Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-03 00:00:00

У грудні 2020 року [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] , третя особа: Управління «Служба у справах дітей» Сумської міської ради, про розірвання шлюбу та визначення місця проживання малолітніх дітей. Позовна заява мотивована тим, що з 16 вересня 2006 року вона перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, під час якого народилися діти: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Позивач зазначає, що спільне життя з відповідачем не склалося. Протягом останніх 3 років у них склалися різні погляди на життя та обов`язки, через що стали виникали сварки, які призвели до того, що вони стали зовсім чужими людьми. Відносини між ними стали емоційно-напруженими, агресивний зрив чоловіка на неї в присутності дітей був дедалі частіший, що призвело до нервово-психологічного розладу у дітей. З 04 серпня 2020 року вона з дітьми проживала в орендованому нею житловому приміщенні за адресою: [ADDRESS] . Вона оформлена як фізична особа-підприємець і працює, тому в змозі сплачувати основні витрати на сім`ю. Позивач вважає, що діти повинні проживати з нею, оскільки вона веде здоровий спосіб життя, займається вихованням і розвитком дітей, слідкує за їхнім станом здоров`я, забезпечує здорове харчування, вдома організувала всі необхідні та комфортні умови для їх навчання і розвитку. Також вона забезпечує дітей необхідним одягом, сплачує платежі в садочку і школі, виконує всі інші необхідні обов`язки, покладені на неї законом та необхідні для належного виховання синів. Зазначає, що відповідач спочатку погрожував, що забере дітей до себе, а в даний момент шляхом обману і маніпуляцій утримує їх біля себе, тому просить встановити місце проживання дітей. Протягом останніх 3 років відповідач мав прихильність випивати та організовувати шумну компанію в квартирі, де перебувають діти. Він емоційний, не врівноважений, схильний до фізичних образ та дій по відношенню до неї та інших людей, що негативно впливає на формування характеру та поведінки дітей. Восени 2019 року чоловік завів поросят у квартирі, вони жили у дитячій кімнаті, а діти спали на полу та на маленькому диванчику у залі, у квартирі стояв дуже різкий неприємний запах, що давало неможливі умови для існування. Посилаючись на вказані обставини, позивачка просить розірвати шлюб з відповідачем та визначити місце проживання дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , разом з нею. Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 18 січня 2021 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 13 травня 2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 19 липня 2021 року зустрічну позовну заяву [PERSON] про розірвання шлюбу та визначення місця проживання малолітніх дітей повернуто заявнику. В судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] підтримали позовні вимоги у повному обсязі та просили їх задовольнити. Відповідач [PERSON] не заперечував проти позовних вимог в частині розірвання шлюбу, проте заперечував проти визначення місця проживання дітей разом з матір`ю. Третя особа Управління «Служба у справах дітей» Сумської міської ради у письмовому клопотанні просить розглянути справу без участі її представника, підтримує раніше поданий висновок про визначення місця проживання малолітніх дітей. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] , який є другом сім`ї [PERSON] , повідомив суду, що останній раз бачив дітей на початку літа 2021 року, коли діти жили разом з [PERSON] . На даний час всі троє дітей живуть з батьком. Зауважив, що діти гарно поводяться в присутності матері, а з батьком ведуть себе агресивно. Зараз у [PERSON] кращі умови проживання, бо коли вона жила з чоловіком він завів вдома худобу. Декілька разів він бачив відповідача у нетверезому стані. Він не забезпечував сім`ю, випивав та підіймав на [PERSON] руку, тому вона від нього пішла. Свідок [PERSON] , яка є хрещеною середнього сина сторін [PERSON] , повідомила суду, що позивачка пішла від відповідача в кінці літа 2020 року та проживала на квартирі з двома дітьми [PERSON] та [PERSON] . Причиною стало те, що вона була єдиною, хто забезпечував сім`ю, а також траплялися випадки фізичного насильства до позивачки. Зауважила, що після того, як діти поверталися до позивачки від відповідача, вони були ніби чимось залякані. Старший син поводить себе нечемно до матері, проявляв неповагу, коли та дзвонила йому. На даний час всі діти живуть з батьком. Вважає, що їх не відпускає відповідач. Коли сторони проживали разом в квартирі був недороблений ремонт, у дітей була своя кімната, було двоповерхове ліжко, у [PERSON] було окреме ліжко. У 2019-2020 роках у них з`явилася худоба (свині і кози), на зиму вони забирали їх в квартиру, вони були в маленькій кімнаті. Свідок [PERSON] , яка є матір`ю позивачки, повідомила суду, що з початку карантину відповідач залишився без роботи. [PERSON] робила в кіоску, дохід був маленький, через що почалися спори та сварки. Підтвердила, що позивачка розповіла їй, що відповідач підіймав на неї руку. На даний час всі троє дітей проживають з відповідачем, проте