Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду із позовною заявою до Лубенської міської ради Лубенського району Полтавської області, про визнання права власності на домоволодіння в порядку спадкування. Позовні вимоги мотивувала тим, що [INFO] помер її двоюрідний брат [PERSON] , після смерті якого залишилось спадкове майно, що складається житлового будинку з господарськими будівлями, розташованого в [ADDRESS] , який розташований на неприватизованій земельній ділянці площею 0,15 га. При зверненні до нотаріальної контори отримала відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове домоволодіння, оскільки відсутні правовстановлюючі документи, що підтверджують право власності на нього. Просила суд ухвалити рішення, яким визнати за нею, [PERSON] , право власності в порядку спадкування за законом на житловий будинок з відповідними господарськими будівлями, розташованого за адресою: [ADDRESS] , до складу якого входять: житловий будинок «А-1» (загальна площа 38,5 кв м, житлова площа 23,1 кв м); сарай - «Б»; вбиральня -«В»; огорожа №1; ворота №2; вимощення - «І»; що належав [PERSON] , який помер [INFO] . В судове засідання позивач не з`явилась, звернулась до суду із заявою про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала, наполягала на їх задоволенні. Представник відповідача Лубенської міської ради Лубенського району в судове засідання не з`явився, згідно наданого листа просив справу розглядати у його відсутність, заперечень проти позову не надав, покладається на розсуд суду. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою у судове засідання учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося та розгляд справи відбувся на підставі наявних у суду матеріалів, що відповідає приписам ч. 3 ст. 211 ЦПК України. За частиною 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Суд, всебічно дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню з огляду на таке. Відповідно до ст. ст. 1217, 1218 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується долученою до матеріалів справи копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 10.12.2016 виконавчим комітетом Новаківської сільської ради Лубенського району Полтавської області, актовий запис №30. (а.с. 6). Згідно Виписки з погосподарської книги № 2 за 2011-2015 роки с. Новаки Лубенського району Полтавської області, за № 169, за [PERSON] записане домогосподарство, розташоване за адресою [ADDRESS] , як за власником. ( а.с.7). Відповідно до довідки виконавчого комітету Лубенської міської ради №18-12/11/175 від 15.11.2021, житловий будинок [ADDRESS] , належав померлому [INFO] [PERSON] . Розташований на неприватизованій земельній ділянці загальною площею 0,15 га. (а.с.11). Рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 11.05.2021 встановлено факт родинних відносин між [PERSON] та [PERSON] ( а.с.8-9). Постановою №02-31/180 від 08.07.2021 державного нотаріуса Другої лубенської державної нотаріальної контори, в порядку заміщення державного нотаріуса Першої лубенської державної нотаріальної контори Іщенко Г.К., позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок [ADDRESS] , відмовлено, в зв`язку з тим, що документи, які підтверджують право власності на вказане нерухоме майно, власником якого був [PERSON] , який помер [INFO] , відсутні, а відповідно до п. 4.15 глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, зареєстрованого МЮ України 22.02.2012 року за № 282/20595 «видача свідоцтва про право на спадщину на майно право власності на яке підлягає Державній реєстрації проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві». (а.с.10). Крім того з вказаної постанови вбачається, що за заявою двоюрідної сестри спадкодавця [PERSON] 18.04.2017 відкрито спадкову справу №73/2017 на майно померлого [PERSON] . Відповідно до матеріалів спадкової справи: двоюрідна сестра спадкодавця [PERSON] на підставі своєї заяви, прийняла спадщину за законом. Інших заяв у даній справі немає. Свідоцтво про право на спадщину не видавалося.( а.с.10). Власником домогосподарства, що розташоване за адресою [ADDRESS] був [PERSON] , який помер [INFO] . Даний факт також підтверджується довідкою № 18-12/11/175, виданою виконавчим комітетом Лубенської міської ради Лубенського району від 15.11.2021. (а.с. 11). Згідно інформаційної довідки № 1291 від 23.04.2021, виданої ТОВ «ТехЕксперт - БТІ», житловий будинок, який знаходиться за адресою [ADDRESS] має загальну площу 38,5 кв м, житлову - 23,1 кв м. При обстеженні житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами самовільних перепланувань та добудов не виявлено. ( а.с.17). П. 4.15 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5, передбачено, що видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Відповідно до абз. 3 ч. 2 ст. 331 ЦК, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Ч.ч. 3,4 ст. 3 зазначеного Закону, передбачено, що речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. Будь-які дії особи, спрямовані на набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, можуть вчинятися, якщо речові права на таке майно зареєстровані згідно із вимогами цього Закону, крім випадків, коли речові права на нерухоме майно, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними згідно з частиною третьою цієї статті, та у випадках, визначених статтею 28 цього Закону. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56,Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін`юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Отже, у разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності Законом України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав шляхом звернення до нотаріальної контори за видачею свідоцтва про право на спадщину. Зазначене викладене у Листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13. Крім цього, порядок оформлення права власності на об`єкти нерухомого майна, на які відсутні акти прийняття їх в експлуатацію, наведено в листі Державного комітету України з будівництва та архітектури від 23.03.1999 р. за № 12/5-126, в якому надано роз`яснення по об`єктах, що збудовані до 5 серпня 1992 року, тобто до набрання чинності Постанови КМУ від 05.08.1992 р. № 449 «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів державного замовлення», якою вперше на законодавчому рівні було встановлено порядок та умови прийняття в експлуатацію об`єктів будівництва, при їх реєстрації для оформлення права власності одним з документів є висновок про технічний стан будинку (будівлі), що складається БТІ. В матеріалах справи наявна копія технічного паспорту на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] , виготовлений станом на 23.04.2021, який складається з технічного паспорту на житловий будинок садибного типу, характеристики будинку з господарськими будівлями та спорудами, відповідно до яких господарство складається з: житлового будинку «А-1», (загальна площа 38,5 кв м, житлова площа 23,1 кв м), та господарських споруд, а саме: сарай - «Б»; вбиральня -«В»; вимощення -«І»; огорожа №1; ворота №2. (а.с. 12-16). Таким чином, спадкодавець набув право власності на вище вказаний житловий будинок, господарські будівлі і споруди до введення в дію наведених нормативно-правових актів, а саме в період часу з 1960 по 1980 роки, так як виникнення права власності на нього не залежало від державної реєстрації цього права. Суд бере до уваги те, що визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Враховуючи те, що позивач позбавлений можливості визнати право власності на житловий будинок, розташований в [ADDRESS] , що входить до складу спадщини, у позасудовому порядку,

Outcome: approved