Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-09 00:00:00

Позивач в особі представника - адвоката Будовської Наталії Володимирівни звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що на підставі договору купівлі - продажу від 18.08.2021 року їй належить квартира [ADDRESS] . За вказаною адресою по теперішній час зареєстрований відповідач який є членом родини колишньої власниці квартири, який фактично у квартирі не проживає. Реєстрація відповідача в квартирі перешкоджає позивачу у користуванні майном та призводить до того, що вона має сплачувати додаткові витрати по оплаті за комунальні послуги за зареєстровану, але не проживаючу фактично особу. На підставі викладеного, позивач просить суд визнати відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням. Представник позивача у судове засідання не з`явилася, через канцелярію суду надала клопотання про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить їх задовольнити. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, повідомлений вчасно та належним чином в порядку ч. 11 ст. 128 ЦПК України, якою передбачено, що відповідач, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, викликається до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Оголошення про виклик до суду відповідача було опубліковано на офіційному веб-сайті судової влади 10.11.2021 року. Відповідно до ч. 4 ст.223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. На підставі наявних у справі доказів, зі згоди представника позивача, прийнято рішення про заочний розгляд справи на підставі ст. 280 ЦПК України. Суд, дослідивши письмові докази, встановивши факти та відповідні правовідносини, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з нижченаведених підстав. Судом встановлено, що [PERSON] є власницею квартири [ADDRESS] на підставі договору купівлі - продажу квартири зареєстрованого в реєстрі за № 1295 від 18.08.2021 року та посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Буцикіною Л.О., що підтверджується копією договору купівлі - продажу квартири та копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.7-9). У вказаній квартирі на момент продажу був зареєстрований [PERSON] який у добровільному порядку з реєстраційного обліку відповідач не знімається. Факт реєстрації відповідача підтверджується інформацією наданою Департаментом реєстраційних послуг Запорізької міської ради на запит суду у відповідності до якої, [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] з 25.11.2010 року по теперішній час (а.с.15). Реєстрація відповідача суттєво порушує право власності позивача, що створює перешкоди в користуванні власністю , яка несе додаткові витрати по його утриманню, оскільки плата за користування житлом нараховується виходячи з кількості зареєстрованих осіб. Згідно з ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з ч. 1, ч.2 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Статтею 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до положень ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно зі статтею 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним. Відповідно до п. 34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності га інших речових прав» №5 від 07 лютого 2014 року, під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої статті 346 ЦК України) із зняттям останнього з реєстрації. Оскільки відповідач знаходиться на реєстраційному обліку за місцем проживання в квартирі позивача, тому вона не може реалізувати своє право і розпорядитися майном так, як цього бажає, та повинна нести додаткові витрати по оплаті за житлово-комунальні послуги, отже за таких підстав ,суд вважає, що право позивача щодо володіння спірною квартирою порушується відповідачем, тому позов обґрунтований, законний та підлягає задоволенню.

Outcome: approved