Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-09 00:00:00

у вересні 2021 року позивач КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м.Києва» звернулось до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом, в якому просило стягнути з відповідачів солідарно заборгованість за послуги з утримання будинку та прибудинкової території. В обґрунтування позову позивач зазначає, що КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва» забезпечує утримання та управління житлового і нежитлового фонду, утримання прибудинкових територій, власником - територіальною громадою міста Києва від імені якої, в межах визначених законодавством повноважень, виступає Київська міська рада. Житловий будинок [ADDRESS] , ввійшов до державного житлового фонду, був віднесений до комунальної власності територіальної громади міста Києва та переданий до сфери управління Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації. Позивач посилається на те, що з 01.05.2015 року по 01.02.2021 року надавав послуги з утримання даного будинку [ADDRESS] та його прибудинкової території. [PERSON] та [PERSON] є власниками квартири [ADDRESS] , що підтверджується листом Управління житлово-комунального господарства Голосіївської РДА. Власником особового рахунку відповідно до листа КК «Центр комунального сервісу» є відповідач [PERSON] . Відповідачі свій обов`язок по оплаті витрат на утримання будинку й прибудинкової території не виконують належним чином, внаслідок чого у останніх за період з 01.05.2015 року по 01.02.2021 року виникла заборгованість, що становить 13 444,00 грн. Оскільки у добровільному порядку відповідачі не сплачують заборгованість, КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва» звернулось до суду за захистом права, яке вважає порушеним, та просило стягнути заборгованість за надані послуги з урахуванням 3% річних у розмірі 982,43 грн, інфляційні втрати у розмірі 2 797,81 грн, а також судові витрати. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 28.09.2021 року відкрито провадження у справі, розгляд якої призначено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. На момент розгляду справи відповідачі не скористались своїм правом на подання письмового відзиву. На підставі положень ст.ст.274-279 ЦПК України справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін на підставі письмових доказів, що містяться в матеріалах справи. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Судом встановлено, що підставі рішення Голосіївської районної в м. Києві ради від 19.10.2010 року №41/10 Голосіївська районна в м. Києві рада передала майно територіальної громади зі свого балансу на баланс КП «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду Голосіївського району», в тому числі будинок [ADDRESS] . Також судом встановлено, що рішенням Київської міської ради від 09.10.2014 №270/270 КП «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду Голосіївського району» перейменовано в КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва» З матеріалів справи вбачається, що будинок [ADDRESS] , з 01.05.2015 знаходиться на утриманні та обслуговуванні КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва». Відповідно до матеріалів справи, [PERSON] та [PERSON] є власниками квартири [ADDRESS] , в рівних частках, що підтверджується листом Управління житлово-комунального господарства Голосіївської РДА. Власником особового рахунку відповідно до листа КК «Центр комунального сервісу» є відповідач [PERSON] . Судом встановлено, що Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва» створене з метою виконання робіт та надання послуг по утриманню та обслуговуванню житлових та нежитлових будинків, прибудинкових територій територіальної громади міста Києва й інших форм власності. Основними напрямками діяльності підприємства є утримання та експлуатація житлового і нежитлового фонду, технічне обслуговування будівель, споруд, окремих будівельних конструкцій та інженерного обладнання будинків, санітарне обслуговування приміщень будинків та прибудинкових територій, забезпечення необхідного рівня та якості надання послуг населенню, збирання квартирної плати (плати за утримання житла), плати за комунальній послуги, плати за обслуговування внутрішньо будинкових мереж, частини у спільних витратах по утриманню будинку з власників нежитлових приміщень та інших платежів тощо. З матеріалів справи вбачається, що КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва» укладено договори з виробниками житлово-комунальних послуг з метою забезпечення виконання своїх функцій щодо утримання будинку та прибудинкової території. В спірний період позивач надавав відповідні послуги, що не спростовано відповідачами, оскільки будь-які докази суду надані не були, що відповідачі у визначений законом спосіб, як споживачі, послуг зверталисьдо обслуговуючої організації щодо ненадання послуг або ж неналежного їх надання. Відповідно до ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин), споживач має право одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до п. 17 Правил користування приміщеннями житлових будинків та прибудинковими територіями, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 572 від 08.10.1992 року, власники квартир багатоквартирних будинків зобов`язані вносити на відповідний рахунок власника будинку плату за обслуговування і ремонт будинку. Наймачі квартир (кімнат) вносять плату за найм житла, розмір якої встановлюється Кабінетом Міністрів України. Ці платежі і платежі за комунальні та інші послуги власниками квартир, наймачами і орендарями вносяться щомісяця не пізніше 10 числа наступного місяця, якщо договором не встановлено інші строки. При простроченні внесення вказаної плати стягується пеня з розрахунку 1 процент від несплаченої суми за кожний день прострочення, але не більше 100 процентів загальної суми боргу. Відповідно до ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Виробник послуг може бути їх виконавцем. Особливими учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є балансоутримувач та управитель, які залежно від цивільно-правових угод можуть бути споживачем, виконавцем або виробником. Відповідно до ст.ст. 7,13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», до повноважень органів місцевого самоврядування у сфері житлово-комунальних послуг належить, зокрема, встановлення цін/тарифів на житлово-комунальні послуги відповідно до закону; визначення виконавця житлово-комунальних послуг відповідно до цього Закону в порядку, затвердженому центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства. Залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: комунальні послуги (центральне постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо - та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньо будинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньо будинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримування, укладення договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). Статтями 20, 21 Закону, визначені обов`язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг. Зокрема, обов`язком споживача є укладення договору на надання житлово-комунальних послуг, підготовленого виконавцем на основі типового договору, а також оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом, а обов`язки виконавця - надання послуг вчасно та відповідної якості згідно із законодавством та умовами договору, а також підготовка та укладення зі споживачем договору про надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором. Відповідно до ст. 25 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», управитель зобов`язаний забезпечувати експлуатацію будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд та об`єктів благоустрою, розташованих на прибудинкових територіях, згідно з умовами укладених договорів, стандартами, нормативами, нормами і правилами; вимагати своєчасної і в повному обсязі оплати наданих житлово-комунальних послуг від споживачів. Згідно п. 1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 ЦК України, де зокрема в п. 3 зазначено, що цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. Норми цивільного права поширюються на всі види зобов`язальних відносин. В силу положень ст.ст. 525, 526 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином і одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається, якщо інше не передбачено договором або законом. Обов`язок щодо сплати за спожиті послуги встановлений законом, не зважаючи на наявність або відсутність договірних відносин між сторонами. Зазначений обов`язок є грошовим зобов`язанням. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Як встановлено судом, відповідачі належним чином не виконали свій обов`язок з оплати за спожиті послуги, внаслідок чого відповідно до розрахунку, наданого позивачем у останніх виникла заборгованість в період з 01.05.2015 року по 01.02.2021 року з оплати послуг за утримання будинку і прибудинкової території у розмірі 13 444,00 грн, 3% річних у розмірі 982,43 грн, інфляційні втрати у розмірі 2 797,81 грн, що разом становить 17 224,25 грн. Частинами 1, 2, 3 та 4 статті 12 ЦПК України, передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В тому числі, суд враховує вимоги ст. 80 ЦПК України, зокрема достатність доказів для вирішення справи, наданих до суду. Жодних доказів, які б спростовували обставини, викладені позивачем, відповідачами не надано, в тому числі, не спростовано розміру нарахованої суми заборгованості, а також не подано відповідних заяв про можливість застосування строків позовної давності до позовних вимог, що позбавляє суд можливості самостійно вирішити вказані питання. Однак, звертаючись до суду позивач просить стягнути з відповідачів суму боргу солідарно. Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ч. 4 ст. 319 ЦК України власність зобов`язує, а відповідно до ст.322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Згідно із ч.ч. 1,2 ст. 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Відповідно до статті 360 ЦК України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном. Участь кожного співвласника у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна означає необхідність несення витрат, які є об`єктивно необхідними для підтримання спільного майна у належному стані, тобто для підтримання його технічних, санітарно-гігієнічних, екологічних, ергономічних та естетичних характеристик будинку, які визначають його експлуатаційні якості. Кожен співвласник зобов`язаний брати участь у витратах щодо утримання майна, що є у спільній частковій власності, незалежно від того, хто із співвласників укладає правочин або здійснює фактичні дії, спрямовані на утримання спільного майна. Враховуючи викладене, відповідачі несуть відповідальність за невиконання зобов`язань не солідарно, а в розмірі, що відповідає розміру їх частки у праві власності намарно. З огляду на зазначене, вимоги позивача підлягають задоволенню частково, а сума заборгованості підлягає стягненню з відповідачів рівних частках. Згідно із ст. 141 ЦПК України, на користь позивача з відповідачів солідарно підлягає стягненню судовий збір.

Outcome: partial