Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-18 00:00:00

АТ «Альфа-Банк» звернулося в суд з вищевказаним позовом. Обгрунтовуючи який зазначив, що 29.09.2008 року між ЗАТ «Альфа-Банк», правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір № 800006751, згідно якому останньому надано кредит у розмірі 65\~000 доларів США. З метою забезпечення належного виконання зобов`язання за кредитним договором 29.09.2008 року між ЗАТ «Альфа-Банк» та [PERSON] , [PERSON] укладено іпотечний договір № 800006751-И, згідно якого [PERSON] , [PERSON] передали в іпотеку квартиру за адресою: [ADDRESS] , який посвідчений приватним нотаріусом Морозовою С.В.. Позивач свої зобов`язання за Договором виконав повному обсязі надавши відповідачеві кредит. Відповідач неналежно виконує свої зобов`язання в результаті чого станом на 04.02.2021 року заборгованість [PERSON] складає 772\~468,08 доларів США, з яких 56\~537,08 доларів США - заборгованість за кредитом; 65\~357,36 доларів США заборгованість за відсотками; 650\~573,64 доларів США пеня., а тому позивач просить звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме на квартиру загальною площею 54,70 кв.м., житловою площею 33,40 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 800006751, шляхом проведення прилюдних торгів та стягнути солідарно з відповідачів сплачений судовий збір в розмірі 12\~292,50 грн. 10.08.2021 року на адресу суду надійшов відзив від представника відповідача [PERSON] адвоката Стрельнікова М.В., в якому він зазначив, що відповідач не визнає позовні вимоги посилаючись на мінливість та невизначеність загальної суми заборгованості, та її недоведеність належними та допустимими доказами, а також просив застосувати наслідки спливу строку позовної давності. Ухвалою судді від 26.05.2021 року відкрито провадження по справі, призначено підготовче судове засідання за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 05.10.2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Представник позивача в судове засідання не з`явилась, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. В судовому засіданні представники відповідача [PERSON] проти позовних вимог заперечили в повному обсязі та просили суд відмовити в їх задоволенні з підстав викладених у відзиві на позовну заяву та просили врахувати сплив строку позовної давності. В судове засідання [PERSON] не з`явилась, подала до суду клопотання про розгляд справи у її відсутність, проти задоволення позовних вимог заперечила у зв`язку з закінченням строку позовної давності. Відповідно до\~ст.\~263\~ЦПК України,\~судове рішення\~повинно ґрунтуватися\~на засадах\~верховенства права,\~бути законним\~і обґрунтованим.\~Законним є\~рішення,\~ухвалене судом\~відповідно до\~норм матеріального\~права із\~дотриманням норм\~процесуального права. Судове\~рішення має\~відповідати завданню\~цивільного судочинства,\~визначеному цим\~Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.\~Обґрунтованим є\~рішення,\~ухвалене на\~підставі повно\~і всебічно\~з`ясованих обставин,\~на які\~сторони посилаються\~як на\~підставу своїх\~вимог і\~заперечень,\~підтверджених тими\~доказами,\~які були\~досліджені в\~судовому засіданні. Заслухавши пояснення представників, дослідивши письмові матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 1, ч. 2, ч. 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. \~ \~ \~ \~Судом встановлено, що 29 вересня 2008 року між ЗАТ «Альфа-Банк», правонаступником якого є ПАТ «Альфа-Банк» та [PERSON] , було укладено кредитний договір № 800006751, відповідно до якого банк надав позивачу кредитні кошти у розмірі 65 000,00 доларів США на строк до 29 вересня 2023 року зі сплатою 20,0 % річних. 29.09.2008 року між ЗАТ «Альфа-Банк» та [PERSON] , [PERSON] укладено іпотечний договір № 800006751-И, згідно якого [PERSON] , [PERSON] передали в іпотеку квартиру за адресою: [ADDRESS] , який посвідчений приватним нотаріусом Морозовою С.В. 16 липня 2015 року між [PERSON] та ПАТ «Альфа-Банк», яке є правонаступником ЗАТ «Альфа-Банк», було укладено договір про внесення змін і доповнень до кредитного договору від 29 вересня 2008 року № 800006751, згідно якого сторонами визначено порядок погашення простроченої заборгованості по сплаті процентів та основному боргу, проте основні умови залишені без змін. 30 березня 2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В. А. на підставі заяви ПАТ «Альфа-Банк» вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 7845, яким \~\~стягнуто на користь ПАТ «Альфа-Банк» заборгованість, що виникла по кредитному договору від 29 вересня 2008 року № 800006751, боржником за яким є\~ [PERSON] . Строк платежу по кредитному договору настав, боржником допущено прострочення платежів. Стягнення заборгованості проводилось за період з 29 грудня 2014 року по 29 січня 2016 року. Сума заборгованості складається з: заборгованості за кредитом - 56 537,08 доларів США; заборгованості за відсотками за користування кредитом - 8 637,84 доларів США; загальна сума заборгованості становить 65 169,92 доларів США та сума плати, що здійснена стягувачем за вчинення виконавчого напису. Виконавчий напис пред`явлено до примусового виконання до Обухівського міськрайонного відділу ДВС ГТУЮ у Київській області та 08 серпня 2016 року відкрито виконавче провадження ВП № 51884936. Постановою Київського апеляційного суду від 25.03.2021 року по цивільній справі за позовом [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «Альфа Банк», треті особи: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чуловський Володимир Анатолійович, Заступник начальника Обухівського міськрайонного відділу ДВС ГТУЮ у Київській області Прізов В.І., про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 07 лютого 2018 року скасовано та постановлено нове рішення, яким позов\~ [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «Альфа\~ Банк», треті особи: Приватний\~нотаріус Київського міського нотаріального округу Чуловський Володимир Анатолійович, Заступник начальника Обухівського міськрайонного відділу ДВС ГТУЮ у Київській області Прізов В.І., про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,\~задоволено. Визнано виконавчий напис від 30 березня 2016 року, зареєстрований в реєстрі за №7845, вчинений приватний нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. про стягнення з\~ [PERSON] \~на користь\~Публічного акціонерного товариства «Альфа Банк»\~заборгованості за кредитним договором №800006751 від 29.09.2008 року в розмірі 65169,92 дол. США таким, що не підлягає виконанню. Як вбачається з розрахунку заборгованості за кредитним договором, загальний розмір заборгованості станом на 04.02.2021 року становить 772\~468,08 доларів США, з яких 56\~537,08 доларів США - заборгованість за кредитом; 65\~357,36 доларів США заборгованість за відсотками; 650\~573,64 доларів США пеня. Відповідно до копії висновку вартості майна від 19 лютого 2021 року, а саме квартири [ADDRESS] , становить 819\~500,00 грн. Отже, станом на 04.02.2021 року заборгованість відповідача становить 772\~468,08 доларів США. Відповідно до ст.6 п.6.2 Іпотечного договору № 80006751-И звернення стягнення на предмет іпотеки може бути здійснено Іпотекодержателем на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно із договором про задоволення вимог Іпотекодержателя (позасудове врегулювання). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша\~статті 626 Цивільного кодексу України). Визначення поняття зобов`язання міститься у частині першій\~статті 509 Цивільного кодексу України. Відповідно до цієї норми зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно зі\~статтею 526 Цивільного кодексу України\~зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 Цивільного кодексу України). У відповідності ст.ст.\~610,\~611,\~612 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до\~статті 1048 цього Кодексу\~(частина друга\~ст. 1050 Цивільного кодексу України). Поряд з цим, за змістом частини другої\~статті 625\~\~Цивільного кодексу України\~\~боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Звертаючись до суду за захистом свого порушеного права, внаслідок неналежного виконання Позичальником своїх зобов`язань за Кредитним договором, позивач просив звернути стягнення на предмети іпотеки. У відповідності до\~ст. 575 Цивільного кодексу України\~іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Закладом є застава рухомого майна, що передається у володіння заставодержателя або за його наказом - у володіння третій особі. Правила про іпотеку землі та інші окремі види застав встановлюються законом.\~\~ Правовими приписами ст.ст.