Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-20 00:00:00

20 серпня 2021 року позивач звернувся з позовом до Акціонерного товариства «Укрсиббанк», Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська металургійна компанія», третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «Кременчуцький автоскладальний завод» про визнання частково недійсним договору факторингу. В своєму позові [PERSON] просить визнати недійсними з моменту укладення наступні умови договору факторингу №83/FAA від 20.11.2017, укладеного між Акціонерним товариством «УкрСиббанк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Українська металургійна компанія.»: - абзац п`ятий пункту 1.1. договору факторингу №83/FAA від 20 листопада 2017р. (в редакції Додаткової угоди №2 від 15 грудня 2017р. до договору факторингу № 83/FAA від 20 листопада 2017р.) в частині відступлення Клієнтом (Акціонерним товариством «УкрСиббанк») Фактору (Товариству з обмеженою відповідальністю «Українська металургійна компанія.») усіх та будь-яких існуючих та можливих прав вимоги за недоговірними зобов`язаннями [PERSON] як особи, пов`язаної з Товариством з обмеженою відповідальністю «Кременчуцький автоскладальний завод», включаючи вимоги щодо відшкодування [PERSON] будь-якої шкоди, та вимог, що можуть бути пред`явлені до [PERSON] в майбутньому, що виникли та/або виникнуть у зв`язку з кредитним договором про надання мультивалютної кредитної лінії №11150751000 від 03 травня 2007р., включаючи (без обмеження) всі вимоги у зв`язку з наданням неправдивої інформації, шахрайством та злочинною змовою, і незалежно від того, чи права вимоги регулюються законодавством та/або юрисдикцією України, законодавством та/або юрисдикцією Англії або будь-якою іншою системою права; - абзац другий пункту 1.11. договору факторингу №83/FAA від 20 листопада 2017р. в частині переходу до Фактора (Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська металургійна компанія.») всіх процесуальних прав Клієнта (Акціонерного товариства «УкрСиббанк») як потерпілого за усіма кримінальними провадженнями, що зазначені у п. 1.10., Додатку №4 до договору факторингу №83/FAA від 20 листопада 2017. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що оспорювані умови договору факторингу №83/FAA від 20 листопада 2017 в частині суб`єктного складу, а саме включення в спірний договір факторингу в якості боржника за недоговірними зобов`язаннями [PERSON] , який не є набувачем послуг чи товарів за кредитним договором про надання мультивалютної кредитної лінії №11150751000 від 03 травня 2007 року, боржником (позичальником) за яким є ТОВ «КрАСЗ», та в частині змісту, а саме включення до предмету спірного договору факторингу недоговірних зобов`язань [PERSON] та процесуальних прав кредитора і потерпілого в судових і кримінальних провадженнях відносно [PERSON] як підозрюваного, - порушують права та інтереси позивача, зокрема: право [PERSON] на добре ім`я, честь і гідність; презумпцію невинуватості [PERSON] як підозрюваного (обвинуваченого) в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12013110000001043 від 17 жовтня 2013 року; майнові інтереси [PERSON] , які полягають зокрема в захисті та збереженні власного майна від безпідставних, на думку позивача, майнових (грошових) вимог ТОВ «УМК.», які ґрунтуються на спірному договорі факторингу; нормальні життєві зв`язки, спосіб життя та свобода [PERSON] , які, на думку позивача, зазнали втручання внаслідок укладення відповідачами спірного договору факторингу та протиправної передачі відповідачу 2 процесуальних прав потерпілого в кримінальному провадженні №12013110000001043 від 17 жовтня 2013 року, в якому [PERSON] є обвинуваченим. Позивач зазначає в позові, що оспорювані умови договору факторингу № 83/FAA від 20 листопада 2017 року незаконно змінили кредитора (потерпілого) в недоговірному зобов`язанні, фактично підмінили недоговірні зобов`язання на зобов`язання позичальника за вказаним кредитним договором в цілому, перетворивши [PERSON] на солідарно зобов`язаного разом з основним боржником (ТОВ «КрАСЗ»), наділили ТОВ «УМК.» значно більшим обсягом прав і повноважень, ніж ТОВ «УМК.» мало б у випадку укладення звичайного договору факторингу за участю виключно позичальника - ТОВ «КрАСЗ». Вказує, що оспорювані умови договору факторингу № 83/FAA від 20 листопада 2017 року порушують норми матеріального права, а саме п. 6 ч. 1 ст. 3 , ст. 13, ст.ст. 512, 513, 514, 515, ч. 3 ст. 656, ст.ст. 1077, 1079 ЦК України, ст. 350 ГК України, п. 3 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про банки і банківську діяльність», порушують норми процесуального права, а саме ст.ст. 2, 55 КПК України, що, відповідно до ч.ч. 1, 5 ст. 203, ст. 235 ЦК України, зумовлює недійсність оспорюваних умов договору факторингу. 20 серпня 2021 року згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, вищевказана справа передана на розгляд судді Анохіну А.М. 25 серпня 2021 року ухвалою Подільського районного суду м. Києва відкрито провадження в цивільній справі за позовом [PERSON] до АТ «УкрСиббанк», ТОВ «УМК.», третя особа - ТОВ «КрАСЗ» про визнання частково недійсним договору факторингу та призначено справу до розгляду в підготовчому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження. 26 серпня 2021 року до суду надійшла заява ТОВ «УМК.» про вирішення питання про відмову у відкритті провадження за позовом [PERSON] в справі №758/11749/21. Оскільки, ухвалою суду від 25.08.2021 було відкрито провадження за позовом [PERSON] , судом не розглядалася заява ТОВ «УМК.» про вирішення питання про відмову у відкритті провадження за позовом [PERSON] в справі № 758/11749/21. 01 вересня 2021 року до суду надійшла заява представника ТОВ «Українська металургійна компанія.» - Перепелиці В.М. про закриття провадження у справі. 08 вересня 2021 року до суду надійшло клопотання представника позивача [PERSON] - адвоката [PERSON]. про витребування доказів, в якому, з урахуванням доповнення від 27 вересня 2021 року, просив суд витребувати належним чином засвідчену копію позовної заяви (цивільного позову) AT «Укрсиббанк» від 26.02.2014р. про стягнення на користь AT «Укрсиббанк» з підозрюваних осіб солідарно завданих злочинами збитків, поданої та зареєстрованої в ГСУ МВС України 27.02.2014 вх. №6089 у кримінальному провадженні за ЄРДР №12014000000000018, об`єднаному в подальшому з кримінальним провадженням за ЄРДР №12013110000001043 від 17.10.2013р., а саме від: - Акціонерного товариства «УкрСиббанк»; - Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська металургійна компанія.»; - прокурора першого відділу процесуального керівництва Київської міської прокуратури Вула Дмитра Юрійовича; - Київського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України. 23 вересня 2021 року на адресу суду надійшло клопотання представника відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська металургійна компанія.» - Кривоспицької Алли Юріївни про проведення підготовчого судового засідання, яке відбудеться 29.09.2021 о 14 год. 30 хв. в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів з використанням «EasyCon». 23 вересня 2021 року представником відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська металургійна компанія.» - Перепелицею В.М. подано до суду відзив, який містить заперечення на позов. У відзиві викладено доводи про те, що позов [PERSON] про визнання частково недійсним договору факторингу №83/FAA від 20 листопада 2017 року в даній справі є тотожним з позовом [PERSON] про визнання частково недійсним договору факторингу №83/FAA від 20 листопада 2017 року в справі №758/2241/20. Посилаючись на висновки Верховного Суду, які наведені в постанові від 26.05.2021 в справі №758/2241/20, про те, що [PERSON] за критерієм ratione personae із положеннями Конвенції у розумінні підп. «a» п. 3 ст. 35 Конвенції, не вправі звертатись до суду у власних інтересах, і за наявності уповноважених органів ТОВ «Кременчуцький автоскладальний завод» не вправі звертатись до суду й в інтересах товариства, у зв`язку із чим суд першої інстанції правильно відмовив у відкритті провадження у справі, відповідач 2 вказує на те, що, на його думку, [PERSON] у спірних правовідносинах не може звертатися із позовом про визнання недійсними спірних пунктів договору факторингу ані до суду цивільної юрисдикції, ані до суду господарської юрисдикції. Зазначає, що позивач [PERSON] діє нерозумно, недобросовісно та зловживає правами. Вважає, що спірний договір факторингу не порушує права, свободи та законні інтереси [PERSON] , а передбачені законом підстави для визнання спірних умов договору факторингу - відсутні. Звертає увагу на те, що оспорювані пункти були включені до договору факторингу №83/FAA від 20.11.2017 року виходячи з принципу свободи договору, спрямовані на захист прав та досягнення інтересів сторін вказаного правочину, а відступлення прав вимоги за недоговірними зобов`язаннями та процесуальних прав потерпілого в кримінальному провадженні - законом не заборонено. Посилаючись на висновки Верховного Суду, які наведені в постановах від 04.07.2018 в cправі №755/18006/15-ц та від 20.06.2018 в справі №907/643/17 про заміну кредитора в деліктному зобов`язанні, наполягає на законності оспорюваних умов договору факторингу №83/FAA від 20.11.2017. Вважає, що оспорювані умови договору факторингу №83/FAA від 20.11.2017р. не суперечать нормам матеріального права та моральним засадам суспільства. Стверджує, що позивач [PERSON] обрав неналежний спосіб захисту своїх прав, оскільки як учасник кримінального провадження не позбавлений права на захист, зокрема в частині майнової відповідальності перед потерпілим, а оспорення договору факторингу є спробою [PERSON] оскаржити пред`явлені йому підозру і обвинувачення в кримінальному провадженні №12013110000001043. Крім того, відзив містить заяву про застосування строку позовної давності, в якій стверджується, що [PERSON] як мінімум з 19.06.2018 міг довідатися про існування правовідносин факторингу, а отже - про порушення своїх прав, оскільки в кримінальному провадженні №12013110000001043 [PERSON] був представником третьої особи - ПП «Сервіс-Транс», щодо майна якої вирішувалося питання про арешт згідно з ухвалою слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 20.04.2018 по справі №752/19045/17, провадження №1-кс/752/3257/18. Крім цього, відповідачем 2 наведено перелік судових рішень, оприлюднених в Єдиному державному реєстрі судових рішень (далі - ЄДРСР) у період з 20.02.2018 по 31.07.2018 з яких, як вважає відповідач 2, позивач [PERSON] міг дізнатися про укладення спірного договору факторингу. Отже, відповідач 2 вважає, що трирічний строк позовної давності для вимог в даній справі сплив з 20.02.2021. Просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. 24 вересня 2021 року представником AT «Укрсиббанк» - О.Б.Слюсар подано до суду відзив, в якому, зокрема, виклав доводи щодо закриття провадження в справі. Вважає, що ні предмет позову, ні підстави позову не змінилися в порівнянні зі справою №758/2241/20 за позовом [PERSON] до Акціонерного товариства «Укрсиббанк», Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська металургійна компанія.», третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «Кременчуцький автоскладальний завод» про визнання частково недійсним договору факторингу, а тому наявні підстави для закриття провадження в справі. Ухвалою суду від 27 вересня 2021 року в задоволенні клопотання представника відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська металургійна компанія.» - Кривоспицької Алли Юріївни про проведення підготовчого судового засідання, яке відбудеться 29.09.2021 о 14 год. 30 хв. в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів з використанням «EasyCon» було відмовлено. 29 вересня 2021 року до суду представником позивача [PERSON] - адвокатом Марківом В.Д. було подано заперечення на клопотання про закриття провадження у справі. В своєму запереченні представник позивача послався на те, що позов у даній справі стосується прав та інтересів [PERSON] як фізичної особи. Зазначив, що суб`єктний склад спірних правовідносин, ключовим учасником яких є [PERSON] як фізична особа, а також характер спірних правовідносин, які виникли в зв`язку з начебто спричиненням збитків потерпілому від злочину шахрайства, в якому підозрюється (обвинувачується) [PERSON] , свідчать про те, що даний спір не є господарським та повинен розглядатися за правилами цивільного судочинства. 29 вересня 2021 року ухвалою суду в задоволенні клопотання представника ТОВ «Українська металургійна компанія.» - Перепелиці В.М. про закриття провадження у справі за позовом [PERSON] до Акціонерного товариства «Укрсиббанк», Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська металургійна компанія.», третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «Кременчуцький автоскладальний завод» про визнання частково недійсним договору факторингу - відмовлено. 12 жовтня 2021 року до суду через електронний суд представником позивача [PERSON] подано до суду відповідь на відзив Акціонерного товариства «Укрсиббанк», в якій викладено заперечення проти доводів відзиву відповідача 1. Зазначив, зокрема, що предмет позову, позовні вимоги [PERSON] та підстави позову в даній справі є іншими, ніж у справі №758/2241/20. Також вважає, що даній справі притаманний специфічний суб`єктний склад та специфічний характер спірних правовідносин, які виникли в зв`язку з начебто спричиненням збитків потерпілому від злочину шахрайства, в якому підозрюється (обвинувачується) [PERSON] в кримінальному провадженні №12013110000001043. Вказує, що оспорюваними умовами договору факторингу №83/FAA від 20 листопада 2017 року порушено законні права та інтереси [PERSON] як пов`язаної з ТОВ «КрАСЗ» особи» в розумінні оспорюваних умов договору факторингу. Вважає, що позов [PERSON] про визнання частково недійсним договору факторингу №83/FAA від 20 листопада 2017 року, саме в частині прав та інтересів [PERSON] , - є належним способом захисту прав та інтересів [PERSON] та повинен розглядатися за правилами цивільного судочинства. Ухвалою суду від 13 жовтня 2021 року клопотання представника позивача [PERSON] - адвоката [PERSON]. про витребування доказів було задоволено частково. Витребувано у АТ «УкрСиббанк», ТОВ «Українська металургійна компанія.» і Київського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України належним чином засвідчену копію позовної заяви (цивільного позову) AT «Укрсиббанк» від 26.02.2014 про стягнення на користь AT «Укрсиббанк» з підозрюваних осіб солідарно завданих злочинами збитків, поданої та зареєстрованої в ГСУ МВС України 27.02.2014 вх. №6089 у кримінальному провадженні за ЄРДР №12014000000000018, об`єднаному в подальшому з кримінальним провадженням за ЄРДР №12013110000001043 від 17.10.2013. В іншій частині поданого клопотання про витребування доказів було відмовлено. 27 жовтня 2021 року до суду представником ТОВ «Українська металургійна компанія.» - Перепелицею В.М. подані пояснення про неможливість подати витребуваний ухвалою суду від 13.10.2021 доказ його відсутністю у відповідача 1, а також тим, що, на його думку, позивач [PERSON] має можливість ознайомитися з витребуваним доказом як учасник кримінального провадження №12013110000001043. 11 листопада 2021 року до суду через електронний суд представником позивача [PERSON] - адвокатом Марківом В.Д. подано до суду відповідь на відзив відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська металургійна компанія.», яка містить аргументи про те, що строк позовної давності для подання [PERSON] позову про визнання частково недійсним спірного договору факторингу на момент звернення до суду - не сплив. Зазначає, що про порушення своїх прав та інтересів, а також про зміст оспорюваного договору факторингу №83/FAA від 20.11.2017 [PERSON] дізнався тільки після вручення йому повідомлення про підозру від 20.11.2019 під час ознайомлення з матеріалами кримінального провадження №12013110000001043 в порядку ст. 290 КПК України. Вважає, що кредитор (потерпілий) у недоговірному зобов`язанні не може бути змінений на підставі договору факторингу. Зазначає, що сторони спірного договору факторингу при реалізації принципу свободи договору не враховували вимоги ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, розумності та справедливості. Вказує на те, що майнові та процесуальні права потерпілого від злочину не є оборотоздатними, не можуть перебувати в цивільному обороті та є невід`ємними від потерпілого в розумінні ст. 178 ЦК України. Вважає, що оспорювані умови договору факторингу № 83/FAA від 20.11.2017 спрямовані фактично на повне правонаступництво, тобто передачу всього комплексу прав, в усіх правовідносинах та в усіх юрисдикціях (у тому числі іноземних), якими володіло АТ «Укрсиббанк» не тільки як кредитор за кредитним договором №11150751000 від 03.05.2007, боржником (позичальником) за яким є ТОВ «КрАСЗ», але і як потерпілий від кримінального правопорушення, що не відповідає правовій природі та призначенню договору факторингу. Отже, вважає, що оспорювані умови договору факторингу вчинені його сторонами з метою, яка суперечить меті договору факторингу та звичайній господарській практиці, а саме з метою притягнення всіх пов`язаних з ТОВ «КрАСЗ» осіб (включаючи [PERSON] ) до кримінальної та іншої відповідальності, їхнього переслідування як в межах України, так і поза її межами, в будь-якій (у тому числі іноземній) юрисдикції та за будь-яким законодавством, а також отримання відповідачем 2, замість відповідача 1, відшкодування завданих злочином збитків на суму 2 288 538 629, 76 грн. за рахунок майна третіх осіб (включаючи [PERSON] ), у тому числі з використанням засобів та інструментів кримінально-правового примусу. Крім того, відповідь представника позивача [PERSON] - адвоката [PERSON]. містить заяву про доповнення підстав позову, в якій представник позивача зазначає, що після подання позову позивачу [PERSON] стало відомо, що у володінні відповідачів та інших осіб може перебувати доказ, який має істотне значення для вирішення спору в справі №758/11749/21, а саме оригінал або копія позовної заяви (цивільного позову) АТ «Укрсиббанк» від 26.02.2014, зареєстрованої в ГСУ МВС України 27.02.2014 вх. №6089, про стягнення на користь АТ «Укрсиббанк» з підозрюваних осіб, солідарно, завданих злочинами збитків, що була подана АТ «Укрсиббанк» у кримінальному провадженні за ЄРДР №12014000000000018, яке було об`єднано з кримінальним провадженням за ЄРДР №12013110000001043 від 17.10.2013. Факт подання АТ «Укрсиббанк» та наявності в матеріалах кримінального провадження ще одного цивільного позову, а саме цивільного позову АТ «Укрсиббанк» вх. №6089 від 27.02.2014, з того самого предмету (відшкодування завданих шахрайством з кредитними коштами АТ «Укрсиббанк» збитків), на ту саму суму, з тих самих підстав та до тих самих осіб - підозрюваних (обвинувачених, цивільних відповідачів), до числа яких належить [PERSON] , є новою додатковою підставою позову [PERSON] про визнання частково недійсним Договору факторингу в даній справі. В спірних правовідносинах обидва відповідачі (АТ «Укрсиббанк» і ТОВ «УМК.») зберігають за собою статус потерпілого і цивільного позивача з правами грошової вимоги до [PERSON] на суму 2 288 538 629, 76 грн. кожен. Отже, оспорювані умови договору факторингу №83/FAA від 20.11.2017 можуть призвести до подвійного стягнення з [PERSON] суми цивільного позову 2 288 538 629, 76 грн. як на користь ТОВ «УМК.», так і на користь АТ «Укрсиббанк», що явно порушує права та законні інтереси [PERSON] . Просить позов [PERSON] задовольнити в повному обсязі. 12 листопада 2021 року до суду представником позивача [PERSON] - адвокатом Марківом В.Д. подано до суду відповідь на відзив відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська металургійна компанія.», яка містить аргументи, викладені у відповіді на відзив, подані через електронний суд 11.11.2021. Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 19.11.2021 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] адвокат Марків В.Д. позовні вимоги підтримав та просив задовольнити у повному обсязі, з підстав, викладених у позові, з урахуванням доповнення підстав позову, які викладені у відповіді на відзив відповідача 1 та відповіді на відзив відповідача 2. В судовому засіданні представник відповідача 1 - адвокат Карпів О.Я. проти позову заперечив і зазначив, що оспорюваний договір факторингу прав та інтересів позивача [PERSON] , зокрема презумпцію невинуватості в інкримінованому йому, як обвинуваченому, кримінальному правопорушенні (шахрайстві) в межах кримінального провадження №12013110000001043, процесуальні права потерпілого в якому відступлені відповідачем 1 на користь відповідача 2 на підставі оспорюваних умов договору факторингу, - не порушив, а позивач повинен захищати свої права та інтереси в межах кримінального провадження №12013110000001043, в порядку та у спосіб передбачені КПК України. Представник відповідача 1 адвокат Онищенко М.В. підтримала доводи іншого представника адвоката Карпіва О.Я. Просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. В судовому засіданні представник відповідача 2 - адвокат Соронович А.А проти позову заперечив з підстав, зазначених у відзиві на позов, та зазначив, що оспорюваний договір факторингу відповідає вимогам чинного законодавства, а підстави для визнання його недійсним - відсутні. Просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Представник третьої особи - Товариства з обмеженою відповідальністю «Кременчуцький автоскладальний завод» в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду повідомлений належним чином. Представники сторін не заперечували проти розгляду справи у відсутності представника третьої особи, що не з`явився. Заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши дійсні обставини справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов до наступного. 03 травня 2007 року між Акціонерним товариством «УкрСиббанк» (АТ «УкрСиббанк») та Товариством з обмеженою відповідальністю «Кременчуцький автоскладальний завод» (ТОВ «КрАСЗ»), в особі генерального директора Хомова С.Г., було укладено кредитний договір про надання мультивалютної кредитної лінії №11150751000 у формі кредитної лінії з лімітом кредитної лінії, встановленим у базовій валюті, що дорівнює 7 500 000,00 доларів США, з наданням траншів кредиту в доларах США (USD) та/або гривні України (UAH), зі сплатою процентів за використання кредитних коштів у розмірі 11,2% річних (за кредитом в доларах США), 11,5% річних (за кредитом в Євро) та 15,00% річних (за кредитом в українській гривні), з кінцевим терміном повернення не пізніше 30 квітня 2009 року. Протягом 2007-2008 років між АТ «УкрСиббанк» та ТОВ «КрАСЗ», в особі генерального директора Хомова С.Г., було укладено додаткові угоди до Кредитного договору, зокрема: №1 від 31.05.2007, №2 від 30.07.2007, №3 від 30.08.2007, №4 від 17.01.2008, №5 від 21.03.2008, №6 від 24.04.2008, №7 від 03.06.2008, №8 від 17.06.2008, №9 від 22.07.2008, №10 від 23.07.2008, №11 від 19.08.2008, №12 від 29.09.2008, №13 від 15.10.2008, №14 від 24.10.2008, №15 від 06.11.2008, №16 від 14.11.2008, №17 від 01.12.2008, №18 від 29.12.2008. 20 листопад 2017 року між АТ «УкрСиббанк» (відповідачем 1) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Українська металургійна компанія.» (ТОВ «УМК.») (відповідачем 2) було укладено договір факторингу №83/FAA від 20.11.2017. За Договором факторингу (пункт 1.1.) АТ «УкрСиббанк» (відповідач 1) відступило на користь ТОВ «УМК.» (відповідач 2) права грошової вимоги за кредитним договором, а саме увесь обсяг заборгованості боржника (ТОВ «КрАСЗ») за кредитним договором, що існує на дату укладення Договору факторингу. В пункті 1.2. Договору факторингу зазначено, що сума заборгованості боржника (ТОВ «КрАСЗ») за кредитним договором, станом на день підписання договору факторингу становить: Номер договоруВалютаЗаборгованість за основним боргом(у валюті кредиту)Заборгованість за процентами за користування кредитом (у валюті кредиту)Пеня згідно рішення суду (грн.)Загальна сума 11150751000USD17 498 681,4018 912 891,1719 205 596,3319205 593,33 грн. 36 411 572, 57 USD 20 листопад 2017 року між АТ «УкрСиббанк» і ТОВ «УМК.» було укладено Додаткову угоду №1 до Договору факторингу. 15 грудня 2017 року між АТ «УкрСиббанк» і ТОВ «УМК.» було укладено Додаткову угоду №2 до Договору факторингу. Додатковою угодою № 2 внесено зміни до Договору факторингу та, зокрема, викладено в новій редакції пункти 1.1. та 1.10. Договору факторингу. Абзацом п`ятим пункту 1.1. Договору факторингу (в редакції Додаткової угоди №2) передбачено наступне: «Укладенням цього Договору Клієнт також безумовно, безвідклично і остаточно відступає Фактору усі та будь-які існуючі та можливі права вимоги за недоговірними зобов`язаннями Боржника та будь-яких пов`язаних із ним осіб (включаючи вимоги щодо відшкодування будь-якої шкоди, та вимоги, що можуть бути пред`явлені в майбутньому), що виникли та/або виникнуть з Кредитного договору та/або Договорів забезпечення або у зв`язку з ним/ними, як до сторін Кредитного договору та/або Договорів забезпечення, включаючи (без обмеження) всі вимоги у зв`язку з наданням неправдивої інформації, шахрайством та злочинною змовою, і незалежно від того, чи права вимоги регулюються законодавством та/або юрисдикцією України, законодавством та/або юрисдикцією Англії або будь-якою іншою системою права». Пунктом 1.10. Договору факторингу (в редакції Додаткової угоди №2) передбачено наступне: «Фактор підтверджує, що йому відомо про судові справи, виконавчі провадження та кримінальне провадження №12013110000001043? що зазначені у Додатку №4 до цього Договору». В свою чергу, абзацом другим пункту 1.11. Договору факторингу передбачено наступне: «З дати переходу Права вимоги до Фактора переходять всі процесуальні права Клієнта за усіма судовими справами та кримінальними провадженнями, що зазначені у п. 1.10. та Додатку №4 до цього Договору та стосуються Кредитного договору та Договорів забезпечення». 27 грудня 2017 року між АТ «УкрСиббанк» та ТОВ «УМК.» було укладено Додаткову угоду №3 (далі - Додаткова угода №3) до Договору факторингу. 27 грудня 2017 року між АТ «УкрСиббанк» та ТОВ «УМК.» було складено Акт про передачу права вимоги за Договором факторингу. За Актом про передачу АТ «УкрСиббанк» відступив, а ТОВ «УМК.» набув право вимоги за кредитним договором, а саме увесь обсяг заборгованості боржника (ТОВ «КрАСЗ»), що існує на дату підписання Акту про передачу, а саме: Номер договоруВалютаЗаборгованість за основним боргом (у валюті кредиту)Заборгованість за процентами за користування кредитом (у валюті кредиту)Пеня згідно рішення суду (грн.)Загальна сума 11150751000USD17 498 681,4018 912 891,1719 205 596,3319 205 593,33 грн. 36 411 572, 57 USD Крім цього, за актом про передачу АТ «УкрСиббанк» безумовно, безвідклично і остаточно відступив ТОВ «УМК.» усі та будь-які існуючі та можливі права вимоги за недоговірними зобов`язаннями боржника та будь-яких пов`язаних із ним осіб (включаючи вимоги щодо відшкодування будь-якої шкоди, та вимоги, що можуть бути пред`явлені в майбутньому), що виникли та/або виникнуть з кредитного договору та/або договорів забезпечення або у зв`язку з ним/ними, як до сторін кредитного договору та/або договорів забезпечення, включаючи (без обмеження) всі вимоги у зв`язку з наданням неправдивої інформації, шахрайством та злочинною змовою, і незалежно від того, чи права вимоги регулюються законодавством та/або юрисдикцією України, законодавством та/або юрисдикцією Англії або будь-якою іншою системою права. В подальшому ТОВ «УМК.» звернувся до старшого слідчого слідчого управління головного управління Національної поліції у м. Києві Шевчук К.О. з Повідомленням від 02.04.2018 (вх. №4787 від 03.04.2018) про кримінальне правопорушення, в якому стверджує, що з моменту складання Акту про передачу від 27.12.2017 є ТОВ «УМК.» замість АТ «УкрСиббанк», особою потерпілою від злочинів, досудове розслідування яких здійснюється у кримінальному провадженні №12013110000001043, пов`язаних із заволодінням шляхом зловживання довірою кредитним коштами, отриманими ТОВ «КрАСЗ» та іншими підприємствами від АТ «УкрСиббанк» на підставі Кредитного договору, тобто шахрайства (ч. 4 ст. 190 КК України). Постановою від 05.04.2018 старшого слідчого слідчого управління головного управління Національної поліції у м. Києві Шевчук К.О., Товариство з обмеженою відповідальністю «Українська металургійна компанія.» (ТОВ «УМК.») визнано потерпілим у кримінальному провадженні №12013110000001043 за фактами заволодіння шляхом обману грошовими коштами АТ «УкрСиббанк» в особливо великому розмірі. Постановою від 16.04.2019 старшого слідчого слідчого управління головного управління Національної поліції у м. Києві Данилюк Л.В. про уточнення обставин, які підлягають доказуванню, визнано розмір матеріальної шкоди (збитків) за основним боргом (по тілу кредиту), заподіяної ТОВ «УМК.» станом на 27.12.2017 внаслідок невиконання ТОВ «КрАСЗ» зобов`язань по кредитному договору, а саме 17 498 681,40 доларів США, що згідно курсу НБУ станом на 27.12.2017 відповідає 488 993 074, 79 грн. 20 листопада 2019 року старшим слідчим слідчого управління головного управління Національної поліції у м. Києві Браташ Л.В. у межах кримінального провадження за ЄРДР №12013110000001043 повідомлено позивача [PERSON] про те, що [PERSON] підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, а саме пособництві у заволодінні шляхом зловживання довірою грошовими коштами АТ «УкрСиббанк» в особливо великому розмірі, отриманими ТОВ «КрАСЗ» в якості кредиту за кредитним договором, а також отриманими ТОВ «Авто-Холдінг», ТОВ «Інтер-Авто», ТОВ «Автосервіс-Т» в якості кредитів за кредитними договорами про надання мультивалютних кредитних ліній від 03.05.2007. Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва Мартинова Є.О. від 22.11.2019 в справі №761/45087/19 задоволено клопотання старшого слідчого слідчого управління головного управління Національної поліції у м. Києві Браташ Л.В. у межах кримінального провадження за ЄРДР №12013110000001043 про застосування до позивача [PERSON] запобіжного заходу та застосовано до [PERSON] запобіжний захід у вигляді домашнього арешту з забороною цілодобово залишати місце проживання строком до 26.12.2019 включно та з покладенням на [PERSON] обов`язків згідно ст. 194 КПК України. 13 грудня 2019 року старшим слідчим слідчого управління головного управління Національної поліції у м. Києві Браташ Л.