Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-17 00:00:00

08.09.2021 року позивач звернувся з позовом до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованності за кредитним договором. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 15.06.2012 року між Публічним акціонерним товариством "Державний ощадний банк України" в особі філії - Луганського обласного управління АТ "Ощадбанк" та [PERSON] був укладений кредитний договір №21_165, згідно якого відповідачка отримала кредит у розмірі 50000 грн зі сплатою 21% річних, на умовах та в строки, визначені договором. Кредит надавався строком на 120 місяців з терміном остаточного погашення кредиту не пізніше 15.06.2022 року на споживчі цілі. Відповідно до 1.5-1.6.1.3 Кредитного договору позичальник зобов`язався щомісяця, не пізніше останнього робочого дня місяця, починаючи з липня 2012, проводити погашення кредиту рівними частинами в сумі 420,17 грн, сплачувати нараховані банком проценти на залишок заборгованості за кредитом. При розрахунку процентів за користування кредитом враховується перший і не враховується останній день користування кредитом. Згідно п.п. 4.3.1, 4.3.5 кредитного договору позичальник зобов`язався належним чином виконувати взяті на себе зобов`язання за кредитним договором, відповідати всіма власними коштами та майном по своїх зобов`язаннях, що випливають з цього договору. З метою забезпечення виконання зобов`язань відповідача [PERSON] , 15.06.2012 року між позивачем, відповідачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] був укладений договір поруки. За вказаним договором поруки поручитель зобов`язався у повному обсязі солідарно відповідати за виконання позичальником зобов`язань щодо повернення суми кредиту, сплати відсотків за користування кредитом, а також можливих штрафних санкцій (пені, штрафу). Однак, відповідач [PERSON] свої зобов`язання належним чином не виконувала, у зв`язку з чим станом на 22.10.2018 року за зазначеним договором утворилася заборгованість у розмірі 97559,74 грн, яка складається з: 39796,82 грн - борг за кредитом; 36014,17 грн - відсотки за користування кредитом за період з 01.08.2014р. по 21.10.2018р.; 6719,51грн - інфляційні витрати за прострочення сплати кредиту з листопада 2014 р. по жовтень 2018 р.; 11399,73 грн - інфляційні витрати за прострочення сплати відсотків за користування кредитом з серпня 2014 р. по жовтня 2018 р., 1350,84 грн - три проценти річних за прострочення сплати кредиту за період з 02.07.2013р. по 22.10.2018р.; 2278,67 грн - три проценти річних за прострочення сплати відсотків за користування кредитом за період з 01.07.2013р. по 22.10.2018р. Вказану заборгованність було стягнуто рішенням Білокуракинського районного суду Луганської області від 08.11.2019 року. У зв`язку з тим, що відповідачами судове рішення на даний час не виконано, позивач просить стягнути заборгованність, яка станом на 12.07.2021 рік складає 29580,85 грн. та складається з: 9479,26 грн.- проценти за користування кредитом за період з 01.11.2018р. по 08.01.2020 р.; 6196,04 грн. - інфляційні втрати за прострочення боргу за кредитом з листопада 2018 р. по червень 2021 р.; 1251,59 грн. - інфляційні втрати за прострочення сплати процентів за користування кредитом за період з листопада 2018р. по червень 2021р., інфляційні втрати в сумі 7770,03 грн., які нараховані на проценти, що стягнуті рішенням Білокуракинського районного суду Луганської області від 08.11.2019 року, 2640,95 грн. - три проценти річних за прострочення боргу за кредитом за період з 22.10.2018р. по 12.07.2021р.; 601,18 грн. - три проценти річних за прострочення процентів за користування кредитом за період з 22.10.2018р. по 12.07.2021р., три проценти річних в сумі 3494,57 грн., які нараховані на проценти, що стягнуті рішенням Білокуракинського районного суду Луганської області від 08.11.2019 року. Представник позивача у судове засідання не з`явився, просив про розгляд справи без його участі. Відповідачі у судове засідання не з`явилися. Про місце та час розгляду справи повідомлені належним чином через оголошення на сайті суду, причин неявки суду не повідомили. 18.01.2022 року постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Суд, дослідивши докази по справі кожний окремо та в їх сукупності, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 15.06.2012 року між Публічним акціонерним товариством "Державний ощадний банк України" в особі філії - Луганського обласного управління АТ "Ощадбанк" та [PERSON] був укладений кредитний договір №21_165, згідно якого відповідачка отримала кредит у розмірі 50000 грн зі сплатою 21% річних, на умовах та в строки, визначені договором. Кредит надавався строком на 120 місяців з терміном остаточного погашення кредиту не пізніше 15.06.2022 року на споживчі цілі. Відповідно до 1.5-1.6.1.3 Кредитного договору позичальник зобов`язався щомісяця, не пізніше останнього робочого дня місяця, починаючи з липня 2012, проводити погашення кредиту рівними частинами в сумі 420,17 грн, сплачувати нараховані банком проценти на залишок заборгованості за кредитом. При розрахунку процентів за користування кредитом враховується перший і не враховується останній день користування кредитом. Згідно п.п. 4.3.1, 4.3.5 кредитного договору позичальник зобов`язався належним чином виконувати взяті на себе зобов`язання за кредитним договором, відповідати всіма власними коштами та майном по своїх зобов`язаннях, що випливають з цього договору. З метою забезпечення виконання зобов`язань відповідача [PERSON] , 15.06.2012 року між позивачем, відповідачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] був укладений договір поруки. За вказаним договором поруки поручитель зобов`язався у повному обсязі солідарно відповідати за виконання позичальником зобов`язань щодо повернення суми кредиту, сплати відсотків за користування кредитом, а також можливих штрафних санкцій (пені, штрафу). Однак, відповідач [PERSON] свої зобов`язання належним чином не виконувала, у зв`язку з чим станом на 22.10.2018 року за зазначеним договором утворилася заборгованість у розмірі 97559,74 грн, яка складається з: 39796,82 грн - борг за кредитом; 36014,17 грн - відсотки за користування кредитом за період з 01.08.2014р. по 21.10.2018р.; 6719,51грн - інфляційні витрати за прострочення сплати кредиту з листопада 2014 р. по жовтень 2018 р.; 11399,73 грн - інфляційні витрати за прострочення сплати відсотків за користування кредитом з серпня 2014 р. по жовтня 2018 р., 1350,84 грн - три проценти річних за прострочення сплати кредиту за період з 02.07.2013р. по 22.10.2018р.; 2278,67 грн - три проценти річних за прострочення сплати відсотків за користування кредитом за період з 01.07.2013р. по 22.10.2018р. Вказану заборгованність було стягнуто рішенням Білокуракинського районного суду Луганської області від 08.11.2019 року. У зв`язку з тим, що відповідачами судове рішення на даний час не виконано, позивач просить стягнути заборгованність, яка станом на 12.07.2021 рік складає 29580,85 грн. та складається з: 9479,26 грн.- проценти за користування кредитом за період з 01.11.2018р. по 08.01.2020 р.; 6196,04 грн. - інфляційні втрати за прострочення боргу за кредитом з листопада 2018 р. по червень 2021 р.; 1251,59 грн. - інфляційні втрати за прострочення сплати процентів за користування кредитом за період з листопада 2018р. по червень 2021р., інфляційні втрати в сумі 7770,03 грн., які нараховані на проценти, що стягнуті рішенням Білокуракинського районного суду Луганської області від 08.11.2019 року, 2640,95 грн. - три проценти річних за прострочення боргу за кредитом за період з 22.10.2018р. по 12.07.2021р.; 601,18 грн. - три проценти річних за прострочення процентів за користування кредитом за період з 22.10.2018р. по 12.07.2021р., три проценти річних в сумі 3494,57 грн., які нараховані на проценти, що стягнуті рішенням Білокуракинського районного суду Луганської області від 08.11.2019 року. (а.с.4-35) Відповідно до вимог ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребування судом у відповідності ЦПК України випадках. Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування, а отже, і рішення суду, не може ґрунтуватися на припущеннях. Частинами 4, 5 ст. 82 ЦПК передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, про те можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участь у справі, в якій такі обставини були встановлені. Частиною першою статті 631 ЦК України передбачено, що строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється часткового або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Підстави припинення зобов`язання передбачені статтями 599-601, 604-609 ЦК України, зокрема ст. 559 ЦК України передбачає, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Належним виконанням зобов`язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов`язки сторін зобов`язання. Відсутність реального і своєчасного виконання зобов`язання не свідчить про припинення договірних правовідносин сторін й не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов`язання. Судом встановлено, що банк, у зв`язку із допущеною заборгованістю зі сплати кредиту, скористався своїм правом на пред`явлення вимоги до позичальника про дострокове виконання зобов`язань за кредитним договором. Звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості засвідчує такі зміни. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав (не виконав, чи виконав не в повному обсязі), не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, що засвідчено у судовому рішенні, оскільки строк дії договору змінився. У такому випадку кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) дійшла висновку, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. У відповідності до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження 14-154цс18), наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник не виконав, не є підставою для нарахування процентів за кредитним договором, а кредитор в цьому випадку має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів. Відповідно до ч. 4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Отже, кредитодавець має право нараховувати передбачені договором проценти лише впродовж строку дії кредитного договору або до звернення кредитора до суду з вимогою про дострокове стягнення заборгованості, після спливу такого строку нарахування відсотків є безпідставним. Враховуючи викладене суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача процентів за користування Кредитом задоволенню не підлягають. Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. На підставі викладеного та

Outcome: partial