сторони займаються перетягуванням дітей - вони живуть то в [PERSON] , то у [PERSON] . Вважає, що відповідач налаштовує дітей проти матері, в його присутності вони поводять себе неадекватно, тому [PERSON] намагається зустрітися з ними, коли його немає. Свідок [PERSON] повідомила суду, що знає сім`ю [PERSON] , бо їх сини дружать. Вважає, що дітям буде краще з [PERSON] , бо він постійно з дітьми, піклується про них, варить їм їсти, прибирає, навчає по господарству. Коли діти йшли до школи [PERSON] готовив їм сніданки, а [PERSON] в цей час займалася фітнесом. Вона спілкувалася зі старшим сином [PERSON] , і він розповів, що їм краще з батьком, вони його слухаються і поважають. Весною 2021 року була конфліктна ситуація, коли [PERSON] хотіла забрати дітей, а вони відмовилися йти з нею. Вважає, що позивачка погана господиня, бо коли відповідач приходив додому, то їсти не було чого, був немитий посуд, а позивачка займалася самовихованням. Свідок розповіла, що декілька разів на тиждень буває в квартирі [PERSON] , бо купує дитині молоко і на даний час там стало набагато чистіше, ніж коли там жила позивачка. Свідок [PERSON] , який є знайомим відповідача, повідомив суду, що у батька з дітьми гарні стосунки. Вважає позивачку поганою господинею, бо вона не готувала дітям їжу, не стирала та не прибирала. Коли вона пішла від відповідача, забрала дитячі речі. Коли діти прийшли до батька на день народження, то не захотіли до неї повертатися. [PERSON] розповідав, що коли жив з матір`ю на квартирі, то сам собі готував їжу. Позивачка не віддала дитячих речей, коли діти стали проживати з батьком. На даний час у дітей є все необхідне: одяг, ноутбуки, телефони, меблі, спортивний куточок, батут. Коли купляли дітям речі до 1 вересня, то [PERSON] у цьому участі не приймала, усім займався відповідач. Свідок [PERSON] , яка є матір`ю відповідача, повідомила суду, що відповідач є прикладом для дітей у всьому, він є для них авторитетом. Старший син [PERSON] допомагає батькові. Заявила, що позивачка не дуже гарна мати, бо зі слів середнього сина [PERSON] вона закривала їх самих у квартирі, не готувала їм їсти, не давала спілкуватися з батьком. Усі троє дітей повідомили їй, що хочуть залишитися з батьком. Він їх годує, одягає та готує до школи. Заслухавши думку учасників справи, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 16 вересня 2006 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Сумського міського управління юстиції Сумської області, актовий запис № 1855 (а.с. 8). Під час шлюбу у сторін народилося троє дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (а.с. 9, 10, 11). Після припинення фактичних шлюбних відносин між сторонами з серпня 2020 року старший син [PERSON] залишився проживати з батьком за адресою: [ADDRESS] . Позивачка з двома молодшими дітьми [PERSON] та [PERSON] проживала окремо за адресою: [ADDRESS] . З листопада 2020 року молодший син [PERSON] став жити з батьком. Сторони визнають, що з початку літа 2021 року всі троє дітей проживають з батьком за адресою: [ADDRESS] . Позивачка [PERSON] зареєстрована як фізична особа - підприємець (а.с. 12, 13, 14). Відповідач в судовому засіданні повідомив суду, що з березня 2021 року також відновив свій статус фізичної особи - підприємця. Відповідно до висновку Управління «Служба у справах дітей» Сумської міської ради від 27 жовтня 2021 року № 2344/27.1-26 беручи до уваги прихильність та ставлення дітей до батька та матері, ураховуючи ставлення батьків до виховання дітей, Управління «Служба у справах дітей» Сумської міської ради вважає за неможливе визначити місце проживання [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю, бо це не відповідає найкращим інтересам дітей (а.с. 171-173). У частині 1 статті 21, частині 1 статті 24 СК України йдеться про те, що шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно з частиною 3 статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно вимог ст.ст. 110, 112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя і рішення про розірвання шлюбу суд постановляє, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя сторін і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з подружжя чи інтересам дітей сторін. На даний час шлюбні відносини між сторонами припинені і сім`я фактично розпалася. Сторони не підтримують сімейних відносин, перспективи поновлення сімейних відносин відсутні. Так як відповідач визнає позовні вимоги, примирення між подружжям та збереження їх сім`ї є неможливим, тому шлюб між сторонами необхідно розірвати. Вирішуючи позовні вимоги в частині визначення місця проживання дітей, суд виходить з наступного. Законодавство України не містить норм, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. Відповідно до частин першої, другої статті 24 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. У статті 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. За частинами першою, другою статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Таким чином, у усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага повинна приділятись якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитина