Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом в якому просив стягнути з держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України на його користь 100\~000 гривень на відшкодування моральної шкоди. Свої вимоги позивач мотивує тим, що постановою судді Віньковецького районного суду Хмельницької області Потапова О.О. від 30 листопада 2020 року його було визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.122-4 та ст.124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді адміністративного арешту строком 12 діб. В подальшому на вищезазначену постанову подано апеляційну скаргу, яку 27 січня 2021 року задоволено частково, а постанову від 30 листопада 2020 року змінено в частині накладення виду адміністративного стягнення та накладено адміністративне стягнення у виді двадцяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 340 гривень. У період вказаного апеляційного оскарження, 18 січня 2021 року о 12 годині 40 хвилин в с.Куражин, Новоушицького району, Хмельницької області, позивача було затримано працівниками поліції та доставлено до Новоушицького ВнП ДВП ГУНП в Хмельницькій області. Підставою затримання було виконання постанови Віньковецького районного суду Хмельницької області від 30 листопада 2020 року в справі №680/740/20. Після відділу поліції, о 16 год. 00 хв. 18 січня 2021 року позивача доставлено до Ізолятора тимчасового тримання №1 ГУНП в Хмельницькій області, для відбування адміністративного стягнення у виді адміністративного арешту строком 12 діб. При адміністративному затриманні, працівникам поліції повідомлялося, що постанова суду від 30 листопада 2020 року оскаржена до Хмельницькому апеляційному суду та відповідне провадження за апеляційною скаргою перебуває на розгляді в суді апеляційної інстанції. Однак працівники поліції вказали, що апеляційна скарга залишена без задоволення, а їх дії є законними, оскільки підлягає виконанню постанова суду від 30 листопада 2020 року, яка залишена в силі. Зателефонувати та повідомити адвоката Наталюка Н.М., позивач не мав можливості, оскільки телефон було вилучено працівниками поліції. Після розгляду апеляційної скарги, 27 січня 2021 року захисник дізнався з телефонного дзвінка родичів позивача, що останній відбуває стягнення у виді адміністративного арешту в ІТТ №1 та одразу, отримавши копію короткої постанови Хмельницького апеляційного суду від 27 січня 2021 року її було передано працівникам ІТТ №1, які звільнили позивача 27 січня 2021 року о 15 год. 20 хв. від відбування адміністративного арешту. Загалом позивача було позбавлено волі з 12 год. 40 хв. 18 січня 2021 року до 15 год. 20 хв. 27 січня 2021 року. На виконання постанови Хмельницького апеляційного суду від 27 січня 2021 року, позивач сплатив накладений на нього штраф в розмірі 340 грн. та судовий збір в розмірі 420,40 грн. Зазначає, що працівниками поліції було грубо порушено чинне законодавство, оскільки матеріали адміністративного затримання містять постанову Віньковецького районного суду Хмельницької області від 30 листопада 2020 року з якої вбачається, що остання не набрала законної сили, що підтверджується відбитком на кожному аркуші відповідної постанови «Судове рішення не набрало законної сили». Відповідна постанова надійшла до Новоушицького ВнП Дунаєвецького ВП ГУНП в Хмельницькій області 23 грудня 2020 року, а неправомірне її виконання відбулося 18 січня 2021 року. Внаслідок незаконного затримання та застосування адміністративного арешту з 12 год. 40 хв. 18 січня 2021 року по 15 год. 20 хв. 27 січня 2021 року, позивачу завдано моральну шкоду, яка виражається у порушенні його життєвих зв`язків, оскільки був позбавлений можливості спілкування з рідними та друзями, його особистість було принижено, позбавлено можливості ведення раціонального, здорового та звичного способу життя, пов`язаного із правильним харчуванням, тривалістю сну, зміною навколишнього оточення, комфортними умовами перебування та спілкування з друзями і сім`єю. Після звільнення від незаконного адміністративного арешту по теперішній час [PERSON] почуває себе пригнічено, оскільки його права гарантовані Конституцією України було порушено та не відновлено. Значні затрати часу та зусиль пішли на приїзд з місця відбування адміністративного до місця фактичного проживання в с.Куражин, Кам`янець-Подільського району, Хмельницької області, оскільки відстань між нанесеними пунктами 117 км, а звільнено [PERSON] було тільки о 15 год. 20 хв. Прямого маршрутного сполучення у даний час не має та не було у зв`язку запровадженням на усій території України карантину. Фактично до місця свого проживання позивач прибув пізно вночі 27 січня 2021 року. Також, у позивача наявна хвороба: «Хронічний панкреатит», за призначенням лікаря йому необхідно приймати відповідні медикаменти для лікування хвороби, а також дотримуватися відповідної дієти, однак у зв`язку з незаконним адміністративним затриманням та в подальшому арештом, стан здоров`я [PERSON] значно погіршився, було припинено лікування та відповідна дієта за призначенням лікаря. Вважає, що у період незаконного та безпідставного адміністративного арешту йому завдана моральна шкода, яка виражалася у душевних стражданнях, принижені честі, гідності та ділової репутації, що призвело до погіршення стану здоров`я, а тому наявні правові підстави для відшкодування позивачеві моральної шкоди. Ухвалою судді від 16 червня 2021 року відкрито провадження у справі за даним позовом, призначено підготовче засідання та надано відповідачам строк для подання відзиву на позов. Ухвалою суду від 20 серпня 2021 року закрито \~підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. 02 липня 2021 року від представника відповідача ГУНП в Хмельницькій області до суду надійшов відзив у якому представник відповідача позов не визнав та вказав, що позивач заявляючи про спричинену йому моральну шкоду, жодним чином її не доводить та не надає належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів заподіяння такої шкоди, а лише вказує про наявність такої шкоди. При цьому доводи представника позивача щодо погіршення стану здоров`я позивача внаслідок застосування до останнього адміністративного арешту також не підтверджується жодними доказами. Довідки, протоколи, виписки та інші медичні документи про хворобу позивача, копії яких додані до позовної заяви, жодним чином не підтверджують факту саме погіршення здоров`я позивача в період або після адміністративного арешту, а лише вказує на те, що позивач хворів у липні та серпні 2020 року. Таким чином, вважає, що позивач та його представник не обґрунтували належними допустимими, достовірними та достатніми доказами розміру заявленої моральної шкоди, а відтак відсутні підстави для задоволення даного позову. 07 липня 2021 року представник позивача подав відповідь на відзив у якому вказав, що вважає за доведене те, що у період незаконного та безпідставного адміністративного арешту позивачу завдана моральна шкода, яка виражалася у душевних стражданнях, принижені честі, гідності та ділової репутації, що призвело до погіршення стану здоров`я, а тому наявні правові підстав для відшкодування позивачеві моральної шкоди. У позивача наявна хвороба: «Хронічний панкреатит», за призначенням лікаря йому необхідно приймати відповідні медикаменти для лікування хвороби, а також дотримуватися відповідної дієти, однак у зв`язку з незаконним адміністративним затриманням та в подальшому арештом, стан здоров`я позивача значно погіршився, було припинено лікування та відповідна дієта за призначенням лікаря. Постановою Хмельницького апеляційного суду від 27 січня 2021 року було встановлено та підтверджено, що позивач хворіє. Також зазначив, що відповідач у відзиві не спростував факт незаконного затримання та арешту, внаслідок чого позивачу завдано моральну шкоду, яка виражається у порушенні його життєвих зв`язків, оскільки був позбавлений можливості спілкування і рідними та друзями, його особистість було принижено, позбавлено можливості ведення раціонального, здорового та звичного способу життя, пов`язаного із правильним харчуванням, тривалістю сну, зміною навколишнього оточення, комфортними умовами перебування та спілкування з друзями, сім`єю. Представник відповідача ніяким чином не спростовує протиправність дій працівників поліції та не надано взагалі належного та допустимого доказу, який б підтверджував правомірність дії відносно [PERSON] 30 липня 2021 року від представника відповідача Державної казначейської служби України до суду надійшов відзив у якому представник відповідача позов не визнав та вказав, що позивач по справі визначив відповідачем Державну казначейську службу України, проте у контексті позовної заяви та додатків до неї жодним чином не довів та не обґрунтував, яку саме шкоду, протиправні дії чи бездіяльність Державна казначейська служба України завдала останньому та у чому полягала протиправність діяння відповідача. Позивач в своєму позові помилково ототожнює Державу Україну з державним органом - Державною казначейською службою України, що є порушенням ч.2 ст.176 ЦК України, відповідно до якої, юридичні особи, створені державою, якою і є Державна казначейська служба України, не відповідають за зобов`язаннями Держави. Державна казначейська служба України не перебувала із позивачем у цивільно-правових відносинах, а тому не завдавала і не могла завдати останньому шкоди. Жодним законодавчим актом, нормативно-правовим актом не передбачено покладення відповідальності на органи Державної казначейської служби України за дії інших юридичних осіб та Держави України в цілому. Наведені позивачем докази завдання шкоди здоров`ю, а саме: копія довідки, копія обстеження на предмет хвороби, копія протоколу УЗД, копія виписки хірурга та терапевта містять інформацію про стан здоров`я позивача за кілька місяців до застосування адміністративного затримання та арешту, але жодним чином не підтверджують завдану шкоду державним органом, що ставить під сумнів виникнення негативного наслідку у вигляді шкоди для здоров`я та причинно-наслідкового зв`язку між дією та негативним наслідком. Отже, позовна заява є безпідставною та необґрунтованою, оскільки самим же позивачем не було вказано, яке саме його право порушено Державною казначейською службою України та не було вказано жодної правової підстави такого стягнення. 04 серпня 2021 року представник позивача подав відповідь на відзив у якому вказав, що відповідно до покладених завдань Казначейство України здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів або боржників на підставі рішення суду (підпункт 3 пункту 4 Положення про Державну казначейську службу України). Відповідачем у справі є держава Україна, яка бере участь у справі через відповідний орган державної влади. Кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України, тому відсутня необхідність зазначення у резолютивній частині рішення таких відомостей, як орган, через який грошові кошти мають перераховуватися, або номера чи види рахунку, з якого має бути здійснено стягнення/списання, оскільки такі відомості не впливають ні на підстави, ні на обов`язковість відновлення права позивача в разі встановлення судом його порушення, та за своє суттю є регламентацією способу та порядку виконання судового рішення, що має відображатися у відповідних нормативних актах, а не резолютивній частині рішення. Вважає за доведене те, що у період незаконного та безпідставного адміністративного арешту [PERSON] завдана моральна шкода. Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав за обставин викладених у позові. Відповідачі у судове засідання представників не направили будучи належним чином повідомленим про дату та час судового засідання. Суд, заслухавши представника позивача, з`ясувавши обставини, на які вони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, безпосередньо дослідивши та оцінивши докази у справі, якими вони обґрунтовуються, встановив наступні фактичні обставини та зміст спірних правовідносин. Постановою Віньковецького районного суду №680/740/20 від 30 листопада 2020 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 122-4 та статтею 124\~КУпАП і піддано стягненню у виді адміністративного арешту строком 12 (дванадцять) діб (а.с.10-14). Згідно із постановою Хмельницького апеляційного суду від 27 січня 2021 року апеляційну скаргу адвоката Наталюка Н.М. в інтересах [PERSON] задоволено частково. Постанову Віньковецького районного суду Хмельницької області від 30 листопада 2020 року щодо [PERSON] змінено. Накладено на [PERSON] за ст.122-4 та ст.124 КУпАП адміністративне стягнення у виді двадцяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 340 гривень. В решті постанову суду залишено без змін (а.с.15, 19-22). [PERSON] сплатив штраф у сумі 340 гривень та судовий збір у сумі 420,40 гривень (а.с.16, 17). 18 січня 2021 року о 12 год. 40 хв. працівниками поліції Новоушицького ВнП ДВП ГУНП в Хмельницькій області Барановський В.В. був затриманий, у зв`язку із виконанням постанови Віньковецького районного суду №680/740/20 від 30 листопада 2020 року за ст.124 КУпАП (а.с.7). [PERSON] о 16 год. 18 січня 2021 року був поміщений в ІТТ №1 ГУНП в Хмельницькій області, який відбував адміністративне покарання у виді адміністративного арешту 12 діб з 16 год. 00 хв. 18 січня 2021 року по 15 год. 00 хв. 27 січня 2021 року (а.с.6). З 29 липня 2020 року [PERSON] перебуває на лікуванні в денному стаціонарі Новоушицької АЗПСМ. Діагноз: хронічний панкреатит ст. загострення (а.с.23). За результатом езофагогастродуоденоскопії від 06 серпня 2020 року в Барановського встановлено гастрит, виразку передньої стінки ДПК (а.с.24). 28 липня 2020 року у [PERSON] виявлено помірні дифузні зміни печінки, хронічний холецистит та хронічний панкреатит (а.с.25, 26). [PERSON] здійснено медичні призначення (а.с.27, 28). За результатами проведеного службового розслідування було встановлено, що відомості, які призвели до такого розслідування підтвердились частково (а.с.79-86) Свідок [PERSON] в судовому засіданні дав покази про те, що керівництвом Новоушицького СПД №1 на нього була розписана постанова про притягнення до адміністративної відповідальності [PERSON] . Як йому стало пізніше відомо, до [PERSON] телефонували з поліції для того, що він прибув до відділу поліції, однак в силу різних обставин самостійно він не приїхав, після чого він був доставлений працівниками поліції до відділу. Так як штат поліції обмежений, то йому доручили виконання вказаної постанови, проте раніше він таке не здійснював і до його функціональних обов`язків це не відноситься. 18 січня 2021 року у відділі поліції він оформив протокол затримання, здійснював супровід [PERSON] під час медичного огляду, далі доставив до ІТТ м.Хмельницького для відбування стягнення у виді адміністративного арешту. Під час вказаних дій до [PERSON] не застосовувались кайданки і той мав при собі постійно мобільний телефон. Будь-яких прохань про необхідність повідомлення його захисника про затримання не висловлював. Окрім того зазначив, що постанова виконувалась по сплину тривалого часу після її прийняття, про подану апеляційну скаргу йому та керівництву відомо не було, при наявності інформації, що її оскаржили він її б не виконував. Також, під час медичного огляду [PERSON] повідомляв, що має проблеми зі здоров`ям, проте за результатами огляду медичною установою надано дозвіл на його утримання в ІТТ. Згідно із ст.299 КУпАП постанова про накладення адміністративного стягнення підлягає виконанню з моменту її винесення, якщо інше не встановлено цим Кодексом та іншими законами України. При оскарженні постанови про накладення адміністративного стягнення постанова підлягає виконанню після залишення скарги без задоволення, за винятком постанов про застосування заходу стягнення у вигляді попередження, а також у випадках накладення штрафу, що стягується на місці вчинення адміністративного правопорушення. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.300 КУпАП постанова про накладення адміністративного стягнення виконується уповноваженим на те органом у порядку, встановленому цим Кодексом та іншими законами України. Орган Національної поліції забезпечує виконання постанови про адміністративний арешт у порядку, встановленому законами України. Вказане свідчить про те, що підстави для виконання постанови Віньковецького районного суду №680/740/20 від 30 листопада 2020 року були відсутні, оскільки вона не набрала законної сили будучи оскарженою до апеляційної інстанції. За таких обставин, затримання та утримання [PERSON] у ІТТ №1 ГУНП в Хмельницькій області відбулась без належної підстави, строк якого становить десять діб. Згідно із статтею 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. За вимогами Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, ч.ч. 1, 2, 7 ст.1176 ЦК України, шкода в порядку, передбаченому цими нормами, може бути відшкодована лише внаслідок обставин, визначених ст.1 цього Закону, а право на її відшкодування виникає у випадках, зазначених у ст.2 Закону. Відповідно до\~п.2\~ч.1\~ст.1\~Закону відповідно до\~положень цього\~Закону підлягає\~відшкодуванню шкода,\~завдана громадянинові\~внаслідок: незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу. Згідно із\~п.5\~ч.1\~ст.3\~Закону у\~наведених в\~статті 1\~цього Закону\~випадках громадянинові\~відшкодовуються (повертаються) моральна шкода. Відповідно до частини першої статті 4 Закону відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 статті 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Згідно зі статею 13 Закону питання про відшкодування моральної шкоди за заявою громадянина вирішується судом відповідно до чинного законодавства в ухвалі, що приймається згідно з частиною першою статті 12 цього Закону. Частинами другою та третьою статті 13 Закону визначено, що розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. З аналізу наведених норм вбачається, що законодавець визначив мінімальний розмір моральної шкоди, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом. Тобто цей розмір у будь-якому випадку не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом. Але визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі. Відповідно до\~ст.1176\~ЦК України\~шкода,\~завдана фізичній\~особі внаслідок\~її незаконного\~засудження,\~незаконного притягнення\~до кримінальної\~відповідальності,\~незаконного застосування\~запобіжного заходу,\~незаконного затримання,\~незаконного накладення\~адміністративного стягнення\~у вигляді\~арешту чи\~виправних робіт,\~відшкодовується державою\~у повному\~обсязі незалежно\~від вини\~посадових і\~службових осіб\~органу,\~що здійснює\~оперативно-розшукову\~діяльність,\~досудове розслідування,\~прокуратури або\~суду. Право\~на відшкодування\~шкоди,\~завданої фізичній\~особі незаконними\~діями органу,\~що здійснює\~оперативно-розшукову\~діяльність,\~досудове розслідування,\~прокуратури або\~суду,\~виникає у\~випадках,\~передбачених законом. Якщо\~кримінальне провадження\~закрито на\~підставі закону\~про амністію\~або акта\~про помилування,\~право на\~відшкодування шкоди\~не виникає.\~ Фізична особа, яка у процесі досудового розслідування або судового провадження шляхом самообмови перешкоджала з`ясуванню істини і цим сприяла незаконному засудженню, незаконному притягненню до кримінальної відповідальності, незаконному застосуванню запобіжного заходу, незаконному затриманню, незаконному накладенню адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, не має права на відшкодування шкоди. Шкода,\~завдана фізичній\~або юридичній\~особі внаслідок\~постановлення судом\~незаконного рішення\~в цивільній\~справі,\~відшкодовується державою\~в повному\~обсязі в\~разі встановлення\~в діях\~судді (суддів),\~які вплинули\~на постановлення\~незаконного рішення,\~складу кримінального\~правопорушення за\~обвинувальним вироком\~суду,\~що набрав\~законної сили. Шкода,\~завдана фізичній\~або юридичній\~особі внаслідок\~іншої незаконної\~дії або\~бездіяльності чи\~незаконного рішення\~органу,\~що здійснює\~оперативно-розшукову\~діяльність,\~органу досудового\~розслідування,\~прокуратури або\~суду,\~відшкодовується на\~загальних підставах. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом. Як свідчить тлумачення статей 23, 1173, 1174 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, діями або бездіяльністю органу державної влади (посадової особи) при здійсненні ним своїх повноважень, відшкодовується державою незалежно від вини цього органу і при визначені розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. При цьому слід виходити з презумпції, що порушення прав людини з боку суб`єктів владних повноважень прямо суперечить їх головним конституційним обов`язкам (ст. 3, 19 Конституції України) і завжди викликає у людини негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого. В силу ст.1173 ЦК України шкода відшкодовується незалежно від вини відповідача - органу державної влади чи місцевого самоврядування, а протиправність його дій та рішень презюмується. Пунктом 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 передбачено, що у випадку, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати, що діє на час розгляду справи. Крім того, визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами рівності, поміркованості, розумності, справедливості. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, ніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення. Згідно зі ст.48 Бюджетного кодексу України (далі БК України) в Україні застосовується казначейська форма обслуговування Державного бюджету України, яка передбачає здійснення Державним казначейством України операцій з коштами державного бюджету. Проте Державне казначейство України не є розпорядником бюджетних коштів та не уособлює державу в бюджетних відносинах. Відповідно до п.8 ст.7, пп.1, 2 ст.23 БК України, бюджетні кошти використовуються тільки на цілі, визначені бюджетними призначеннями, які встановлюються Законом України «Про Державний бюджет України». Отже, стягнення шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду, провадиться за рахунок Державного бюджету України, шляхом списання коштів з відповідного казначейського рахунку, а не безпосередньо з Державної казначейської служби України. Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог та на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно із вимогами статей 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Під час розгляду справи, судом встановлено, що позивач був затриманий та утримувався без належної підстави для цього. У зв`язку із цим, були порушенні його звичні життєві зв`язки, був позбавлений можливості спілкування з рідними та друзями, вести звичний спосіб життя. Поряд із цим суд критично ставиться до посилань позивача, що його особистість було принижено, позбавлено можливості ведення раціонального, здорового та звичного способу життя, пов`язаного із правильним харчуванням, тривалістю сну, зміною навколишнього оточення, комфортними умовами перебування. Із наданих до суду медичних документів у якості доказів, видно, що наявні у позивача хвороби були ним набуті до затримання та не перебувають у причинно-наслідковому зв`язку із відбуванням стягнення. Доказів на підтвердження того, що у період перебування у ІТТ №1 позивачу було прописане лікування, суду не надано. Суд повторно звертає увагу на те, що позивач не мав підстав перебувати в у ІТТ №1, проте поряд із цим, необхідно вказати, що позивач перебував у місці для відбування стягнення у виді адміністративного арешту, утримання у якому не має на меті приниження честі та гідності, негативно впливати на здоров`я. Позивачеві були спричинені моральні страждання, що безумовно змінило його нормальний життєвий ритм, проте доказів на підтвердження немайнових втрат в сумі 100\~000 гривень (їх тривалості, можливості відновлення, істотності змін в житті, тощо) позивачем суду не надано. Ст.8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» з 01 січня 2021 мінімальна заробітна плата у місячному розмірі становить 6000 гривень. Суд приходить до висновку про те, що при визначенні розміру моральної шкоди, слід виходити з розміру мінімальної заробітної плати, встановленої на час розгляду справи - 6000 грн. / 30 днів х 10 днів = 2000 грн. Однак, враховуючи доведеність завдання позивачу моральної шкоди, а також, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає обґрунтованим та виправданим присудження позивачу відшкодування моральної шкоди у розмірі 6000 гривень. При цьому суд враховує, що кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже, боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (частина друга статті 2 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 170\~ЦК України держава набуває і здійснює права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом. Пунктом 4 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого указом Президента України від 13 квітня 2011 року № 460/2011, передбачено, що центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, є Державна казначейська служба України, яка, зокрема здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду. Враховуючи викладене та

Outcome: partial