В. у межах кримінального провадження за ЄРДР №12013110000001043 повідомлено позивача [PERSON] про зміну раніше повідомленої підозри, згідно з яким [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, а саме пособництві у заволодінні шляхом зловживання довірою грошовими коштами АТ «УкрСиббанк» в особливо великому розмірі, отриманими ТОВ «КрАСЗ» в якості кредиту за кредитним договором, а також отриманими ТОВ «Авто-Холдінг», ТОВ «Інтер-Авто», ТОВ «Автосервіс-Т» в якості кредитів за кредитними договорами про надання мультивалютних кредитних ліній від 03.05.2007. В позовній заяві позивач [PERSON] зазначив, що 24.02.2021 йому було пред`явлено обвинувачення за ч. 4 ст. 190 КК України в шахрайському заволодінні кредитними коштами АТ «УкрСиббанк» за Кредитним договором, а кримінальне провадження №12013110000001043 разом з обвинувальним актом від 24.02.2021 щодо [PERSON] та інших осіб скеровано прокурором до суду. Разом з тим, копію обвинувального акту від 24.02.2021 позивач [PERSON] суду не надав. Проте, оскільки сторони не заперечували проти даних обставин та визнали їх, а суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їхнього визнання, та при цьому з оприлюднених у ЄДРСР ухвал по справі №761/8250/21 вбачається, що станом на час розгляду Подільським районним судом м. Києва даної цивільної справи обвинувальний акт у кримінальному провадженні №12013110000001043 перебуває в провадженні Солом`янського районного суду м. Києва по справі №761/8250/21, - суд визнає зазначені обставини такими, що не підлягають доведенню. Зокрема, як вбачається з оприлюдненої у ЄДРСР ухвали Солом`янського районного суду м. Києва від 22.03.2021 в справі №761/8250/21, cуддя Солом`янського районного суду м. Києва Педенко А.М. отримавши від прокурора Київської міської прокуратури Кондратова О.Г. кримінальне провадження ЄРДР за №12013110000001043 від 17.10.2013, ухвалила кримінальне провадження за №1-кп\\760\\1909\\21 по обвинуваченню [PERSON], [INFO] по обвинуваченню у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 190 ч.4, 27 ч.3, 358 ч.3, 27 ч.3, 28 ч.2, 358 ч. 4 КК України, [PERSON], [INFO] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 190 ч. 4 КК України, [PERSON], [INFO] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 190 ч. 4 КК України, ОСОБА 4, ІНФОРМАЦІЯ 4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.190 ч. 4 КК України, ОСОБА 5 , ІНФОРМАЦІЯ 5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 190 ч. 4 КК України, [PERSON] , ІНФОРМАЦІЯ 6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 190 ч. 4 КК України, ОСОБА 7, ІНФОРМАЦІЯ 7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.190 ч. 4 КК України , відомості про злочин внесені до ЄРДР за №12013110000001043 від 17.10.2013 р. призначити до розгляду на - 28 квітня 2021 року 15.30 у відкритому судовому засіданні суддею одноособово в приміщенні суду. 29 червня 2021 року ТОВ «УМК.» у кримінальному провадженні за ЄРДР №12013110000001043 (справа №761/8250/21) було подано до обвинувачених, у тому числі до [PERSON] , цивільний позов на суму 2 288 538 629, 76 грн., який ґрунтується на оспорюваних умовах договору факторингу. Надаючи правову оцінку обставинам справи та оцінюючі наявні в справі, докази суд виходить з наступного. Протоколом Загальних зборів учасників ТОВ «КрАСЗ» від 10.04.2007 №4 [PERSON] було призначено з 11.04.2007 генеральним директором ТОВ «КрАСЗ». Як вбачається з кредитного договору про надання мультивалютної кредитної лінії №11150751000 від 03.05.2007 та додаткових угод до нього №1 від 31.05.2007, №2 від 30.07.2007, №3 від 30.08.2007, №4 від 17.01.2008, №5 від 21.03.2008, №6 від 24.04.2008, №7 від 03.06.2008, №8 від 17.06.2008, №9 від 22.07.2008, №10 від 23.07.2008, №11 від 19.08.2008, №12 від 29.09.2008, №13 від 15.10.2008, №14 від 24.10.2008, №15 від 06.11.2008, №16 від 14.11.2008, №17 від 01.12.2008, №18 від 29.12.2008, - на момент укладення вказаного кредитного договору та додаткових угод до нього позивач [PERSON] був генеральним директором ТОВ «КрАСЗ» та підписував від імені ТОВ «КрАСЗ» кредитний договір №11150751000 від 03.05.2007 та додаткові угоди до нього з АТ «УкрСиббанк». Станом на день подання до суду позовної заяви в даній справі [PERSON] вже не був генеральним директором ТОВ «КрАСЗ» (третьої особи), що сторонами не заперечується. Згідно з п. 9.3.3. Статуту ТОВ «КрАСЗ», до виняткової компетенції Зборів Учасників Підприємства відноситься обрання та відкликання членів виконавчого органу та Ревізійної комісії. Відповідно до п. 11.1. Статуту ТОВ «КрАСЗ», виконавчим органом Підприємства є дирекція, в особі генерального директора, що призначається Зборами Учасників. Згідно з п. 11.3. Статуту ТОВ «КрАСЗ», дирекція діє від імені Підприємства в межах прав, обов`язків і відповідальності, передбачених Статутом і законодавством України. Як зазначено в п. 12.2. Статуту ТОВ «КрАСЗ», генеральний директор має право без довіреності здійснювати дії від імені Підприємства, представляти його у відносинах з організаціями, установами і підприємствами з усіх питань діяльності Підприємства в межах компетенції, визначеної Статутом. Згідно з п. 12.3.2. Статуту ТОВ «КрАСЗ», генеральний директор має право укладати від імені Підприємства договори, контракти, у тому числі зовнішньоекономічні, ухвалювати рішення про отримання кредитів, у тому числі в іноземній валюті. Відповідно до ч. 1 ст. 92 ЦК України, юридична особа набуває цивільних прав та обов`язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону. Згідно з абзацом четвертим пункту 1.26. статті 1 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» в редакції, чинній станом на момент укладення кредитного договору №11150751000 від 03.05.2007 та додаткових угод до нього №1 від 31.05.2007, №2 від 30.07.2007, №3 від 30.08.2007, №4 від 17.01.2008, №5 від 21.03.2008, №6 від 24.04.2008, №7 від 03.06.2008, №8 від 17.06.2008, №9 від 22.07.2008, №10 від 23.07.2008, №11 від 19.08.2008, №12 від 29.09.2008, №13 від 15.10.2008, №14 від 24.10.2008, №15 від 06.11.2008, №16 від 14.11.2008, №17 від 01.12.2008, №18 від 29.12.2008, пов`язана особа - це посадова особа платника податку, уповноважена здійснювати від імені платника податку юридичні дії, спрямовані на встановлення, зміну або зупинення правових відносин, а також члени її сім`ї. Відповідно до абзацу четвертого підпункту «б» підпункту 14.1.159 пункту 14.1 статті 14 ПК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), пов`язані особи - це юридичні та/або фізичні особи, відносини між якими можуть впливати на умови або економічні результати їх діяльності чи діяльності осіб, яких вони представляють, з урахуванням таких критеріїв: […] для фізичної особи та юридичної особи: […] фізична особа здійснює повноваження одноособового виконавчого органу в такій юридичній особі. Згідно зі статтею 1 Закону України «Про захист економічної конкуренції» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), контроль - вирішальний вплив однієї чи декількох пов`язаних юридичних та/або фізичних осіб на господарську діяльність суб`єкта господарювання чи його частини, який здійснюється безпосередньо або через інших осіб, зокрема завдяки: праву володіння чи користування всіма активами чи їх значною частиною; праву, яке забезпечує вирішальний вплив на формування складу, результати голосування та рішення органів управління суб`єкта господарювання; укладенню договорів і контрактів, які дають можливість визначати умови господарської діяльності, давати обов`язкові до виконання вказівки або виконувати функції органу управління суб`єкта господарювання; заміщенню посади керівника, заступника керівника спостережної ради, правління, іншого наглядового чи виконавчого органу суб`єкта господарювання особою, яка вже обіймає одну чи кілька із зазначених посад в інших суб`єктах господарювання; обійманню більше половини посад членів спостережної ради, правління, інших наглядових чи виконавчих органів суб`єкта господарювання особами, які вже обіймають одну чи кілька із зазначених посад в іншому суб`єкті господарювання. Пов`язаними особами є юридичні та/або фізичні особи, які спільно або узгоджено здійснюють господарську діяльність, у тому числі спільно або узгоджено чинять вплив на господарську діяльність суб`єкта господарювання. Зокрема, пов`язаними фізичними особами вважаються такі, які є подружжям, батьками та дітьми, братами та (або) сестрами. Згідно з п. 28 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), пов`язана особа - керівник фінансової установи, член наглядової ради фінансової установи, виконавчого органу, керівник підрозділу внутрішнього аудиту; керівник юридичної особи, яка має істотну участь у фінансовій установі; споріднена особа фінансової установи; афілійована особа фінансової установи; керівник, контролер спорідненої особи фінансової установи; керівник, контролер афілійованої особи фінансової установи; члени сім`ї фізичної особи, яка є керівником фінансової установи, членом наглядової ради фінансової установи, виконавчого органу, керівником підрозділу внутрішнього аудиту, керівником, контролером спорідненої особи, керівником, контролером афілійованої особи (членами сім`ї фізичної особи вважаються її чоловік (дружина), діти або батьки як фізичної особи, так і її чоловіка (дружини), а також чоловік (дружина) будь-кого з дітей або батьків фізичної особи); юридична особа, в якій члени сім`ї фізичної особи, яка є керівником фінансової установи, членом наглядової ради фінансової установи, виконавчого органу, керівником підрозділу внутрішнього аудиту, керівником, контролером спорідненої особи, керівником, контролером афілійованої особи, є керівниками або контролерами. Оспорюваний договір факторингу № 83/FAA від 20.11.2017 не містить визначення поняття «пов`язана особа» боржника, яке в ньому використано. Проте, надаючи правову оцінку оспорюваним умовам Договору факторингу, в яких сторонами вжито поняття «пов`язана особа» боржника, тобто позичальника за кредитним договором №11150751000 від 03.05.2007 - ТОВ «КрАСЗ», у взаємозв`яку з наведеними вище нормами законодавства, суд приходить до висновку, що на момент укладення кредитного договору №11150751000 від 03.05.2007 та додаткових угод до нього [PERSON] був пов`язаною з ТОВ «КрАСЗ» особою, оскільки обіймав посаду генерального директора - одноособового виконавчого органу ТОВ «КрАСЗ», та був посадовою особою ТОВ «КрАСЗ», уповноваженою здійснювати від імені ТОВ «КрАСЗ юридичні дії, спрямовані на встановлення, зміну або зупинення правових відносин, а отже - [PERSON] входить до числа пов`язаних з ТОВ «КрАСЗ» осіб, права вимоги за недоговірними зобов`язаннями яких відступлені відповідачем 1 на користь відповідача 2 на підставі оспорюваних умов договору факторингу. Відповідачі у своїх відзивах на позов не спростували доводів позовної заяви в тій частині, що [PERSON] є пов`язаною з ТОВ «КрАСЗ» особою в розумінні оспорюваних умов договору факторингу. Разом з тим, ТОВ «УМК.» у своєму відзиві зазначив, що в [PERSON] , поруч з ТОВ «КрАСЗ» та іншими особами, виникли недоговірні солідарні зобов`язання перед потерпілим, чим фактично визнається та обставина, що [PERSON] є пов`язаною з ТОВ «КрАСЗ» особою в розумінні оспорюваних умов Договору факторингу. Як вбачається з цивільного позову ТОВ «УМК.», який було подано 29.06.2021, ТОВ «УМК.» як потерпілим, цивільним позивачем у кримінальному провадженні №12013110000001043 (справа №761/8250/21) до [PERSON] та інших обвинувачених про відшкодування завданої злочином майнової шкоди (збитків) на суму 2 288 538 629, 76 грн., ТОВ «УМК.» обґрунтовує свій цивільний позов у частині набуття прав вимоги до [PERSON] та інших обвинувачених тим, що з моменту виконання своїх зобов`язань за договорами факторингу щодо оплати відступлених прав та підписання відповідних актів про передачу прав від 27.12.2017 ТОВ «УМК.» стало правонаступником АТ «УкрСиббанк» у правовідносинах, що виникли з кредитних договорів від 03.05.2007 та процесуальним правонаступником банку у судових справах та кримінальних провадженнях, пов`язаних предметом з відповідними кредитними правовідносинами. В цивільному позові, який було подано 29.06.2021 ТОВ «УМК.» в кримінальному провадженні №12013110000001043 (справа №761/8250/21) до [PERSON] та інших обвинувачених, ТОВ «УМК.» зазначає, зокрема, наступне: - відносини процесуального правонаступництва, в тому числі в аспекті відступлення права вимоги відшкодування завданої кримінальним правопорушенням матеріальної шкоди (збитків) чинним кримінальним процесуальним законом прямо не врегульовані, що зумовлює правомірність застосування до таких правовідносин інших норм права; - відступлення АТ «УкрСиббанк» та набуття ТОВ «УМК.», відповідно, прав вимоги, похідних від укладених між АТ «УкрСиббанк» і ТОВ «Автосервіс-Т», ТОВ «Авто-Холдинг», ТОВ «Інтер-Авто», ТОВ «КрАСЗ» кредитних договорів від 03.05.2007, у тому числі права вимоги відшкодування матеріальної шкоди (збитків), завданої внаслідок заволодіння шахрайським шляхом кредитними коштами, що надавалися банком позичальникам за вказаними кредитними договорами, повною мірою узгоджується як з нормами цивільного і цивільного процесуального права, так і з нормами Кримінального процесуального кодексу України; - ТОВ «УМК.», яке у встановленому законом порядку набуло право вимоги відшкодування завданої злочином матеріальної шкоди (збитків) та є правонаступником АТ «УкрСиббанк» у відповідних правовідносинах, в силу положень ст.ст. 61, 128 Кримінального процесуального кодексу України наділене правом звернення до суду з відповідним цивільним позовом та є належним цивільним позивачем у кримінальному провадженні №12013110000001043 (справа №761/8250/21). Отже, враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що в розумінні оспорюваних умов Договору факторингу позивач [PERSON] є пов`язаною з ТОВ «КрАСЗ» особою та боржником за недоговірними зобов`язаннями, насамперед зобов`язаннями з відшкодування завданої злочином матеріальної шкоди (збитків) у межах кримінального провадження №12013110000001043 (справа №761/8250/21), права вимоги за якими відступлені АТ «УкрСиббанк» на користь ТОВ «УМК.» на підставі оспорюваних умов договору факторингу, а тому оспорювані умови договору факторингу стосуються прав та інтересів [PERSON] . Вищенаведене повністю спростовує доводи і заперечення відповідачів у тій частині, що оспорювані умови договору факторингу не стосуються прав та інтересів позивача [PERSON] . Таким чином, між сторонами виникли спірні правовідносини щодо недійсності оспорюваних умов Договору факторингу в частині, що стосуються прав та інтересів позивача [PERSON] . Попри те, спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з укладенням договору факторингу між відповідачами - юридичними особами, а сам позивач [PERSON] безпосередньо не є стороною оспорюваного договору факторингу, суд прийшов до наступного висновку щодо правового регулювання, змісту та суб`єктного складу оспорюваного договору факторингу. Цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників. До майнових відносин, заснованих на адміністративному або іншому владному підпорядкуванні однієї сторони другій стороні, а також до податкових, бюджетних відносин цивільне законодавство не застосовується, якщо інше не встановлено законом (ст. 1 ЦК України). Згідно зі ст. 3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства є: 1) неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; 2)неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом; 3) свобода договору; 4) свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; 5) судовий захист цивільного права та інтересу; 6) справедливість, добросовісність та розумність. Відповідно до ст. 6 ЦК України, сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами. Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають з договорів та інших правочинів. У відповідності до ч. 4 ст. 12 ЦК України, особа може за відплатним або безвідплатним договором передати своє майнове право іншій особі, крім випадків, встановлених законом. Відповідно до ч. 5 ст. 12 ЦК України, якщо законом встановлені правові наслідки недобросовісного або нерозумного здійснення особою свого права, вважається, що поведінка особи є добросовісною та розумною, якщо інше не встановлено судом. Згідно з ч. 1 ст. 104 ЦК України, юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов`язки переходять до правонаступників. Ст. 177 ЦК України передбачено, що об`єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші та цінні папери, інше майно, майнові права, результати робіт, послуги, результати інтелектуальної, творчої діяльності, інформація, а також інші матеріальні і нематеріальні блага. У відповідності до ст. 178 ЦК України, об`єкти цивільних прав можуть вільно відчужуватися або переходити від однієї особи до іншої в порядку правонаступництва чи спадкування або іншим чином, якщо вони не вилучені з цивільного обороту, або не обмежені в обороті, або не є невід`ємними від фізичної чи юридичної особи. Види об`єктів цивільних прав, перебування яких у цивільному обороті не допускається (об`єкти, вилучені з цивільного обороту), мають бути прямо встановлені у законі. Види об`єктів цивільних прав, які можуть належати лише певним учасникам обороту або перебування яких у цивільному обороті допускається за спеціальним дозволом (об`єкти, обмежено оборотоздатні), встановлюються законом. Статтею 190 ЦК України, встановлено, що майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки. Майнові права є неспоживною річчю. Майнові права визнаються речовими правами. Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам (ч. 1 ст. 203 ЦК України). У відповідності до ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Згідно зі ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (ч. 3 ст. 215 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. Недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини (ст. 217 ЦК України). Згідно зі ст. 235 ЦК України, удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили. Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має грунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості (ч. 3 ст. 509 ЦК України). Сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор (ч. 1ст. 510 ЦК України). Згідно зі ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом (ч. 2 ст. 512 ЦК України). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом (ч. 3 ст. 512 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 513 ЦК України, правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Відповідно до ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі ст. 515 ЦК України, заміна кредитора не допускається у зобов`язаннях, нерозривно пов`язаних з особою кредитора, зокрема у зобов`язаннях про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю. Статтею 516 ЦК України передбачено, що заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. У відповідності до ст. 517 ЦК України, первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. Відповідно до ч. 3 ст. 656 ЦК України предметом договору купівлі-продажу може бути право вимоги, якщо вимога не має особистого характеру. Згідно з ч. 1 ст. 627 ЦК України, - відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно з ч. 2 ст. 3 ГК України, господарська діяльність, що здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб`єкти підприємництва - підприємцями. Господарська діяльність може здійснюватись і без мети одержання прибутку (некомерційна господарська діяльність). Відповідно до частини першої статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). За змістом статті 1079 ЦК України сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції. Згідно зі ст. 350 ГК України, факторинг визначається як передання чи зобов`язання банку передати грошові кошти за плату в розпорядження іншої сторони, яка відступає або зобов`язується відступити банку своє право грошової вимоги до третьої сторони. У відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про банки і банківську діяльність» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), факторинг визначається як придбання права вимоги на виконання зобов`язань у грошовій формі за поставлені товари чи надані послуги, приймаючи на себе ризик виконання таких вимог та прийом платежів. Факторинг, відповідно до п. 11 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) (далі - Закон № 2664-III), - віднесено до фінансових послуг. Згідно з ч. 1 ст. 5 Закону № 2664-III, фінансові послуги надаються фінансовими установами, а також, якщо це прямо передбачено законом, фізичними особами - підприємцями. Фінансові установи мають право надавати послуги з факторингу з урахуванням вимог Цивільного кодексу України та цього Закону. Фінансова установа, що надає послуги з факторингу, може надавати послуги з пов`язаного з цим ведення обліку грошових вимог, надання поруки за виконання боржником свого обов`язку за грошовими вимогами постачальників товарів (послуг) та пред`явлення до сплати грошових вимог від імені постачальників товарів (послуг) або від свого імені, а також інші послуги, спрямовані на одержання коштів від боржника (ч. 5 ст. 5 Закону № 2664-III). Фінансова послуга - операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів (п. 5 ч. 1 ст. 1 Закону № 2664-III). Фінансові активи - кошти, цінні папери, боргові зобов`язання та право вимоги боргу, що не віднесені до цінних паперів (п. 5 ч. 1 ст. 1 Закону № 2664-III в редакції, що діяла на момент укладення чинній на момент укладення договору факторингу №83/FAA від 20.11.2017р. та додаткових угод до нього). Згідно з ч. 1 ст. 6 Закону № 2664-III (в редакції, що діяла на момент укладення чинній на момент укладення договору факторингу №83/FAA від 20.11.2017р. та додаткових угод до нього), фінансові послуги відповідно до положень цього Закону надаються суб`єктами господарювання на підставі договору. Договір, якщо інше не передбачено законом, повинен містити: 1) назву документа; 2) назву, адресу та реквізити суб`єкта господарювання; 3) відомості про клієнта, який отримує фінансову послугу: прізвище, ім`я, по батькові, адреса проживання - для фізичної особи, найменування та місцезнаходження - для юридичної особи; 5) найменування фінансової операції; 6) розмір фінансового активу, зазначений у грошовому виразі, строки його внесення та умови взаєморозрахунків; 7) строк дії договору; 8) порядок зміни і припинення дії договору; 9) права та обов`язки сторін, відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору; 9-1) підтвердження, що інформація, зазначена в частині другій статті 12 цього Закону, надана клієнту; 10) інші умови за згодою сторін; 11) підписи сторін. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно зі ст. 1177 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону. Шкода, завдана потерпілому внаслідок кримінального правопорушення, компенсується йому за рахунок Державного бюджету України у випадках та порядку, передбачених законом. Аналіз положень оспорюваного договору факторингу №83/FAA від 20.11.2017 та додаткових угод до нього, з урахуванням наведених вище норм матеріального права, свідчить про те, що цей договір містить всі ознаки, притаманні договору факторингу, а його сторони досягли згоди щодо всіх його істотних умов у належній формі. Як вбачається з долученої до відзиву ТОВ «УМК.» на позову заяву копії свідоцтва від 02.08.2012 серія ФК №326, реєстраційний номер [NUMBER] , виданого Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, та додатку до вказаного Свідоцтва, - ТОВ «УМК.» є фінансовою установою (фінансовою компанією), що має право здійснювати наступні фінансові послуги: -надання фінансових кредитів за рахунок власних коштів, -факторинг, -надання позик. Отже, суд дійшов до переконання, що ТОВ «УМК.» мало право укласти оспорюваний договір факторингу. Разом з тим, на переконання суду, оспорювані положення договору факторингу не відповідають вимогам чинного законодавства. Так, проаналізувавши вищенаведені норми матеріального права в їх системному взаємозв`язку, суд прийшов до переконання, що боржником за договором факторингу може бути тільки набувач послуг чи товарів за первинним договором, а предметом договору факторингу може бути лише право грошової вимоги до боржника, яке виникло за первинним договором. При цьому, боржником за договором про відступлення права вимоги може бути тільки боржник за первинним договором, а предметом договору факторингу може бути лише право вимоги до боржника за договірним зобов`язанням. Між тим, позивач [PERSON] , якого включено до оспорюваних умов договору факторингу як солідарного боржника за недоговірним зобов`язанням, а саме як пов`язану з основним боржником (ТОВ «КрАСЗ») особу, - не був набувачем послуг чи товарів за кредитним договором про надання мультивалютної кредитної лінії №11150751000 від 03.05.2007. Права вимоги за недоговірним зобов`язанням, у свою чергу, не є фінансовим активом у розумінні норм Закону № 2664-III, а тому ТОВ «УМК.» не мало права здійснювати з такими правами вимоги факторингові операції, передбачені оспорюваними положеннями договору факторингу №83/FAA від 20.11.2017. При цьому суд враховує висновки Великої Палати Верховного Суду, які наведені в постановах від 11.09.2018 в справі №909/968/16 та від 16.03.2021 в справі №906/1174/18. Зокрема, договір факторингу має спеціальний суб`єктний склад, а саме: клієнт - фізична чи юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності, фактор - банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати фінансові, в тому числі факторингові операції, та боржник - набувач послуг чи товарів за первинним договором (п. 106 постанови ВП ВС від 11.09.2018 в справі №909/968/16). Зміст зобов`язання, у якому відступається право вимоги (оплата за поставлений товар, надану послугу, повернення наданих коштів тощо), не впливає на оборотоздатність цього майнового права, тому не має вирішального значення для відмежування договору відступлення права вимоги від договору факторингу (п. 58 постанови ВП ВС від 16.03.2021 в справі №906/1174/18). Разом з тим, зобов`язання, у якому відступлене право вимоги, може бути як грошовим, так і не грошовим (передача товарів, робіт, послуг тощо) (п. 38 постанови ВП ВС від 16.03.2021 в справі №906/1174/18). Предметом договору факторингу може бути лише право грошової вимоги (такої, строк платежу за якою настав, а також майбутньої грошової вимоги) (п.п. "б" п. 106 постанови ВП ВС від 11.09.2018 в справі №909/968/16). Форма договору відступлення права вимоги має відповідати формі договору, у якому виникло відповідне зобов`язання (ч. 1 ст. 513 ЦК України, п. 38 постанови ВП ВС від 16.03.2021 в справі №906/1174/18). Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що за договором факторингу може відступатися може виключно право грошової вимоги, яке виникло з договірного зобов`язання. Оскільки оспорювані умови абзацу п`ятого пункту 1.1. договору факторингу передбачають відступлення АТ «УкрСиббанк» на користь ТОВ «УМК.» права вимоги до [PERSON] як пов`язаної з ТОВ «КрАСЗ» особи, яке виникло з недоговірного зобов`язання, включаючи вимоги щодо відшкодування будь-якої шкоди, включаючи (без обмеження) всі вимоги у зв`язку з наданням неправдивої інформації, шахрайством та злочинною змовою, - зміст вказаних умов договору факторингу суперечить зазначеним вище нормам права. Крім цього, оскільки позивач [PERSON] , як боржник за недоговірним зобов`язанням з відшкодування завданих злочином шахрайства збитків (майнової шкоди), обвинувачення якого за ч. 4 ст. 190 КК України є предметом розгляду в справі №761/8250/21 (кримінальне провадження №12013110000001043), не є набувачем послуг чи товарів за первинним договором, а саме кредитним договором №11150751000 від 03.05.2007, позичальником за яким ТОВ «КрАСЗ», суд погоджується з доводами позивача про те, що відповідач 1 не мав права відступити на користь ТОВ «УМК.» права вимоги до [PERSON] в недоговірних зобов`язаннях на підставі оспорюваних умов договору факторингу. При вирішенні даної справи суд враховує висновки Верховного Суду, викладені в постановах від 04.07.2018 в cправі №755/18006/15-ц та від 20.06.2018 в справі №907/643/17, згідно з якими деліктне зобов`язання, в якому відбувається зміна кредитора, не припиняється. При цьому суд виходить з наступного. У вищевказаних постановах Верховного Суду (cправи №755/18006/15-ц та №907/643/17) йдеться про перехід, згідно зі ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування», до страховика потерпілого права вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні (спричинення шкоди транспортному засобу внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, страхового випадку) в межах суми виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Зокрема, Верховний Суд зазначає, що після виплати страхового відшкодування вищевказане деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією. Відповідно до ч. 2 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом, і такий випадок передбачений нормами ст. 993 ЦК України, ст. 27 Закону України «Про страхування». Так, згідно зі ст. 993 ЦК України, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Відповідно до ст. 27 Закону України «Про страхування», до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Норми ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування», висновки про застосування яких наведено в постановах Верховного Суду від 04.07.2018 в cправі №755/18006/15-ц та від 20.06.2018 в справі №907/643/17, стосуються не всіх випадків зміни кредитора (потерпілого) в деліктному зобов`язанні, а виключно випадків переходу до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат права вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. У свою чергу, зміна кредитора (потерпілого) у деліктному зобов`язанні в порядку суброгації (ст. 993 ЦК України, ст. 27 Закону України «Про страхування») не може бути ототожнена зі зміною кредитора (потерпілого) внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) (п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України). Враховуючи вищенаведене, окрім прямо передбачених законом випадків (наприклад, суброгація згідно зі ст. 993 ЦК України, ст. 27 Закону України «Про страхування»), зміна кредитора (потерпілого) в деліктному зобов`язанні, зокрема внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), - нормами матеріального права не передбачена. Отже, суд прийшов до висновку, що право вимоги, яке виникло з деліктного зобов`язання, не може бути предметом договору факторингу. Стосовно правової оцінки оспорюваних умов абзацу другого пункту 1.11. договору факторингу №83/FAA від 20.11.2017 в частині переходу до фактора ТОВ «УМК.» всіх процесуальних прав клієнта АТ «УкрСиббанк» як потерпілого за усіма кримінальними провадженнями, що зазначені у п. 1.10., додатку №4 до договору факторингу №83/FAA від 20.11.2017, зокрема в кримінальному провадженні №12013110000001043, суд виходить до наступного. Порядок набуття та втрати особою процесуального статусу потерпілого визначається нормами Кримінального процесуального кодексу України. Зокрема, згідно з ч. 2 ст. 55 КПК України, права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого. Відповідно до ч. 5 ст. 55 КПК України, за наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді. Згідно з ч. 6 ст. 55 КПК України, якщо внаслідок кримінального правопорушення настала смерть особи або особа перебуває у стані, який унеможливлює подання нею відповідної заяви, положення частин першої - третьої цієї статті поширюються на близьких родичів чи членів сім`ї такої особи. Потерпілим визнається одна особа з числа близьких родичів чи членів сім`ї, яка подала заяву про залучення її до провадження як потерпілого, а за відповідним клопотанням - потерпілими може бути визнано кілька осіб. У відповідності з ч. 1 ст. 1 КПК України, порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України, а оскільки набуття і втрата процесуального статусу потерпілого відбувається в межах кримінального провадження, потерпілий не може відступити (передати) свої процесуальні права в кримінальному провадженні іншій особі на підставі власного волевиявлення шляхом укладення договору факторингу. Процесуальні права потерпілого в кримінальному провадженні не відносяться до об`єктів цивільних прав у розумінні ст.ст. 177 - 193 ЦК України, не є нематеріальними благами, не мають цивільної оборотоздатності, а тому не можуть відчужуватися (відступатися) за договором. Процесуальні права є невід`ємними правами потерпілого як учасника кримінального провадження та можуть бути реалізовані виключно в межах кримінального провадження. Частиною першою статті 56 КПК України закріплено перелік процесуальних прав потерпілого, і хоча такий перелік не є вичерпним, проте він обмежується правами, прямо передбаченими КПК України. Імперативні приписи ст.ст. 55, 56 КПК України не передбачають права потерпілого відступити свої майнові та процесуальні права іншій особі на підставі договору. Аналіз наведених вище норм процесуального права дає підстави для висновку, що процесуальні права потерпілого можуть виникати, реалізовуватися та припинятися виключно в рамках кримінального провадження. Процесуальні права потерпілого не можуть передаватися іншій особі за договором або в порядку правонаступництва, окрім випадків реорганізації юридичної особи (ч. 1 ст. 104 ЦК України), а також окрім випадків, передбачених ч. 6 ст. 55 КПК України, до яких договір факторингу, як і будь-який інший договір, - не відноситься. В свою чергу, факт набуття ТОВ «УМК.» на підставі договору факторингу прав кредитора в договірних зобов`язаннях, боржником (позичальником) за яким є ТОВ «КрАСЗ» за кредитним договором про надання мультивалютної кредитної лінії №11150751000 від 03.05.2007, не призводить до переходу до ТОВ «УМК.» майнових і процесуальних прав потерпілого в кримінальному провадженні №12013110000001043. Суд звертає увагу, що, як вбачається з договору факторингу №83/FAA від 20.11.2017, додаткових угод до нього та акту про передачу права вимоги від 27.12.2017, спірними умовами договору факторингу його сторони (відповідачі) втрутилися в сферу правового регулювання порядку кримінального провадження, який визначається імперативними приписами кримінального процесуального законодавства України. Отже, на переконання суду, АТ «УкрСиббанк» відступив на користь ТОВ «УМК.» всі процесуальні права потерпілого в кримінальному провадженні №12013110000001043 в спосіб, що не передбачений нормами КПК України, а саме на підставі оспорюваного договору факторингу, що безпосередньо стосується прав та інтересів [PERSON] як обвинуваченого у вказаному кримінальному провадженні. Оскільки відступлення процесуальних прав потерпілого відбулося на підставі оспорюваного договору факторингу поза межами процедури вищевказаного кримінального провадження, [PERSON] , як сторона кримінального провадження, позбавлений можливості оскаржити дії відповідачів чи безпосередньо договір факторингу в межах процедури кримінального провадження. З огляду на вищенаведене, суд прийшов до переконання, що АТ «УкрСиббанк» не мав права відступити на користь ТОВ «УМК.» на підставі оспорюваних умов абзацу другого пункту 1.11. договору факторингу №83/FAA від 20.11.2017 всі процесуальні права потерпілого в кримінальних провадженнях, у тому числі в кримінальному провадженні №12013110000001043, в якому [PERSON] на час розгляду даної цивільної справи є обвинуваченим за ч. 4 ст. 190 КК України. Отже, зміст оспорюваних умов абзацу другого пункту 1.11. договору факторингу №83/FAA від 20.11.2017 суперечить зазначеним вище нормам права. Разом з тим, в межах даної цивільної справи суд не уповноважений надавати правову оцінку будь-яким процесуальним діям та рішенням слідчого, прокурора, слідчого судді, суду, які були прийняті в кримінальному провадженні №12013110000001043, в тому числі постанові від 05.04.2018 старшого слідчого СУ ГУНП у м. Києві Шевчук К.О. про визнання ТОВ «УМК.» потерпілим у кримінальному провадженні №12013110000001043. Доводи відповідачів у тій частині, права та інтереси [PERSON] , про порушення яких оспорюваними умовами договору факторингу стверджує [PERSON] у своєму позові, повинні захищатися останнім в межах кримінального провадження №12013110000001043, а також у тій частині, що позовна заява [PERSON] до відповідачів - юридичних осіб не може розглядатися в межах цивільного судочинства, не можуть бути взяті судом до уваги та відхиляються з огляду на наступне. В постанові від 07.08.2019 в справі № 646/6644/17 (провадження № 14-352цс19) Великою Палатою Верховного Суду у наведено висновок про застосування норм права, згідно з яким «При вирішенні питання про розмежування компетенції судів щодо розгляду подібних справ визначальним є характер правовідносин, з яких виник спір. Суб`єктний склад спірних правовідносин є формальним критерієм, який має бути оцінений належним судом». Надаючи оцінку характеру спірних правовідносин, суд прийшов до наступного. В спірному випадку за договором факторингу № 83/FAA від 20.11.2017 АТ «УкрСиббанк» відступив (передав) ТОВ «УМК.»: -усі та будь-які існуючі та можливі права вимоги за недоговірними зобов`язаннями [PERSON] як особи, пов`язаної з ТОВ «КрАСЗ», включаючи вимоги щодо відшкодування будь-якої шкоди, та вимог, що можуть бути пред`явлені в майбутньому, що виникли та/або виникнуть у зв`язку з кредитним договором, включаючи (без обмеження) всі вимоги у зв`язку з наданням неправдивої інформації, шахрайством та злочинною змовою, і незалежно від того, чи права вимоги регулюються законодавством та/або юрисдикцією України, законодавством та/або юрисдикцією Англії або будь-якою іншою системою права; -всі процесуальні права Клієнта (ТОВ «УМК.») як потерпілого за усіма кримінальними провадженнями, що зазначені у п. 1.10. та Додатку №4 до цього договору (зокрема, за кримінальним провадженням №12013110000001043), які стосуються [PERSON] як підозрюваного (обвинуваченого). Спірні правовідносини стосуються відступлення АТ «УкрСиббанк» на користь ТОВ «УМК.» права вимоги з відшкодування завданих злочином шахрайства збитків (майнової шкоди) та всіх процесуальних прав потерпілого за усіма кримінальними провадженнями, що зазначені у п. 1.10. та додатку №4 до цього договору, насамперед за кримінальним провадженням №12013110000001043, в якому [PERSON] , на час розгляду судом даної цивільної справи, перебуває в процесуальному статусі обвинуваченого. Таким чином, даний спір виник не з кредитних правовідносин між АТ «УкрСиббанк» і ТОВ «КрАСЗ», а з позадоговірних правовідносин, пов`язаних з вимогою банку як потерпілого до [PERSON] як обвинуваченого в кримінальному провадженні №12013110000001043 про відшкодування завданих злочином збитків (майнової шкоди) та зміною потерпілого на підставі оспорюваних умов договору факторингу. Відтак, у спірних правовідносинах позивач [PERSON] перебуває одночасно в кількох пов`язаних між собою статусах - боржник у позадоговірному зобов`язанні з відшкодування завданих злочином збитків (майнової шкоди) та обвинувачений у кримінальному провадженні №12013110000001043. При цьому на підставі оспорюваних умов договору факторингу АТ «УкрСиббанк» відступив на користь ТОВ «УМК.» не тільки права вимоги до [PERSON] з відшкодування завданих злочином збитків (майнової шкоди), а й свої процесуальні права потерпілого в кримінальному провадженні №12013110000001043. Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, АТ «УкрСиббанк», в свою чергу, на момент виникнення спірних правовідносин перебував одночасно в кількох пов`язаних між собою статусах, а саме: як кредитор у кредитних правовідносинах, боржником (позичальником) у яких є ТОВ «КрАСЗ» (третя особа), як потерпілий (в матеріально-правовому значенні) від злочину в позадоговірному зобов`язанні з відшкодування завданих злочином збитків (майнової шкоди) та як потерпілий (у процесуально-правовому значенні) в кримінальному провадженні №12013110000001043. Таким чином, проаналізувавши все вищевикладене в сукупності, суд прийшов до висновку, що оспорювані умови договору факторингу мають на меті та були спрямовані на повне правонаступництво у правовідносинах за участю [PERSON] , пов`язаних з відшкодуванням завданих шахрайством з кредитним коштами АТ «УкрСиббанк» збитків (майнової шкоди), а також на отримання відповідачем 2, замість відповідача 1, відшкодування таких збитків від [PERSON] в межах кримінального провадження №12013110000001043, а не на надання платної фінансової послуги (надання (фінансування) фактором грошових коштів клієнту за плату) відповідно до глави 73 ЦК України. Суд враховує висновки, викладені в постанові Верховного Суду від 26.05.2021 в справі №758/2241/20 за позовом [PERSON] про визнання частково недійним договору факторингу та зазначає наступне. Хоча в даній цивільній справі позов [PERSON] й подано до тих самих відповідачів та стосовно того самого договору факторингу, проте в даній цивільній справі позов [PERSON] містить додаткові підстави, яких не існувало на час розгляду судами справи №758/2241/20, зокрема подання відповідачами до [PERSON] цивільних позовів про відшкодування завданих шахрайством збитків (майнової шкоди) в межах кримінального провадження №12013110000001043, а предмет позову [PERSON] в даній цивільній справі є вужчим у порівнянні зі справою №758/2241/20 та передбачає вимогу про визнання недійсними тільки тієї оспорюваної частини умов договору факторингу, яка безпосередньо стосується позадоговірних відносин за участю [PERSON] . При цьому в межах даної цивільної справи [PERSON] не оспорює відступлення АТ «УкрСиббанк» на користь ТОВ «УМК.»прав вимоги за недоговірними зобов`язаннями ТОВ «КрАСЗ», що мало місце в справі №758/2241/20. Стосовно доводів позовної заяви про порушення оспорюваними умовами договору факторингу презумпції невинуватості [PERSON] суд зазначає наступне. Як вбачається з матеріалів справи та не заперечувалося сторонами, у кримінальному провадженні №12013110000001043 на час розгляду даної цивільної справи не прийнято жодного рішення по-суті та не винесено обвинувального вироку, а тому відносно [PERSON] діє презумпція невинуватості в сенсі статті 62 Конституції України та статі 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини . Презумпцію невинуватості необхідно розглядати в загальноправовому і процесуальному значеннях. Як загально правова вимога вона визначає положення особи в суспільстві. Хоча цей принцип сформульований як кримінальний процесуальний, однак його дія виходить за рамки лише кримінального процесу. Презумпція невинуватості - об`єктивне право положення. Це вимога закону, звернена до всіх громадян, посадових осіб, державних і громадських організацій, до суспільної думки в цілому. Такої позиції дотримується і Європейський Суд з прав людини, що у своєму рішенні від 10 лютого 1995 року у справі «Аллене де Рібермон проти Франції» підкреслив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно першою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших органів держави. В постанові від 05.06.2019 в справі № 727/8388/17 Верховний Суд виклав висновки щодо презумпції невинуватості та зазначив, що посилання на конкретну фізичну особу у контексті її зв`язку зі злочином, кримінальним провадженням чи його розслідуванням можливо лише у випадку, коли особа перебуває у статусі підозрюваного, обвинуваченого або підсудного. В оспорюваних умовах договору факторингу № 83/FAA від 20.11.2017 відсутнє посилання конкретно на [PERSON] , проте є посилання на пов`язаних з ТОВ «КрАСЗ» осіб, яким є [PERSON] . Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, станом на день укладення договору факторингу [PERSON] не перебував у процесуальному статусі підозрюваного. А тому, суд критично оцінює доводи позовної заяви в частині того, що оспорювані умови договору факторингу № 83/FAA від 20.11.2017 порушують презумпцію невинуватості [PERSON] . Надаючи оцінку доводам позовної заяви щодо порушення оспорюваними умовами договору факторингу прав та інтересів позивача [PERSON] , суд виходить з наступного. Відповідачі вважають, що оспорювані умови договору факторингу не порушують прав та інтересів позивача [PERSON] , оскільки відсутнє судове рішення (вирок) про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «УМК.» завданих злочином (шахрайством з кредитними коштами) збитків (майнової шкоди), а захист цивільних прав та інтересів на майбутнє законом не передбачено. Суд не погоджується з вищенаведеними доводами відповідачів та вважає їх необґрунтованими і такими, що не заслуговують на увагу, з огляду на наступне. Згідно зі статтею 55 Конституції України кожному гарантується право на судовий захист. Відповідно до частини 1 статі 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають з договорів та інших правочинів. За змістом статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним (частина 5 статті 203 ЦК України). Так, визнання правочину недійсним є одним із передбачених законом способів захисту цивільних прав та інтересів за статтею 16 ЦК України, а загальні вимоги щодо недійсності правочину встановлені нормами статті 215 ЦК України. Згідно з частиною 1 статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Частиною 3 статті 215 ЦК України визначено, що якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). За змістом статті 215 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненим правочином. Верховний Суд неодноразово зазначав у своїх постановах висновки про застосування статей 16, 203, 215 ЦК України , згідно з якими для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорювання правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Таке розуміння визнання правочину недійсним, як способу захисту, є усталеним у судовій практиці. Це підтверджується висновками, що містяться в постановах Верховного Суду України від 25.12.2013 у справі № 6-78цс13, від 11.05.2016 у справі № 6-806цс16, постанові Верховного Суду від 20.01.2021 в справі № 910/8992/19 (910/20867/17) тощо. Отже, правом оспорювати правочин ЦК України наділяє не лише сторону (сторони) правочину, але й інших, третіх осіб, що не є сторонами правочину, визначаючи статус таких осіб як "заінтересовані особи". В спірному випадку з позовною вимогою щодо визнання частково недійсним договору факторингу звернулась не сторона цього договору, а заінтересована особа в розумінні частини третьої статті 215 ЦК України - [PERSON] , який вважає порушеними свої права та інтереси. При вирішенні позову про визнання недійсним оспорюваного правочину враховуються загальні приписи статей 3, 15, 16 ЦК України. За результатами розгляду такого спору вирішується питання про спростування презумпції правомірності правочину й має бути встановлено не лише наявність підстав недійсності правочину, передбачених законом, але й визначено, чи було порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушене та в чому полягає його порушення, оскільки залежно від цього визначається необхідний спосіб захисту порушеного права, якщо таке порушення відбулося. Таким чином, для вирішення питання про визнання недійсним правочину оспорюваного заінтересованою особою правове значення має встановлення впливу наслідків вчинення такого правочину на права та законні інтереси цієї особи. У даному випадку важливим є врахування того, що таке звернення заінтересованої особи до суду із позовом про визнання недійсним договору є направленим на усунення несприятливих наслідків для цієї особи (недопущення їх виникнення у майбутньому), пов`язаних із вчиненням такого правочину. Тому, у разі оскарження правочину заінтересованою особою необхідним є надання оцінки дій сторін цього договору в контексті критеріїв добросовісності, справедливості, недопустимості зловживання правами, зокрема, спрямованим на позбавлення позивача в майбутньому законних майнових та інших прав й інтересів. Матеріалами справи підтверджується та сторонами не заперечуються той факт, що в межах кримінального провадження №12013110000001043 від 17.10.2013 АТ «УкрСиббанк» було подано до підозрюваних цивільний позов від 26.02.2014, зареєстрований в ГСУ МВС України 27.02.2014 вх. №6089, про стягнення на користь АТ «УкрСиббанк» з підозрюваних осіб, солідарно, завданих злочинами збитків. У подальшому 29.06.2021 в межах кримінального провадження №12013110000001043 від 17.10.2013 ТОВ «УМК.» було подано до обвинувачених, у тому числі до [PERSON] , цивільний позов про відшкодування майнової шкоди (збитків) на суму 2 288 538 629, 76 грн. Обидва вищевказані цивільні позови обґрунтовані неповерненням та начебто шахрайським заволодінням кредитними коштами, які АТ «УкрСиббанк» надало на підставі укладених між АТ «УкрСиббанк» і ТОВ «Автосервіс-Т», ТОВ «Авто-Холдинг», ТОВ «Інтер-Авто», ТОВ «КрАСЗ» кредитних договорів від 03.05.2007. Відповідно до пункту 6 частини першої статті 3 ЦК України загальними засадами цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність. Згідно зі статтею 13 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства. Відповідно до частин другої та третьої статті 13 ЦК України, при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. З конструкції частини третьої статті 13 ЦК України випливає, що дії особи, які полягають у реалізації такою особою свого права, однак вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, є формою зловживання правом. Недійсність договору як приватно-правова категорія, покликана не допускати або присікати порушення цивільних прав та інтересів або ж їх відновлювати (висновок об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у постанові від 05.09.2019 у справі № 638/2304/17). Суд наголошує на тому, що правочини, які укладаються учасниками цивільних відносин, повинні мати певну правову та фактичну мету, яка не має бути очевидно неправомірною та недобросовісною. Правочин не може використовуватися учасниками цивільних відносин для уникнення сплати боргу або виконання судового рішення. Так само, правочин не може використовуватися учасниками цивільних відносин з метою вирішення завдань кримінального судочинства, зокрема для набуття статусу потерпілого в спосіб, не передбачений законом, отримання відшкодування збитків (майнової шкоди), завданих злочином, особою, яка не є потерпілою, тощо. Верховний Суд неодноразово зазначав, що боржник, який відчужує майно (вчиняє інші дії, пов`язані із зменшенням його платоспроможності) після виникнення у нього зобов`язання із повернення суми позики діє очевидно недобросовісно та зловживає правами стосовно кредитора (постанова від 20.01.2021 в справі № 910/8992/19 (910/20867/17)). Проте, захист прав та інтересів кредитора (потерпілого) також не може відбуватися в спосіб та порядку, що порушують права та інтереси боржника (обвинуваченого). Набуття ТОВ «УМК.» прав вимоги до [PERSON] в позадоговірному зобов`язанні з відшкодування завданої злочином майнової шкоди (збитків) не може бути ототожнене із захистом прав та інтересів ТОВ «УМК.», оскільки ТОВ «УМК.» не був учасником позадоговірного зобов`язання до моменту набуття прав вимоги на підставі оспорюваних умов договору факторингу. Так само, відступлення АТ «УкрСиббанк» на користь ТОВ «УМК.» на підставі оспорюваних умов договору факторингу прав вимоги до [PERSON] в позадоговірному зобов`язанні з відшкодування завданої злочином майнової шкоди (збитків) не може бути ототожнене із захистом прав та інтересів АТ «УкрСиббанк», позаяк з відступленням відповідачу 2 права вимоги за основним (кредитним) зобов`язанням стосовно ТОВ «КрАСЗ» АТ «УкрСиббанк» перестав бути учасником спірних правовідносин, а подальше, після укладення Договору факторингу, включення спірних умов до змісту договору факторингу, не впливало на захист чи відновлення майнових прав та інтересів АТ «УкрСиббанк». Враховуючи вищенаведене, суд прийшов до висновку, що правочин, який спрямований на зміну кредитора (потерпілого) в позадоговірному зобов`язанні з відшкодування завданих злочином збитків (майнової шкоди) та відступлення всіх процесуальних прав потерпілого в кримінальному провадженні в спосіб та в порядку, що не передбачені законом, порушує права та інтереси боржника (обвинуваченого), оскільки норми КПК України не передбачають можливості захисту прав обвинуваченого шляхом пред`явлення ним у межах кримінального судочинства позову до потерпілого про визнання недійсним правочину про набуття майнових і процесуальних прав потерпілого, а тому оспорювані умови договору факторингу обмежують [PERSON] в праві на захист проти майнових вимог відповідачів. Крім того, вчинення відповідачами спірного правочину,

Outcome: approved