Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-09 00:00:00

Позивач звернувся до Баришівського районного суду Київської області з вказаним позовом до [PERSON] , в якому просив встановити порядок користування квартирою розташовану по [ADDRESS] , виділивши йому в користування житлову кімнату площею 11.90 кв.м.(за планом 4), а відповідачу - житлову кімнату площею 17,40 кв.м. та балкон площею 0,80 кв. м. (за планом 3), та залишивши у загальному коридор 1 площею 8,2 кв. м., кухню 5 площею 6,4 кв. м, вбиральню 6 площею 0,8 кв. м., ванну 8 площею 2,5 кв. м.. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що йому та відповідачу на праві спільної часткової власності в рівних частках належить право власності на вищезазначену двохкімнатну квартиру. Оскільки виділити в натурі ізольовані приміщення (кімнати 17,40 кв.м. та 11,9 кв.м. відповідно) неможливо, а у сторін виникають спори щодо користування спільною квартирою, позивач звернувся з позовом про встановлення порядку користування жилим приміщенням (квартирою). Ухвалою суду від 19.04.2021 відкрито провадження в цивільній справі та вирішено розглядати справу за правилами загального позовного провадження з викликом сторін, призначено підготовче засідання на 30.06.2021. На підставі повідомлення Вищої ради правосуддя від 12.05.2021 суддю [PERSON] тимчасово відсторонено від здійснення правосуддя. Згідно розпорядження керівника апарату Баришівського районного суду Київської області № 956 від 16.08.2021 проведено повторний автоматичний розподіл судових справ і дану справу розподілено судді Червонопиському В.С.. Підготовче судове засідання призначено на 08.11.2021, яке в подальшому відкладено за клопотанням представника відповідача на 10.01.2022. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] до суду не з`явилися, через канцелярію суду від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за відсутності позивача та представника позивача, в якій зазначено, що позовні вимоги позивач підтримує в повному обсязі, просить позов задовільнити, судові витрати понесені позивачем в результаті розгляду даної справи покласти на позивача. Відповідач [PERSON] та його представник відповідача [PERSON] до суду не з`явилися. Через канцелярію суду від відповідача надійшла заява в якій вона зазначила, що позовні вимоги визнає в повному обсязі та просила вирішити питання про розподіл судових витрат. Суд, ознайомившись із матеріалами справи і дослідивши надані докази, прийшов до наступних висновків. Судом встановлено, що згідно договору дарування Ѕ частки квартири від 01.06.2020 розташованої по [ADDRESS] Ѕ частка належить позивачу [PERSON] . Власницею іншої Ѕ частки квартири розташованої по [ADDRESS] є відповідачка по справі [PERSON] . Також встановлено, що спірна квартира, розташована на п`ятому поверсі п`ятиповерхового будинку. Згідно технічного паспорту спірна квартира складається з двох відокремлених житлових кімнат згідно технічного паспорту виготовленого Баришівським БТІ. Загальна площа квартири становить 48,40 кв.м. Житлова площа 29,40 кв.м. Кімнати: 1-а кімната (за планом - 2) 17,50 кв.м.;\~ 2-а кімната (за планом - 4) \~\~ 11,90 кв.м. В квартирі кімната площею 17,50 кв. м. обладнана балконом площею 0,80 кв. м..Також, вказана квартира має допоміжні приміщення: кухню площею 6,50 кв.м., ванну кімнату площею 2,60 кв.м., вбиральню площею 1,00 кв.м., коридор площею 8,10 кв.м. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. При здійсненні права власності власник зобов`язаний додержуватись моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови для здійснення своїх прав. Відповідно до ст. 355 ЦК України встановлено, що майно, що є у власності двох і більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Згідно ст. 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Згідно зі ст. 150 ЖК УРСР, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди Відповідно п. 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року, судам роз`яснено, що квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов. Оскільки відповідач позов визнала, сторони досягли згоди між собою щодо порядку володіння та користування квартирою, позовні вимоги про встановлення порядку користування житловим приміщенням підлягають задоволенню. У відповідності зі ст. 360 ЦК України, співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном. Відповідно до ст. 179 ЖК України користування будинками (квартирами) приватного житлового фонду та їх утримання здійснюється з обов`язковим додержанням Правил користування приміщеннями жилих будинків і прибудинковими територіями, які затверджуються Кабінетом Міністрів України. Пунктом 10 «Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 р. № 572 передбачений порядок поділу плати за житлово-комунальні послуги між співвласниками квартири в разі, якщо між ними відсутня згода щодо оплати. Відповідно до ст.20 ч.3 п.5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. Також, нормою Закону визначено обов`язок виконавця підготувати та укласти із споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором. Статтею 29 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» регулюються особливості укладання договорів у багатоквартирному будинку. Із норми ч.4 вказаної статті слідує, що процедура погодження умов договору відбувається протягом одного місяця з дня внесення проекту договору однією із сторін. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позов [PERSON] до [PERSON] , про встановлення порядку користування житловим приміщенням (квартирою) підлягає задоволенню. Відповідно до частин 1, 2\~статті 141ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що позовні вимоги задоволено повністю, а також клопотання позивача про стягнення судових витрат з позивача, тому суд приходить до висновку, що позивач просить не стягувати на його користь понесені судові витрати. На підставі зазначеного,

Outcome: approved