Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування квартирою [ADDRESS] . Позивач зазначив, що є власником квартири [ADDRESS] , згідно з договором купівлі-продажу від 08.06.2021 р., посвідченим приватним нотаріусом Іллічовою Н.А. в реєстрі за № 2308, згідно з Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності( індексний номер витягу 260529821). У грудні 2021 року позивач вирішив продати належну йому на праві власності квартиру [ADDRESS] . Проте, йому стало відомо, що за вказаною адресою досі зареєстрована його сестра [PERSON] , яка вже більше 8 років не проживає в Україні, адже 14.12.2011 року вийшла заміж у Хорватії, де народила доньку, та проживала зі своєю новоствореною родиною. Так, головою правління ОСМД «Добробут Архітекторська 14/1» [PERSON] в присутності свідків, жителів [NUMBER] [PERSON] , [NUMBER] [PERSON] встановлено, що [PERSON] не проживає в квартирі [ADDRESS] більше року. Після отриманої інформації позивач звернувся до відповідача з проханням виписатися із квартири, однак не отримав відповіді і бажає в подальшому скасувати реєстрацію її місця проживання за цією адресою. Позивач не може користуватися квартирою в повному обсязі у зв`язку з реєстрацією відповідачів та просить позов задовольнити. Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду повідомлялись належним чином у порядку ст.128, 131 ЦПК України. Представник позивача в судове засідання не з`явився, про час та місце його проведення повідомлявся належним чином, надав заяву в якій просив справу слухати у його відсутності, позовні вимоги задовольнити. Відповідачка в судове засідання не з`явилася, про час та місце його проведення повідомлялася належним чином, надала до суду заяву про слухання справи за її відсутності, проти позову не заперечувала. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню. У судовому засіданні встановлено, що на підставі договору купівлі- продажу від 8 червня 2021 року [PERSON] є власником квартири за адресою: [ADDRESS] . Згідно з відомостей: Ш1-343750-ф/л від 21 грудня 2021 року в квартирі [ADDRESS] , дійсно зареєстрована одна фізична особа - відповідачка по справі [PERSON] . Однак, [PERSON] не проживає у вказаному житловому приміщенні понад 8 років, у зв`язку з проживанням в іншій країні, що підтверджується Актом про встановлення фактично проживаючих громадян в житловому приміщення від 24.01.2021 року. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Стаття 319 ЦК України зазначає, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Згідно з частиною першою ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснила відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. За змістом ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ст. 72 ЖК Української РСР визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно з ст. 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Через наявність реєстрації осіб, які зареєстровані у вказаній квартирі, але фактично тривалий час в ній не проживають, позивач вимушений сплачувати більші платежі за комунальні послуги, з розрахунку на всіх осіб, зареєстрованих за адресою; відповідачі, в свою чергу, комунальні послуги не сплачують, бо у квартирі фактично не проживають. Згідно з постановою Пленуму Верховного суду України від 12.04.1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», на ствердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписках, переадресовка кореспонденції, утворення сім`ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладання трудового договору на визначений строк, тощо). Відповідно до абзацу 10 ст. З Закону України від 11.12.2003 року № 1382-IV «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація - це внесення інформації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку. Тобто правовою підставою для перебування на реєстраційному обліку є проживання чи перебування в житлі за певною адресою. Відповідно до п. 2, п. 5 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності, на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою, інших документів, які свідчать про припинення підстав на право користування житловим приміщенням. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. З урахуванням наведених правових положень та встановлених обставин справи суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved