Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-11 00:00:00

У вересні 2021 року [PERSON] , в особі представника - адвоката Степанченка Артема Валентиновича, звернулась до суду з позовом до [PERSON] , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації про надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за кордон без згоди батька, в якій просить суд надати дозвіл на тимчасовий виїзд з 05.08.2022 до 06.03.2026 з України до Королівства Норвегія та назад в Україну з метою навчання у школі неповнолітньої дитини громадянки України - [PERSON] , [INFO] у супроводі її матері, громадянки України [PERSON] , [INFO] (РНОКПП [NUMBER] ) без згоди та супроводу батька дитини. Адреса проживання дитини в [ADDRESS] . Позовні вимоги мотивовані тим, що виїзди спільної доньки сторін [PERSON] до Королівства Норвегія та назад в Україну у супроводі матері носить тимчасовий характер, має на меті навчання та тимчасове проживання дитини у Норвегії. Враховуючи інтереси дитини, конституційний принцип охорони дитинства, встановлений ч. 3 ст. 51 Конституції України, з урахуванням віку дитини (11 років), позивач вважає, що надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за кордон без згоди батька, в супроводі матері з метою навчання, відповідатиме інтересам дитини, сприятиме розвитку її здібностей та розширенню можливостей у майбутньому реалізувати свій потенціал, а також ніяким чином не порушує права та інтереси відповідача, як батька, оскільки він особисто погоджується із проживанням і навчанням доньки у Норвегії та неодноразово вже надсилав позивачці свою згоду на виїзд та проживання доньки у Норвегії. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 20.09.2021 відкрито провадження у справі, постановлено здійснювати розгляд справи в порядку загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 17 листопада 2021 року. 18.10.2021 та 19.10.2021 від третьої особи надійшли письмові пояснення, в яких вказано, що враховуючи норми закону надання висновку органу опіки та піклування до суду у справі про надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за кордон без згоди батька не передбачено. Підготовче засідання 17.11.2021 відкладено на 12.01.2022, у зв`язку з відсутністю доказів щодо повідомлення відповідача про розгляд справи. 18.11.2021 від третьої особи надійшов лист, в якому просить розглядати справу за відсутності представника Служби, на підставі забраних доказів відповідно до чинного законодавства та з якнайкращим урахуванням інтересів дитини. 30.11.2021 на електронну пошту суду від відповідача надійшла заява, в якій він зазначає, що від позивачки [PERSON] електронною поштою отримав позовну заяву у цій справі та дізнався про розгляд даної судової справи Деснянським районним судом міста Києва, який призначений на 12.01.2022. Відповідач просить провести судовий розгляд даної справи без його участі. При цьому, [PERSON] зазначає, що повністю визнає позов [PERSON] та просить суд його задовольнити, а саме надати дозвіл на тимчасовий виїзд з 05.08.2022 до 06.03.2026 з України до Королівства Норвегія та назад в Україну з метою навчання у школі його доньки громадянки України - [PERSON] , [INFO] у супроводі її матері громадянки України - [PERSON] без його письмової згоди супроводу. 12.01.2022 від представника позивача надійшло клопотання, в якому він зазначає, що відповідач надіслав до суду електронною поштою заяву про визнання позову із клопотанням про розгляд справи без його участі, просить суд провести судовий розгляд справи, призначений на 12.01.2022 без участі позивачки та її представника та задовольнити позов в повному обсязі. В підготовче засідання 12.01.2022 учасники справи не з`явились, про розгляд справи повідомлялись судом належним чином. Відповідно до вимог ч. 4 ст. 200 Цивільного процесуального кодексу України ухвалення в підготовчому судовому засіданні судового рішення у разі визнання позову проводиться в порядку, встановленому статтею 206 цього Кодексу. Згідно з ч. 4 ст. 206 вищезазначеного Кодексу в разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши письмові матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке. Позивачка з відповідачем перебували у шлюбі, зареєстрованому 16.09.2008 Відділом реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції в м. Києві. Шлюб між сторонами було розірвано 24.11.2014 на підставі рішення Деснянського районного суду м. Києва у справі № 754/17263/14-ц. Сторони мають спільну дочку [PERSON] , [INFO] , яка постійно проживає разом із позивачкою. Позивачка 26.08.2016 уклала шлюб із [PERSON] , який зареєстрований Печерським районним в м. Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в м. Києві, актовий запис № 1758. Після укладання шлюбу із [PERSON] , а саме в березні 2017 року, позивачка разом із дочкою та чоловіком виїхали на тимчасове проживання у Норвегію. Як зазначається у позовній заяві, перед виїздом позивачки разом із дочкою та чоловіком на тимчасове проживання до Норвегії, а саме 20.10.2016, відповідач, перебуваючи на той час у Тайланді, надіслав позивачці письмову згоду на виїзд та проживання неповнолітньої спільної доньки [PERSON] до Норвегії разом з матір`ю та її чоловіком. З матеріалів справи також вбачається що позивачка разом із чоловіком [PERSON] та неповнолітньою донькою [PERSON] , проживають разом у Норвегії за адресою: [ADDRESS] . Також позивачка та її дочка [PERSON] мають посвідки на постійне проживання у Норвегії терміном до 24.07.2022. Крім того, [PERSON] навчається у початковій школі Каланд за адресою: Освеген, 331, Каландсейдет, 5229 з квітня 2020 року, що підтверджується довідкою зі школи Каланд від 17.08.2021. У серпні 2021 року відповідач надіслав позивачці зі США на її вимогу новий дозвіл на виїзд доньки з позивачкою з України до Королівства Норвегії та назад в України терміном до 05.08.2022. Позивачка стверджує, що відповідач після розірвання шлюбу із нею поїхав з України у кругосвітню мандрівку, з якої донині не повернувся. Останнє відоме місце перебування відповідача в липні 2021 року - Америка, штат Нью Джерсі, місто Джерсі-Сіті, однак позивачці невідомо у якій країні він буде перебувати через рік та пізніше, невідомо чи буде із ним взагалі зв`язок. Статтею 33 Конституції України передбачено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які установлюються законом. Відповідно до вимог ст. 141 Сімейного кодексу України батьки мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Згідно з ч. 3 ст. 313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними, крім випадків, передбачених законом. Відповідно до п. 3, 4 Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України» виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачів) (далі - батьки) та в їх супроводі або в супроводі осіб уповноважених ними. Виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків здійснюється без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків за рішенням суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Як зазначено у ч. 1, 3 ст. 1 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» громадянин України має право виїхати з України, крім випадків, передбачених цим Законом, та в`їхати в Україну. Порядок в`їзду до іноземної держави регулюється законодавством іноземної держави. Таким чином, чинним законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків. Відповідно до ч. 2, 4 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Положення ч. 7 ст. 7, ч. 2 ст. 155 СК України зазначають, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України та Конвенцією про права дитини, а батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Стаття 10 Конвенції про права дитини передбачає право дитини залишати будь-яку країну, включаючи власну, і повертатися в свою країну. Згідно ст. 8, 12 Закону України «Про охорону дитинства», ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції про права дитини кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку, на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ст. 53 Конституції України кожен має право на освіту. Право на освіту - це одне з основних соціально-культурних прав людини на здобуття певного обсягу знань, культурних навичок, професійної орієнтації, які необхідні для нормальної життєдіяльності в умовах сучасного суспільства. Освіта є основою інтелектуального, духовного, фізичного і культурного розвитку особистості, її успішної соціалізації. Метою освіти є всебічний розвиток людини, як особистості, її талантів, інтелектуальних, творчих і фізичних здібностей, формування цінностей необхідних для успішної самореалізації. Згідно з ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Враховуючи наведене, оцінивши наявні у справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими, оскільки виїзд дитини за кордон повністю узгоджуються з покладеними на позивачку законом правами та обов`язками, як її матері та в повній мірі відповідають інтересам дитини, спрямовані на створення умов, які сприятимуть розширенню світогляду дитини, добре позначаться на її духовному, фізичному та інтелектуальному розвитку, сприятимуть поглибленому вивченню іноземної мови, розширять її кругозір, нададуть можливість отримати повноцінну та якісну освіту. Крім того, відповідач подав заяву про визнання позовних вимог. Визнання відповідачем позову в даній справі не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. За таких обставин суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги [PERSON] та надати дозвіл на тимчасовий виїзд з 05.08.2022 до 06.03.2026 з України до Королівства Норвегія та назад в Україну з метою навчання у школі неповнолітньої дитини громадянки України - [PERSON] , [INFO] у супроводі її матері.

Outcome: approved