Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-09 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із вказаним позовом, який мотивує тим, що 05.10.1991 вона та відповідач уклали шлюб. Від вказаного шлюбу у них народилися діти [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . З 1996 року в неї появилися суглобні болі, а в 1999 році вона перенесла операцію на лівому суглобі. В подальшому, а саме 20.12.2003 у неї виявили двобічний коксартроз ІV ступеня з стійкими болями і порушенням функцій ходи і опори. Даний факт підтверджується направленням МСЕК від 22.05.2003. Водночас після народження другої дитини у неї почалось загострення хвороби, а 23.11.2009 їй була видана довідка МСЕК № 0261277, за якою їй призначено ІІ групу інвалідності з 01.11.2009. 06.09.2021 рішенням Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області, шлюб між нею та відповідачем було розірвано. На теперішній час вона не працює та є інвалідом ІІ групи, інвалід з дитинства і така інвалідність їй встановлена з 20.12.1999, ще за час перебування у шлюбі із відповідачем. Пенсію по інвалідності вона отримує в сумі 2220 грн., інших джерел доходів в неї немає, тому її матеріальне становище є вкрай нужденним і вона потребує матеріальної допомоги. Вищевказана сума значно зменшується у зв`язку із придбанням їжі, ліків та сплати комунальних послуг. Їхній син знаходиться на повному її утриманні. Відповідач є здоровою працездатною людиною, інших утриманців немає, працює на сезонних роботах в Польщі, де отримує значні доходи. З огляду на викладене на сьогоднішній день сума, яку вона отримує є недостатньою для забезпечення їй проживання, харчування, лікування від хвороби, у зв`язку із чим вона змушена звертатися до суду із позовом про стягнення аліментів на її утримання. А тому вона просить суд стягнути із відповідача аліменти на її утримання у сумі 5000 грн. щомісячно починаючи із дня подання вказаного позову. Відповідно до частин 2-6 статті 19 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, серед іншого, у порядку позовного провадження (загального або спрощеного). З огляду на предмет та ціну позову дана справа підпадає під ознаки малозначної справи та не віднесена до категорії справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження. Обставини справи, що згідно частини третьої статті 274 ЦПК України, мають значення для вирішення питання про можливість розгляду справи в порядку спрощеного провадження, також свідчать про наявність підстав для розгляду цієї справи в спрощеному порядку. Враховуючи викладене, суд вирішив розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи. Ухвалою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 11.11.2021 було відкрито спрощене позовне провадження, запропоновано відповідачу у п`ятнадцятиденний строк з дня отримання копії ухвали подати відзив на позов з доказами на підтвердження обставин, що підтверджують заперечення проти позову. У строк, встановлений в ухвалі про відкриття провадження у справі, відповідачем не надано відзиву на позов без поважних причин, тобто своїм правом подати відзив на позовну заяву відповідач не скористався, а тому суд вирішує спір за наявними матеріалами справи, відповідно до вимог ч. 8 ст. 178 ЦПК України. Представник позивачки [PERSON] подала до суду заяву, згідно якої просить розгляд справи проводити без участі її та позивачки, позовні вимоги підтримує, просить їх задоволити. Не заперечує щодо заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] вкотре у судове засідання не з`явився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином шляхом надіслання судової повістки та розміщення оголошення на сайті «Судова влада» (а.с.37). Зі згоди представника позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає умовам ст. 280 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають до часткового задоволення, виходячи з наступних підстав: Судом встановлено, що сторони по справи з 05.10.1991 перебували у шлюбі, який був зареєстрований у ЗАГС Калуського міськвиконкому, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] (а.с. 12). Відповідно до свідоцтв про народження серії [NUMBER] від 21.12.1996 та серії [NUMBER] від 08.05.2007, у сторін по справі народилися сини [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с. 10, 11). Заочним рішенням Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 06.09.2021, шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано (а.с. 13). 22.05.2003 [PERSON] було видано направлення на МСЕК (а.с.17). Згідно з довідкою серії ІФ № 0261277 від 23.11.2009, виданої МСЕК, позивачці [PERSON] встановлена друга група інвалідності з 01.11.2009, інвалідність встановлена безстроково (а.с. 9). У відповідності до консультаційних висновків спеціаліста від 26.07.2013, 26.02.2014, листа Інституту травматології та ортопедії НАМН України, позивачка зверталася до медичних закладів з метою визначення стану її здоров`я (а.с. 17,19,20) та здійснювала оплату свого лікування у розмірі 8200,00грн, 350,00 грн., 58750,00 грн., 15000,00 грн., що підтверджується відповідними платіжними документами (а.с. 15,16,31). Відповідно до посвідчення № [NUMBER] [PERSON] , отримує пенсію по інвалідності другої групи (а.с. 8). Згідно із довідкою № 553843 від 12.10.2021, позивачка разом із синами та відповідачем зареєстрована за адресою [ADDRESS] (а.с. 14). Положеннями ст.75 СК України передбачено, що дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Непрацездатним вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є інвалідом 1, П чи Ш групи. Одним із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожитковий мінімуму, встановленого законом. Права на утримання не має той із подружжя, хто негідно поводився у шлюбних відносинах, а також той, хто став непрацездатним у зв`язку із вчиненням ним умисного кримінального правопорушення, якщо це встановлено судом. Той із подружжя, хто став непрацездатним у зв`язку з протиправною поведінкою другого з подружжя, має право на утримання незалежно від права на відшкодування шкоди відповідно до Цивільного кодексу України. Як зазначено у ст.76 ЦПК України розірвання шлюбу не припиняє права особи на утримання, яке виникло у неї за час шлюбу. Після розірвання шлюбу особа має право на утримання, якщо вона стала непрацездатною до розірвання шлюбу або протягом одного року від дня розірвання шлюбу і потребує матеріальної допомоги і якщо її колишній чоловік, колишня дружина може надавати матеріальну допомогу. Особа має право на утримання і тоді, коли вона стала інвалідом після спливу одного року від дня розірвання шлюбу, якщо її інвалідність була результатом протиправної поведінки щодо неї колишнього чоловіка, колишньої дружини пі час шлюбу. Стаття 77 СК України містить в собі способи надання утримання одному з подружжя. Так, утримання одному з подружжя надається другим із подружжя у натуральній або грошовій формі за їхньою згодою. За рішенням суду аліменти присуджуються одному з подружжя, як правило, у грошовій формі. Аліменти сплачуються щомісячно. За взаємною згодою аліменти можуть бути сплачені наперед. Згідно ст.79 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Якщо позивач вживав заходів щодо одержання аліментів від відповідача, але не міг їх одержати внаслідок ухилення відповідача від їх сплати, суд, залежно від обставин справи, може постановити рішення про стягнення аліментів за минулий час, але не більше як за один рік. Якщо один із подружжя одержує аліменти у зв`язку з інвалідністю, сплата аліментів триває протягом строку інвалідності. У разі подання відповідного документа про продовження строку інвалідності стягнення аліментів подовжується на відповідний строк без додаткового рішення суду про це. Відповідно до ст.80 СК аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів одному з подружжя суд визначає з урахуванням можливості одержання утримання від повнолітніх дочки, сина, батьків та з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення. Розмір аліментів, визначений судом, може бути згодом зменшений за рішенням суду за позовною заявою платника або одержувача аліментів у разі зміни їхнього матеріального і (або) сімейного стану. Згідно із довідкою серії ІФ № 0261277 від 23.11.2009, виданої МСЕК, позивачці [PERSON] встановлена друга група інвалідності з 01.11.2009. Отже, в розумінні ч.3 ст.75 СК України позивачка вважається непрацездатною, при цьому її непрацездатність виникла у неї за час шлюбу. В розумінні положень ч.4 ст.75 СК України один із подружжя, який є особою з інвалідністю, не є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо його пенсія забезпечує йому встановлений законом прожитковий мінімум, однак, внаслідок наявності у нього інвалідності така особа обтяжена необхідністю несення додаткових витрат на своє лікування. З цієї точки зору факт отримання одним із подружжя пенсії, яка формально забезпечує йому встановлений законом прожитковий мінімум, слід тлумачити змістовно, виходячи із реального розміру цієї пенсії, а також витрат, які несе ця особа на лікування й на потреби із забезпечення свого життя. Також варто враховувати обов`язок подружжя із забезпечення (утримання) іншого подружжя, який визначений як в частині першій статті 75 СК України, так і в низці інших приписів СК України. Згідно з частинами першою, другою статті 77 СК України утримання одному з подружжя надається другим із подружжя у натуральній або грошовій формі за їхньою згодою. За рішенням суду аліменти присуджуються одному з подружжя, як правило, у грошовій формі. Таким чином, зміст частини четвертої статті 75 СК України слід тлумачити системно, враховуючи встановлений іншими статтями СК України обов`язок подружжя утримувати інше подружжя й міжнародні стандарти правового захисту осіб з інвалідністю, яким у даній справі є подружжя, яке потребує матеріальної допомоги. Відповідно до статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Останній, зокрема, полягає у визнанні людини, її життя і здоров`я, честі і гідності, недоторканності і безпеки найвищою соціальною цінністю. права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави (стаття 3 Конституції). Конституція України в статті 1 проголошує, що Україна є суверенна і незалежна, демократична, соціальна, правова держава. Згідно з основним законом України ознаками України як соціальної держави є соціальна спрямованість економіки, закріплення та державні гарантії реалізації соціальних прав громадян. Одним з найважливіших соціально-економічних прав людини право на достатній життєвий рівень для особи та її сім`ї (стаття 48), між тим поняття «достатній життєвий рівень» в Конституції України не розкривається і не визначається, як він співвідноситься із прожитковим мінімумом. В той же час у рішенні Великої палати Конституційного Суду України від 22 травня 2018 року зазначено, що «у державі, яку проголошено соціальною, визначений законодавцем розмір прожиткового мінімуму має реально забезпечувати гідний рівень життя людини» (речення друге абз.1 пп.2.3 п.2 мотивувальної частини). Це зобов`язує державу створити ефективну систему соціального захисту різних категорій осіб, яка сприяла б узгодженню рівня їхнього життя з реалізацією права на достатній життєвий рівень для них та їхніх сімей шляхом надання відповідного соціального забезпечення (абз.4-5 пп.2.3 п.2 мотивувальної чистини Рішення Великої палати Конституційного Суду України). Отже, призначення особі з інвалідністю відповідної пенсії по інвалідності або іншої соціальної виплати не може знаходитися у зв`язку із виплатами, які здійснює подружжя на утримання іншого подружжя, яке є особою із інвалідністю. Факт призначення державою пенсії по інвалідності не може впливати на факт призначення судом аліментів на утримання подружжя або ж виключати його. Окрім Конституції України, права та свободи людини знаходяться під захистом міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України. При цьому останні є частиною національного законодавства України (стаття 9 Конституції України). Зокрема, невід`ємною частиною національного законодавства України є Конвенція про захист прав і основних свобод людини 1950 року, Перший протокол та протоколи № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції, ратифіковані Верховною Радою України 17 липня 1997 року (далі Конвенція). Вищезазначені міжнародні документи та відповідне законодавство України, включаючи її Конституцію, становлять концептуальний каркас розуміння принципу верховенства права. Відповідно до статті 2 Конвенції про захист прав і основних свобод людини право кожного на життя охороняється законом. Згідно зі статтею 12 Міжнародного пакту про економічні, соціальні і культурні права на Державах-підписантах лежить обов`язок створення умов, які б забезпечували всім медичну допомогу і медичний догляд у разі хвороби. В свою чергу Конвенція про права осіб з інвалідністю, визнаючи важливою доступність охорони здоров`я, зобов`язує Держави-учасниці Конвенції вживати усіх належних заходів для забезпечення доступу осіб з інвалідністю до послугу сфері охорони здоров`я (стаття 12 Конвенції). Таким чином, державні органи України, в тому числі судової гілки влади при розгляді питань, пов`язаних з правом особи на охорону життя і здоров`я, повинні керуватися вищезазначеними положеннями Конституції України та міжнародних документів як основоположних нормативно-правових актів, в яких знаходить своє втілення принцип верховенства права. Аналіз матеріалів справи свідчить про те, що вартість лікування позивачки перебільшує розмір прожиткового мінімуму, гарантованого державою, та фактичного розміру пенсії, який вона отримує. В результаті цього, право останньої на достатній життєвий рівень для себе, гарантований статтею 48 Конституцією України, буде порушене, і обов`язок держави щодо створення умов, які б забезпечували всім медичну допомогу і медичний догляд у разі хвороби, буде невиконаний (стаття 12 Міжнародного пакту про економічні, соціальні і культурні права). Аналогічні висновки містяться у постанові Верховного Суду від 24 червня 2021 року у справі № 759/6629/19 (провадження № 61-15018св20), які враховуються судом при постановленні цього рішення. У частині 4 статті 75 СК України не передбачено можливості визнання особою з інвалідністю такою, що потребує матеріальної допомоги, якщо її пенсія забезпечує встановлений законом прожитковий мінімум. Тому колегія суддів Верховного Суду при винесенні вищевказаної постанови вважала, що приписи частини четвертої статті 75 СК України, відповідно до якої один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом, не відповідають нормам статей 3, 8 та 48 Конституції України, тому суд їх не застосував. Крім цього, з інформації, наданої Державною прикордонною службою України, судом встановлено, що відповідач [PERSON] із 01.01.2020 по 16.12.2021 декілька разів за рік, здійснював перетин державного кордону України, а зокрема востаннє 19.08.2021 здійснив виїзд за межі України та по 16.12.2021 включно не повертався назад, що свідчить про його матеріальну спроможність сплачувати аліменти. З урахуванням наведеного, суд доходить висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів на її утримання. При визначенні розміру аліментів суд враховує, що відповідач офіційно не працює, відомості про його доходи в матеріалах справи відсутні. Водночас суд враховує, що відповідач є фізично здоровою особою, а тому може працевлаштуватися та отримувати гідну заробітну плату і виконувати передбачений законом обов`язок щодо утримання дружини. Водночас вимоги позивача про стягнення з відповідача аліментів на її утримання в розмірі по 5000,00 грн. є завищеними. Позивачем, в порушення вимог ст. 81 ЦПК України, не доведено належними та допустимими доказами можливість сплати відповідачем аліментів у заявленому розмірі. З урахуванням наведеного вище, суд доходить висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, та з відповідача на користь позивачки слід стягнути аліменти на утримання останньої в розмірі 2500,00 грн. щомісячно, починаючи з 10.11.2021 та продовжувати протягом всього строку інвалідності [PERSON] .. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Згідно ч.6 ст.141 ЦПК України у зв`язку з тим, що позивача відповідно до п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнено від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях у справах про стягнення аліментів, він підлягає стягненню з відповідача в дохід держави. На підставі викладеного, ст.ст.75-80 СК України,

Outcome: dismissed