є найбільш вразливою стороною в ході будь-яких сімейних конфліктів, оскільки на її долю випадає найбільше страждань та втрат. Судовий розгляд сімейних спорів, у яких зачіпаються інтереси дитини, є особливо складним, оскільки в його процесі вирішуються не просто спірні питання між батьками та іншими особами, а визначається доля дитини, а тому результат судового розгляду повинен бути спрямований на захист найкращих інтересів дитини. Дитина є суб`єктом права і незважаючи на незначний вік, неповну цивільну дієздатність, має певний обсяг прав. Одними з основних її прав є право висловлювати свою думку та право на врахування думки щодо питань, які стосуються її життя. Відповідно до частин першої та другої статті 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками спору щодо її місця проживання. Відповідно до статті 6 Європейської конвенції про здійснення прав дітей від 25 січня 1996 року під час розгляду справи, що стосується дитини, перед прийняттям рішення судовий орган надає можливість дитині висловлювати її думки і приділяє їм належну увагу. З цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що торкається дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. Закріплення цього права підкреслює, що дитина є особистістю, з думкою якої потрібно рахуватись, особливо при вирішенні питань, які безпосередньо її стосуються. При цьому під час визначення місця проживання малолітньої дитини, зважаючи на вікову категорію дитини, бесіду з останньою має проводити психолог, головним завданням якого є встановлення дійсного психоемоційного стану дитини, визначення інтересів дитини та отримання думки щодо бажання дитини проживати з одним із батьків. Проте суд має враховувати висловлену думку системно, з`ясовуючи належно фактичні обставини справи, досліджуючи та надаючи належну правову оцінку зібраним у справі доказам у їх сукупності, що в результаті сприятиме правильному вирішенню питання місця проживання дитини. Тільки так будуть забезпечені найкращі інтереси дитини, а не інтереси та бажання батьків, які вони не можуть чи не бажають вирішувати в позасудовий спосіб. Вказаних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 21 липня 2021 року у справі № 404/3499/17, які відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України мають враховуватися судом при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин. Судом установлено, що під час бесіди зі спеціалістом служби у справах дітей хлопці повідомили, що хочуть проживати з батьком та, відповідно, не хочуть жити з матір`ю. Проте зустрічатися з матір`ю раді на нейтральній території. За наслідками обстеження умов проживання позивачки спеціалістами Управління «Служба у справах дітей» Сумської міської ради від 25 лютого 2021 року було встановлено, що позивачка проживає в орендованій квартирі за адресою: [ADDRESS] . У приміщенні чисто, охайно складені речі, є вся необхідна побутова техніка та меблі. Також під час повторного виходу 16 вересня 2021 року спеціалістами Управління за місцем проживання батька по [ADDRESS] встановлено, що умови проживання родини [PERSON] значно покращились. У квартирі наведено порядок: усе вимито, охайно складені речі, прибрано зайві речі, з`явилися на вікнах штори, зник неприємний запах. Для усіх дітей облаштовано спальні місця у спальні (двоярусне ліжко), організовано простір для навчання (два письмових столи). Дітей повністю забезпечено канцелярським приладдям, шкільним та іншим одягом (а.с. 171-173). Оцінюючи надані сторонами у справі докази, суд дійшов висновку, що матеріально-побутове забезпечення обох батьків, їх ставлення до дітей дають підстави для твердження, що кожний із батьків здатний створити умови для розвитку та виховання дітей, забезпечуючи їх потреби. Разом з тим, після припинення фактичних шлюбних відносин між сторонами виникають суперечки щодо місця проживання дітей та коштів на їх матеріальне утримання. Внаслідок цих спорів найстарший син [PERSON] увесь час проживав з батьком, молодші діти [PERSON] та [PERSON] з серпня 2020 року проживали з матір`ю. Проте з листопада 2020 року молодший син [PERSON] став жити з батьком, а з початку літа 2021 року всі троє дітей проживають з батьком. На думку суду, безперервне проживання дітей з батьком в оточенні інших рідних для них людей (баби) в цьому випадку забезпечує їх розвиток у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. Суд зауважує, що позивачка має не лише право, а й всі можливості для спілкування з дітьми, участі у їх вихованні та забезпеченні, оскільки матір дітей, яка безсумнівно відіграє важливу роль у житті та їх розвитку, має право та обов`язок піклуватися про здоров`я дітей, стан їх розвитку, незалежно від того з ким дитина буде проживати. Разом з тим, оскільки діти проживають тривалий період часу разом з батьком, тому визначення місця їхнього проживання з матір`ю може призвести до вкрай негативних та непередбачуваних психологічних травм для дітей, а тому не відповідає їх інтересам щодо зростання у передбачуваній емоційно-стабільній атмосфері. Викладені в позовній заяві обставини щодо зловживання відповідачем спиртними напоями не знайшли свого підтвердження матеріалами справи, тому є необґрунтованими. Зокрема, допитані в судовому засіданні свідки не підтвердили факт зловживання відповідачем алкогольними напоями. Що стосується доводів позовної заяви про факт фізичного насильства відповідача по відношенню до позивачки, суд зауважує наступне. Як вбачається з постанови Зарічного районного суду м. Суми від 21 грудня 2020 року, відповідача було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП за те, що він 22 листопада 2020 року вчинив відносно позивачки насильство в сім`ї, а саме: штовхав та ображав нецензурною лайкою, внаслідок чого могло бути завдано шкоди її психологічному здоров`ю (а.