Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-18 00:00:00

19.11.2019 року позивач звернулась до суду з позовними вимогами, згідно яких просить позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] (реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , місце проживання: [ADDRESS] ), у відношенні його неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування позову позивач посилається на те, що [PERSON] , [INFO] , проживає в сім`ї позивачки з 2015 року, у зв`язку зі смертю матері [PERSON] , померлої [INFO] . Батько дитини - [PERSON] , життям дитини не цікавиться, не виявляє бажання спілкуватися з нею та приймати участь у її вихованні. Відповідач свідомо ухиляється від обов`язків щодо виховання. Позивач та представник позивача в судовому засіданні підтримали позовні вимоги та наполягали на їх задоволенні. Відповідач в судове засідання не з`явися, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, проти задоволення позовних вимог не заперечував. Представник третьої особи подала заяву, в якій підтримала позов, надала висновок про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача. Вислухавши пояснення позивача та представника позивача, вивчивши доводи позову, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 26.07.2007 року (а.с. 12) батьками [PERSON] , [INFO] , значаться [PERSON] та [PERSON] . Встановлено, що [PERSON] померла [INFO] , що підтверджено свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 01.04.2015 року, виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стан реєстраційної служби Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції в Одеській області. Відповідно до заяви [PERSON] від 26.09.2019 року, посвідченої приватним нотаріусом Ізмаїльського міського нотаріального округу Одеської області Єфіменко Марією Дмитрівною, зареєстрованої в реєстрі за №3323, [PERSON] , повністю розуміючи значення своїх дій та маючи можливість керувати ними, розуміючи обставини, які мають для нього істотне значення, без застосування до нього фізичного чи психологічного тиску з боку інших осіб, за своєю справжньою волею, цим заявив, що з позовними вимогами щодо позбавлення його батьківських прав стосовно малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , згоден і не заперечує щодо розгляду справи за його відсутності. Крім того, відповідно до заяви від 26.09.2019 року, посвідченої приватним нотаріусом Ізмаїльського міського нотаріального округу Одеської області Єфіменко Марією Дмитрівною, зареєстрованої в реєстрі за №3322, [PERSON] надає свою згоду на реєстрацію місця проживання малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] . Матеріальної допомоги на утримання дитини відповідач не надавав і не надає по цей час, не піклується про фізичний і духовний розвиток доньки, не спілкується з дитиною взагалі, тобто не дбає про її нормальне самоусвідомлення, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей. З висновку Органу опіки та піклування Ренійської районної державної адміністрації від 29.04.2020 року за вих. № 01-16/03/690, вбачається, що орган опіки вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , у відношенні його неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . Крім того, з висновку Органу опіки та піклування Ренійської районної державної адміністрації від 29.04.2020 року за вих. № 01-16/03/690, вбачається, що наразі [PERSON] , [INFO] , проживає у сім`ї [PERSON] , яка доводиться тіткою [PERSON] , померлій [INFO] , та знаходиться на її утриманні. Тобто, на підставі ст. 165 СК України [PERSON] має право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав. У відповідності до ст. 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Пунктом 2 частини 164 Сімейного Кодексу України передбачено, що підставою для позбавлення батьків або одного з них батьківських прав, може бути ухилення останніх від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей, засудження за вчинення умисного злочину щодо дитини. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Пунктом 15 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьком обов`язків по вихованню, а також встановити, що батько ухиляється від їх виконання свідомо, тобто, що він систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки. Позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними. При розгляді даної справи судом встановлено, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків свідомо не виконує свої батьківські обов`язки. Умовою по ухиленню від обов`язків по вихованню дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, передбачена п. 2. ч.І ст. 164 СК України, може бути лише винна поведінка особи, свідоме нехтування нею своїми батьківськими обов`язками. Пунктом 18 вищевказаної постанови Пленуму Верховного Суду України передбачено право суду, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось з батьків з урахуванням характеру, особи батька, а також конкретних обставин справи, відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність зміни ставлення до виховання дітей, поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. ст. 77-80 Цивільного процесуального кодексу України. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року (далі - Декларація), у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю (батьком). Враховуючи викладене, позовні вимоги в частині позбавлення батьківських прав обґрунтовані та підлягають задоволенню. Відповідно зі ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягнення судовий збір у розмірі 768 гривень 40 копійок. На підставі викладеного,

Outcome: approved