Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-09 00:00:00

У жовтні 2021 року представник позивачки [PERSON] - адвокат Деменкова Є.С. звернулася до суду з позовом до ОКП «Донецьктеплокомуненерго» в особі ВО ОКП «Донецьктеплокомуненерго» «Лимантепломережа», третя особа Бахмутський міський відділ Державної виконавчої служби східного міжрегіонального управління МЮ м. Харків про стягнення безпідставно набутого майна, в обґрунтування якого зазначила, що в травні 2021 року позивачка дізналася про неможливість відкрити банківський рахунок через перебування у реєстрі боржників. Бахмутським міським відділом Державної виконавчої служби східного міжрегіонального управління МЮ м. Харків позивачці було повідомлено про наявність відкритого виконавчого провадження № 92894975 на підставі заяви відповідача на виконання судового наказу № 219/5555/15-ц, виданого 22.03.2016 року Артемівським міськрайонним судом Донецької області про стягнення боргу у сумі 6466,09 грн. Згідно наданих державним виконавцем квитанцій, [PERSON] сплатила 7484,60 грн., після чого виконавче провадження було закрите. Ознайомившись з матеріалами судової справи № 219/5555/15-ц, позивачка дізналася, що згідно з виданим судовим наказом з неї було стягнуто заборгованість за теплопостачання та гаряче водопостачання за період з 01.10.2012 по 01.06.2015 року. Проте, як зазначає позивачка, станом на 17.08.2020 року вона не мала жодної заборгованості перед відповідачем. Вважає, що не є споживачем послуг відповідача з 2019 року. На підставі викладеного представник позивачки вважає, що грошові кошти в розмірі 7570,44 грн. є такими, що були стягнуті з [PERSON] безпідставно. Крім того, представник позивачки наголошує, що відповідач умисно звернувся до виконавчої служби для примусового стягнення боргу після того, як вона добровільно сплатила весь свій борг, та самоусунувся від вирішення питання щодо відшкодування безпідставно отриманих коштів, що спричинило додаткові незручності та страждання для позивачки. Отже представник позивачки просить стягнути з відповідача 1500 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди. Також просить стягнути з відповідача судові витрати в розмірі 4008 грн., які складаються з витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 3100 грн. та судового збору у розмірі 908 грн. У відзиві на позовну заяву ОКП «Донецьктеплокомуненерго» в особі ВО ОКП «Донецьктеплокомуненерго» «Лимантепломережа» просило відмовити у задоволенні позовних вимог в частині стягнення грошових коштів у сумі 1226,15 грн., моральної шкоди у розмірі 1500 грн., судових витрат у розмірі 4008 грн. Свою позицію обґрунтовує тим, що грошові кошти, які надійшли за виконавчим документом 28.05.2021 року на розрахунковий рахунок нашого підприємства у сумі 6 344,29 грн. було зараховано на особовий рахунок № [NUMBER] , відкритий на ім`я [PERSON] в рахунок погашення заборгованості за теплопостачання та 121,80 грн. в рахунок погашення судового збору за судовим рішенням. Розмір коштів відповідає сумі, яка зазначена до стягнення у судовому наказі від 16.09.2015 № 219/5555/15-ц. Відповідно до банківських реєстрів оплата [PERSON] проводилася без зазначення призначення платежу (наприклад оплата заборгованості, поточних нарахувань або за рішенням суду), також до моменту примусового стягнення за виконавчим документом не було сплачено судовий збір. На даний час по квартирі [PERSON] проводяться нарахування за надані послуги з постачання теплової енергії. Станом на 01.12.2021 року існує заборгованість у сумі 16 640,81 грн. Отже відповідач визнає позовні вимоги лише в частині повернення позивачці суми у розмірі 6 344,29 грн., які стягнуті Бахмутським ВДВС в рахунок погашення заборгованості за теплопостачання. Кошти у сумі 121,80 грн., не підлягають поверненню, оскільки стягнуті в рахунок відшкодування суми судового збору за подання заяви про видачу судового наказу до суду. Також вважає необґрунтованою вимогу про стягнення моральної шкоди, оскільки не доведено факт завдання позивачці моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків або виникнення необхідності додаткових зусиль для організації свого життя, тим більше діями відповідача. Позивачем не надано жодних доказів, які підтверджують наявність моральної шкоди. Тобто відсутній причинний зв`язок між діями порушника права та заподіяної шкодою. Суму судових витрат вважає неспівмірною зі складністю справи. Позивач [PERSON] , представник позивача Деменкова Є.С. , належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не прибули. Представником позивача подано до суду заяву про розгляд справи без їх участі. Представник відповідача ОКП «Донецьктеплокомуненерго» в особі ВО ОКП «Донецьктеплокомуненерго» «Лимантепломережа» Бордюгова В.В. належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не прибула, надала суду заяву, в якій позов визнала частково, підтримує пояснення надані у відзиві на позовну заяву та просить справу розглянути без її участі. Представник третьої особи Бахмутського міського відділу Державної виконавчої служби східного міжрегіонального управління МЮ м. Харків в судове засідання не прибув, про причини неприбуття суд не повідомив, пояснень щодо позову суду не надав. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, перевіривши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що 16.09.2015 року Артемівським міськрайонним судом Донецької області було видано судовий наказ по справі № 219/5555/15-ц (провадження № 2-н/219/1440/2015), згідно з яким стягнуто солідарно з [PERSON] та [PERSON] заборгованість за послугу з теплопостачання за період з 01.10.2012 року по 01.06.2015 року у сумі 6 344,29 (шість тисяч триста сорок чотири грн. 29 коп.) грн. та судовий збір у сумі 121,80 (сто двадцять одна грн. 80 коп.) грн.(а.с. 17) 17.08.2020 року на адресу Бахмутського міського відділу Державної виконавчої служби східного міжрегіонального управління МЮ м. Харків відповідачем направлено вказаний судовий наказ разом із заявою про примусове виконання.(а.с. 14) Постановою державного виконавця від 27.08.2020 року відкрито виконавче провадження № 62894975.(а.с. 12) Згідно з відповіддю Бахмутського міського відділу Державної виконавчої служби східного міжрегіонального управління МЮ м. Харків від 09.07.2021 року вих. № 53600, 19.05.2021 року боржником самостійно на депозитний рахунок відділу було сплачено суму боргу, виконавчий збір та витрати виконавчого провадження.(а.с. 10, 34, 35) Постановою державного виконавця від 19.05.2021 року закінчено виконавче провадження № 62894975 у зв`язку з фактичним виконанням.(а.с. 13) Згідно з наданою представником відповідача довідкою про рух коштів по особовому рахунку № [NUMBER] , оформленому на ім`я [PERSON] та відповідає адресі [ADDRESS] , станом на травень 2019 року позивач заборгованості не мала. Кошти у сумі 6344,29 грн., сплачені на рахунок відповідача у травні 2021 року було на особовий рахунок [PERSON] в рахунок погашення заборгованості за теплопостачання за відповідний місяць. Також за повідомленням представника відповідача на розрахунковий рахунок відповідача надійшли кошти у розмірі 121,80 грн. в рахунок погашення судового збору за судовим рішенням. Відповідно до статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого). Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Сутність зобов`язання із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави полягає у вилученні в особи - набувача частини її майна, що набута поза межами правової підстави, у випадку якщо правова підстава переходу відпала згодом, або взагалі без неї -якщо майновий перехід не ґрунтувався на правовій підставі від самого початку правовідношення Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала (висновок, сформульований Верховним Судом України у постанові від 2 березня 2016 року у справі N 6-3090цс15). За змістом приписів глав 82 і 83 ЦК України для деліктних зобов`язань, які виникають із заподіяння шкоди майну, характерним є, зокрема, зменшення майна потерпілого, а для кондикційних - приріст майна у набувача без достатніх правових підстав. Вина заподіювана шкоди є обов`язковим елементом настання відповідальності у деліктних зобов`язаннях. Натомість, для кондикційних зобов`язань вина не має значення, оскільки важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої, та його безпідставного збереження. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 31 січня 2020 року у справі №161/17945/18 (провадження № 14-599цс19) дійшла висновку, що у відповідності до частини першої, другої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Отже, права особи, яка вважає себе власником майна, підлягають захисту шляхом задоволення позову до володільця, з використанням правового механізму, установленого статтею 1212 ЦК України. Такий спосіб захисту можливий шляхом застосування кондикційного позову, якщо для цього існують підстави, передбачені статтею 1212 ЦК України, які дають право витребувати у набувача це майно. Обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов`язується повернути тільки майно, яке безпідставно набув (зберігав), або вартість цього майна. Відповідно до частин 1, 4 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно з ч. 3 ст. 13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Часткове визнання відповідачем позову не суперечить закону, і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тому суд приймає диспозитивне розпорядження відповідача та вважає, що заявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Судом встановлено, що на підставі судового наказу від 16.09.2015 року, виданого Артемівським міськрайонним судом Донецької області по справі № 219/5555/15-ц, з позивача на користь відповідача було стягнуто 6344,29 грн. заборгованості та судовий збір у сумі 121,80 грн. Проте на момент стягнення, зазначена заборгованість позивачем вже була сплачена, тому тому грошові кошти у розмірі 6466,09 в порядку ст. 1212 ЦК України підлягають поверненню [PERSON] . Щодо вимог позивачки про відшкодування за рахунок відповідача моральної шкоди суд зазначає наступне. Статтею 23 ЦК України встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає, зокрема: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року). Згідно з частиною третьої цієї статті моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Оскільки позивачкою всупереч вимогам ст. 81 ЦПК України, не доведено, що будь-якими діями ОКП «Донецьктеплокомуненерго» в особі ВО ОКП «Донецьктеплокомуненерго» «Лимантепломережа» їй було спричинено душевних страждань, суд відмовляє у задоволенні вимоги про стягнення моральної шкоди в розмірі 1500 грн. При розподілі судових витрат суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги [PERSON] задоволені частково, 85,41%(6466,09/7570,44/100%), з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 775,52 грн.(908,00/100х85,41%). Щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 3100 грн. суд зазначає, що Згідно п. 1 ч. 3ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. 1, 2, 3ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Верховний Суд у своїй Постанові від 03 травня 2018 року в справі № 372/1010/16-ц дійшов висновку, що якщо стороною буде документально доведено, що нею понесені витрати на правову допомогу, а саме, надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат, стороні на користь якої ухвалено судове рішення. На підтвердження витрат на правову допомогу позивачем надано копію договору про надання правової допомоги № 101 від 05.07.2021 року (а.с. 39-41), копію додаткової угоди № 1 від 05.07.2021 року (а.с. 41), копії квитанцій № 101/07 від 05.07.2021 року та № 101/08 від 03.08.2021 року про сплату коштів за адвокатські послуги(а.с. 44). Згідно з умовами вказаного договору та додаткової угоди, гонорар адвоката, узгоджений сторонами, складає 600 грн. за подачу адвокатських запитів, 2500 грн. за складання позовної заяви, здійснення представництва інтересів в суді, складанні інших документів. Враховуючи, ціну позову, яка загалом складає 9070,44 грн., малозначність справи, а також розгляд справи за відсутності осіб, які беруть в ній участь, суд вважає заявлені позивачем до відшкодування 3100 грн. витрат на правничу допомогу необґрунтованими, такими, що не відповідають реальності таких витрат, розумності їхнього розміру та реальному часу, витраченому адвокатом, а отже сума судових витрат на правничу допомогу, яку позивачка просить стягнути за рахунок відповідача, підлягає зменшенню. Отже суд, виходячи з критерію пропорційності вважає, що розмір витрат на правничу допомогу, що підлягає стягненню з відповідача повинен становити 1500 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial