Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, відповідно до якого прохає суд ухвалити рішення, яким визнати [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] ; визнати [PERSON] , [INFO] , таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] . В обґрунтування позову зазначено, що позивачу на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] , що підтверджується договором дарування від 09.06.2015, який посвідчений приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Полтавської області Прокопом Д.О., запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно №764. Згідно рішення Кременчуцької міської ради від 16.02.2016 «Про перейменування вулиць міста Кременчука» перейменовано вулицю 50-річчя СРСР в місті Кременчуці на вулицю Велика набережна в місті Кременчуці. Під час перебування в шлюбі позивача з відповідачкою [PERSON] , мати позивача [PERSON] зареєструвала невістку [PERSON] , а згодом і їх сина [PERSON] в квартирі [ADDRESS] , власницею якої була на час реєстрації, а саме в 1999 році. Згідно зі свідоцтвом про розірвання шлюбу серії [NUMBER] від 22.01.2002, виданого відділом реєстрації актів громадянського стану Крюківського районного управління юстиції м. Кременчука Полтавської області, шлюб між позивачем та відповідачем [PERSON] розірвано. Згідно інформації, яка наявна у позивача відповідач [PERSON] вийшла заміж за [PERSON] . З дня укладення шлюбу відповідачі проживають разом за адресою реєстрації та проживання [PERSON] , а саме: [ADDRESS] . Тобто, фактично з дня розірвання шлюбу між позивачем та відповідачем [PERSON] в 2002 році були припинені будь-які стосунки, а відповідачі в свою чергу виїхали з квартири [ADDRESS] , та з того часу не проживають в даній квартирі, не сплачують комунальні платежі, в утриманні житла участі не брали та не беруть, особистих речей в квартирі не мають і взагалі квартирою не цікавляться. Перешкод в користуванні жилим приміщенням ні позивач, ні інші члени його сім`ї відповідачам не чинили. Згідно Актів про не проживання від 10.08.2021 б/н, які складені ТОВ «Керуюча компанія «Будсервіс» відповідачі не проживають в житловому приміщенні понад один рік без поважних причин. Факт реєстрації відповідачів порушує право позивача на вільне розпорядження і користування майном, він позбавлений можливості оформити субсидію. Враховуючи дані обставини позивач звернувся до суду з даним позовом. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Представник позивача адвокат Радченко С.О. в судове засідання не з`явився про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав заяву, згідно якої просить справу розглядати без участі позивача та його участі, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась у передбаченому законом порядку, про причини неявки суд не повідомила. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся у передбаченому законом порядку, про причини неявки суд не повідомив. Відзиву на\~позов,\~заяв та\~будь-яких\~клопотань до\~суду від\~відповідачів не\~надходило,\~у зв`язку\~з чим\~суд,\~відповідно до\~положень ч.\~8\~ст.\~178\~ЦПК України\~вирішує справу\~за наявними\~матеріалами. Згідно ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причини або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи викладене, а також те, що одночасно існують умови, які передбачені ч.1 ст. 280 ЦПК України, суд вважає за необхідне провести заочний розгляд даної справи та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів у відсутність позивача та відповідачів. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив такі обставини та дійшов до таких висновків. Як вбачається з матеріалів справи та зокрема підтверджується договором дарування від 09.06.2015, посвідченого приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Полтавської області Прокопом Д.О., зареєстрованого в реєстрі за №764, витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №38800560 від 09.06.2015, інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №269636116 від 09.08.2021, позивачу [PERSON] на праві власності належить квартира [ADDRESS] . Відповідно до довідки №26/33 від 10.08.2021, виданої ТОВ «Керуюча компанія «Будсервіс» в квартирі [ADDRESS] зареєстровані позивач [PERSON] , відповідачі [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Згідно Акту про не проживання б/н від 10.08.2021, виданого ТОВ «Керуюча компанія «Будсервіс» відповідачі [PERSON] та [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , не проживають з 2014 року і по теперішній час. Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] , виданого відділом реєстрації актів громадянського стану Крюківського районного управління юстиції м. Кременчука Полтавської області, шлюб між сторонами [PERSON] та [PERSON] розірвано 22.01.2002. Згідно з ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Статтею 41 Конституції України, статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод,до якої України приєдналась 17 липня 1997 року відповідно до закону № 175/97-ЕР від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Частиною 1 ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. Згідно з ч. 1 ст. 156 ЖК України члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України. Відповідно до ч. 4 ст. 156 ЖК України до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. За змістом зазначених норм правом користування житлом, яке знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Згідно з ч. 2 ст. 167 ЖК України у разі вибуття наймача та членів його сім`ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім`я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім`ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Враховуючи викладене, а також те, що як встановлено судом, відповідачі [PERSON] та [PERSON] не є власниками (співвласниками) спірної квартири, у вказаній квартирі не проживають більше 7 років, доказів, щоб свідчили про наявність у відповідачів права користування спірною квартирою суду не надано та судом не встановлено обставин, за яких за ними зберігається вказане житлове приміщення, то суд дійшов висновку, що позовні вимоги є законними та обґрунтованими і підлягають задоволенню. Відповідно до ст.\~141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позов підлягає задоволенню, то з відповідачів на користь позивача необхідно стягнути судовий збір в розмірі 454 грн з кожного.

Outcome: approved