Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-16 00:00:00

І. ПРОЦЕДУРА 11.05.2021 року [PERSON] звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовом, в якому просить стягнути з відповідача [PERSON] на його користь 2000,00 грн. в якості відшкодування матеріальної шкоди, витрати на правову допомогу в розмірі 2000,00 грн. та судовий збір у розмірі 908,00 грн. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 19.05.2021 року справу передано за підсудністю до Суворовського районного суду м. Одеси. Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 05.07.2021 року провадження у справі відкрито. Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 05.10.2021 року цивільну справу за позовом [PERSON] до [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди передано на розгляд до Київського районного суду м. Одеси. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.11.2021 року головуючим у справі обрано суддю Васильків О.В. Ухвалою від 22.11.2021 року справу прийнято до провадження судді Васильків О.В. для продовження розгляду. З рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення вбачається, що відповідач [PERSON] за місцем свого проживання поштову кореспонденцію не отримує. Відповідач [PERSON] правом на подання відзиву не скористалась, будь-яких інших заяв та клопотань до суду не подала. На підставі викладеного суд вважає можливим розглянути справу по суті. ІІ. АРГУМЕНТИ (ДОВОДИ) УЧАСНИКІВ СПРАВИ В позовних вимогах позивач посилається на те, що постановою Київського районного суду м. Одеси від 30.11.2020 року відповідача [PERSON] було визнано винною у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КпАП України. Внаслідок вчинення ДТП, відповідач завдала позивачу матеріальної шкоди у розмірі 8540,28 грн. Добровільно відповідач суму франшизи не відшкодовує, в зв`язку з чим позивач змушений звернутись до суду за захистом своїх прав. Відповідач [PERSON] правом на подання відзиву не скористалась, будь-яких інших заяв та клопотань до суду не подала. ІІІ. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ 24.10.2020 року приблизно о 18:00 год., в м. Одеса проспект Небесної Сотні, біля будинку №10/2, водій [PERSON] , керуючи автомобілем марки "HYUNDAI", номерний знак [NUMBER] , не врахувала дорожньої обставновки, не врахувала дорожньої дистанції під час руху заднім ходом, не звернулася за допомогою до сторонніх осіб, в результаті чого допустив зіткнення з автомобілем марки "HYUNDAI", номерний знак [NUMBER] . Постановою судді Київського районного суду м. Одеси Іванчука В.М. від 30.11.2020 року [PERSON] визнано винною у скоєнні адміністративного правопорушення /а.с.6/. З матеріалів справи вбачається, що позивачем [PERSON] здійснено відновлювальний ремонт автомобіля Hyundai Accent, 2008 року випуску, державний номер [NUMBER] , на загальну суму 8540,28 грн. /а.с.8-12/. Цивільно-правова відповідальність [PERSON] на час скоєння ДТП була застрахована ПрАТ СК «УНІВЕРСАЛЬНА» та відповідно до умов договору 02.12.2020 року позивачу [PERSON] було перераховано страхове відшкодування в сумі 6200,00 грн. /а.с.19/. Страховим полісом АО 001978771 передбачена франшиза в розмірі 2000,00 грн. /а.с.18/. IV. ПРАВОВІ НОРМИ, ЩО ПІДЛЯГАЮТЬ ЗАСТОСУВАННЮ Відповідно до ч. 1 ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Частиною 5 ст. 1187 ЦК України передбачено, що особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Пунктом 22.1.\~ст.\~22\~Закону України\~"Про\~обов`язкове\~страхування цивільно-правової\~відповідальності власників\~наземних транспортних\~засобів"\~визначено,\~що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до п. 12.1. ст. 12 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" розмір франшизи\~при відшкодуванні\~шкоди,\~заподіяної майну\~потерпілих,\~встановлюється при\~укладанні договору\~обов`язкового\~страхування цивільно-правової\~відповідальності і\~не може\~перевищувати 2\~відсотки від\~страхової суми,\~в межах\~якого відшкодовується\~збиток,\~заподіяний майну\~потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. V. ОЦІНКА ДОВОДІВ УЧАСНИКІВ СПРАВИ ТА ВИСНОВКИ СУДУ В ході судового розгляду справи достеменно встановлено, що в результаті ДТП, скоєної відповідачем [PERSON] , автомобілю позивача було завдано матеріальної шкоди, частину якої було відшкодовано позивачу ПрАТ СК «УНІВЕРСАЛЬ НА» в межах страхового ліміту, передбаченого полісом АО 001978771. З урахуванням розміру франшизи, визначеного в договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає 2000,00 грн. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За таких обставин, з урахуванням вищевикладеного, проаналізувавши та оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що вимоги позивача підлягають задоволенню, так як обґрунтовані та доведені. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). VI. РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Вимоги щодо стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами, в зв`язку з чим підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved