Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, який представник підтримав у клопотанні про розгляд справи без його участі, та вимоги мотивує тим, що 23.11.2018 року між ТОВ «Ізі Кредит» та [PERSON] було укладено кредитний договір №214914, за умовами якого відповідач отримала кредит у розмірі 13000,00 грн., строком на 12 місяців, який зобов`язалася повернути, сплативши відсотки згідно умов договору та затвердженого графіку платежів. Банк свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, надавши відповідачу кредитні грошові кошти в розмірі 13000,00 грн. У свою чергу, позичальник не виконала взяті на себе зобов`язання з повернення кредиту, внаслідок чого виникла заборгованість, яка, станом на 01.10.2021 року, становить 27740,00 грн., що включає: тіло кредиту - 11763,83 грн., нараховані відсотки за користування кредитом - 13976,17 грн., а також 2000,00 грн. неустойки. 21.09.2021 року на адресу відповідача було направлено досудову вимогу про необхідність погашення заборгованості за кредитом, проте дана вимога залишається невиконаною. Тому позивач просить суд стягнути із [PERSON] на користь ТОВ «Ізі Кредит» заборгованість за кредитним договором в розмірі 27740,00 грн. та 2270,00 грн. витрат по сплаті судового збору. Ухвалою суду від 16.11.2021 року відкрито спрощене позовне провадження в даній цивільній справі та призначено судове засідання для розгляду справи по суті з викликом сторін. Відповідач [PERSON] , повідомлена належним чином про час та місце судового розгляду справи, до суду не прибула; її представник, адвокат Цюпка О.В., у судовому засіданні позовні вимоги визнав частково та обґрунтування своєї позиції пояснив, що дійсно 23.11.2018 року між ТОВ «Ізі Кредит» та [PERSON] було укладено кредитний договір №214914, за яким позичальнику надано кредит готівкою у розмірі 13000,00 грн. Разом з тим, встановлення банком у кредитному договорі процентної ставки за користування кредитними грошовими коштами у розмірі 762,3% річних суперечить критеріям справедливості, добросовісності і розумності, становить для відповідача, яка є пенсіонером та інвалідом ІІ групи, надмірний тягар, у зв`язку з чим вказаний у договорі розмір відсотків має бути обмежений на рівні облікової ставки НБУ, що становить 18% річних. Крім того, просить застосувати наслідки спливу строку спеціальної позовної давності до вимоги про стягнення неустойки. Зазначив про визнання заборгованості за тілом кредиту в розмірі 4884,61 грн. та 622,76 грн. в якості оплати відсотків за користування кредитом. Суд, заслухавши пояснення представника відповідача та вивчивши матеріали справи у їх сукупності, дійшов до наступних висновків. Так, 23.11.2018 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Ізі Кредит» (код ЄДРПОУ 38483981) та [PERSON] ( [INFO] , РНОКПП [NUMBER] ) було укладено Кредитний договір №214914, за яким позичальник отримала в кредит для особистих потреб готівкою грошові кошти на суму 13000,00 грн., строком на 12 місяців, зобов`язавшись повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитом згідно умов договору та затвердженого графіку платежів (а.с.5-9,11-16,19-21). Банк свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, надавши відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами, що підтверджується Видатковим касовим ордером від 23.11.2018 року (а.с.16), однак заборгованість по сумі основного боргу та нарахованим відсоткам за користування кредитом позичальником у встановлені строки сплачена не була. Як вбачається з Виписки по особовому рахунку за кредитним договором №214914 від 23.11.2018 року, станом на 01.10.2021 року, заборгованість [PERSON] за кредитом становить 27740,00 грн., що включає: тіло кредиту - 11763,83 грн., нараховані відсотки за користування кредитом - 13976,17 грн., а також 2000,00 грн. неустойки (а.с.17-18). 21.09.2021 року на адресу за місцем проживання [PERSON] було направлено досудову вимогу про необхідність погашення заборгованості за кредитом, проте, станом на 13.01.2022 року, дана вимога залишається невиконаною. Між сторонами склалися цивільно-правові відносини, що витікають з кредитного договору. Відповідно до положень ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Підставами виникнення зобов`язань є договори та інші правочини. За змістом ст.ст. 626, 628, 629 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами. Положеннями ст. 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно із ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (ст. 1049 ЦК України). У відповідності до ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України, розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ч. 1 ст. 629 ЦК України). Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до вимог ст. ст. 