Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-16 00:00:00

Виклад позиції позивача та заперечень відповідача. 24 вересня 2021 року до суду з цією позовною заявою, посилаючись на ст.ст. 180, 196 СК України, звернулася [PERSON] , яка зареєстрована по [ADDRESS] , до [PERSON] , який проживає по [ADDRESS] , в якій просить стягнути з відповідача на її користь пеню за прострочення сплати аліментів на утримання повнолітньої дитини, [PERSON] в сумі 12503,23 грн. Даний позов обґрунтовано наступним. Сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який на даний час розірвано, у шлюбі у сторін народилося троє дітей, Діти після розірвання шлюбу залишилися проживати та перебувають на утриманні позивача. У зв`язку з тим, що відповідач не бажав добровільно надавати допомогу на утримання повнолітньої дитини [PERSON] , позивач звернулася до суду і на даний час з 19.10.2020 року і до закінчення дитиною навчання з відповідача на користь позивача стягуються аліменти в розмірі 1200 гривень. Однак, відповідач рішення суду не виконує та аліменти не сплачує, внаслідок чого в нього виник борг в сумі 12503,23 грн. Дана заборгованість виникла саме за вини боржника, який свідомо ухилявся від сплати аліментів. Жодних непереборних обставин які б перешкоджали йому сплачувати аліменти немає. За захистом своїх порушених порав позивач вимушена звернутися до суду. Заяви, клопотання, процесуальні дії у справі. Ухвалою Томашпільського районного суду від 10 листопада 2021 року відкрито спрощене позовне провадження у справі, судове засідання призначено на 10 грудня 2021 року. Ухвалою Томашпільського районного суду від 06 грудня 2021 року викликано свідка. Ухвалою Томашпільського районного суду від 10 грудня 2021 року розгляд справи відкладено на 04 січня 2022 року, витребувано докази. Ухвалою Томашпільського районного суду від 04 січня 2022 року розгляд справи відкладено на 17 січня 2022 року. Фактичні обставини, встановлені судом, норми права, які застосовував суд, мотиви суду. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити, посилаючись на обставини викладені в позові. Представник позивача, адвокат Зубань О.О. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Вказав, що з відповідача на користь позивача стягувалися аліменти на утримання повнолітньої дитини. У відповідача виникла заборгованість по стягненню аліментів. Жодних непереборних обставин, які б перешкоджали йому сплачувати аліменти немає. Також зазначив, що пеня нарахована на заборгованість з жовтня 2020 року по вересень 2021 року. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, пояснив, що отримав розрахунок заборгованості 10.09.2021 року, до того про наявність в нього заборгованості не знав. Вказав, що знав, що з нього стягуються аліменти на утримання дітей в сумі 2400 грн, які він сплачував, а виявилося, що він мав сплачувати 3600 грн. Вказав, що про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини в сумі 1200 грн. він не знав і ніхто його про цю суму аліментів не повідомляв. З вересня 2021 року аліменти на повнолітню дитину він сплачує. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що він є державним виконавцем Томашпільського відділу державної виконавчої служби у Тульчинському районі Вінницької області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький). Повідомив, що доказів оповіщення відповідача про те, що відносно нього відкрито виконавче провадження матеріали виконавчого провадження не містять. Свідок вказав, що не пам`ятає, чи повідомляв його про відкриття виконавчого провадження у травні, зазначив, що точно повідомляв в усній формі про наявність у відповідача заборгованості у вересні. Сплачені відповідачем суми враховувалися пропорційно по двох виконавчих провадженнях. Суд, заслухавши сторін, свідка, дослідивши матеріали справи, оцінивши їх належність та достовірність, сприяючи всебічному й повному з`ясуванню обставин справи, що має істотне значення для правильного вирішення спору, прийшов до наступного висновку. Відповідно до ст.129 Конституції України суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права. Основними засадами судочинства є: рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; забезпечення доведеності вини; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості; підтримання публічного обвинувачення в суді прокурором; забезпечення обвинуваченому права на захист; гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; розумні строки розгляду справи судом; забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення; обов`язковість судового рішення. Відповідно ч.3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно ч.1-4 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно ч.6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно ч.1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлено, що [INFO] в смт. Вапнярка, Томашпільського району Вінницької області, народилася [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] виданим Вапнярською селищною радою Томашпільського району Вінницької області. В її свідоцтві про народження матір`ю записано [PERSON] , батьком - [PERSON] . (а.с.8) Окрім цього у сторін наявні ще двоє дітей [PERSON] та [PERSON] . Згідно розрахунку пені за прострочення аліментів від 24.09.2021 року виготовленого [PERSON] , сума розрахованої пені становить 24221,82 грн, сума пені, яка підлягає стягненню становить 12503,23 грн. (а.с.5) Як встановлено з виконавчого листа Томашпільського районного суду Вінницької області у справі № 146/989/20, 22 грудня 2020 року у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на повнолітню дитину, вирішено стягувати з [PERSON] , [INFO] , жителя [INFO] , ідентифікаційний номер [NUMBER] на користь [PERSON] , [INFO] , жительки [ADDRESS] , аліменти на утримання повнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] в твердій грошовій сумі в розмірі 1200 гривень, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 19 жовтня 2020 року і до закінчення донькою навчання 30.06.2023 року, але не більш ніж до досягнення нею 23- річного віку. Відповідно до наданого розрахунку заборгованості зі сплати аліментів [PERSON] згідно рішення №146/989/20, виданого Томашпільським районним судом Вінницької області 22.02.2021 року, сформованого та підписаного державним виконавцем Ющишеним В.В. встановлено, що заборгованість аліментів [PERSON] по виплаті аліментів на утримання дитини [PERSON] станом на 09.09.2021 року становить 12503,23 грн. Період за який було здійснено розрахунок - з 19.10.2020 року по 09.2021 року. (а.с. 12) Згідно рішення від 22.12.2020 року у справі № 146/989/20, справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на повнолітню дитину розглядалася у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи. Судом встановлено, що матеріали справи № 146/989/20, відомостей про вручення рішення суду відповідачу не містять. Згідно показів свідка та матеріалів виконавчого провадження по виконанню рішення суду № 146/989/20, відповідач не був повідомлений про відкриття виконавчого провадження. Статтею 180 СК України встановлено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За змістом ст.181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно ч.1 ст.196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Відповідно до правової позиції викладеної у постанові ВС від 18.01.2021 року у справі № 636/3546/17, відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 СК України. Обов`язок доведення відсутності вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів покладається на боржника. Якщо заборгованість утворилася з вини інших осіб, стягнення неустойки не допускається. Відповідно до ч. 3 ст. 550 ЦК України кредитор не має права на неустойку у випадку, якщо боржник не відповідає за порушення зобов`язання (ст. 617 цього Кодексу). На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками (п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" від 15.05.2006 p.). Таким чином, відповідач за період із жовтня 2020 року по вересень 2021 року був позбавлений можливості сплачувати аліменти у рамках виконавчого провадження з виконання рішення у цивільній справі № 146/989/20 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на повнолітню дитину, оскільки йому не було відомо про відкриття відносно нього вказаного виконавчого провадження. Сам факт існування заборгованості по аліментам не свідчить про винну поведінку відповідача. Відповідно ч.ч.1-5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. За наведених обставин, враховуючи що будь-яких належних доказів з приводу ухиляння боржника від сплати аліментів судом не встановлено, оскільки заборгованість по сплаті аліментів виникла за відсутності вини відповідача, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити. Відповідно до ч.5 ст.265 ЦПК України, у резолютивній частині рішення зазначається розподіл судових витрат. Згідно п. 3 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів; Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином з судові витрати слід віднести на рахунок держави.

Outcome: dismissed