Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-12 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування заявлених позовних вимог вказав, що 18.09.1999 року між ним та відповідачкою укладено шлюб. Шлюбні стосунки не підтримують з серпня 2017 року, спільного господарства не ведуть, мають різні погляди на сімейне життя, права та обов`язки один до одного. Подальше спільне проживання та збереження шлюбу позивач вважає неможливим та таким, що суперечить його інтересам. Від шлюбу мають спільних дітей: дочку [PERSON] , [INFO] та дочку [PERSON] , [INFO] . За згодою з відповідачем діти залишаються проживати разом з відповідачкою. Виходячи з наведеного, вважає, що сім`я фактично розпалася, бажання підтримати подружні відносини обидва з подружжя не мають і тому поновити сім`ю не можливо. Вважає, що примирення між сторонами не можливе. Позивач просить розірвати шлюб. Позивач в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, просить розглянути справу у його відсутність, на позові наполягає (а.с.4). Відповідач в судове засідання не з`явилася, про час, місце та дату розгляду справи повідомлена шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади, за змістом поданої заяви просить розглянути справу у її відсутність, проти позовних вимог не заперечує та повністю їх підтримує (а.с.20). Суд розглянув справу за відсутності учасників справи, які належним чином повідомлені про день і час слухання справи, що відповідає положенням ст. ст. 128, 223 ЦПК України, з урахуванням поданого клопотання про розгляд справи за відсутності позивача та поданої заяви відповідача про розгляд справи за її відсутності, що, в свою чергу, не порушує прав та обов`язків учасників судової справи. У відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. Дослідивши докази у справі, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. \~ \~ \~ \~Судом встановлено, що з 18.09.1999 року сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому Київським відділом реєстрації актів громадянського стану м.Донецька, актовий запис № 628 (а.с.12). Від сумісного проживання подружжя має спільних дітей: дочку [PERSON] , [INFO] та дочку [PERSON] , [INFO] (а.с.13-14). Взаємовідносини між позивачем та відповідачем не склались, вони перестали проживати як подружжя та вести спільне господарство з серпня 2017 року, подальше сумісне життя та збереження шлюбу позивач вважає неможливим, примиритися не бажає. Відповідачем викладені обставини не спростовані та визнані. Відповідно до ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка; примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно зі ст.110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до п.10 Постанови Пленуму Верховного суду України №11 від 21.12.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Відповідно до ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Положеннями ст.113 СК України визначено, що особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову,\~за винятком\~якщо визнання\~відповідачем позову\~суперечить закону\~або порушує\~права,\~свободи чи\~інтереси інших\~осіб. Згідно роз`яснень п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову,\~яке має бути безумовним,\~і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права,\~свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача),\~суд ухвалює рішення про задоволення позову,\~обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. \~ \~ \~ \~Оскільки визнання відповідачем позову не суперечить закону,\~права,\~свободи чи інтереси інших осіб не порушує,\~суд вважає,\~що позов в частині,\~визнаній відповідачем,\~підлягає задоволенню. Положеннями ст.113 СК України визначено, що особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Враховуючи положення ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на відповідача з урахуванням ч.1 ст.142 ЦПК України, відповідно до якої, враховуючи, що відповідач до початку розгляду справи по суті позов визнав, про що подав відповідну заяву, 50 відсотків судового збору, сплаченого позивачем при поданні позову, підлягає поверненню позивачеві з державного бюджету.

Outcome: approved