Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-18 00:00:00

У червні 2021 року Дніпровський державний медичний університет звернувся до суду з указаним позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування позову представник позивача зазначила, що на підставі протоколу засідання приймальної комісії від 10 серпня 2011 року наказом ректора державного закладу «Дніпропетровська медична академія Міністерства охорони здоров`я України» № 590-ОС від 10 серпня 2011 року [PERSON] було зараховано на перший курс Дніпропетровської державної медичної академії МОЗ України. 01 вересня 2011 року між позивачем та відповідачем було укладено угоду про підготовку фахівців з вищою освітою №146. Згідно з умовами укладеної угоди відповідач зобов`язалась прибути після закінчення вищого закладу освіти на місце направлення і відпрацювати не менше трьох років, а у разі відмови їхати за призначенням - відшкодувати відповідно до державного бюджету вартість навчання в установленому порядку. Зазначений правочин укладено зі згоди і за домовленістю з відповідачем та він відповідає вимогам Цивільного кодексу України щодо свободи договору. 12 серпня 2016 року між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб, після реєстрації якого [PERSON] змінила прізвище на [PERSON] . На виконання умов угоди після завершення навчання згідно протоколу №1 від 07 грудня 2016 року засідання державної комісії по розподілу випускників ДЗ «ДМА» [PERSON] було направлено в ДОЗ Дніпропетровської облдержадміністрації КЗ «П`ятихатський РЦ ПМСД» на посаду лікаря загальної практики - сімейний лікар. Згідно наказу ректора ДЗ «ДМА» №462-ос від 23 червня 2017 року «Про завершення навчання» відповідачу присуджено освітньо-кваліфікаційний рівень за спеціальністю, видано документ про вищу освіту у зв`язку із завершенням навчання. Згідно наказу ректора ДЗ «ДМА» №712-ос від 05 серпня 2017 року відповідача було зараховано до очної інтернатури лікарів-інтернів на 2017-2018, 2019, 2020 рр. (бюджетна основа). Згідно наказу ректора ДЗ «ДМА» № 538-ос від 27 червня 2019 року «Про випуск лікарів-інтернів та провізорів-інтернів що атестувались на визначення знань та практичних навичок спеціаліста по факультету післядипломної освіти» відповідача було відраховано з очної частини інтернатури з присвоєнням звання лікаря-спеціаліста у зв`язку із закінченням навчання. Згідно листа № 4/243 від 14 листопада 2019 року Департаменту охорони здоров`я населення КНП «Дніпровський центр первинної медико-санітарної допомоги № 10» ДМР відповідач 19 листопада 2019 року звільнилась за власним бажанням і не відпрацювала передбачений законом та угодою термін. Відповідно до розрахунку грошових коштів, які підлягають поверненню за навчання за державним замовленням всього витрачено коштів з державного бюджету на навчання відповідача у розмірі 127251,99 грн. Відповідач, закінчивши навчання на бюджетній формі у ДЗ «ДМА» за місцем роботи у КНП «Дніпровський центр первинної медико-санітарної допомоги № 10» ДМР не відпрацювала 3 роки згідно умов угоди. Отже, відповідачем не було дотримано вимог законодавства України та Угоди про підготовку фахівців з вищою освітою, укладеної між позивачем та відповідачем в частині зобов`язання відпрацювати після закінчення вищого навчального закладу три роки відповідно до направлення на роботу, тобто вона порушила добровільно взяті на себе цивільно-правові зобов`язання. Розмір витрат, які мають бути відшкодовані з відповідача у зв`язку із порушенням нею зобов`язання про відпрацювання за направленням, визначено на підставі фактичних затрат на навчання студента медичного факультету за державним замовленням випуску 2017 року у сумі 102028,04 грн. за період навчання у вищому навчальному закладі з вересня 2011 року по червень 2017 року. Окрім цього, витрачено коштів з державного бюджету на навчання відповідача в інтернатурі ДЗ «ДМА» в період 2017-2019 рр. в сумі 25223,95 грн. грн. Тому, позивач вимушений звернутися до суду для стягнення з відповідача вказаної вище суми витрат на навчання (а.с. 2-5). 16 листопада 2021 року від [PERSON] до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому остання просила суд відмовити у задоволенні позовних вимог. В обґрунтування поданого відзиву відповідач посилалась на те, що обов`язковість відпрацювання після закінчення інтернатури є порушенням права громадянина України щодо вільного місця роботи (а.с. 46-48). 09 грудня 2021 року від представника позивача до суду надійшла відповідь на відзив, в якому остання заперечувала проти обставин, викладених у відзиві на позовну заяву та підтримала заявлені позовні вимоги (а.с. 63-64). 17 січня 2022 року від [PERSON] до суду надійшли заперечення на відповідь на відзив, в яких остання підтримала обставини, викладені у відзиві на позовну заяву та просила відмовити в задоволенні позовних вимог (а.с. 77-79). Представник позивача надала до суду клопотання, в якому просила розглянути справу без її участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі (а.с. 34). Відповідач у судове засідання не з`явилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України за відсутності всіх осіб, які беруть участь у справі, суд проводить розгляд цивільної справи без фіксування технічними засобами, за наявними у справі матеріалами. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов до таких висновків. Судом встановлено та це підтверджується матеріалами справи, що наказом ректора державного закладу «Дніпропетровська медична академія Міністерства охорони здоров`я України» № 590-ОС від 10 серпня 2011 року [PERSON] було зараховано на перший курс Дніпропетровської державної медичної академії МОЗ України (а.с. 6-8). 01 вересня 2011 року між позивачем та відповідачем було укладено угоду про підготовку фахівців з вищою освітою №146. Згідно з умовами укладеної угоди відповідач зобов`язалась прибути після закінчення вищого закладу освіти на місце направлення і відпрацювати не менше трьох років, а у разі відмови їхати за призначенням - відшкодувати відповідно до державного бюджету вартість навчання в установленому порядку (а.с. 11). У частині 1 статті 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до вимог статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно з ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог-відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. 12 серпня 2016 року між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб, після реєстрації якого [PERSON] змінила прізвище на [PERSON] (а.с. 25). На виконання умов угоди після завершення навчання згідно протоколу №1 від 07 грудня 2016 року засідання державної комісії по розподілу випускників ДЗ «ДМА» [PERSON] було направлено в ДОЗ Дніпропетровської облдержадміністрації КЗ «П`ятихатський РЦ ПМСД» на посаду лікаря загальної практики - сімейний лікар (а.с. 23). Згідно наказу ректора ДЗ «ДМА» №462-ос від 23 червня 2017 року «Про завершення навчання» відповідачу присуджено освітньо-кваліфікаційний рівень за спеціальністю, видано документ про вищу освіту у зв`язку із завершенням навчання (а.с. 9-10). Відповідно до наказу ректора ДЗ «ДМА» №712-ос від 15 серпня 2017 року відповідача було зараховано до очної інтернатури лікарів-інтернів на 2017-2018, 2019, 2020 рр. (бюджетна основа) (а.с. 16-19). Згідно наказу ректора ДЗ «ДМА» № 538-ос від 27 червня 2019 року «Про випуск лікарів-інтернів та провізорів-інтернів що атестувались на визначення знань та практичних навичок спеціаліста по факультету післядипломної освіти» відповідача було відраховано з очної частини інтернатури з присвоєнням звання лікаря-спеціаліста у зв`язку із закінченням навчання (а.с. 20-22). Згідно листа № 4/243 від 14 листопада 2019 року Департаменту охорони здоров`я населення КНП «Дніпровський центр первинної медико-санітарної допомоги № 10» ДМР відповідач 19 листопада 2019 року звільнилась за власним бажанням і не відпрацювала передбачений законом та угодою термін (а.с. 24). 19 червня 2020 року [PERSON] позивачем було направлено претензію про сплату заборгованості відповідно до угоди № 146 від 01 вересня 2011 року про підготовку фахівців з вищою освітою (а.с. 15). 24 липня 2020 року [PERSON] було направлено позивачу відповідь на вищевказану претензію, в якій остання зазначила, що дана претензія безпідставна та не підлягає задоволенню (а.с. 49-50). Згідно з частиною другою статті 52 Закону України від 23 травня 1991 року «Про освіту», у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, випускники вищих навчальних закладів, які здобули освіту за кошти державного або місцевого бюджетів, направляються на роботу і зобов`язані відпрацювати за направленням і в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно пунктів 1,4 статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; відшкодування збитків та моральної шкоди. Обов`язок випускника відшкодувати до державного бюджету повну вартість навчання за умов, що були погоджені між сторонами, передбачено частиною другою статті 52 Закону України «Про освіту» (яка була чинною з 23 березня 1996 року по 06 вересня 2014 року, у тому числі на час укладення між сторонами угоди про підготовку фахівця з вищою освітою від 01 вересня 2010 року № 70), пунктом 2 Указу Президента України від 23 січня 1996 року № 77/96 «Про заходи щодо реформування системи підготовки спеціалістів та працевлаштування випускників вищих навчальних закладів», пунктом 14 постанови Кабінету Міністрів України від 22 серпня 1996 року № 992 «Про порядок працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, підготовка яких здійснювалася за державним замовленням» (втратив чинність 07.06.2017 року, однак чинний на час виникнення спірних правовідносин) та пунктом 21 Порядку працевлаштування випускників державних вищих медичних (фармацевтичних) закладів освіти, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням, затвердженим наказом Міністерства охорони здоров`я України від 25 грудня 1997 року № 367. Відповідно до пункту 21 Порядку працевлаштування випускників державних вищих медичних (фармацевтичних) закладів освіти, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 25 грудня 1997 року № 367, випускник повинен прибути до місця призначення у термін, визначений у направлені на роботу. Незгода випускника з рішенням комісії з працевлаштування випускників не звільняє його від обов`язку прибути на роботу за призначенням. У разі, якщо він не прибув за направленням або відмовився приступити до роботи за призначенням, чи його звільнено з ініціативи власника або уповноваженого органу за порушення трудової дисципліни або звільнено за власним бажанням протягом навчання в інтернатурі та трьох років після закінчення останньої, він зобов`язаний відшкодувати у встановленому порядку відповідно до державного або місцевого бюджетів вартість навчання та компенсувати замовникові всі витрати. Згідно з пунктом 14 Порядку працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22.08.1996 року № 992, який врегульовував спірні правовідносини на час вступу [PERSON] ( [PERSON] ) до вищого навчального закладу, у разі неприбуття молодого фахівця за направленням або відмови без поважної причини приступити до роботи за призначенням, звільнення його з ініціативи адміністрації за порушення трудової дисципліни, звільнення за власним бажанням протягом трьох років випускник зобов`язаний відшкодувати у встановленому порядку до державного бюджету вартість навчання та компенсувати всі витрати. Згідно з Указом Президента України «Про заходи щодо реформування системи підготовки спеціалістів та працевлаштування випускників вищих навчальних закладів» від 23 січня 1996 року № 77 із змінами, внесеними згідно з Указом Президента України від 16 травня 1996 року № 342/96, особи які навчаються за рахунок державних коштів, укладають угоду, за якою вони зобов`язуються після закінчення навчання та одержання відповідної кваліфікації працювати в державному секторі народного господарства на менше, ніж три роки. У разі відмови працювати в державному секторі народного господарства випускники відшкодовують в установленому порядку до державного бюджету повну вартість навчання. Зазначеними вище нормативними актами визначено, що випускник повинен прибути до місця призначення у термін, визначений у направлені на роботу; незгода випускника з рішенням комісії з працевлаштування випускників не звільняє його від обов`язку прибути на роботу за призначенням; у разі, якщо його звільнено за власним бажанням протягом навчання в інтернатурі та трьох років після закінчення останньої, він зобов`язаний відшкодувати у встановленому порядку відповідно до державного або місцевого бюджетів вартість навчання та компенсувати замовникові всі витрати. Відповідно до розрахунків позивача, з державного бюджету на навчання відповідача як студентки медичного факультету Дніпровського державного медичного університету [PERSON] (випуск 2017 р.) за навчальний період 2011-2017 року було витрачено 102028,04 грн. та витрачено кошти з державного бюджету на навчання в інтернатурі Дніпровського державного медичного університету за навчальні роки 2017-2019 року у розмірі 25223,95 грн. (а.с. 33) Пунктом 21 Порядку працевлаштування випускників державних вищих медичних (фармацевтичних) закладів освіти, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 25 грудня 1997 року № 367, передбачено обов`язок особи, яка не відпрацювала встановлений трирічний строк компенсувати, крім вартості навчання, також всі інші витрати, а до цих витрат належить також і виплата стипендії. Така позиція узгоджується з висновками, викладеними у постанові Верховного Суду від 24 липня 2019 року по справі № 607/4359/15-ц. Отже, відповідачем не було дотримано вимог законодавства та умов Угоди про підготовку фахівця з вищою освітою від 01 вересня 2011 року в частині її зобов`язання відпрацювати після закінчення вищого навчального закладу три роки відповідно до направлення на роботу. Таким чином судом встановлено, що відповідачем було порушено право позивача на повернення йому витрат на навчання. Вказана позиція узгоджується з позицією, висловленою у постанові Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року по справі № 607/3681/17-ц та у постанові Верховного Суду від 30 січня 2019 року по справі № 607/3682/17. За таких обставин суд приходить до висновку, що з [PERSON] на користь Дніпровського державного медичного університету підлягають стягненню витрати на навчання у розмірі 127251,99 грн., а отже позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Тому з відповідача на користь позивача повинно бути стягнуто судовий збір у розмірі 2270,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved