Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася 13.12.2021 року до Оржицького районного суду Полтавської області із вищевказаним позовом. У позовній заяві [PERSON] вказано, що 19.07.2012 року між позивачкою та Акціонерним товариством «Банк Ренесанс капітал» було укладено кредитний договір № GР-3481715 на суму 10979,26 грн шляхом підписання пропозиції укласти договір (оферта) та основних умов кредитування та страхування. Строк кредиту відповідно до зазначеного договору складав 36 місяців із щомісячними платежами згідно графіку, що є частиною пропозиції (оферти). Позивачка стверджує, що зобов`язання за вказаним кредитним договором нею були виконані. Позивач вказує, що в травні 2019 року на її адресу надійшла постанова приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Вольф Т.Л. про відкриття виконавчого провадження № 58942491 з виконання виконавчого напису №7392 від 01.04.2019 року виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. про стягнення з неї на користь Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк», який є правонаступником Акціонерного товариства «Банк Ренесанс капітал» заборгованості в сумі 16784,90 грн. [PERSON] вважає, що вищевказаний виконавчий напис був вчинений безпідставно та з порушенням норм діючого законодавства України, а заборгованість, для стягнення якої його вчинено, не носить безспірного характеру. Крім того, як вказує позивач, виконавчий напис №7392 від 01.04.2019 року вчинений нотаріусом поза межами трирічного строку, оскільки відповідно до графіку платежів дата останнього платежу за кредитним договором № GР-3481715 від 19.07.2012 року настала 20.07.2015 року, тобто, на думку позивача, право вимоги у банку в разі невиконання боржником умов договору настав 21.07.2015 року і, відповідно, строк звернення до нотаріуса для вчинення виконавчого напису закінчився 21.07.2018 року. Позивач стверджує, що будь-яких претензій та вимог про повернення заборгованості та розрахунки її розміру від відповідача на її адресу не надходило. Посилаючись на вищевикладені обставини позивач [PERSON] просила визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис №7392, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Наталією Станіславівною 01.04.2019 року щодо стягнення з [PERSON] заборгованості у розмірі 16784,90 гривень за кредитним договором № GP-3481715 від 19.07.2012 року який було укладено між Акціонерним товариством «Банк Ренесанс капітал», правонаступником всіх прав та обов`язків якого є Акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний Банк» та стягнути з відповідача на її користь судові витрати. В судове засідання позивач та представник позивача не з`явилися, від представника позивача надійшла заява про проведення судового засідання без участі позивача та його представника, представник позивача повідомила, що позовні вимоги вони підтримують в повному обсязі. Представник відповідача Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» в судове засідання не з`явився, направив до суду заяву, про визнання позовних вимог та просив задовольнити позовні вимоги [PERSON] в частині визнання виконавчого напису таким, що не підлягає задоволенню, стягнути із «Перший Український Міжнародний Банк» 50 відсотків судового збору, сплаченого позивачем за подання позовної заяви та заяви про забезпечення позову. Треті особи приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хара Наталія Станіславівна та приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Павелків Тетяна Леонідівнав судове засідання не з`явилися. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. У відповідності до ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Суд, дослідивши докази і давши їм належну оцінку, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що 01.04.2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Наталією Станіславівною було вчинено виконавчий напис про стягнення з [PERSON] на користь Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк»заборгованості. Приватний нотаріус мотивував виконавчий напис тим, що [PERSON] є боржником за Кредитним договором № GР-3481715 від 19.07.2012 року, укладеним з Акціонерним товариством «Банк Ренесанс капітал», правонаступником всіх прав та обов`язків якого є Акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний Банк». Приватний нотаріус вказує, що строк платежу за Кредитним договором настав, боржником допущено прострочення платежів. Приватний нотаріус зазначає, що стягнення заборгованості проводиться за період з 28.03.2018 року по 28.03.2019 року, сума заборгованості становить 16284,90 гривень, в тому числі: прострочена заборгованість за сумою кредиту - 5767,28 грн., прострочена заборгованість за комісією - 4391,68 грн., прострочена заборгованість за процентами - 697,64 грн., строкова заборгованість за сумою кредиту - 0,00 грн., строкова заборгованість за комісією - 0,00 грн., строкова заборгованість за процентами - 0,00 грн., неустойка за порушення зобов`язань по кредиту в розмірі становить 5428,30 грн. За вчинення цього виконавчого напису нотаріусом на підставі статті 31 Закону України «Про нотаріат» отримано плату із стягувача, в розмірі 500,00 гривень, яка підлягає стягненню з боржника на користь стягувача (а.с. 10). 27.04.2019 року приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Вольф Тетяною Леонідівною винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №58942491 з виконання вищевказаного виконавчого напису (а.с. 5). Згідно постанов приватного виконавця було звернуто стягнення на доходи боржника (а.с. 6, 7, 8). Відповідно до ст. 18 ЦК України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно ст. 87 ЗУ «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Відповідно до приписів ст. 88 ЗУ «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Главою 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, передбачено порядок вчинення виконавчих написів. Згідно з підпунктом 1.1 пункту 1 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Підпунктом 1.2 пункту 1 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій передбачено, що перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України. При вчиненні виконавчого напису відповідно до пунктів 3.2, 3.5 Глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172. У пункті 2 вищевказаного Переліку передбачено стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин. Для одержання виконавчого напису на кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за ообов`язаннями додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи сторін у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було не вирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Така правова позиція Великої Палати Верховного Суду відповідає висновкам, викладеним у раніше ухвалених нею постановах від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16-ц (провадження № 14-84цс19) та від 02 липня 2019 року у справі № 916/3006/17 (провадження № 14-278 гс18). Суд вважає, що відповідачем не доведено належними та допустимими доказами факту існування безспірної заборгованості позивача на момент вчинення спірного виконавчого напису, крім того, виконавчий напис №7392 від 01.04.2019 року вчинений нотаріусом поза межами трирічного строку, оскільки відповідно до графіку платежів дата останнього платежу за кредитним договором № GР-3481715 від 19.07.2012 року настала 20.07.2015 року, тобто, право вимоги у банку в разі невиконання боржником умов договору настав 21.07.2015 року і, відповідно, строк звернення до нотаріуса для вчинення виконавчого напису закінчився 21.07.2018 року. Таким чином спірний виконавчий напис вчинений без достатніх правових підстав. З урахуванням встановлених судом обставин справи та з урахуванням доказів, що подані на підтвердження позовних вимог, враховуючи визнання відповідачем позову в частині визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову. За ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Відповідачем було визнано позов до початку розгляду справи по суті, тому позивачеві слід повернути 50 відсотків судового збору, сплаченого ним при поданні позовної заяви. Інші ж 50 відсотків судового збору, сплаченого позивачем при поданні позовної заяви, та судовий збір, сплачений позивачем при поданні заяви про забезпечення позову, у відповідності до положень ст. 141 ЦПК України потрібно стягнути з відповідача на користь позивача, оскільки позовні вимоги задоволено. Клопотання представника відповідача про стягнення з нього на користь позивача лише 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні заяви про забезпечення позову, задоволенню не підлягає, оскільки таке клопотання не ґрунтується на нормах законодавства.

Outcome: approved