Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду та просить визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис №50457 від 24.05.2021 року, вчинений приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк Оленою Василівною. Позов мотивує тим, що 18.06.2021 року Сосницьким районним відділом державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Мшістерства юстиції (м. Суми) відкрито виконавче провадження №65862124. Виконавче провадження відкрито на підставі виконавчого напису №50457, вчиненого приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк Оленою Василівною 24.05.2021 року. Вважає вчинення виконавчого напису №50457, вчиненого приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк Оленою Василівною від 24.05.2021 року таким, що не відповідає вимогам чинного законодавства. Виконавчий напис був вчинений нотаріусом за відсутності всіх необхідних документів, передбачених ЗУ «Про нотаріат» та постановою Кабінету Міністрів України, зокрема, відсутність документів, які підтверджують безспірність заборгованості боржника. Позивач [PERSON] в судове засідання подав письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, з якої вбачається, що позовні вимоги він підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити без заперечень проти заочного розгляду справи. Представник відповідача в судове засідання повторно не з`явився, відзиву на позовну заяву не подав, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки не повідомив, заяви про відкладення розгляду справи не подав. Треті особи, повідомлені належним чином про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися, причини неявки не повідомили, заяв про відкладення розгляду справи та письмових пояснень щодо позову не надали. Суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, відповідно до положень ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові докази в справі, вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 25.11.2018 року [PERSON] уклав кредитний договір з ТОВ «ВЕЛЛФІН» №643388, (а.с. 13-21). За період з 25.11.2018 року по 25.12.2018 року сума заборгованості складає 12320 грн., в тому числі: прострочена заборгованість за сумою кредиту 8000 грн.; проценти 4320 грн.; (а.с. 22). Із копії постанови старшого державного виконавця Сосницького районного відділу державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) Єрмоленка В.О. від 18.06.2021 року вбачається, що на підставі виконавчого напису №50457 від 24.05.2021 року Грисюк Олени Василівни відкрито виконавче провадження №65862124 про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «ВЕЛЛФІН» заборгованості в розмірі 144542,00 грн., (а.с.11). Згідно з копією виконавчого напису від 24.05.2021 року приватний нотаріус Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк Олена Василівна, на підставі ст. 87-91 ЗУ «Про нотаріат» та п. 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 №1172, вчинила виконавчий напис №50457 про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «ВЕЛЛФІН» заборгованості в сумі 144542,00 грн., (а.с. 40). Відповідно до положень ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених ч. 1 ст. 16 ЦК України, або іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Згідно зі ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і порядку, встановлених законом. Відповідно до ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Згідно зі ст. 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріуси вчиняють виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина 1 статті 39 Закону України «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 (далі - Порядок). Положеннями пункту 1.2. Глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України передбачено, що перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України. Згідно з пунктом 3.1 вказаної Глави нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Відповідно до положень пункту 3.2 Глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172 (далі Перелік). Відповідно до пункту 1 Переліку для одержання виконавчого напису надаються: оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Враховуючи викладене та вимоги ст.ст. 15, 16, 18 ЦК України, ст.ст. 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат», захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Вказане право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Згідно з Постановою Великої Палати Верховного Суду від 02 липня 2019 року у справі №916/3006/17, (провадження № 12-278гс 18), вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону від 2 вересня 1993 року №3425-12 у такому спорі суд повинен перевірити доводи сторін у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Відповідно до ст. 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. Таким чином, суд, дослідивши письмові докази в справі, дійшов висновку, що відповідачем не надано доказів, які б спростовували доводи позивача, зокрема, підтверджували існування безспірної заборгованості, отже, позовні вимоги є законними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню, а спірний виконавчий напис необхідно визнати таким, що не підлягає виконанню. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При поданні позову до суду позивач сплатив 908,00 грн. ( квитанція №90818 від 24.11.2021) та 454,00 грн. (квитанція №90863 від 24.11.2021) судового збору, (а.с. 1, 30).

Outcome: approved