Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-11 00:00:00

У жовтні 2021 року [PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб з відповідачем [PERSON] та стягнути з нього аліменти на утримання неповнолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування заявлених вимог зазначає, що вони з відповідачем із 26.06.2018 року перебувають у зареєстрованому шлюбі. Спільне життя не склалося у зв`язку з різними поглядами на життя та відсутністю взаємопорозуміння, внаслідок чого вони проживають окремо, шлюбних стосунків не підтримують, спільного господарства не ведуть. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - [PERSON] , [INFO] , на утримання якої позивачка просить стягувати з відповідача аліменти в розмірі 2500 грн. щомісячно, починаючи з дати пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. Відповідач проживає окремо, коштів на утримання дитини не надає. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 28.10.2021 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Запропоновано відповідачу подати відзив на позовну заяву, позивачу роз`яснено право подати відповідь на відзив, та відповідачу право на подання заперечень на відповідь на відзив (а.с. 15-16). 04.01.2022 року до суду надійшов відзив відповідача, у якому він заперечує проти задоволення позовних вимог у частині розміру аліментів та просив обмежитись стягненням на користь позивачки аліментів в розмірі ј частини його доходу (заробітку) або в сумі 1050 грн. щомісячно, посилаючись на те, що позивачка не обгрунтувала розмір аліментів на дитину. Проти розірвання шлюбу не заперечував (а.с. 21). Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Як встановлено судом, шлюб між сторонами було зареєстровано 26.06.2018року Конотопським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Сумській області, актовий запис № 181 (а.с. 10). Від шлюбу сторони мають спільну дитину - [PERSON] , [INFO] (а.с. 9). Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до частини 3 статті 105 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. У відповідності із ст. 112 Сімейного Кодексу України шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як зазначено в позовній заяві та не спростовано відповідачем, сторони проживають окремо, шлюбних стосунків тривалий час не підтримують, спільного господарства не ведуть, тобто шлюб існує формально. Таким чином подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, а тому позов у цій частині підлягає задоволенню. Крім того, відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Зі змісту ст. 27 Конвенції про права дитини та ч. 2 ст. 182 СК України вбачається, що при визначенні розміру аліментів суд має враховувати ряд обставин, як стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів. Разом з тим, визначальним при вирішенні питання про розмір аліментів є інтереси дитини. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини Заперечуючи у відзиві проти розміру аліментів, відповідач не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження наявності або відсутності у нього достатніх доходів, а також нерухомого або рухомого майна, що не надає суду можливості оцінити його майновий стан. Його клопотання про витребування довідки з місця роботи без надання доказів неможливості самостійно надати такі докази не грунтується на нормах п. 4 ч. 2 ст. 84 ЦПК України. Частиною першою статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до статті 18 цієї Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно з ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Враховуючи обставини, зазначені в ст. 182 СК України, що відповідач є працездатним, відомостей про наявність у нього інших утриманців матеріали справи не містять, обов`язок обох батьків утримувати неповнолітню дитину, розмір прожиткового мінімуму, який на дитину віком до 6 років з 1.01.2022р. становить 2 100 грн, а також той факт, що відповідач проживає у сільській місцевості, де рівень доходів значно нижчий, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 2100 грн. щомісячно, оскільки такий розмір аліментів є розумним, не суперечить нормам матеріального права, забезпечить дитині прожитковий мінімум, а також буде справедливим балансом між захистом прав відповідача та захистом прав дитини, обов`язок по утриманню якого покладений на нього як батька та позивачку. Саме вказаний розмір аліментів є доцільним до стягнення, що відповідає інтересам сторін у справі та чинному законодавству. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір. На підставі викладеного,

Outcome: partial