв`язку із трудовим каліцтвом, встановлено втрату загальної працездатності в розмірі 30% та професійної працездатності в розмірі 50%, а також встановлено ІІІ групу інвалідності з подальшим переоглядом . (а.с. 13) В подальшому [PERSON] неодноразово проходив переогляди та оглядом ЛТЕК від 30 вересня 2003 року йому встановлено 60% стійкої втрати працездатності та ІІІ групу інвалідності безстроково за наслідками трудового каліцтва 1974 року. (а.с. 8-12) Суд, встановив, що між сторонами склалися трудові правовідносини, оскільки трудове каліцтво отримане позивачем у зв`язку із виконанням ним трудових обов`язків. Статтею 3 Конституції України передбачається, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Постановою Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року, з подальшими змінами та доповненнями, № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» надано роз`яснення про те, що, оскільки питання відшкодування моральної шкоди регулюються законодавчими актами, введеними у дію в різні строки, суду необхідно в кожній справі з`ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати: якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при такому виді правовідносин, коли набрав чинності законодавчий акт, що визначає умови і порядок відшкодування моральної шкоди в цих випадках, та коли були вчинені дії, якими заподіяно цю шкоду. Право на відшкодування шкоди настає з дня встановлення потерпілому МСЕК стійкої втрати професійної працездатності. Згідно з частиною першою статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Позицію щодо незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів неодноразово висловлював Конституційний Суд України. Так, згідно з висновками Конституційного Суду України закони та інші нормативно-правові акти поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності; дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється із втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце; дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом. Відповідно до статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Визнання закону таким, що втратив чинність, припиняє його дію в повному обсязі. Таким чином, право на відшкодування моральної шкоди виникає в потерпілого з дня встановлення МСЕК стійкої втрати професійної працездатності, тобто з 10 березня 1976 року. Тобто, зазначені правовідносини виникли в період дії Цивільного кодексу УРСР, в редакції 1963 року, яка, станом на березень 1976 року, не передбачала права на відшкодування моральної шкоди. Стаття 237-1 КЗпП України, якою встановлено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя, відповідно до Закону України «Про внесення змін до КЗпП України» від 24.12.1999 року набрав чинності з 13.01.2000 року. До набрання чинності зазначеної норми правовідносини щодо відшкодування моральної шкоди було врегульовано Законом України «Про охорону праці» та Правилами відшкодування власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням ним трудових обов`язків, затверджених постановою Кабінету міністрів України № 472 від 23 червня 1993 року (зі змінами та доповненнями, затв. постановами КМУ від 18.07.1994 року № 492, 13.06.1995 року №410, 2.10.1995 року №777, 10.01.1996 року №34), тобто також після спричинення позивачу шкоди. Правила відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням ним трудових обов`язків введено в дію з 1 липня 1993 року. Закон України «Про охорону праці» від 14.10.1992 року, набрав чинності 01.01.1993 року. За загальним правилом про дію нормативно-правового акту у часі до кожної події факту чи відносин застосовується той нормативно-правовий акт, який був чинним на момент, коли вказана подія факт чи відносини мали місце, а не на момент пред`явлення позову та розгляду його в судовому порядку. Відповідно до ч.1 та 2 ст. 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовую цивільну відповідальність особи. Таким чином, нормативно-правові акти, які набрали чинності після періоду, в який склалися правовідносини між сторонами, в тому числі і ст. 237-1 КЗпП України, застосовані до спірних відносин бути не можуть, а відтак не можуть бути і задоволені на їх підставі і позовні вимоги. Події, що стали підставою для звернення до суду з позовними вимогами, мали місце у березні 1976 року, та не потягнули за собою виникнення у [PERSON] цивільного права на відшкодування моральної школи, оскільки законодавство, що було чинним на момент настання нещасного випадку та встановлення позивачу ступеня втрати працездатності, не містило положень щодо відшкодування моральної шкоди. На підставі викладеного суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду, а відтак у задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed