Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-11 00:00:00

Представник позивача Дашко В. М., який діє на підставі належним чином завіреної довіреності, звернувся до суду з позовом до відповідача, у якому просив суд стягнути з останнього заборгованість за кредитним договором у розмірі 12135,52 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач звернувся до позивача з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав Заяву № б/н від 26.05.2006 (далі - Заява). Відповідно до положень Заяви остання разом з Умовами та правилами надання банківських послуг (далі -Умови), правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку (далі - Тарифи), які розміщені на офіційному веб-сайті банку та надані відповідачу в письмовому вигляді для ознайомлення, складають між сторонами договір про надання банківських послуг (далі - Договір), який, згідно з доводами представника позивача, за своєю правовою природою є договором приєднання. На підставі укладеного Договору відповідач отримав кредит у вигляді відновлювального кредитного ліміту на картковий рахунок. Позивач свої зобов`язання за Договором виконав у повному обсязі, надавши відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах, передбачених Договором, у межах установленого кредитного ліміту, який у подальшому змінювався згідно з умовами Договору. Відповідач не надавав своєчасно позивачу грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, унаслідок чого утворилась заборгованість, яка станом на 12.07.2021 становить 12135,52 грн та складається з заборгованості за простроченим тілом кредиту в розмірі 9810,81 грн і за відсотками за користування кредитом у розмірі 2324,71 грн. На підставі викладеного представник позивача просив позов задовольнити. Відповідач подав відзив на позов, у якому просив у задоволенні позову відмовити в повному обсязі. В обґрунтування своїх вимог посилався на те, що позивачем пропущений строк позовної давності за всіма вимогами; позивачем незаконно нараховувалися відсотки за користування кредитом після закінчення строку дії кредитного договору; при цьому, Умови та Тарифи не містять підпису відповідача, а тому їх норми не розповсюджуються на спірні правовідносини. Відповідач також подала заяву про застосування строку позовної давності, у якій просила суд застосувати строк позовної давності до всіх вимог позивача. Представник позивача Меркулова В. В., яка діє на підставі належним чином завіреної довіреності, подала до суду відповідь на відзив, у якій заперечувала проти аргументів відповідача, наведеними у відзиві та пояснила, що відповідач учиняв дії, які свідчать про переривання строку позовної давності, остання з яких (погашення заборгованості) була здійснена 25.10.2020; строк дії Договору відповідно до умов останнього відповідає строку дії кредитної картки, а остання неодноразово перевипускалась і строк дії останньої перевипущеної картки ще не закінчився; Договір укладений у належній формі за правилами договору приєднання, тому Умови та Тарифи є його складовими частинами й їх умови розповсюджуються на спірні правовідносини. На підставі викладеного просила позов задовольнити. У судове засідання представники позивача не з`явилися, разом з позовною заявою представник позивача Дашко В. М. подав клопотання, у якому просив розглядати справу без його участі, вимоги підтримав. Відповідач подав заяву, у якій просив розглядати справу без його участі та відмовити в задоволенні позову. Суд, розглянувши позов, повно та всебічно дослідивши надані докази встановив такі обставини та відповідні їм правовідносини. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Статтею 1055 ЦК України передбачено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Представник позивач у своїй позовній заяві посилається на те, що до Договору, укладеного шляхом підписання відповідачем Заяви були застосовані норми цивільного законодавства, які регулюють таку форму договору як договір приєднання. Суд не може погодитися з таким твердженням і застосувати до вказаного договору норми договору приєднання з огляду на таке. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (у цьому випадку \- АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі всім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку з чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому, з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Ураховуючи вимоги статей 207, 1055 ЦК України кредитні договори, у тому числі які укладаються відповідно до ст. 634 (договір приєднання), мають містити підписи сторін на всіх формулярах або інших стандартних формах, які містять умови такого договору. До цих правовідносин не можна застосувати правила договору приєднання, передбачені ч. 1 ст. 634 ЦК України, відповідно до яких договір може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та Тарифи, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим позивачем, тобто банк міг додати до позовної заяви витяги з Умов і Тарифів у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. Ці докази повністю залежать від волевиявлення і дій однієї сторони (позивача), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування. Окрім цього, Умови і Тарифи відповідно до вимог статей 207, 634, 1055 ЦК України мають містити підпис відповідача, оскільки законодавством установлені вимоги щодо письмової форми до всіх форм кредитних договорів, у тому числі договорів приєднання. Позивач в обґрунтування своїх вимог надав суду витяг з Умов (а.с 19-24) та не надав суду копію або витяг з Тарифів, про які іде мова в позові. При цьому, указаний витяг з Умов не містить підпису відповідача, який би свідчив про те, що саме ці Умови розумів відповідач та ознайомився й погодився з ними підписуючи Заяву, а також те, що Умови в подальшому не змінювались без його відома. Суд наголошує, що позивачем не надано копій примірників Умов і Тарифів, які відповідно до ст. ст. 207, 1055 ЦК України як складові частини кредитного договору мають містити підпис відповідача, а надано лише витяги з Умов. З наданих суду матеріалів убачається, що сторони уклали кредитний договір шляхом підписання сторонами лише Заяви (копія - а.с. 18), у якій, зокрема, обумовлена процентна ставка за кредитом і сума кредитного ліміту. На підставі викладеного суд вважає, що оскільки витяг з Умов (а.с. 19-24), який наданий позивачем на підтвердження своїх вимог, не містить підпису відповідача, а позивач не надав суду належних доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови розумів відповідач підписуючи Заяву, а також те, що Умови в подальшому не змінювались без його відома, то їх не можна розцінювати як складову частину Договору, укладеного сторонами 26.05.2006 шляхом підписання Заяви. Отже, суд відхиляє умови Договору, викладені у витягу з Умов (а.с. 19-24) через недостовірність таких доказів, а при вирішенні справи керується лише тими умовами Договору, які сторони узгодили шляхом підписання Заяви. Вказане вище узгоджуються з висновками Великої Палати Верховного Суду щодо застосування норм статей 207, 633, 634, 638, 1054, 1055 ЦК України в аналогічній справі, викладеними в постанові від 3 липня 2019 року в справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19). Згідно з ч. ч. 1-4 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. З копії заяви (а.с. 18) вбачається, що сторони уклали кредитний договір, сума якого відповідає кредитному ліміту, зі сплатою 3% річних на місяць з розрахунку 360 днів у році, строк якого відповідає строку дії кредитної картки. Згідно з копією довідки (а.с. 17) кредитна картка відповідача неодноразово перевипускалась, строк дії останньої перевипущеної картки продовжується до листопада 2023 року. Згідно з випискою за договором № б/н станом на 14.07.2021 (а.с. 39-51) відповідач отримував від позивача кредитні кошти в межах установленого кредитного ліміту, який неодноразово змінювався, що підтверджується довідкою ( копія а.с. 16). Таким чином суд установив, що сторони узгодили такі обов`язкові умови кредитного договору як сума, що надається в кредит, яка відповідає розміру кредитного ліміту та підтверджується копією довідки (а.с. 16); випискою за договором № б/н станом на 14.07.2021 (а.с. 39-51), розмір відсотків за користування кредитом, який підтверджується копією Заяви (а.с. 18), строк кредитування, який відповідає строку дії кредитної картки та підтверджується копією Заяви (а.с. 18); копією довідки (а.с. 17). Відповідно до ч. 1 ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Згідно з ч. 1 ст. 256, ч. 1 ст. 257 ЦК України позовна давність \- це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу . Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. З виписки за договором № б/н станом на 14.07.2021 (а.с. 39-51) вбачається, що 25.10.2020 відповідач поповнила готівкою свою кредитну картку в терміналі на суму 250 грн. Суд погоджується з доводами представника позивача, що вказана дія свідчить про визнання відповідачем боргу за Договором і перериває перебіг строку позовної давності. З розрахунку заборгованості (а.с. 3-15) вбачається, що заборгованість відповідача перед позивачем за Договором становить 12135,52 грн та складається з заборгованості за простроченим тілом кредиту в розмірі 9810,81 грн та за відсотками за користування кредитом у розмірі 2324,71 грн. Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно з ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). На підставі викладеного суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню. Суд розподіляє судові витрати згідно зі статтею 141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved