Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-17 00:00:00

ТОВ «ФК «Женева» звернулося до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за договором про відкриття банківського рахунку, за наступними підставами. Між відповідачем та ПАТ «Платинум Банк» 27.08.2013 року був укладений договір про відкриття банківського рахунку №15561/0007XSGF, за умовами якого банк надав відповідачеві кредит у розмірі 8000 гривень строком до 27.08.2016 року зі сплатою 29,99% річних. Позивач зазначає, що банк виконав умови договору у повному обсязі, перерехувавши відповідачеві зазначену у договорі суму - 8000 гривень. Проте, відповідачем неналежним чином виконувалися умови договору, внаслідок чого у відповідача перед позивачем створилася заборгованість. 22.03.2018 року між ПАТ «Платинум Банк» та ТОВ «ФК «Женева» було укладено договір про відступлення права вимоги, за яким ТОВ «ФК «Женева» набуло право вимоги за кредитним договором №15561/0007XSGF від 27.08.2013 року. Так, посилаючись на те, що відповідачем неналежним чином виконувалися зобов`язання за кредитним договором, ТОВ «ФК «Женева» вважає, що, окрім заборгованості за тілом кредиту та відсотками, передбаченими договором, підлягає стягненню з відповідача також 3% річних, інфляційні втрати та пеня за подвійною обліковою ставкою НБУ, за положеннями статті 625 ЦК України. На підставі викладеного, ТОВ «ФК «Женева» просило стягнути з відповідача [PERSON] на свою користь заборгованість за кредитним договором №15561/0007XSGF від 27.08.2013 року станом на 21.10.2020 року у розмірі - 16706 гривень 95 копійок, яка складається з наступного: 8000,00 гривень - заборгованість за тілом кредиту, 5110,35 гривень - заборгованість за відсотками, нарахованими згідно до умов договору за період з моменту відступлення права вимоги по день розрахунку, 720,79 гривень - 3% річних, 1321,60 гривень - інфляційне збільшення боргу, 1554,21 гривень - нарахована пеня за подвійною обліковою ставкою НБУ, та судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2102 гривні 00 копійок, по оплаті витрат на правову допомогу - у розмірі 20000 гривень. У подальшому, 15.02.2021 року, до суду звернувся правонаступник ТОВ «ФК «Женева» із заявою про заміну сторони по справі, та ухвалою суду від 18.02.2021 року заяву було задоволено, до участі у справі у якості позивача залучено правонаступника тОВ «ФК «Женева» - ТОВ «Вердикт Капітал». Відповідно до ч. 4 ст. 19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні. Відповідно до ч. 1 ст. 274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа. Ухвалою суду було відкрито провадження по справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Окрім того відповідачу було надано строк для подання відзиву на позовну заяву. 26.01.2021 року представником відповідача було надано до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що відповідач позов не визнає, звертаючи увагу суду, по-перше, на те, що у позові заявлено вимогу про стягнення заборгованості за кредитним договором від 27.08.2013 року, проте розрахунок, доданий до позову, зроблено за кредитним договором від 28.08.2013 року. Також у Договорі про відступлення права вимоги, за яким ТОВ «ФК «Женева» набуло прав кредитодавця, також зазначено кредитний договір від 28.08.2013 року. На думку сторони відповідача, зазначене ставить під сумнів об`єктивність позовних вимог. По-друге, сторона відповідача посилається на те, що нарахування відсотків за умовами кредитного договору припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування, тобто, у даному разі нарахування відсотків за умовами кредитного договору після 27.08.2016 року є безпідставним. Крім того, у відзиві також зазначено, що ТОВ «ФК «Женева» при зверненні до суду не підтверджено належним чином права вимоги за вказаним кредитним договором. Так, відсутній акт приймання-передачі за цим договором, додатки до договору не підписані представником ПАТ «ПлатинумБанку». Ще сторона відповідача просить суд про застосування строку позовної давності, оскільки строк виконання кредитного договору зазначений як 27.08.2016 року, проте, позов до суду надійшов 22.12.2020 року, тобто пілся спливу трьох років. Вимоги ж щодо стягнення пені, як вказує представник відповідача, можуть бути заявлені не пізніше 12 місяців після спливу строку виконнаня основного договору. Враховуючи наведене, представник відповідача просить у задоволенні позову відмовити у повному обсязі. У відповіді на відзив позивач зазначає, що сплив строку позовної давності не звільняє від обов`язку виконання зобов`язань за договором. Проте, заяви про поновлення строку позовної давності не надав. Крім того, зазначає, що підстави, викладені у позові, є цілком законними, а стороною відповідача не надано підтвердження виконання відповідачем умов кредитного договору. Також позивач вказує на те, що відповідачем не надається доказу на підтвердження своїх доводів, а тільки спростовуються докази сторони позивача. Також зазначає, що у позові було припущено описку, і кредитний договір датовано 27.08.2013 року, а дата договору 28.08.2013 року вказана була помилково. Представник позивача надав на адресу суду заяву з проханням розглядати справу за його відсутності, зазначив, що наполягає на задоволенні позовних вимог. Відповідач до судового засідання не з`явився повторно, не повідомивши про причини неявки, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином за зареєстрованим місцем проживання, а також на офіційному сайті суду, відзиву проти позову не надавав. Відповідно до ч.2 ст.247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За таких обставин суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних та доказів. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню, з наступних підстав. Як зазначає позивач, між відповідачем та ПАТ «Платинум Банк» 27.08.2013 року був укладений договір про відкриття банківського рахунку №15561/0007XSGF, за умовами якого банк надав відповідачеві кредит у розмірі 8000 гривень строком до 27.08.2016 року зі сплатою 29,99% річних. Позивач зазначає, що банк виконав умови договору у повному обсязі, перерехувавши відповідачеві зазначену у договорі суму - 8000 гривень. Проте, відповідачем неналежним чином виконувалися умови договору, внаслідок чого у відповідача перед позивачем створилася заборгованість. 22.03.2018 року між ПАТ «Платинум Банк» та ТОВ «ФК «Женева» було укладено договір про відступлення права вимоги, за яким ТОВ «ФК «Женева» набуло право вимоги за кредитним договором №15561/0007XSGF від 27.08.2013 року. 16.01.2021 року між ТОВ «ФК «Женева» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено договір про відступлення права вимоги та заміну кредитора №16/01-01-П, копія якого надана доматеріалів справи (а.с. 1055-112). До вказаного договору про відступлення права вимоги та заміну кредитора від 16.01.2021 року надано Додаток №1, в якому міститься перелік дкредитних договорів, за якими право вимоги було передано ТОВ «Вердикт Капітал» (а.с. 113-114). Проте, з вказаного додатку вбачається, що у цьому переліку відсутній договір про відкриття банківського рахунку №15561/0007XSGF, укладений мід ПАТ «Платинум Банк» та відповідачем 27.08.2013 року. Враховуючи наведене, суд приходить до ьвисновку про те, що позивачем не надано належних та допустимих доказів наявності у нього права вимоги за цим договором. Крім того, у відповідності до розділу 4 Положення «Про організацію операційної діяльності в банках України», затвердженого Постановою Правління НБУ від 18.06.03 № 254 (надалі «Положення 254»), операції, які здійснюють банки, мають бути належним чином задокументовані. Підставою для відображення операцій за балансовими та/або позабалансовими рахунками бухгалтерського обліку є первинні документи. Розділом 5 Положення 254 передбачено, що банки обов`язково мають складати особові рахунки та виписки з них. Особові рахунки є регістрами аналітичного обліку, що вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня. Форма особових рахунків затверджується банком самостійно залежно від можливостей програмного забезпечення. Особові рахунки та виписки з них мають містити такі обов`язкові реквізити: номер особового рахунку; дату здійснення останньої (попередньої) операції; дату здійснення поточної операції; код банку, у якому відкрито рахунок; код валюти; суму вхідного залишку за рахунком; код банку-кореспондента; номер рахунку кореспондента; номер документа; суму операції (відповідно за дебетом або кредитом); суму оборотів за дебетом та кредитом рахунку; суму вихідного залишку. В п. 5.6 Положення 254 підкреслюється, що виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Порядок, періодичність друкування та форма надання виписок (у паперовій чи електронній формі) із особових рахунків клієнтів обумовлюються договором банківського рахунку, що укладається між банком і клієнтом під час відкриття рахунку. Проте, у даному випадку позивачем не було надано відповідних документів на підтвердження руху коштів по картковому рахунку відповідача, отримання відповідачем коштів від банку та внесення ним сум для погашення заборгованості за кредитним договором. Таким чином, суд приходить до висновку про те, що підстав для задоволення позовних вимог у даному разі не вбачається внаслідок неналежного їх обгрунтування позивачем. Щодо заявленої відповідачем вимоги про застосування строку позовної давності. Так, сторона відповідача посилається на те, що строк виконання зобов`язання по кредитному договору закінчився 27.08.2016 року, тобто саме з цієї дати необхідно обраховувати строк позовної давності тривалістю у три роки, як встановлено статтею 256 ЦК України. Проте, за загальним правилом перебіг строк загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа дізналася, або повинна була дізнатися про порушення своїх прав. Таким чином, суд приходить до висновку про те, що права кредитора за зазначеним кредитним договором були передані пізніше, ніж 27.08.2016 року, то неможна строк позовної давності в даному випадку відраховувати з цієї дати, він належить відрахуванню з дати набуття права вимоги по кредитному договору. З огляду на наведене, суд приходить до висновку про відсутність підстав у даному випадку для застосування строків позовної давності за вимогою відповідача. Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. За ст. 89 ЦПК суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). При цьому, згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Аналіз вищевикладеного дає підстави для висновку, що необхідно винести рішення - про відмову у задоволенні позову в повному обсязі . Крім того, у відповідності до ст. 141 ЦПК України, стягненню на користь позивача з відповідача не підлягають судові витрати, оскільки у задоволенні позовних вимог повністю відмовлено. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed