Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-12 00:00:00

У січні 2022 року [PERSON] звернулася до Хорольського районного суду Полтавської області із заявою про встановлення факту смерті її матері [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] смт. Чорноморське Чорноморського району Автономної Республіки Крим. Заява обґрунтована тим, що [INFO] померла мати заявника, [PERSON] , [INFO] що підтверджується копією медичного свідоцтва про смерть від 10.12.2021 року серія 35 200013271, виданим Чорноморською центральною районною лікарнею. Заявниця є дочкою померлої, що підтверджується копією свідоцтва про народження від 29.10.1973 року, копією рішення Хорольського районного суду Полтавської області від 18.08.2004 року. Мати заявника була громадянкою України та проживала у с. Вишневе ( колишня назва Петрівка) Лубенського району Полтавської обалсті. До Криму вона поїхала з метою провідати родичів. Для отримання свідоцтва про смерть заявник звернулася до Хорольського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Лубенському районі Полтавської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми), але йому було відмовлено у державній реєстрації смерті [PERSON] , оскільки для підтвердження факту смерті матері вона надає документи, видані на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження, та які не є підставою для державної реєстрації смерті. Ухвалою Хорольського районного суду Полтавської області від 06.01.2022 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд якої постановлено проводити у порядку спрощеного провадження з викликом учасників судового розгляду. В судове засідання заявник не з"явився, але в заяві до суду прохав суд провести розгляд справи у його відстуність. В судове засідання представник заінтересованої особи Хорольського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Лубенському районі Полтавської області Північно-Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції ( м. Суми), не з"явився, але подали до суду заяву про розгляд справи у їх відсутність. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд, приходить до наступного. Як визначено в статті 89 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу, який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу. Письмовими доказами є документи, які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. (ч. 1 ст. 95 Цивільного процесуального кодексу України). Як убачається з матеріалів справи, заявник звернувся у Хорольський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Лубенському районі Полтавської області Північно-Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції ( м. Суми) по питанню проведення державної реєстрації смерті матері, але отримала відмову у проведенні державної реєстрації смерті, на підставі пред`явлених заявником вищевказаних документів. Виходячи з вище наведеного заявник, [PERSON] , не має можливості скористуватися своїм конституційним правом зареєструвати та отримати свідоцтво про смерть [PERSON] у інший ніж як судовий спосіб. За змістом ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» № 2398-УІ від 01 липня 2010 року, державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; рішення суду про встановлення факту смерті особи з певний час або про оголошення її померлою. Державна реєстрація смерті проводиться за місцем проживання заявника у разі встановлення у судовому порядку факту смерті. Державна реєстрація смерті проводиться за заявою родичів померлого. Відповідно до п. 1 Розділу І Правил державної реєстрації актів громадянського стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України 18 жовтня 2000 року № 52/5, державна реєстрація актів цивільного стану проводиться з метою забезпечення реалізації прав фізичної особи та офіційного визнання і підтвердження державою фактів народження фізичної особи та її походження, шлюбу, розірвання шлюбу, зміни імені, смерті. Пунктом 1 глави 5 розділу III Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні передбачено, що підставою для проведення державної реєстрації смерті є лікарське свідоцтво про смерть (форма №106/о), фельдшерська довідка про смерть (форма №106-1/о). Згідно ч. 2, 3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Внаслідок цих обставин отримання свідоцтва про смерть в органах РАЦС Міністерства юстиції України є неможливим, а єдиним шляхом його отримання та захисту прав родичів та спадкоємців померлого є звернення до суду за встановленням факту, що має юридичне значення. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» підставою для про ведення державної реєстрації смерті є рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини у справах проти Туреччини (зокрема, «Cyprus v. Turkey»), а також Молдови (зокрема, «Mozer v. the Republic of Moldova and Russia») зроблено висновок, що документи, видані органами та установами (зокрема, лікарняними закладами), що знаходяться на тимчасово окупованій території, як виняток можуть братись до уваги судом та оцінюватися разом з іншими доказами в їх сукупності та взаємозв`язку під час розгляду справ. У справі «Кіпр проти Туреччини» ЄСПЛ зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), висновок ЄСПЛ слід розуміти у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей, шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. На підставі вищевикладених документів, Хорольським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Лубенському районі Полтавської області Північно-Східного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) було відмовлено заявнику у державній реєстрації смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що заява про встановлення факту смерті є обґрунтованою та підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved