Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-04 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням. В обґрунтування своїх вимог посилається на наступні обставини. Йому на праві приватної власності належить житловий будинок [ADDRESS] . У належному йому житловому будинку, крім нього та членів його сім`ї, зареєстровані відповідачі по справі, які за адресою реєстрації не проживають з листопада 2007 року. Він в добровільному порядку намагався вирішити питання про зняття відповідачів з реєстраційного обліку, однак, всі спроби досудового врегулювання спору виявилися безрезультатними. Тому змушений звернутися до суду та просить визнати [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням [ADDRESS] . Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24 травня 2021 року дану справу було прийнято до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Учасникам справи було надіслано копію ухвали про відкриття провадження у справі та одночасно надіслано копії позовної заяви та доданих до неї документів. Відповідачам було встановлено строк для надіслання (надання) до суду відзиву, у відповідності до ст.178 ЦПК України, на позовну заяву і всіх доказів, що підтверджують заперечення проти позову (а.с.17-18). Відповідно до ч.1 ст.131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть, якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Відповідачі про розгляд справи були повідомленими належним чином, про що свідчить повідомлення про поштове відправлення (а.с.21-22), однак, своїм правом на подання до суду відзиву на позовну заяву не скористались, будь-які заяви чи клопотання на адресу суду не надходили. Крім цього, відповідачі про розгляд справи повідомлялись на офіційному сайті «Судової влади» (а.с.19). Згідно ч.8 ст.178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, суд приходить до наступного. Згідно зі ст.6 Конвенції „Про захист прав людини і основоположних свобод", кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом. Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій. У частині четвертій статті 10 ЦПК України і статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до § 23 рішення ЄСПЛ від 06 вересня 2007 року, заява № 3572/03 у справі «Цихановський проти України» національні суди мають створювати умови для того, щоб судове провадження було швидким та ефективним. Зокрема, національні суди мають вирішувати, чи відкласти судове засідання за клопотанням сторін, а також, чи вживати якісь дії щодо сторін, чия поведінка спричинила невиправдані затримки у провадженні. Згідно ст.71 ЦК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до ст.72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Судом встановлено, що [PERSON] , на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 23 червня 2016 року, є власником житлового будинку [ADDRESS] (а.с.5). Відповідно до довідки, виданої 19 березня 2021 року головою квартального комітету № 32, у житловому будинку [ADDRESS] , зареєстрований позивач з членами своєї родини та відповідачі по справі (а.с.6). Однак, [PERSON] та [PERSON] з листопада 2007 року за адресою реєстрації не проживають. Факт їхнього непроживання підтверджується актом від 18 березня 2021 року, складеного головою квартального комітету № 32 (а.с.7). Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. За таких обставин, суд приходить до висновку, що, оскільки [PERSON] та [PERSON] з листопада 2007 року за адресою своєї реєстрації не проживають без поважних причин, не сплачують кошти за користування жилим приміщенням і комунальні послуги, не несуть інших витрат по утриманню житлового будинку та добровільно не усувають ці порушення, виходячи з вимог ст.71 ЖК України, позовні вимоги про визнання осіб такими, що втратили право користування, обґрунтовані та такі, що підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved