Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача про звільнення майна з-під арешту. Свої вимоги позивач мотивує тим, що йому на праві власності належить автомобіль «ВАЗ-2107», 2006 року випуску, д.н.з. [NUMBER] . У січні 2021 року він вирішив продати вказаний автомобіль та при перевірці автомобіля за базою даних автоматизованої системи МВС (база звірення по АІС) було виявлено, що на автомобіль постановою ВДВС Деснянського РУЮ м.Києва від 18.08.2009 по ВП 9198614 на підставі виконавчого листа Деснянського районного суду м.Києва № 2-2360 від 11.09.2008 накладено арешт. Листом № 3183-Ш від 08.02.2021 відділ виконавчої служби повідомив, що вищевказане виконавче провадження з виконання рішення Деснянського районного суду м.Києва від 17.07.2008 по справі № 2-24360/08 за позовом ЖБК «Квазар-7» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості закінчено 21.05.2012. При цьому рішення суду виконано в повному обсязі та заборгованості перед ЖБК він не має. Посилаючись на викладені обставини, а також на те, що іншим шляхом зняти арешт неможливо, оскільки матеріали виконавчого провадження знищено за терміном зберігання, позивач просить задовольнити його вимоги. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 15.11.2021 ухвалою судді Деснянського районного суду м. Києва Саламон О.Б. відкрито провадження по справі, постановлено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи, у відповідності до ч. 5 ст. 279 ЦПК України. Сторони, в передбачений ч. 7 ст. 279 ЦПК України строк, не звернулись до суду з клопотанням про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін. Строк, визначений ч. 3 ст. 279 ЦПК України, для реалізації особами своїх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків сплив. Відповідачем до суду надано заяву, в якому він не заперечує проти задоволення позовних вимог. Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов висновку про задоволення позову з наступних підстав. Відповідно до копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу від 20.10.2006, позивачу на праві приватної власності належить автомобіль «ВАЗ-2107», 2006 року випуску, д.н.з. [NUMBER] . Як вбачається з результатів звірення по АІС, вищевказаний автомобіль значиться в арешту на підставі постанови № 162/19 від 18.08.2009 ВДВС Деснянського РУЮ м.Києва, ВП 9198614, в/л 2-2360 від 11.09.2008. Відповідно до листа Деснянського районного відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) від 08.02.2021 року № 3183-Ш, на виконанні у відділі перебувало виконавче провадження з виконання виконавчого листа від 11.09.2008 № 2-2360, виданого Деснянським районним судом м.Києва, про стягнення з [PERSON] , [PERSON] солідарно на користь ЖБК «Квазар-7» боргу у розмірі 2567,16 грн. (ВП № 9198614). 24.09.2008 державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження. 21.05.2012 року державний виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження. Надати більш детальну інформацію немає можливості, так як строк зберігання виконавчих документів три роки. Одночасно позивача рекомендовано звернутись до суду для вирішення питання щодо зняття арешту з майна. Згідно довідки ЖБК «Квазар-7» від 07.10.2021, у [PERSON] заборгованість перед ЖБК відсутня. Згідно зі ст.1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно з приписами ч.ч.1, 2 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Нормами ст. 391 ЦК України, передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Як встановлено в судовому засіданні, арешт на належне позивачу майно було накладено органом виконавчої служби у 2009 році. На даний час виконавче провадження не здійснюється, рішення суду виконано, а відтак потреби в арешті не існує. На теперішній час наявність цього обтяження (арешту) автомобіля перешкоджає позивачу у здійсненні ним права власності на належне йому майно. Скасувати арешт в іншому порядку неможливо, оскільки виконавче провадження, під час здійснення якого було накладено арешт, знищено за закінченням строків зберігання. Таким чином, аналізуючи зібрані по справі докази в світлі наведених правових норм, суд приходить до висновку про те, що підстав для накладення арешту на даний час не існує, а наявність накладеного обтяження майна порушує права позивача, що дає підстави для задоволення позову, оскільки іншим шляхом відновити порушені права позивача неможливо. На підставі викладеного,

Outcome: approved