Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-03 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом та просить визнати таким, що не підлягає до виконання, виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Євгеном Михайловичем 12 травня 2021 року, зареєстрований в реєстрі за № 36160, щодо стягнення із [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінпром Маркет» заборгованості в розмірі 16286 грн 37 коп. Посилається на те, що12 травня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М. було вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 36160, щодо стягнення із [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНПРОМ МАРКЕТ» заборгованості в розмірі 16286 грн 37 коп. Про існування вищезазначеного виконавчого напису відносно неї вона дізналася після відкриття виконавчого провадження з примусового виконання вищезазначеного виконавчого напису. Вважає, що нотаріусом при вчиненні даного виконавчого напису було допущено порушення вимог про безспірність вчинення виконавчих написів. Нотаріусом при вчиненні виконавчого напису не було перевірено вимоги про безспірність заборгованості та не встановлено, який строк минув з дня виникнення вимоги, чи законна вимога взагалі. На адресу позивача не було направлено жодної вимоги стосовно порушення позивачем зобов`язань за кредитним договором. Крім того, нотаріусом при вчиненні спірного виконавчого напису не було отримано від сторін первинні документи щодо видачі кредиту, здійснення його часткового погашення. Виконавчий напис був вчинений на підставі розрахунку заборгованості, зробленого представником відповідача, який є відображенням односторонніх розрахунків та не може бути доказом безспірності грошових вимог до позивача. За таких обставин, вважає, що даний виконавчий напис має бути визнаний таким, що не підлягає виконанню. Ухвалою від 30 листопада 2021 року було задоволено заяву позивача про забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого документа - виконавчого напису, вчиненого приватним нотаріусом Остапенком Євгеном Михайловичем 12.05.2021, № в реєстрі 36160, про стягнення із [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНПРОМ МАРКЕТ» заборгованості в розмірі 16286 гривень 37 коп.. (а.с.20-21). Ухвалою від 01 грудня 2021 року було відкрито провадження у даній справі та ухвалено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, за наявними у справі матеріалами (а.с.23). 21 грудня 2021 року від позивача надійшла заява про уточнення по батькові третьої особи із « [PERSON] » на « [PERSON] ». 23 грудня 2021 року від представника відповідача ТОВ «Фінпром Маркет» надійшло клопотання про врегулювання спору за участю судді. 23 грудня 2021 року від представника відповідача ТОВ «Фінпром Маркет» надійшла заява про визнання позовних вимог. Зважаючи на відсутність клопотань сторін щодо розгляду справи у судовому засіданні та незначну складність спору, суд не вбачає підстав для проведення судового засідання, а тому справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України. Судом встановлено наступне. 12 травня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Київської області Остапенком Є.М. був вчинений виконавчий напис (зареєстрований в реєстрі за № 36160) щодо стягнення із [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінпром Маркет» заборгованості за кредитним договором № 2566/407266 від 13 жовтня 2006 року в розмірі 16286 грн 37 коп., укладеним між Акціонерним товариством «Індустріально-експортний банк» та позивачем. Приватним виконавцем виконавчого округу Київської області Чучковим М.О. було відкрито виконавче провадження № 66919975 по примусовому виконанню вищезазначеного виконавчого напису. 28 вересня 2021 року приватним виконавцем Чучковим М.О. в межах вищезазначеного виконавчого провадження. було винесено постанову про звернення стягнення на доходи [PERSON] (а.с.8). На запит суду від приватного виконавця виконавчого округу Київської області Чучкова М.О. та приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Остапенка Є.М. матеріали виконавчого провадження № 66919975 та матеріали, які стали підставою для вчинення виконавчого напису № 36160 від 21 травня 2021 року, не надійшли. 