Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-09 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до Юр`ївської селищної ради Павлоградського району Дніпропетровської області про визнання правочину дійсним. В обґрунтування позову позивачка зазначила , що 23.02.2001 її батько, [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу № 02/45-НД, укладеного на Павлоградській товарній біржі, придбав у КСП «Заповіт Леніна» житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] . [INFO] [PERSON] помер. Після його смерті спадкоємицею за законом є позивачка [PERSON] , яка звернулася до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину. Однак, постановою від 18.07.2019 державний нотаріус Юр`ївської державної нотаріальної контори Пасевін А.О. відмовив у вчиненні зазначеної нотаріальної дії з тих підстав, що з наданих документів неможливо підтвердити право власності на спадкове майно, оскільки договір купівлі-продажу будинку не був посвідчений нотаріально. На підставі викладеного позивачка змушена звернутись до суду та просить визнати дійсним договір купівлі-продажу № 02/45-НД від 23.02.2001 житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] . 11.10.2021 у справі відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання, в порядку підготовки справи до судового розгляду витребувано копію спадкової справи. Ухвалою від 28.11.2021 закрито підготовче судове засідання. Представник [PERSON] адвокат Савченко С.А. в судове засідання не з`явився, надав заяву, в якій просив розглянути справу за його відсутності. Представник відповідача Юр`ївської селищної ради Павлоградського району Дніпропетровської області в судове засідання не з`явився, надав суду заяву, в якій просив провести розгляд справи без участі представника та прийняти рішення згідно чинного законодавства. Третя особа державний нотаріус Юр`ївської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Пасевін А.О. в підготовче судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, пояснень не надав. Суд, перевіривши матеріали справи та доводи, викладені в позовній заяві, вважає позов таким, що належить задовольнити. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого Юр`ївським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області (а.с. 30). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина у вигляді житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , який належав померлому на підставі договору купівлі-продажу № 02/45-НД, укладеного 23.02.2001 на Павлоградській товарній біржі (а.с. 4-5). Відповідно до частин 1 та 2 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Статтями 1216 та 1218 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно зі ст.ст. 1217, 1258, 1261 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. У першу чергу право на спадкування мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Позивачка згідно зі свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , свідоцтвом про шлюб, виданим повторно відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Лозова реєстраційної служби Лозівського міськрайонного управління юстиції Харківської області 20.11.2012, та свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] являється донькою [PERSON] , тобто спадкоємцем за законом першої черги (а.с. 37, 38, 100). За положеннями ст.ст. 1268, 1269 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Спадщину після смерті [PERSON] прийняла позивачка та її брат [PERSON] шляхом подання заяви про прийняття спадщини до Юр`ївської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області, на підставі чого заведено спадкову справу № 74/2019. Окрім того, дружина померлого [PERSON] , спадкоємець першої черги за законом, від прийняття спадщини відмовилася шляхом подання відповідної заяви до Юр`ївської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області (а.с. 29). З матеріалів спадкової справи встановлено, що спадкові договори, заповіти спадкодавець за життя не складав, відомості про інших спадкоємців, які мають право на спадкування після смерті [PERSON] , в матеріалах спадкової справи відсутні (а.с. 27-71). Згідно з ч. 1 ст. 1296, ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Відповідно до вимог закону позивачка звернулась до Юр`ївської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок, однак державний нотаріус постановою від 18 липня 2019 року відмовив їй у вчиненні зазначеної нотаріальної дії в зв`язку з тим, що договір купівлі-продажу належного спадкодавцю житлового будинку не посвідчений нотаріально (а.с. 82). Видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві (п. 4.15 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5). На підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про нотаріат» нотаріус відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії. Отже, зазначена постанова державного нотаріуса є такою, що відповідає вимогам нормативних актів. Одночасно суд відмічає, що відсутність нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу житлового будинку стала тією обставиною, що унеможливила оформлення позивачкою права на спадщину після смерті [PERSON] в нотаріальному порядку. Як виходить з матеріалів справи, 23 лютого 2001 року на Павлоградській товарній біржі між КСП «Заповіт Леніна», з одного боку та [PERSON] , з іншого боку, укладений договір купівлі-продажу нерухомого майна, за яким [PERSON] придбав житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 41,4 кв.м., житловою площею 32,8 кв.м. Право приватної власності на нерухоме майно зареєстровано в КП «Павлоградське міжміське бюро технічної інвентаризації». Відповідно до довідки Юр`ївської селищної ради [PERSON] був зареєстрований та проживав у вказаному житловому будинку з 06 липня 1988 року по день смерті (а.с. 45). Оскільки договір купівлі-продажу укладений у лютому 2001 року, застосуванню до цих відносин підлягають норми чинного на той час законодавства - ЦК УРСР 1963 року. Статтею 47 ЦК УРСР була передбачена обов`язковість нотаріальної форми угоди і наслідки недотримання такої форми. Згідно зі ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» не підлягали нотаріальному посвідченню угоди, які зареєстровані на біржі, якщо вони являють собою купівлю-продаж, поставку та обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі. Угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі. Біржовий договір з моменту його реєстрації на біржі є вчиненим правочином. Частиною 2 статті 47 ЦК УРСР визначалось, що у разі, якщо одна із сторін повністю або частково виконала угоду, яка потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, що виконала угоду, визнати угоду дійсною. Відповідно до ст.ст. 224, 227 ЦК УРСР за договором купівлі-продажу продавець зобов`язувався передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язувався прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Договір купівлі-продажу жилого будинку підлягав нотаріальному посвідченню, якщо хоча б однією зі сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягло недійсність договору (ст. 47 цього Кодексу). Разом з тим, у суду відсутні відомості про те, що при вчиненні правочину дії сторін не були спрямовані на встановлення цивільних прав та обов`язків, перехід права власності, що сторони не мали необхідного обсягу цивільної дієздатності. Навпаки, вимоги договору купівлі-продажу сторонами виконані, ніяких претензій щодо передачі майна не було, проведена державна реєстрація договору купівлі-продажу, [PERSON] проживав в житловому будинку та зареєстрував своє місце проживання. Оскільки [PERSON] виконав умови договору купівлі-продажу житлового будинку, ним здійснено оплату за придбане майно грошовими коштами, які КСП «Заповіт Леніна» одержало до підписання цього договору, що виходить з п. 3 правочину, тому на думку суду за життя покупець [PERSON] на підставі ст.ст. 128, 153 ЦК УРСР та ст. 49 Закону України «Про власність» набув право власності на житловий будинок та правомірно володів ним. З огляду на те, що [PERSON] помер, вирішити питання про нотаріальне посвідчення договору неможливо, а позивачка внаслідок цього позбавлена можливості оформити спадкові права на житловий будинок, належний її батьку. Отже, в позасудовому порядку вирішити дане питання неможливо, а чинним законодавством не передбачено іншого порядку визнання правочину дійсним, тому суд вважає можливим задовольнити вимоги заявниці та визнати дійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна № 02/45-НД від 23 лютого 2001 року. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд враховує заяву представника позивачки про залишення за нею витрат на судовий збір.

Outcome: approved