\~589,\~590 Цивільного кодексу України\~передбачено, що у разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення на предмет застави, яке здійснюється за рішенням суду. Згідно з нормативним правилом, передбаченим\~ст. 33 Закону України «Про іпотеку»\~(далі - Закон) в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин\~\~(частини перша та третя), у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель\~вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених\~статтею 12 цього Закону Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. \~\~З огляду на вказане\~Закон\~визначає такі способи звернення стягнення на предмет іпотеки: судовий (звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду); позасудовий: захист прав нотаріусом (звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі виконавчого напису нотаріуса) або самозахист (згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя). Способами задоволення вимог іпотекодержателя під час звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду (п. 4 частини 1 статті 39 Закону) є: 1) реалізація предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів (стаття 41-47 Закону); 2) продаж предмета іпотеки іпотекодержателем будь-якій особі-покупцеві (стаття 38 Закону). Способами задоволення вимог іпотекодержателя під час звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідного застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, є (частина третя статті 36 Закону): 1) передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 Закону; 2) право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 Закону. Отже, з укладенням кредитного договору та додаткової угоди у позичальника виник обов`язок повернути Банку кредит та відсотки за кредитним договором у строки та в розмірах чітко встановлених графіком погашення кредитної заборгованості. Відповідно до умов вказаного договору предмет іпотеки забезпечує вимоги іпотекодержателя, що витікають з умов кредитного договору, а також усіх додаткових угод до нього, які можуть бути укладені до закінчення строку дії кредитного договору. За таких умов, Іпотекодержатель має право у випадку невиконання позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором отримати задоволення в рахунок майна, заставленого на умовах договору іпотеки. А оскільки позичальник не виконав належним чином умови кредитного договору та не повернув кредитору заборгованість, кредитор отримав право звернути стягнення на предмет іпотеки, яким було забезпечено виконання кредитних зобов`язань в рахунок погашення заборгованості. Розглядаючи доводи відповідачів, викладені у відзиві на позов, про застосування позовної давності, суд зазначає наступне. Стаття 267 Цивільного кодексу України передбачає, що особа, яка виконала зобов`язання після спливу позовної давності, не має права вимагати повернення виконаного, навіть якщо вона у момент виконання не знала про сплив позовної давності. Заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. При цьому відмовити в позові через пропуск без поважних причин строку звернення до суду можливо лише в тому разі, коли позов є обґрунтованим. У разі безпідставності позовних вимог при пропуску строку звернення до суду в позові належить відмовити за безпідставністю позовних вимог. Крім того, відповідно до пункту 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення», встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. Отже, відмовляючи у задоволенні позову з підстав пропуску строку позовної давності, суд має встановити обґрунтованість чи безпідставність позовних вимог, належним чином мотивувати свої висновки. Так, у випадку обґрунтованості позовних вимог суд може відмовити у їх задоволенні у зв`язку з пропуском строку позовної давності. У випадку недоведеності позову суд відмовляє у його задоволенні саме з цих підстав, а не застосовує наслідки пропуску позовної давності. Відповідачем по справі було заявлено вимогу про застосування позовної давності. З позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки АТ «Альфа-Банк» звернулось до суду 11.03.2021 року. Вимога про дострокове погашення заборгованості за кредитним договором була направлена позивачем 25.02.2016 року відповідачу за вихідним номером 16847.34-б/б від 24.02.2016 про негайне повернення заборгованості по кредитному договору, також він повідомив [PERSON] , що у разі невиконання ним законної вимоги банку, буде подано цивільний позов до суду або вчинено виконавчий напис нотаріуса, що підтверджується реєстром рекомендованих поштових відправлень від 25.02.2016 та чеком № 630, що є доказом належного направлення повідомлення. Дана обставина встановлена постановою Київського апеляційного суду від 25.03.2021 року, а тому відповідно до ст. 82 ч.4 ЦПК України, доказуванню не підлягає. За змістом статті 256 Цивільного кодексу України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до частини першої статті 251 Цивільного кодексу України, строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. А згідно з частиною другою цієї статті терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. За змістом статті 252 Цивільного кодексу України, строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати. Стаття 257 Цивільного кодексу України визначає, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Для окремих видів вимог законом установлена спеціальна позовна давність. Згідно пункту 1 частини другої статті 258 Цивільного кодексу України, позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до статті 253 Цивільного кодексу України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Початок перебігу позовної давності визначається статтею 261 Цивільного кодексу України. Так, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 Цивільного кодексу України). За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята цієї статті 261 Цивільного кодексу України). Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі (частина перша статті 259 Цивільного кодексу України). У матеріалах справи відсутні будь-які докази укладання між сторонами договору про збільшення позовної давності або переривання строку позовної давності. У разі порушення позичальником терміну внесення чергового платежу, передбаченого договором (прострочення боржника), відповідно до частини другої статті 1050 Цивільного кодексу України, кредитодавець до спливу визначеного договором строку кредитування вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини кредиту, що залишилася, і нарахованих згідно зі статтею 1048 Цивільного кодексу України, але не сплачених до моменту звернення кредитодавця до суду, процентів, а також попередніх невнесених до такого моменту щомісячних платежів у межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. Невнесені до моменту звернення кредитора до суду щомісячні платежі підлягають стягненню у межах позовної давності, перебіг якої визначається за кожним з платежів окремо залежно від настання терміну сплати кожного з цих платежів. У разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредиту, погашення якого відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України в Постанові від 30 вересня 2015 року у справі № 6-154цс15. За кредитною угодою перебіг трирічного строку позовної давності (стаття 257 ЦК України) стосовно щомісячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі не після закінчення строку дії договору, а після закінчення кінцевого строку повного погашення кредиту (стаття 261 ЦК України). Вказана правова позиція Верховного Суду України викладена у Постанові від 17 вересня 2014 року у справі № 6-95цс14, у Постанові від 19 березня 2014 року у справі № 6-14цс14. Судом встановлено, що станом на 04.02.2021 року заборгованість [PERSON] за кредитним договором № 800006751 від 29.09.2008 року становить 772\~468,08 доларів США, з яких 56\~537,08 доларів США - заборгованість за кредитом; 65\~357,36 доларів США заборгованість за відсотками; 650\~573,64 доларів США пеня. З наявного у справі розрахунку вбачається, що останній платіж було здійснено 21.12.2015 року. Зважаючи на вищевикладене слід дійти висновку про те, що строк позовної давності в даному випадку сплив, оскільки позивач звернувся з вказаним позовом до суду 11.03.2021 року. Враховуючи, що відповідачем заявлено про застосування позовної давності до даних правовідносин та з часу останнього платежу до моменту звернення позивача до суду пройшло більше трьох років, то у задоволенні позову слід відмовити у зв`язку із пропуском строку позовної давності. Згідно статті 266 Цивільного кодексу України, зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Оскільки позовна давність до основної вимоги про стягнення заборгованості за кредитом спливла, тому позовна давність спливла і до додаткових вимог про стягнення заборгованості по комісії за користування кредитом, відсоткам за користування кредитом, пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором і у задоволенні позовних вимог про стягнення вказаної заборгованості суд також відмовляє. Відповідна правова позиція викладена в Постанові Великої Палати Верховного суду від 28 березня 2018 року за № 444/9519/12, яка є обов`язковою для виконання судами України. Виходячи із вищевикладеного, суд, оцінивши докази, надані сторонами у справі, їх належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, відповідно до статті 89 Цивільного процесуального кодексу України, дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. У зв`язку з відмовою позивачу у задоволенні позовних вимог судові витрати позивачу не відшкодовуються.

Outcome: dismissed