с. 77). Крім того, 31 березня 2021 року обоє сторін зверталися до відділу поліції з приводу спору, що виник між ними стосовно визначення місця проживання дітей (а.с. 156-160). Однак, суд зауважує, що вказані конфлікти між сторонами виникли вже після припинення між ними фактичних шлюбних відносин і стосуються заявленого спору про визначення місця проживання дітей, про що підтвердили також допитані в судовому засіданні свідки. За таких обставин, враховуючи наявний спір між сторонами щодо визначення місця проживання їх спільних дітей суд відхиляє доводи позивача про те, що відповідач схильний до фізичного насильства. Крім того, матеріали справи не містять даних про випадки застосування насильства по відношенню до дітей, про що позивачка також не заявляла. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «М. С. проти України» (рішення від 11 липня 2017 року, заява № 2091/13) вказав на те, що при визначенні найкращих інтересів дитини в конкретній справі слід брати до уваги два міркування: по-перше, у найкращих інтересах дитини зберегти її зв`язки із сім`єю, крім випадків, коли доведено, що сім`я непридатна або неблагополучна; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (пункт 100 рішення від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», заява № 10383/09). Велика Палата Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц, в якій вона відступила від висновків Верховного Суду України, висловлених у постановах від 14 грудня 2016 року у справі № 6-2445цс16 та від 12 липня 2017 року у справі № 6-564цс17, щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, а саме статті 161 СК України та принципу статті 6 Декларації прав дитини, що малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Аналіз наведених норм права та практики ЄСПЛ дає підстави для висновку про те, що рівність прав батьків є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, у першу чергу, повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім права батьків. Питання забезпечення інтересів дитини ґрунтується на розумінні, що для дітей розлучення батьків - це завжди тяжке психологічне навантаження, пов`язане, зокрема, з кардинальними змінами в житті дитини: нове оточення та місце проживання, неможливість спілкування з двома батьками одночасно тощо. Вирішуючи питання про визначення місце проживання дитини, суди мають враховувати об`єктивні та наявні у справі докази, зокрема обстеження умов проживання, характеристики психоемоційного стану дитини, поведінки батьків щодо дитини та висновку органу опіки та піклування. Однак найважливішим у цій категорії справ є внутрішнє переконання судді, яке має ґрунтуватися на внутрішній оцінці всіх обставин в їх сукупності. Адже не можна піддавати формалізму долю дитини, яка через те, що батьки не змогли зберегти шлюб, не повинна бути позбавлена щасливого та спокійного дитинства. Таким чином, при вирішенні таких спорів доцільно та правильно керуватися виключно інтересами дитини, судам передусім потрібно впевнитися, що саме той з батьків, на чию користь буде прийнято рішення, створить для дитини належні умови для її морального, духовного та фізичного розвитку. Врахувавши інтереси малолітніх дітей, їх психологічний стан, права та інтереси на гармонійний розвиток та належне виховання, а також дотримуючись балансу між інтересами дітей, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в їх інтересах, суд дійшов висновку про неможливість задоволення позовних вимог в частині визначення місця проживання дітей разом з матір`ю, оскільки це не відповідатиме найкращому забезпеченню інтересів дітей. Суд також враховує висновок Управління «Служба у справах дітей» Сумської міської ради від 27 жовтня 2021 року № 2344/27.1-26 про неможливість визначити місце проживання дітей разом з матір`ю [PERSON] , оскільки він є обґрунтованим та таким, що відповідає інтересам дітей. За таких обставин, позовні вимоги в частині розірвання шлюбу підлягають задоволенню, а у задоволенні позовних вимог про визначення місця проживання дітей з позивачкою необхідно відмовити. Отже, позов підлягає частковому задоволенню. Оскільки позов задоволено частково, тому відповідно до ст. 141 ЦПК України пропорційно до задоволеної частини позовних вимог з відповідача на користь позивачки підлягають стягненню понесені нею і документально підтверджені судові витрати зі сплати судового збору у сумі 840 грн 80 коп. (2102 грн * 0,4) за позовною вимогою про розірвання шлюбу.

Outcome: partial