Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-19 00:00:00

16.07.2021 позивач [PERSON] звернувся до Жовтневого районного суду м.Маріуполя Донецької області з позовною заявою, за змістом якої просив скасувати державну реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS] , за [PERSON] та визнати за ним право власності на вказаний об`єкт нерухомого майна. В обґрунтування позовних вимог навів, що за умовами договору дарування, посвідченого 28.01.1999 державним нотаріусом Першої Маріупольської державної нотаріальної контори Кулініч В.М., за реєстрованим №8-319, мати позивача - [PERSON] подарувала йому двокімнатну квартиру [ADDRESS] , яка належала дарувальнику на підставі реєстраційного посвідчення, виданого Маріупольським БТІ 14.04.1992 за № [NUMBER] . Після смерті матері, позивач дізнався, що через невжиття заходів до реєстрації договору дарування у Маріупольському БТІ, спадкодавиця приховуючи факт відчуження квартири за договором дарування, у 2018 році здійснила реєстрацію прав власності за собою. 20.01.2021 приватним нотаріусом Лашиною Н.Г. заведена спадкова справа №7/2021 щодо майна померлої [PERSON] . Окрім позивача, заяву про прийняття спадщини подав син спадкодавці [PERSON] , який бажає отримати в порядку спадкування право на частку у спірній квартирі, чим не визнає право власності позивача [PERSON] за договором дарування. Звернувшись до Департаменту адміністративних послуг Маріупольської міської ради Донецької області позивач отримав відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень №58422566, ухвалену 28.05.2021 державним реєстратором Дейнегою І.М., із посиланням на п.5 ст.24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» через реєстрацію об`єкта нерухомого майна за іншою особою - [PERSON] , що відбулось пізніше ухвалення договору дарування. В даному випадку, через необізнаність щодо необхідності у обов`язковій державній реєстрації, позивачем, договір дарування №8-319 від 28.01.1999 до Маріупольського БТІ подано не було, а відтак право власності [PERSON] на спірну квартиру державою не визнано. Опираючись на вимоги ст.ст.321, 328 ЦПК України та правовий висновок Верховного Суду за постановою від 23.06.2020 у справі №922/2589/19, позивач просить скасувати державну реєстрації права власності на квартиру [ADDRESS] за [PERSON] , та визнати за ним право власності на спірну квартиру. Ухвалою судді Жовтневого районного суду м.Маріуполя Донецької області від 21.07.2021 через несплату судового збору у повному обсязі позовні вимоги [PERSON] залишені без руху, до усунення недоліків. Ухвалою Жовтневого районного суду м.Маріуполя Донецької області від 27.07.2021 відкрито загальне позовне провадження по справі, призначено підготовче судове засідання та витребувані докази шляхом зобов`язання приватного нотаріуса надати копію спадкової справи щодо майна померлої [PERSON] та в Департаменті по роботі із активами Маріупольської міської ради витребувано копію реєстраційної справи. 08.12.2021 підготовче провадження закрито, справа призначена до судового розгляду на 20.01.2022. В судовому засіданні позивач та його представник - адвокат Звонарьов В.В., позовні вимоги підтримали з підстав викладених у позовній заяві. Представник відповідача - державний реєстратор Відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Департаменту по роботі з активами Маріупольської міської ради Корешкова А.В. надала відзив за змістом якого позов [PERSON] просила розглянути за відсутності представника, проти задоволення позовних вимог не заперечувала. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Турченко О.В., позовні вимоги не визнав просив відмовити у їх задоволенні, опираючись на час набуття спадкодавицею прав власності на спірну квартиру. Зауважив, що до набрання чинності діючим ЦК України виникнення права власності у набувача нерухомого майна за договором дарування залежало від фактичної передачі майна та додержання нотаріальної форми договору і було пов`язано з його реєстрацією. З огляду на законність дії спадкодавця з набуття прав власності, позовні вимоги вважав безпідставними. Окрім того, звернув увагу суду, на наявність заповіту, зміст якого відповідачу не відомий, але час його складання свідчить про можливість розпорядження спірною квартирою на випадок смерті, що може вказати на дійсну волю спадкодавця. Суд, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, та доводи відповідачів, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Частиною другою статті 16 Цивільного кодексу України встановлено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Згідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до статті 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності Судом встановлено, що згідно з ордером на житлове приміщення №1473, виданого 02.07.1973 виконавчим комітетом Жданівської міської Ради депутатів робочих [PERSON] з родиною з 3 чоловік на право заняття житлового приміщення житловою площею 30,5 кв. м, яке складається з 2 кімнат в ізольованій квартирі за адресою: [ADDRESS] . (а.