23 грудня 2021 року від представника відповідача ТОВ «Фінпром Маркет» надійшло клопотання про врегулювання спору за участю судді. Із заяви представника ТОВ «Фінпром Маркет» № 78 від 14 грудня 2021 року вбачається, що відповідач визнає позовні вимоги [PERSON] в повному обсязі, за вирахуванням 50 відсотків судового збору, які будуть повернені позивачу з Державного бюджету на підставі ч.1 ст.142 ЦПК України. Суд приймає до уваги усі подані сторонами докази, на підставі яких встановлені обставини справи, та вважає їх належними, допустимими, достовірними, а їх сукупність достатньою для встановлення обставин, що мають значення для справи. Оскільки представником відповідача одночасно із заявою про врегулювання спору за участю судді була подана заява про визнання позову, суд вважає, з урахуванням норм ст. 204 ЦПК України, зокрема пункту 4 частини 1, питання врегулювання спору за участю судді не підлягає до задоволення. Зважаючи на те, що правовідносини, що виникли між сторонами по справі регулюються положеннями Цивільного кодексу України, Закону України «Про нотаріат», Порядку вчинення виконавчих дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22 лютого 2012 року, суд дійшов висновку про необхідність їх застосування. Відповідно до ст.18 ЦК нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом учинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, установлених законом. Згідно п.19 ч.1 ст.34 Закону України «Про нотаріат» вчинення нотаріальних написів є однією із нотаріальних дій. Згідно зі ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Стаття 88 Закону України «Про нотаріат» визначає умови вчинення виконавчих написів. Зокрема, нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Умови вчинення виконавчих написів визначені Порядком вчинення виконавчих дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22 лютого 2012 року (далі - Порядок). Згідно з підпунктом 1.1 пункту 1 глави 16 розділу ІІ Порядку для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Підпунктом 3.1 пункту 3 глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, зокрема, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Підпунктом 1.2 пункту 1 глави 16 розділу ІІ Порядку визначено, що перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до п.2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1172 від 29 червня 1999 року, для одержання виконавчого напису за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, додаються оригінал кредитного договору та засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашений розмір заборгованості. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. З огляду на викладене та з урахуванням приписів ст.ст.15, 16, 18 ЦК України, ст.ст. 50, 87, 88 Закону України "Про нотаріат" захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами у повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. У постанові Верховного Суду від 07 лютого 2018 року у справі № 204/4071/14 (провадження № 61-360св18) зазначено, що вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 06 травня 2020 року у справі № 320/7932/16-ц. Як вбачається із правових позицій Верховного Суду, викладених у постанові від 22 березня 2021 року по справі № 653/4444/17, суд, при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Аналогічна правова позиція Великої Палати Верховного Суду у подібних правовідносинах викладена у постановах від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16-ц (провадження № 14-84цс19), від 02 липня 2019 року у справі № 916/3006/17 (провадження № 14-278 гс18), від 15 січня 2020 року у справі № 305/2082/14-ц (провадження № 14-557цс19), від 23 червня 2020 року у справі № 645/1979/15-ц (провадження № 14-706цс19). Відповідно до ч.1 ст.201 ЦПК України врегулювання спору за участю судді проводиться за згодою сторін до початку розгляду справи по суті. Згідно п.4 ч.1 ст.204 ЦПК України врегулювання спору за участю судді припиняється, зокрема, у разі укладення сторонами мирової угоди та звернення до суду із заявою про її затвердження або звернення позивача до суду із заявою про залишення позовної заяви без розгляду, або в разі відмови позивача від позову чи визнання позову відповідачем. Відповідно до ч. 1 та ч. 4 ст. 206 ЦПК України, відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Як вбачається з правових позицій Верховного Суду України, викладених в Постанові Пленуму Суду № 2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Відповідач позов визнав, визнання позову не суперечить закону та не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб, тому суд дійшов висновку про задоволення позову в повному обсязі на підставі ч.4 ст. 206 ЦПК України. Питання судових витрат вирішити відповідно до ч. 1 ст. 141 та ч. 1 ст. 142 ЦПК України, ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір». На підставі ч.1 ст.141 ЦПК України 50 відсотків судових витрат підлягають стягненню з відповідача. На підставі викладеного, відповідно до ст.ст.34, 87, 88 Закону України «Про нотаріат», Порядку вчинення виконавчих дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22 лютого 2012 року,

Outcome: approved