Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-03 00:00:00

27.06.2018 [PERSON] звернувся до суду із позовом до Черняхівської селищної ради в особі селищного голови Бабицького Івана Васильовича та просив поновити його на посаді директора Комунального підприємства «Черняхів-добробут» та стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 31.05.2018 до дня поновлення на посаді директора Комунального підприємства «Черняхів-добробут», який на день пред`явлення позову становить 15 427 грн 22 коп. 03.12.2021 [PERSON] подав заяву про уточнення позовних вимог до Черняхівської селищної ради та просив визнати протиправним та скасувати розпорядження №42 від 29.05.2018 голови Черняхівської селищної ради та поновити [PERSON] на посаді директора Комунального підприємства «Черняхів-добробут» Черняхівської селищної ради з 31.05.2018. Стягнути з Черняхівської селищної ради на його, [PERSON] , користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 31.05.2018 до дня поновлення на посаді директора Комунального підприємства «Черняхів- добробут» Черняхівської селищної ради, який да день пред`явлення позову становить 15 427 грн 22 коп. Також просив стягнути судові витрати на правничу допомогу, які відповідно до попереднього (орієнтовного) розрахунку витрат становлять 9000 гривень. В обґрунтування позовних вимог заначив, що 13.02.2009 року він [PERSON] був прийнятий на посаду директора Комунального підприємства «Черняхів-добробут» Черняхівської селищної ради де працював по травень 2018 року включно. Відповідно до розпорядження голови Черняхівської селищної ради за №42 від 29.05.2018 його звільнено з вказаної посади 31 травня 2018 року па підставі ст. 47 та п.8 ч.1 ст. 36 Кодексу законів про працю України у зв`язку із порушенням умов контракту від 14.02.2012 та додаткової угоди №1 від 14.12.2016, а саме: пункту 2.3 щодо неподання селищній раді квартальних та річних фінансових звітностей, пункту 2.4 щодо несвоєчасного та неповного внесення платежів до бюджету; пункту 2.12 щодо виконання Генеральних та Галузевих угод з врахуванням фінансових можливостей підприємства: розділу 3 щодо умов матеріального забезпечення керівника. Під час виконання обов`язків директора комунального підприємства, ним сумлінно виконувались взяті на себе обов`язки, своєчасно подавались звіти, як до контролюючих органів так і до селищної ради. Будь-яких нарікань чи претензій до нього з боку Черняхівської селищної ради та зокрема голови [PERSON] не виникало, як не виникало запитань і у контролюючих органів з приводу діяльності підприємства та його діяльності на посаді директора комунального підприємства. В березні 2018 року на адресу голови селищної ради в черговий раз направлено всі необхідні фінансові звіти, будь-яких зауважень чи скарг за якими з богу селищної ради до нього не поступало. На початку 2018 року між ним та головою Черняхівської селищної ради виник конфлікт з приводу встановлених Черняхівською селищною радою розмірів тарифів на послуги, які надавались підприємством громадянам та не бажанням головою ради надати фінансову допомогу підприємству, згідно прийнятої програми. 28.05.2018 року перебуваючи на зборах в Черняхівській селищній раді до його відома доведено розпорядження за №42 про його звільнення. Вважає вказане розпорядження голови Черняхівської селищної ради за №42 від 29.05.2018 безпідставним, а звільнення з займаної посади незаконним. Всі звіти, які велись на підприємстві, подавались своєчасно та доводились до відома селищної ради та голови селищної ради відразу після їх затвердження контролюючим органом. Вказані звіти наявні на підприємстві КП «Черняхів-добробут». Також, вважає, безпідставним звинувачення у несвоєчасному та неповному внесенні платежів до бюджету. Згідно до наявної довідки, оригінал якої знаходиться на підприємстві - ДФС станом на 02.05.2018 Комунальне підприємство «Черняхів-добробут» Черняхівської селищної ради не має заборгованості із сплати податків, зборів та інших платежів до бюджету. Матеріальне забезпечення керівника підприємства - визначено додатковою угодою №1 до контракту від 14.02.2012 року та здійснювалось з врахуванням колективного договору та відповідно до діючого на підприємстві Положення про преміювання, яке є чинним та не скасованим на час його звільнення. Будь-яким контролюючим органом його діяльність на посаді директора підприємства не визнана незадовільною, або такою, що суперечить чинному законодавству, або заподіяла будь-якої шкоди. З часу його звільнення, а саме з 31.05.2018 року він не працює. Його середня заробітна плата на посаді директора підприємства складає 15427 грн. 22 коп., що підтверджується довідкою, наданою йому комунальним підприємством. Вважає, що за обставин, які мали місце є незаконними, а тому його слід поновити на роботі - на посаді директора та на його користь підлягає стягненню з Черняхівської селищної ради середній заробіток за час вимушеного прогулу з 31.05.2018 до дня поновлення на посаді директора Комунального підприємства «Черняхів-добробут» Черняхівської селищної ради, який да день пред`явлення позову становить 15 427 грн 22 коп. Також вказав, що відповідачем у даній справі за позовом визначено Черняхівську селищну раду Черняхівського району Житомирської області в особі селищного голови Бабицького Івана Васильовича. Під час розгляду справи повноваження селищного голови Бабицького І.В. було припинено та змінено адміністративно територіальний поділ Житомирської області. Зокрема, відповідно до Постанови Верховної Ради України №807-ІХ від 17.07.2020. Прийнято рішення про утворення та ліквідацію районів (ВВР 2020.