Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до Красноградської державної нотаріальної контори Харківської області в якій просить зняти заборону відчуження 3/10 частки житлового будинку з надвірними будівлями за адресою: [ADDRESS] , накладену Красноградською державною нотаріальною конторою Харківської області 27.08.2007р. за №5546358, яка належить [PERSON] , [INFO] , ідентифікаційний номер [NUMBER] , та вилучити запис про обтяження у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно щодо об`єкта нерухомого майна під реєстраційним номером 44445841 у вигляді житлового будинку з надвірними будівлями за адресою: [ADDRESS] , внесений Красноградською державною нотаріальною конторою Харківської області 27.08.2007 року за реєстраційним номером 44445841. В обґрунтування позову позивач [PERSON] зазначила, що на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом від 12.10.2021 року по спадковій справі №124/2020 у приватного нотаріуса Красноградського районного нотаріального округу Харківської області Мошкової Надії Олексіївни, після смерті [INFO] її сестри [PERSON] , вона стала власником 3/10 частки житлового будинку з надвірними будівлями за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 2477792463060. Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяження №280716563 від 22.10.2021 року, має інформацію про державну реєстрацію 27.08.2007 року обтяження на належні їй 3/10 частки житлового будинку з надвірними будівлями за адресою: [ADDRESS] , реєстратором: Красноградська державна нотаріальна контора Харківської області, адреса: вулиця Полтавська, 70, м. Красноград, Харківської області, реєстраційний номер обтяження: 5546358, обтяжується майно - [PERSON] , підстава для державної реєстрації обтяження - договір застави, б/н, видавник: Красноградське райоб`єднання сільгосптехніки, додаткові дані: № реестра: 2, внутр. №D701573A2CF0492D5858, що свідчить про помилкове внесення 27.08.2007 року Красноградською державною нотаріальною конторою Харківської області заборони на відчуження за реєстраційним номером 5546358 нерухомого майна під реєстраційним номером 44445841 у вигляді житлового будинку з надвірними будівлями за адресою: [ADDRESS] , оскільки право власності її спадкодавця [PERSON] було зареєстровано на спадкове майно на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого виконкомом Красноградської міської ради Харківської області 18.10.2010 року, та її право власності зареєстровано в Реєстрі прав власності на нерухоме майно КПТІ «Інвентаризатор» 18.10.2010 року, номер запису 944 в книзі 10д, реєстраційний номер 31789846. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилась від неї надійшла письмова заява про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Красноградська державна нотаріальна контора Харківської області відповідно до поданої заяви просить розглядати справу без представника нотаріальної контори. Крім того, просить суд взяти до уваги, що нотаріус у даній справі не може залучатися в якості відповідача, в даному випадку нотаріус залучається до участі у справі в якості третьої особи. Ухвалою Красноградського районного суду Харківської області від 18.11.2021 року відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження, ухвалою від 16.12.2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 19.01.2022 року. Суд, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, приходить до наступних висновків. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин. Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. На підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом від 12.10.2021 року по спадковій справі №124/2020 у приватного нотаріуса Красноградського районного нотаріального округу Харківської області Мошкової Надії Олексіївни, після смерті [INFO] сестри позивача [PERSON] , [PERSON] стала власником 3/10 частки житлового будинку з надвірними будівлями за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 2477792463060. Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяження №280716563 від 22.10.2021 року, має інформацію про державну реєстрацію 27.08.2007 року обтяження на належні позивачу 3/10 частки житлового будинку з надвірними будівлями за адресою: [ADDRESS] , реєстратором: Красноградська державна нотаріальна контора Харківської області, адреса: вулиця Полтавська, 70, м. Красноград, Харківської області, реєстраційний номер обтяження: 5546358, обтяжується майно - [PERSON] , підстава для державної реєстрації обтяження - договір застави, б/н, видавник: Красноградське райоб`єднання сільгосптехніки, додаткові дані:№ реестра: 2, внутр. №D701573A2CF0492D5858, що свідчить про помилкове внесення 27.08.2007 року Красноградською державною нотаріальною конторою Харківської області заборони на відчуження за реєстраційним номером 5546358 нерухомого майна під реєстраційним номером 44445841 у вигляді житлового будинку з надвірними будівлями за адресою: [ADDRESS] , оскільки право власності спадкодавця позивача [PERSON] було зареєстровано на спадкове майно на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого виконкомом Красноградської міської ради Харківської області 18.10.2010 року, та її право власності зареєстровано в Реєстрі прав власності на нерухоме майно КПТІ «Інвентаризатор» 18.10.2010 року, номер запису 944 в книзі 10д, реєстраційний номер 31789846. Відповідно до ст. 55 Конституції України та ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Способи захисту визначені ст. 16 ЦК України. Цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. (ч. 1 ст. 3 ЦПК України). Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 20.03.1952, ратифікованого Законом України "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції" від 17.07.1997 № 475/97-ВР, визначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до практики Європейського Суду з прав людини конвенційне поняття «майно» являє собою «існуюче майно» або засоби, включаючи право вимоги, відповідно до якого заявник може стверджувати, що він має принаймні «законне сподівання» стосовно ефективного здійснення права власності ( заява № 42527/98, рішення від 12.07.2001 р. п. 83). Засоби юридичного захисту ефективними є тоді, коли вони можуть запобігти виникненню умов, які становлять порушення, або не допустити подальшого існування таких умов (справа «Мельник проти України», заява № 72286/01, рішення від 28.03.2006 р., щодо статті 13). Втручання в право на мирне володіння майном повинне здійснюватися з дотриманням «справедливого балансу» між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи (справа «Спорронг та Льонрот проти Швеції»). Принцип верховенства права зобов`язує державу поважати і застосовувати запроваджені нею закони, створюючи правові й практичні умови для втілення їх в життя (справа «Броньовський проти Польщі», заява № 31443/96, рішення від 22.06.2004 р., п. 184). Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. (ч. 1 ст. 4 ЦПК України). Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. (ч. 1 ст. 5 ЦПК України). У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або попореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулась до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. ( ч. 2 ст. 5 ЦПК України). Цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують права та обов`язки. ( ч. 1 ст. 11 ЦК України). Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема є договори та інші правочини. (п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України). Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. ( ч. 1 ст. 15 ЦК України). Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: припинення дії, яка порушує право. ( п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України). Згідно з п.2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014р. «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», до позовів, що виникають з приводу нерухомого майна, належать, зокрема, позови про визнання права на таке майно, про витребування майна із чужого незаконного володіння, про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном, не пов`язаних із позбавленням володіння, про встановлення сервітуту, виключення майна з-під арешту, визнання правочину недійсним (незалежно від заявленім вимоги про застосування наслідків недійсності правочину) тощо. Процедура реєстрації у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна регламентувалася Положенням про Єдиний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 09.06.1999 року №31/5, зареєстрованим в Мінюсті України 10.06.1999 року №364/3657 (зі змінами). Відповідно до п. 2.1 Положення, підставами для внесення до Реєстру заборон відомостей про накладення (зняття) заборони та арештів на об`єкти нерухомого майна є накладення (зняття) державною нотаріальною конторою - реєстратором заборони відчуження на об`єкти нерухомого майна. Статтею 1 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що дія цього Закону поширюється на відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, розміщене на території України, та обтяжень таких прав. Державна реєстрація права власності на об`єкт незавершеного будівництва, обтяжень такого права проводиться у порядку, визначеному цим Законом, з урахуванням особливостей правового статусу такого об`єкта. Відповідно до ч. 1 ст. 10 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державним реєстратором є: 1) громадянин України, який має вищу освіту за спеціальністю правознавство, відповідає кваліфікаційним вимогам, встановленим Міністерством юстиції України, та перебуває у трудових відносинах з суб`єктом державної реєстрації прав; 2) нотаріус; 3)державний, приватний виконавець - у разі накладення/зняття таким виконавцем арешту на нерухоме майно під час примусового виконання рішень відповідно до закону. Відповідно до ст. 73 Закону України «Про нотаріат», нотаріус за місцезнаходженням житлового будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, іншого нерухомого майна або за місцем розташування земельної ділянки, або за місцезнаходженням однієї із сторін правочину накладає заборону їх відчуження: за повідомленням установи банку, іншої юридичної особи про видачу громадянину позики (кредиту) на будівництво, капітальний ремонт чи купівлю жилого будинку (квартири); за зверненням органу опіки та піклування з метою захисту особистих і майнових прав та інтересів дитини, яка має право власності або проживає у жилому будинку, квартирі, іншому приміщенні, на відчуження якого накладається заборона; при посвідченні договору довічного утримання; при посвідченні договору про заставу жилого будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, земельної ділянки, іншого нерухомого майна; за повідомленням іпотекодержателя; в усіх інших випадках, передбачених законом. Згідно ст. 317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 34 Закону України «Про нотаріат» нотаріуси вчиняють такі нотаріальні дії зокрема накладають та знімають заборону щодо відчуження нерухомого майна (майнових прав на нерухоме майно), що підлягає державній реєстрації. Існування заборони на відчуження нерухомого майна перешкоджає позивачу розпоряджатися своєю власністю на власний розсуд. Частиною 1 ст. 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності згідно із ч.1 ст. 321 ЦК України є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений його права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна, права якого порушені, має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Таке право особи реалізується шляхом звернення до суду з позовом про захист свого порушеного права та усунення будь-яких перешкод у вільному та на власний розсуд користуванні та розпорядженні майном. Згідно п.5 глави 15 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 р. № 296/5 нотаріус знімає заборону відчуження майна за рішенням суду. Якщо заборону знімає нотаріус, який її не накладав, він направляє за місцем зберігання справи, що містить відомості про накладання заборони, повідомлення про зняття заборони. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29). Таким чином, наявна заборона на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] порушує права та законні інтереси позивача. Відповідно до ч. 2 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 27 Закону державна реєстрація проводиться на підставі рішення суду щодо обтяження речових прав на нерухоме майно, що набрало законної сили. Суд не вбачає правових підстави для збереження зазначених обтяжень. Враховуючи, що обтяження (арешт) здійснюється державним реєстраторам на підставі рішення суду, у зв`язку із чим суд приходить до висновку про задоволення позову. В позовній заяві позивач, у разі задоволення його позовних вимог, не наполягав на стягненні з відповідача на користь позивача понесених судових витрат по справі. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. При таких обставинах суд вважає необхідним при вирішенні питання про розподіл судових витрат по справі, не застосовувати приписи ст. 141 ЦПК України, якими передбачено відшкодування в повному обсязі відповідачем позивачу понесених ним судових витрат.

Outcome: approved