Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-05 00:00:00

Позивач звернувся в суд з вищевказаним позовом. Посилається на те, що на підставі договору купівлі-продажу від 04.10.2002 він є власником квартири [ADDRESS] , яку переобладнав у стоматологічний кабінет. Також він є власником земельної ділянки площею 0.0088 га, яка знаходиться за тією ж адресою. 19.07.2021 [PERSON] надіслав йому повідомлення, що з 1 серпня 2021 року будуть проводитися роботи з демонтажу належних йому будинків [ADDRESS] та [ADDRESS] , які є суміжними з належним йому приміщенням стоматологічного кабінету. Будинок [ADDRESS] , поділений на 3 квартири, побудований на одному фундаменті та покритий однією покрівлею. При проведенні будь-яких робіт з демонтажу квартири, або частини будинку, його стоматологічному кабінету загрожує обвал, що призведе до знищення його майна та унеможливить його професійну діяльність. Просить встановити порядок [PERSON] , щодо розпорядження своїм майном, при демонтажі житлових будинків, які розташовані в [ADDRESS] та [ADDRESS] , шляхом укріплення несучих конструкцій та збереження покрівлі частини будинку, якою володіє він ( [PERSON] ). Представник відповідача, [PERSON] , позов не визнав. Пояснив, що позивач [PERSON] дійсно є власником стоматологічного кабінету розташованого у [ADDRESS] та земельної ділянки площею 0.0088 га. [PERSON] набув право власності на будинки [ADDRESS] та [ADDRESS] . Будинки розташовані на земельній ділянці площею 0.0773 га, яка також належить відповідачу. У листопаді 2021 року [PERSON] розпочав роботи по демонтажу належних йому будинків. Ці роботи не потребують дозвільних документів на їх виконання. На даний час роботи по демонтажу завершені, будівлю належну позивачу не пошкоджено, його права жодним чином не порушені. У ході розгляду справи відповідач неодноразово пропонував позивачу укласти мирову угоду з компенсацією в сумі еквівалентній 120000 доларів США, однак [PERSON] відмовився, так як наполягав на тому, щоб йому в замін стоматологічного кабінету придбали будинок, який коштує 200000 доларів. Розглянувши матеріали справи заслухавши пояснення сторін суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає з таких міркувань. Згідно з вимогами статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Із статті 4 ЦПК України вбачається, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 12 частин 1-4 цього ж Кодексу цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно з вимогами статті 13 ч.ч. 1, 2 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Статтею 42 ч. 1 п. 2 цього ж Кодексу визначено, що учасники справи мають право подавати докази; брати участь у судових засіданнях, якщо інше не визначено законом; брати участь у дослідженні доказів; ставити питання іншим учасникам справи, а також свідкам, експертам, спеціалістам. З приписів ст. 76, ст. 77 ч.ч. 1, 2, ст. 78, 79, 80 ч. 2, ст. 81 ч.ч. 1, 5, 6, ст. 83 ч. 1 ЦПК України вбачається, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Відповідно до ст. 95 ч. 1 ЦПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. В судовому засіданні встановлено, що згідно правовстановлюючих документів позивачу [PERSON] на праві приватної власності належить стоматологічний кабінет, розташований у [ADDRESS] цілій, загальною площею 61 м.кв. Відповідачу [PERSON] належали будинки [ADDRESS] та [ADDRESS] . У своїй позовній заяві [PERSON] просив суд встановити порядок [PERSON] щодо розпорядження своїм майном при демонтажі житлових будинків, які розташовані в [ADDRESS] та [ADDRESS] , шляхом укріплення несучих конструкцій та збереження покрівлі частини будинку [ADDRESS] , якою він володіє. Як визнали обидві сторони, не дивлячись на окрему реєстрацію, всі три об`єкти були частиною однієї будівлі, яка мала спільний фундамент та спільний дах. Двадцять третього грудня 2021 року право власності на будинки [ADDRESS] та [ADDRESS] було припинено в зв`язку з знищенням (знесенням) будинків, що стверджується витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Також сторони в судовому засіданні визнали, що стоматологічний кабінет, який належить [PERSON] , після знесення будинків [ADDRESS] та [ADDRESS] , залишився неушкоджений, придатний до експлуатації. Пошкодження каналізації, відсутність фронтону, відкритий доступ до підвалу, які виникли внаслідок знесення відповідачем [PERSON] належних йому будинків, і про які під час з`ясування обставин справи вказував позивач [PERSON] , предметом вказаного спору не були і тому судом до уваги не беруться. Документальних доказів цього, у встановленому законом порядку [PERSON] суду не надав, що не позбавляє його права звертатися з позовом про відшкодування шкоди, у випадку завдання такої діями [PERSON] . Згідно норм статей 317, 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Держава не втручається у здійснення власником права власності. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до вимог статті 321 цього ж кодексу право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Виходячи з наведеного суд приходить до висновку, що позивач [PERSON] не довів у встановленому законом порядку факту порушення відповідачам його законних прав та інтересів. За таких обставин,

Outcome: dismissed