с.28). За договором дарування, посвідченого 28.01.1999 Державним нотаріусом Першої маріупольської державної нотаріальної контори Кулініч В.М., [PERSON] , якій на підставі реєстраційного посвідчення № [NUMBER] , виданого 14.04.1992 Маріупольським БТІ, належить квартира [ADDRESS] , подарувала її [PERSON] . (а.с.22) Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності станом на 31.08.2018 власником 1/1 частки кватири [ADDRESS] є [PERSON] на підставі довідки голови ЖБК «Сатурн» від 27.08.2018 (а.с.31) Рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно Департаменту по роботі з активами Маріупольської міської ради Дейнега І.М. від 28.05.2021 відмовлено [PERSON] у реєстрації права власності на вказаний об`єкт нерухомого майна через наявність суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяження. (а.с.30) Згідно зі свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] , виданого 18.01.2021 Центральним районним у м.Маріуполі відділі державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків), [PERSON] померла [INFO] (а.с.27). Заява [PERSON] про прийняття спадщини після смерті матері, приватним нотаріусом Лашиною Н.Г. приєднана до спадкової справи №7/2021 щодо майна - спадкової маси відкритої після смерті [PERSON] (а.с.86) Опираючись на вимоги Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» який регулює відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, і спрямований на забезпечення визнання та захисту державою таких прав, суд зазначає, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно, згідно з ч. 1 ст. 2 Закону, це - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Державний реєстр прав на нерухоме майно містить записи про зареєстровані речові права на нерухоме майно, об`єкти незавершеного будівництва, їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів цих прав, відомості та електронні копії документів, поданих у паперовій формі, або документи в електронній формі, на підставі яких проведено реєстраційні дії, а також документи, сформовані за допомогою програмних засобів ведення Державного реєстру прав на нерухоме майно у процесі проведення таких реєстраційних дій (ч.1 ст.12 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"). В постанові ВС від 11.02.2020 у справі № 915/572/17 зроблено правовий висновок про те, що державній реєстрації підлягає заявлене право, державна реєстрація якого здійснюється суб`єктом державної реєстрації прав не за власною ініціативою, а на підставах, установлених законом, зокрема за заявою про державну реєстрацію прав, поданою особою, за якою здійснюється реєстрація права. Тобто відносини у сфері державної реєстрації речового права виникають саме між суб`єктом звернення за такою послугою та суб`єктом, уповноваженим здійснювати відповідні реєстраційні дії. При цьому навіть якщо буде встановлено, що суб`єкт державної реєстрації прав дотримався законодавства при внесенні запису про проведену державну реєстрацію права за іншою особою, це не є перешкодою для задоволення позову щодо скасування цього запису, якщо наявність такого запису порушує права чи охоронювані законом інтереси позивача. Згідно ч.1 ст.26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно», записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав. У разі зміни ідентифікаційних даних суб`єкта права, визначення часток у праві спільної власності чи їх зміни, зміни суб`єкта управління об`єктами державної власності, відомостей про об`єкт нерухомого майна, у тому числі зміни його технічних характеристик, виявлення технічної помилки в записах Державного реєстру прав чи документах, виданих за допомогою програмних засобів ведення цього реєстру (описка, друкарська, граматична, арифметична чи інша помилка), за заявою власника чи іншого правонабувача, обтяжувача, а також у випадку, передбаченому підпунктом "в" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, вносяться зміни до записів Державного реєстру прав. У разі якщо помилка в реєстрі впливає на права третіх осіб, зміни до Державного реєстру прав вносяться на підставі відповідного рішення суду. У постанові Верховного Суду від 15.08.2019 у справі № 905/2122/18 наведено такі правові висновки: «Спір про скасування рішення про державну реєстрацію речового права на нерухоме майно має розглядатись як спір, пов`язаний з порушенням цивільних прав позивача на нерухоме майно іншою особою, за якою зареєстроване аналогічне право щодо того ж нерухомого майна. Належним відповідачем у такому спорі є особа, речове право на майно якої оспорюється та щодо якої здійснено запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Участь у такому спорі реєстратора як співвідповідача (якщо позивач вважає його винним у порушенні своїх прав) не змінює приватноправового характеру спору". Крім того, Велика Палата Верховного Суду вже вирішувала питання предметної юрисдикції у подібних справах (постанови від 4 вересня 2018 року у справі № 823/2042/16, від 28 листопада 2018 року у справі № 823/1508/16, від 16 січня 2019 року у справі № 823/692/17 та інші). У вказаних судових рішеннях Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що спір про скасування рішення та/або запису про державну реєстрацію речового права на нерухоме майно за іншою особою є цивільно-правовим та залежно від суб`єктного складу має бути вирішений за правилами цивільного або господарського судочинства. Під захистом цивільних прав розуміється передбачений законодавством засіб, за допомогою якого може бути досягнуте припинення, запобігання, усунення порушення права, його відновлення і (або) компенсація витрат, викликаних порушенням права. Обраний спосіб захисту має безпосередньо втілювати мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту, тобто мати наслідком повне припинення порушення його прав та охоронюваних законом інтересів. Належний спосіб захисту, виходячи із застосування спеціальної норми права, повинен забезпечити ефективне використання цієї норми у її практичному застосуванні - гарантувати особі спосіб відновлення порушеного права або можливість отримання нею відповідного відшкодування. Отже, засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом. У рішенні від 31.07.2003 у справі "Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає не лише запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права. Як правило, суб`єкт порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права (пункт 5.6 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.08.2018 у справі N 925/1265/16). У постанові КГС ВС від 23.06.2020 у справі № 922/2589/19 вказано, що з метою ефективного захисту порушених прав законодавець уточнив, що ухвалення судових рішень 1) про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав; про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав; 3) про скасування державної реєстрації прав обов`язково має супроводжуватися одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). З урахуванням правових позицій Верховного Суду, суд приходить до висновку, що позивачем обрано належний спосіб захисту порушених прав. Відповідно до ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Приймаючи до уваги, що договір дарування квартири від 28.01.1999 за яким позивач набув прав власності на спірну квартиру, на теперішній час неоспорений, останній фактично прийняв у дар передане йому майно та не відмовляється від нього, то подальші дії попереднього власника щодо реєстрації прав власності не несуть юридично значимих наслідків, оскільки вчиненні неправомочною особою, яка укладенням договору дарування, втратила свої права власності щодо відчуженого майна. Твердження представника відповідача, щодо нікчемності правочину через відсутність фактичної передачі речі та недотримання процедури реєстрації договору, не заслуговують на увагу, оскільки волевиявлення сторін на його укладання посвідчено нотаріусом, а необізнаність сторін щодо необхідності його реєстрації у БТІ, не може бути перешкодою у реалізації прав власності позивача на подароване майно. Таким чином, враховуючи, що до державного реєстру прав на нерухоме майно були внесені відомості, які не відповідають дійсності та вказане перешкоджає позивачу в оформленні права власності, суд вважає, що поновлення прав позивача можливе шляхом припинення права власності [PERSON] , померлої [INFO] , на квартиру [ADDRESS] , та скасування у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запису про відкритий розділ № 1633578214123 на вказану квартиру, в якому міститься запис про державну реєстрацію права № 42784084 від 31.08.2018 за [PERSON] , а також визнання за позивачем права власності на вказану квартиру. Витрати на професійну правничу допомогу заявлені представником відповідача - адвокатом Турченко О.В., відповідно до вимог ст. 137 ЦПК України, через задоволення позовних вимог у повному обсязі, компенсації на рахунок позивача не підлягають, а тому покладаються на відповідача [PERSON] .

Outcome: approved