Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-04 00:00:00

29.10.2021 [PERSON] звернувся до суду із указаним позовом, який мотивував тим, що 30.05.2017 він позичив та особисто передав [PERSON] грошові кошти у розмірі 174000,00 грн, на умовах, що ці кошти будуть повернуті відповідачем у строк до 31.12.2017. Передача грошей була оформлена шляхом власноручного написання відповідачем розписки від 30.05.2017, у якій, відповідач зазначив, що цією розпискою він засвідчує, що 30.05.2017 отримав безпосередньо від позивача грошові кошти у розмірі 174000,00 грн, які зобов`язується повернути у строк до 31.12.2017. Взяте на себе зобов`язання відповідач не виконав та отримані у позику кошти в розмірі 174000,00 грн в обумовлений строк не повернув. Також позивач зазначив, що підтвердженням того, що боргове зобов`язання відповідачем не виконано є наявний у нього оригінал розписки відповідача від 30.05.2017, без зазначення у ній про повернення боргу. Посилаючись на зазначені обставини позивач просить суд стягнути із [PERSON] на його користь суму боргу за договором позики від 30.05.2017 у розмірі 174000,00 грн та сплачену суму судового збору у розмірі 1740,00 грн. Ухвалою суду від 03.11.2021 було відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження та призначено справу до судового розгляду. У судове засідання позивач не з`явився, але подав заяву в якій просить суд справу розглянути без його участі, позов підтримує та не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, але в судове засідання повторно не з`явився із невідомих причин і не подав відзив. Згідно вимог ч.1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи викладене, суд вважає можливим провести по справі заочний розгляд. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що між сторонами мають місце цивільні правовідносини, позов обґрунтований і підлягає задоволенню, виходячи із наступного. Судом на підставі оригіналу розписки встановлено, що 30.05.2017 [PERSON] , який зареєстрований по [ADDRESS] отримав від [PERSON] , проживаючого по [ADDRESS] , грошові кошти у розмірі 174000,00 грн, які зобов`язався повернути останньому в термін до 31.12.2017. Також [PERSON] зазначив, що розписка написана ним власноручно, добровільно, без примусу та обтяження (а.с. 31). Відповідно до ч. 1 ст. 202 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Така дія особи, перш за все характеризує внутрішнє суб`єктивне бажання особи досягти певних цивільно-правових результатів - набути, змінити або припинити цивільні права та обов`язки. Згідно ч. 3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Відповідно до положень ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлений договором. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 545 ЦК України прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Згідно ч. 1, 3 ст. 13 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи установлені судом обставини, а також вимоги вищевикладеного чинного законодавства суд вважає, що позивачем доведено факт надання ним 30.05.2017 у позику відповідачеві грошових коштів у розмірі 174000,00 грн. Наявність боргової розписки у позивача підтверджує наявність боргу. Отже зобов`язання за договором позики відповідачем не виконане, тому наявні правові підстави для стягнення в примусовому порядку з відповідача суми боргу за договором позики у розмірі 174000,00 грн. Відтак позовні вимоги підлягають задоволенню повністю. Вирішуючи питання про судові витрати в справі, суд керується положеннями частини 1 статті 141 ЦПК України, відповідно до якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Ураховуючи, що позовні вимоги задоволено повністю, тому з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 1740 грн 00 коп. На підставі викладеного та

Outcome: approved