Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-13 00:00:00

В березні 2021 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , третя особа: Служба у справах дітей Білоцерківської міської ради про визначення місця проживання дітей, та просив суд визначити місце проживання малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] [INFO] разом із батьком [PERSON] . І. Позиція сторін у справі. В обґрунтування своїх позовних вимог [PERSON] посилається на те, що він та відповідачка [PERSON] , є батьками малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] [INFO] , сторони розірвали шлюб, проживають окремо, діти певний період проживали з матір`ю, позивач приймав участь у вихованні дітей та допомагав дружині. В червні 2019 року [PERSON] привела дітей до позивача і з того часу вони проживали з позивачем. Позивач займався вихованням і утриманням дітей, влаштував їх до дитячого садочку, створив їм найкращі умови для повноцінного розвитку. 20.03.2020 року відповідачка взяла на прогулянку дітей і з того часу не повернула їх батьку, та перешкоджає позивачу бачити синів і приймати участь у їх вихованні. Позивач зазначає, що відповідачка не належним чином дбає про дітей, не піклується про їхнє здоров`я, розвиток, навчання, а тому визначення місця проживання дітей з батьком буде в найкращих інтересах дітей. Відповідачка [PERSON] заперечуючи позов, у відзиві вказала, що позовні вимоги є безпідставними, такими, що не ґрунтуються на доказах та діючому законодавстві. Відповідачка зазначила, що свої материнські обов`язки завжди виконувала сумлінно та належним чином, діти постійно доглянуті, охайні та нагодовані. Дійсно, відповідачка проживає в орендованій квартирі, оскільки за місцем реєстрації проживання в квартирі, співвласником якої являється і відповідачка, мешкають ще троє осіб, а тому саме в інтересах дітей проживати в окремій квартирі. Відповідачка не чине перешкод позивачу спілкуватися та брати участь у вихованні дітей. Позивач постійно ухиляється від належного утримання дітей, не сплачує аліментів. ІІ. Процесуальні дії та рішення у справі. 02.04.2021 року ухвалою суду було відкрито провадження у даній справі, постановлено провести її розгляд за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання на26.04.2021 року (а.с.47). 26.04.2021 року відповідачка направила відзив на позов (а.с.52-54). 20.05.2021 року ухвалою суду занесеною до протоколу судового засідання було закрито підготовче судове засідання та призначено справу до розгляду по суті на 08.07.2021 року (а.с.90). 05.07.2021 року Служба у справах дітей Білоцерківської міської ради направили суду рішення виконавчого комітету Білоцерківської міськради від 22.06.2021 року «Про надання до суду висновку щодо вирішення судового спору між батьками про визначення місця проживання їх дітей» (а.с.96-98). В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник адвокат Тилик Т.М. позовні вимоги підтримали у повному обсязі. В судовому засіданні відповідачка [PERSON] та її представник адвокат Кукса О.В. заперечували проти задоволення позову. Представник третьої особи, Служби у справах дітей Білоцерківської міської ради Поліщук В.М., в судовому засіданні підтримала позов [PERSON] та підтримала Висновок виконавчого комітету Білоцерківської міської ради від 22.06.2021 р. №444 щодо вирішення судового спору про визначення місця проживання дітей. Заслухавши позицію учасників судового процесу, покази свідків, оглянувши в судовому засіданні відеозапис, дослідивши письмові докази по справі, суд прийшов до висновку, що позов не підлягає до задоволення. ІІІ. Фактичні обставини справи. Судом встановлено, що з 12.06.2015 року [PERSON] перебував в шлюбі з [PERSON] . Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду від 17.04.2020 року шлюб сторін було розірвано. (а.с.9-11 ). Встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] [INFO] . Наведене стверджується копіями свідоцтв про народження (а.с.7-8). Встановлено, що з 06.05.2020 року і по теперішній час, [PERSON] працює в ТОВ «Оратівм`ясо» на посаді водія автотранспортних засобів (а.с.30), та за місцем роботи характеризується позитивно, що підтверджується наданою характеристикою (а.с.32). Встановлено, що [PERSON] на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, що також стверджується матеріалами справи (а.с. 128-129). Відповідно медичної довідки [PERSON] не має розладів психіки (а.с.192) Встановлено, що [PERSON] за місцем проживання характеризується позитивно, що підтверджено характеристикою за підписом голови ОСББ Партизанська, 18» [PERSON] (а.с.33). Встановлено, що [PERSON] має у власності 1\\4 частини квартири [ADDRESS] (а.с.35-36). Згідно витягу Єдиного державного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання, [PERSON] зареєстрований по [ADDRESS] . (а.с.36) Згідно із Актом та Висновком оцінки потреб сім`ї, складеним фахівцем соціальної роботи [PERSON] та підписаним директором Білоцерківського міського центру соціальних служб для сім`ї дітей та молоді, перевірка сім`ї тривала з 04.06.2021 по 12.06.2021 року, за результатами оцінювання встановлено, що основними ознаками та чинниками, що спричиняють складні життєві обставини є емоційна нестабільність матері, перебування у стані стресу та конфлікт між батьками, непорозуміння у вихованні синів та спір щодо визначення місця проживання дітей. [PERSON] проживає разом з малолітніми дітьми в орендованій двокімнатній квартирі. Стан житла частково задовільний. Батьківський потенціал матері достатній, разом з тим, на момент дослідження [PERSON] була емоційно нестабільна, стривожена, в стані стресу. Батьківський потенціал батька достатній, разом з тим, є певна тенденція до авторитарності у вихованні. (а.с. 12-17). Згідно акту обстеження житлово-побутових умов від 04.06.2020, у помешканні [PERSON] створені належні умови для проживання і розвитку дітей (а.с.29). Згідно розрахунку-заборгованості зі сплати аліментів БЦ МВ ДВС ЦМУЮ (м.Київ) від 10.06.2021 року № 55690, станом на 01.06.2021року заборгованість по сплаті аліментів [PERSON] становить 3481,60 грн. (а.с.102). Матеріали справи містять висновки про результати розгляду звернень [PERSON] , та результати звернення [PERSON] до Білоцеркірвського ВП ГУНП в Київської області, щодо конфліктної ситуації та перешкод спілкування з дітьми (а. с. 18-19,16). Згідно довідки ДНЗ (ясла-садок) комбінованого типу №26 «Струмочок» виданої [PERSON] , вбачається, що його діти [PERSON] , [PERSON] не відвідували ДНЗ (ясла-садок) комбінованого типу №26 «Струмочок» (а.с.24). Встановлено, що відповідачка [PERSON] працює в ТОВ «Лучанка Люкс», що підтверджується довідкою від 08.07.2021 року виданої директором ТОВ «Лучанка Люкс» [PERSON] (а.с.104). Встановлено, що [PERSON] має у власності 1 \\5 частини квартири [ADDRESS] (а.с.66-67). Встановлено, що місце проживання малолітніх [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] зареєстроване за адресою : [ADDRESS] . Разом з їх матір`ю [PERSON] (а.с.84). Згідно характеристики за підписом голови ОСББ «Оберіг-79»Куценко В.Ю., - [PERSON] за місцем проживання характеризується позитивно (а.с.54). Згідно рішення виконавчого комітету Білоцерківської міської ради від 22.06.2021. за № 444 «Про надання до суду висновку щодо вирішення судового спору про визначення місця проживання дітей», орган опіки та піклування вважає доцільним і таким, що відповідає інтересам дітей визначити місце проживання малолітніх [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] разом з їх батьком [PERSON] (а.с.97-98). ІV. Позиція суду та оцінка аргументів сторін. Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України). Відповідно до ч. 8 ст.7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно положень ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. За ст.160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. У ч. 1 ст.157 СК України передбачено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Згідно ст.141 цього Кодексу мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Згідно з пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини, яка в силу положень статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини (стаття 9 Конвенції про права дитини). Відповідно до статті 18 цієї Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Наведеними нормами закріплено основоположний принцип забезпечення найкращих інтересів дитини, якого необхідно дотримуватися, зокрема, при вирішенні питань про місце проживання дитини у випадку, коли її батьки проживають окремо; про тимчасове розлучення з одним із батьків у зв`язку з необхідністю виїхати за межі країни, у якій визначено місце проживання дитини, з іншим із батьків з метою отримання освіти, лікування, оздоровлення та з інших причин, обумовлених необхідністю забезпечити дитині повний і гармонійний фізичний, розумовий, духовний, моральний і соціальний розвиток, а також необхідний для такого розвитку рівень життя. Базові положення принципу забезпечення найкращих інтересів дитини покладені в основу багатьох рішень ЄСПЛ, у тому числі шляхом застосування статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року N 475/97-ВР. Відповідно до статті 8 Конвенції кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Ця стаття охоплює, зокрема, втручання держави в такі аспекти життя, як опіка над дитиною, право батьків на спілкування з дитиною, визначення місця її проживання. Так, рішенням у справі «М.С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13) ЄСПЛ, установивши порушення статті 8 Конвенції, консолідував ті підходи і принципи, що вже публікувались у попередніх його рішеннях, які зводяться до визначення насамперед найкращих інтересів дитини, а не батьків, що потребує детального вивчення ситуації, урахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, дотримання справедливої процедури у вирішенні спірного питання для всіх сторін. Відповідно до ст. 151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Батьки мають право залучати до виховання дитини інших осіб, передавати її на виховання фізичним та юридичним особам. Батьки мають право обирати форми та методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства. В ст.150 СК України передбачені обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини. Так у вказаній статті зазначено, що батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини. Згідно ч.1 ст.161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. В ч. 2 цієї ж статті вказано, що орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Згідно ст. 162 СК України якщо один з батьків або інша особа самочинно, без згоди другого з батьків чи інших осіб, з якими на підставі закону або рішення суду проживала малолітня дитина, або дитячого закладу (установи), в якому за рішенням органу опіки та піклування або суду проживала дитина, змінить її місце проживання, у тому числі способом її викрадення, суд за позовом заінтересованої особи має право негайно постановити рішення про відібрання дитини і повернення її за попереднім місцем проживання. Дитина не може бути повернута лише тоді, коли залишення її за попереднім місцем проживання створюватиме реальну небезпеку для її життя та здоров`я або обставини змінилися так, що повернення суперечить її інтересам. Особа, яка самочинно змінила місце проживання малолітньої дитини, зобов`язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому, з ким вона проживала. З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись перш за все з урахуванням прав та законних інтересів дитини - її права на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками; права на безперешкодне спілкування з кожним з батьків, здійснення обома батьками якого є запорукою нормального психічного розвитку дитини. Згідно до п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з`ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. В даному випадку, вік дітей не дає можливості з`ясувати їхню думку щодо місця їх проживання. Допитана судом в якості свідка [PERSON] , яка приходиться мамою позивача, суду показала, що відповідачка в червні 2019 року вирішила віддати дітей позивачу. Діти були невиховані, нервові, перелякані, з порушеним сном, кидалися вночі. Свідок оформила дітей в дитячий садочок, зайнялася їх вихованням. Свідок зазначила, що відповідачка два місяці не з`являлась до дітей, а 20.03.2020 року мати забрала своїх дітей і почала налаштовувати їх проти батька. Діти в сім`ї батька отримали любов, належне виховання. Свідок ствердила, що відповідачка неадекватна, не займається дітьми, не готує їх до школи. [PERSON] порушила домовленість між батьками дітей, щоб діти жили по тижню у обох батьків, тобто спільно проживали. Свідок [PERSON] , який приходиться другом [PERSON] суду показав, що позивач характеризуються позитивно не висловлюється нецензурною лексикою на відміну від відповідачки [PERSON] , яка в присутності дітей вживає нецензурну лексику. Свідок ствердив, що дітей змінилася поведінка та вони стали заляканими, проживаючи разом з мамою. Свідок [PERSON] , яка товаришувала з подружжям [PERSON] , суду показала, що [PERSON] неналежно виховує дітей, неодноразово залишала своїх дітей на знайомих та малознайомих осіб. Свідок неодноразово гляділа її дітей на прохання [PERSON] . Відповідачка не займається дітьми. Саме батько дітей може забезпечити належне виховання синам, забезпечити їх всім необхідним, забезпечити кращі умови проживання, належне харчування, відпочинок, навчання. Свідок бачила умови проживання відповідачки і позивача та ствердила, що у позивача набагато кращі умови проживання для дітей, ніж у їх матері. Свідок [PERSON] , яка перебуває у дружніх відносинах зі сторонами по справі, суду показала, що вона проживає по сусідству напроти будинку відповідача , свідок неодноразово спостерігала, як відповідачка палила на балконі та вживала алкогольні напої. Свідок ствердила, що відповідачка не випускає дітей з дому на прогулянку, постійно тримає їх вдома. [PERSON] дуже турботливий батько, любить своїх дітей, забезпечує всім необхідним. Свідок [PERSON] , хрещена мати дітей [PERSON] та [PERSON] , суду показала, що відповідач виховує дітей сама, батько дітьми не цікавиться, не допомагає їм матеріально. [PERSON] дуже гарна та турботлива мама, спокійна. Вона опікуються малолітніми [PERSON] та [PERSON] , утримує своїх дітей, водить їх на гурток. В 2020 році свідок зі своїм чоловіком хрестили дітей, часто навідували сім`ю [PERSON] . Свідку відомо що [PERSON] працює на м`ясокомбінаті, забезпечує дітей самостійно, діти відвідують дитячий садок. У вихованні дітей допомагає мама [PERSON] , іноді забирає онуків з садочка. Свідку відомо, що відповідач віддавала дітей батьку на декілька днів. Свідок неодноразово бачила батька дітей в нетверезому стані. Свідок [PERSON] , який проживає по сусідству з [PERSON] , суду показав, що він є хрещеним малолітнього [PERSON] , а його дружина хрещена мама - [PERSON] . Свідок ствердив, що [PERSON] дуже добре виховує своїх синів, у дітей є своя кімната, умови проживання належні, відповідач працює, діти забезпечені всім необхідним. Влітку свідок був на дні народження [PERSON] , свято для дитини організовувала мама, а батька на святкуванні не було. Свідку відомо, що влітку 2019 року діти проживали у батька. Свідок [PERSON] , який є тренером в спортивному гуртку, де займаються малолітні діти сторін, суду показав, що з [PERSON] знайомий з 2020 року, вона водить своїх синів на тренування «айкідо» два рази на тиждень. Діти поводять себе належно, займаються із задоволенням, всі внески за тренування вносить мама. Свідок [PERSON] , яка приходиться мамою відповідачки, суду показала, що часто допомагає доньці доглядати її синів, забирає іноді їх із садочка. Позивач покинув дружину з двома маленькими дітьми і не платив аліменти, свідок допомагала матеріально своїм онукам, а відповідача здала все цінне майно в ломбард. Деякий період свідок не могла допомагати доньці в догляді за дітьми, а тому позивач взяв дітей до себе, близько 5-6 місяців діти жили з батьком, а потім їх повернули матері. Відповідачка займається дітьми, водить їх в садочок, старший онук гарно малює. Дітям краще з матір`ю, оскільки позивач часто відсутній, працює в Києві, а коли приїздить, то в подвір`ї їх будинку влаштовує застілля, зловживає спиртним. Свідок [PERSON] , який приходиться хрещеним батьком сина сторін [PERSON] , суду показав, що з 1997 року він знайомий з відповідачкою, востаннє зустрічався з нею влітку 2021 року. Позивача не було на хрестинах його синів. [PERSON] повідомила, що батько дітей знав про хрестини, але не прийшов. Свідок близько п`яти раз бував у орендованій квартирі де мешкає [PERSON] з дітьми, зазначив, що стан помешкання - нормальний. Свідок ніколи не бачив [PERSON] в нетверезому стані. Свідок [PERSON] , знайомий [PERSON] , суду показав, що з дитинства знає [PERSON] , спілкувалися разом, часто бував в її квартирі. Свідок ствердив, що в помешканні відповідачки нормальний зовнішній стан, діти доглянуті. Раніше відповідачка не мала коштів для існування, свідок іноді допомагав, приносив харчі. Позивач не допомагав бувшій дружині та дітям. Відповідачка здавала свої речі в ломбард. Свідок часто бачив позивача в нетверезому стані. Свідок на прохання [PERSON] , неодноразово приглядав за її дітьми, був свідком частих сварок між сторонами в телефонних розмовах. [PERSON] повідомляла, що позивач забирав дітей до себе, бо у неї була депресія. Свідок з 2019 року обмежив спілкування з [PERSON] , бо один із синів назвав його татом. При вирішенні спору щодо місця проживання дитини, в першу чергу, суд керується інтересами малолітніх [PERSON] та [PERSON] , а також, суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, вік дітей, матеріальне забезпечення батьків, наявність житла, їх працевлаштування та інші обставини, що мають істотне значення. Наявність матері та батька, спільне проживання з ними - найкраще середовище для розвитку дитини. Однак, в даній справі встановлено, що сторони не проживають разом, на даний час, не спроможні домовитися між собою з приводу визначення місця проживання їх спільних дітей, існує спір. Згідно висновку щодо вирішення судового спору між батьками про визначення місця проживання дітей, органом опіки та піклування було визначено за доцільне визначити проживання малолітніх дітей [PERSON] і [PERSON] разом з їхнім батьком [PERSON] . Згідно ч. 5, 6 СК України Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Суд не погоджується з наданим висновком, оскільки він орієнтований здебільшого на визначення кращих умов для дітей не з їхнім батьком, а в родині батька [PERSON] , тобто під наглядом баби та діда, які деякий час доглядали онуків та влаштували дітям належні умови проживання, оформили в садочок, належно піклувалися про своїх онуків, їх здоров`я та розвиток. Наведене також підтверджено показами допитаних судом свідків: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Сам позивач в судовому засіданні пояснив, що його мати займалася оформленням дітей в садочок, готувала їм їсти та доглядала онуків в період, коли діти мешкали в їх квартирі. Батько дітей ніколи не мешкав з дітьми самостійно та не доглядав їх самостійно. Позивач працює віддалено від місця проживання дітей, в м. Києві. Отже, з наданого органом опіки та піклування висновку не вбачається належного обґрунтування визначення місця проживання дітей саме з батьком. В силу положень ст. 258 Сімейного кодексу України баба і дід мають право на самозахист внуків, однак чинним СК України не передбачено право баби чи діда визначати місце проживання онуків, оскільки саме батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини, і саме між батьками дітей вирішується спір про визначення місця проживання їхніх дітей (ст. 151, 161 СК України). Позивач [PERSON] неодноразово в судовому засіданні звинувачував [PERSON] щодо неналежного виховання та байдужого її ставлення до здоров`я дітей, однак не навів доказів зазначеному, а також не вказав наявних перешкод у батька займатися вихованням та здоров`ям своїх дітей. Суд вважає недоведеними обвинувачення [PERSON] в недбалості матері щодо своїх дітей. Надані суду відеодокази жодним чином не підтверджують недбале ставлення матері до дітей. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмету доказування. Частиною 1 статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Досліджені докази, дійсно, свідчать про те, що між сторонами по справі склалася конфліктна ситуація, мають місце сварки та, наразі відсутня домовленість щодо місця проживання дітей. При цьому, судом не встановлено, що батьки вчиняють протиправні дії по відношенню до своїх синів. На даний час, матір дітей проживає з синами та не ставить питання про визначення місця проживання дітей з нею, не ініціює спору з даного приводу, відсутні докази, що відповідачка чинить перешкоди батькові та іншим родичам в спілкуванні з синами. Натомість, сторони ствердили, що в червні 2019 року відповідачка добровільно передала своїх синів на деякий період проживати в родину їхнього батька. Також, суд не приймає за належний доказ, в даних правовідносинах, факт залишення відповідачкою в 2003 році в пологовому будинку народженої хворої дитини, оскільки згідно ч.3 ст. 143 СК України дитина може бути залишена батьками у пологовому будинку або в іншому закладі охорони здоров`я, якщо вона має істотні вади фізичного і (або) психічного розвитку, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення. На вказану норму СК України звернув увагу і орган опіки та піклування та не врахував даного факту в своєму Висновку по даній справі. Наведене підтвердила в судовому засіданні представник третьої особи. Суд вважає за потрібне в рішенні попередити обох батьків дітей про обов`язковість виконання ними своїх батьківських обов`язків стосовно малолітніх [PERSON] та [PERSON] , лише, в інтересах дітей. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. У зв`язку з чим, суд вважає, що слід відмовити у задоволенні позовних вимог. Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України у зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог, судові витрати залишаються за позивачем.

Outcome: dismissed