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом розглядом встановлено, що [PERSON] отримала від ТОВ «Ізі Кредит» кредит, проте вчасно грошові кошти для погашення заборгованості за тілом кредиту та відсотками у повному обсязі не надала. Даний факт визнається та не заперечуються представником відповідача. Разом з тим, останній вважає, що встановлена банком у кредитному договорі процентна ставка за користування кредитними грошовими коштами в розмірі 762,3% річних суперечить критеріям справедливості, добросовісності і розумності, становить для відповідача, яка є пенсіонером та інвалідом ІІ групи, надмірний тягар, а тому підлягає обмеженню. Пунктами 5.1 та 5.2 Розділу 3 Кредитного договору визначено, що реальна (ефективна) річна процентна (відсоткова) ставка за кредитом є фіксованою та становить 762,30%. Перебіг строку нарахування відсотків за користування кредитом розпочинається з моменту підписання Договору і складає 12 місяців. Даний розмір відсотків також зазначено у Паспорті споживчого кредиту (а.с.11). Відповідно до ч. 2 ст. 55 ЗУ «Про банку і банківську діяльність», банк зобов`язаний докладати максимальних зусиль для уникнення конфлікту інтересів працівників банку і клієнтів, а також конфлікту інтересів клієнтів банку. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Оскільки відповідно до умов кредитного договору, що був укладений між сторонами, банк надав позичальнику кредит на споживчі цілі, особливості регулювання відносин сторін визначаються Законом України «Про захист прав споживачів». З рішення Конституційного Суду України від 10.11.2011 року №15-рп/2011 вбачається, що положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 ЗУ «Про захист прав споживачів» від 12.05.1991 року, з наступними змінами, у взаємозв`язку з положеннями частини 4 статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини відносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору. Відповідно до вимог ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів», продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. У рішенні Конституційного Суду України №15-рп/2011 від 10.11.2011 року по справі №1-26/201 зазначено, що споживач, через недостатність знань, необхідних для здійснення правильного вибору товарів (робіт, послуг) із запропонованих на ринку, а також для оцінки договорів щодо їх придбання, які нерідко мають вид формуляра або іншу стандартну форм, є більш слабким суб`єктом економічних відносин, а тому держава має підтримувати на засадах пропорційності розумний баланс між публічним інтересом ефективного перерозподілу грошових накопичень, комерційними інтересами банків щодо отримання справедливого прибутку від кредитування і охоронюваними законом правами та інтересами споживачів їх кредитних послуг. Як вбачається з Деталізації нарахувань та обліку платежів за кредитним договором №214914 від 23.11.2018 року, наданої ТОВ «Ізі Кредит», у період з 23.12.2018 року по 18.11.2019 року [PERSON] було нараховано до сплати 21320,00 грн. відсотків за користування кредитом, що майже у 2 рази перевищує тіло кредиту (13000,00 грн.), та, зважаючи на досить короткий термін кредитування тривалістю 12 місяців, порушує принципи справедливості, добросовісності і розумності під час здійснення споживчого кредитування, що становить для позичальника, яка є пенсіонером, інвалідом ІІ групи і за загальним правилом більш слабким суб`єктом економічних відносин, надмірний майновий тягар, а тому положення кредитного договору про розмір реальної відсоткової ставки за кредитом у фіксованому розмірі 762,30% річних, на думку суду, є несправедливим. У зв`язку з викладеним, на підставі ст. 1048 ЦК України, суд приходить до висновку про необхідність нарахування [PERSON] відсотків за користування кредитом на рівні облікової ставки Національного банку України. Згідно Картки обліку виконання кредитного договору №214914 від 23.11.2018 року, станом на 22.12.2021 року, сума фактичних внесків по кредиту, здійснених [PERSON] , складає 8580,00 грн., зокрема: у грудні 2018 року було сплачено 2860,00 грн., у січні 2019 року - 2860,00 грн., у лютому 2019 року - 2860,00 грн. Відповідно до Розрахунку вартості кредиту та Графіку платежів (а.с.10), перший платіж за кредитом [PERSON] мала здійснити 23.12.2018 року. За даними, розміщеними на офіційному веб-сайті Національного банку України (https://bank.gov.ua/ua/monetary/stages/archive-rish), розмір облікової ставки за період з 23.11.2018 року по 23.12.2018 року становив 18% річних. Тобто, розмір відсотків за користування кредитом за вказаний період складає 198,74 грн. (виходячи з розрахунку: 13000,00 грн. * 18% / 365 * 31 день = 198,74 грн.). Зважаючи на здійснений позичальником у грудні 2018 року платіж в розмірі 2860,00 грн., в рахунок погашення заборгованості за нарахованими відсотками було сплачено 198,74 грн., на погашення тіла кредиту - 2661,26 грн.; залишок тіла кредиту становить 10338,74 грн. (13000,00 грн. - 2661,26 грн. = 10338,74 грн.). За аналогічним розрахунком вираховуються суми платежів у період з 24.12.2018 року по 21.02.2019 року: з 24.12.2018 року по 22.01.2019 року: 10338,74 грн. (залишок тіла кредиту) * 18% / 365 * 30 днів = 152,96 грн.; тобто, платіж по відсоткам за користування кредитом - 152,96 грн., на погашення тіла кредиту - 2707,04 грн.; з 23.01.2019 року по 21.02.2019 року: 7631,70 грн. * 18% / 365 * 31 день = 112,91 грн.; тобто, платіж по відсоткам за користування кредитом - 112,91 грн., на погашення тіла кредиту - 2747,09 грн. Таким чином, оскільки у період з 23.11.2018 року по 21.02.2019 року [PERSON] на погашення тіла кредиту було внесено 8115,39 грн. (2661,26 грн. + 2707,04 грн. + 2747,09 грн.), тому залишок боргу становить 4884,61 грн. Розмір відсотків за користування кредитом у період з 22.02.2019 року по 18.11.2019 року визначається на рівні облікової ставки НБУ наступним чином: з 22.02.2019 року по 25.04.2019 року: 4884,61 * 18% / 365 * 65 днів = 156,58 грн.; з 26.04.2019 року по 18.07.2019 року: 4884,61 * 17,5% / 365 * 84 дні = 196,72 грн.; з 19.07.2019 року по 24.10.2019 року: 4884,61 * 17% / 365 * 49 днів = 111,48 грн.; з 06.09.2019 року по 24.10.2019 року: 4884,61 * 16,5% / 365 * 49 днів = 108,20 грн.; з 25.10.2019 року по 18.11.2019 року: 4884,61 * 15,5% / 365 * 24 дн = 49,78 грн., що в сумі складає 622,76 грн. З таких обставин, враховуючи викладене, оцінюючи належність, допустимість та достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наданих сторонами доводів у їх сукупності, суд приходить до висновку про необхідність стягнення із [PERSON] на користь ТОВ «Ізі Кредит» заборгованості за тілом кредиту в розмірі 4884,61 грн. та нарахованими відсотками за користування кредитом на рівні облікової ставки НБУ в розмірі 622,76 грн., разом в сумі 5507,37 грн. Щодо стягнення неустойки в розмірі 2000,00 грн., суд зазначає наступне. Відповідно до ст.ст. 610, 611 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання (ч. 1 ст. 549 ЦК України). Пунктом 12.1 Розділу V Кредитного договору встановлена відповідальність позичальника за несплату чергового платежу в день його сплати, визначений Графіком платежів, на 31-й календарний день з дня, наступного за днем належної сплати платежу, у вигляді неустойки в розмірі 400,00 грн. Згідно п. 3 ч. 1 ст. 43 ЦПК України, учасники справи мають право подавати заяви та клопотання, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду. У судовому засіданні представник відповідача, адвокат Цюпка О.В., просив застосувати до вимоги про стягнення неустойки наслідки спливу спеціальної позовної давності. Відповідно до ст.ст. 256, 257, 258, 261 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Зокрема, позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За правилом ч. 3 ст. 267 ЦПК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Таким чином, позовна давність пов`язується із судовим захистом суб`єктивного права особи в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Якщо упродовж установлених законом строків особа не подає до суду відповідного позову, то за загальним правилом ця особа втрачає право на позов у розумінні можливості в судовому порядку здійснити належне їй цивільне майнове право. Тобто сплив позовної давності позбавляє цивільне суб`єктивне право здатності до примусового виконання проти волі зобов`язаної особи. Згідно ч. 4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Як вбачається з Деталізованого графіку нарахувань та обліку платежів за Кредитним договором №214914 від 23.11.2018 року, у період з 23.04.2019 року по 25.08.2019 року [PERSON] було нараховано неустойку в розмірі 2000,00 грн. Викладене свідчить, що ТОВ «Ізі Кредит» на момент звернення до суду (02.11.2021 року) за захистом порушених прав із позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором сплинув річний строк спеціальної позовної давності щодо вимоги про стягнення неустойки, а тому в задоволенні цією частини заявлених вимог слід відмовити. У відповідності до ч. 6 ст. 141 ЦКП України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Згідно Довідки МСЕК серія АС №067806 від 02.03.2010 року, відповідач [PERSON] є інвалідом ІІ групи, а тому, на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», звільнена від сплати судового збору, у зв`язку з чим суд вважає необхідним компенсувати ТОВ «Ізі Кредит» суму сплаченого судового збору в розмірі 454,00 грн (пропорційно розміру задоволених позовних вимог - 20%) за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Outcome: partial