№33. ст.235). Згідно до якої в Житомирській області утворено 4 райони: Бердичівський. Житомирський, Коростенський та Новоград-Волинський. До утвореного Житомирського району, включено території Черняхівської селищної територіальної громади. Черняхівська селищна територіальна громада, утворена відповідно до розпорядження КМУ №711-р від 12.06.2020 року «Про визнання адміністративних центів та затвердження територій громад Житомирської області», шляхом об`єднання селищних та сільських рад ліквідованого Черняхівського району. Черняхівська селищна рада залишилась засновником КП «Черняхів- добробут» та є правонаступником Черняхівської селищної ради Черняхівського району Житомирської області. Позивач та його представник в судовому засіданні позов підтримали, просили його задовольнити. Представник відповідача, який з`явився в судове засідання після оголошеної перерви, в судовому засіданні відношення до позову не висловив, вказав, про вирішення спору на розсуд суду за наявними матеріалами. Вислухавши позивача, представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов до наступного висновку. Відповідно до ст. 4 Конвенції МОП №158 «Про припинення трудових відносин з ініціативи роботодавця», 1982 року, яка ратифікована Україною 04 лютого 1994 року та набрала чинності для України 16 травня 1995 року, трудові відносини з працівниками не припиняються, якщо тільки немає законних підстав для такого припинення, пов`язаного із здібностями чи поведінкою працівника або викликаного виробничою потребою підприємства, установи чи служби. Стаття 8 Конвенції передбачає, що працівник, який вважає, що його звільнили необґрунтовано, має право оскаржити це рішення, звернувшись до такого безстороннього органу, як суд, трибунал у трудових питаннях, арбітражний комітет чи до арбітра. Згідно змісту ч.2 ст. 9 цієї ж Конвенції щоб тягар доведення необґрунтованості звільнення не лягав лише на працівника, методами, зазначеними в статті 1 цієї Конвенції, передбачено першу або другу чи обидві такі можливості: тягар доведення наявності законної підстави для звільнення, як це визначено в статті 4 цієї Конвенції, лежить на роботодавцеві; згадані в статті 8 цієї Конвенції органи наділяються повноваженнями виносити рішення про причину звільнення з урахуванням поданих сторонами доказів та відповідно до процедур, передбачених національними законодавством і практикою. Отже, у спорах про поновлення на роботі, з урахуванням положень згаданої Конвенції, ЦПК України та КЗпП України, доведення правомірності звільнення працівника покладено на роботодавця. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ч.ч. 1, 5-6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлені наступні обставини: відповідно до п.1.1. Статуту комунального підприємства «Черняхів-добробут» Черняхівської селищної ради, затвердженого рішенням 10-ї сесії VII скликання Черняхівської селищної рди від 20.10.2016 (далі - Статут ), комунальне підприємство «Черняхів-добробут» Черняхівської селищної ради створено рішенням 2-ої сесії V скликання Черняхівської селищної ради від 06.07.2006 року, є державним комунальним підприємством і існує на базі майна, яке знаходиться у комунальній власності селищної ради. Засновником (власником) підприємства є територіальна громада смт Черняхів та с. Новосілка в особі Черняхівської селищної ради. Пунктом 3.1. Статуту передбачено, що управління підприємством здійснюється директором, який призначається Черняхівським селищним головою і здійснює свої обов`язки згідно укладеного з ним Контракту, Статуту підприємства та чинного законодавства України. 14.02.2012 між [PERSON] , позивачем по справі, та Черняхівською селищною радою укладено контракт та призначено на посаду директора комунального підприємства «Черняхів-добробут» [PERSON] терміном на 5 років з 14.02.2012 по 14.02.2017. Відповідно до додаткової угоди №1 від 14.12.2016 до контракту з директором КП «Черняхів-добробут» Проценком С.М. від 14.02.2012 відповідно до пункту 5.1 Контракту внесено зміни, а саме: пункт 6.1 викладено в редакції: цей контракт продовжено на п`ять років і діє з 14 лютого 2017 року по 14 лютого 2022 року; пункт 3.1 підпункт а) викладено в редакції: заробітна плата директора складається з посадового окладу в розмірі, розрахованого згідно Закону України від 06.12.2016 року № 1774-УІІІ та ст. 6 Закону України «Про оплату праці» без зміни коефіцієнта Контракту. Доплати та премії нараховуються згідно чинного законодавства. У вказаному Контракті сторони погодили права і обов`язки, умови матеріального забезпечення директора, відповідальність сторін, а також чітко визначили підстави внесення змін і доповнень до контракту та припинення його дії. 29.05.2018 за розпорядженням селищного голови №42-К про дострокове розірвання контракту з директором КП «Черняхів-добробут» в зв`язку з порушенням умов контракту від 14.02.2012 та додаткової угоди №1 від 14.12.2016, а саме пункту 2.3 щодо неподання селищній раді квартальних та річних фінансових звітностей; пункту 2.4 щодо несвоєчасного та неповного внесення платежів до бюджету; пункту 2.12. щодо виконання Генеральних та Галузевих угод з врахуванням фінансових можливостей підприємства; розділу 3 щодо умов матеріального забезпечення керівника, розірвано достроково в односторонньому порядку контрат від 14.02.2012 та додаткову угоду №1 від 14.12.2016 з директором КП «Черняхів-Добробут» [PERSON] з 31.05.2018; звільнено [PERSON] з посади директора КП «Черняхів-Добробут» 31.05.2018 за порушення умов контратку, з підстав, передбачених контрактом згідно п. 8 ч. 1ст. 36 КЗпПУ. Відповідно до частини третьої статті 21 КЗпП України особливою формою трудового договору є контракт, у якому строк його дії, права, обов`язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі достроково, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України. Загальні підстави припинення трудового договору передбачені статтею 36 КЗпП України. Відповідно до пункту 8 частини першої статті 36 КЗпП підставою припинення трудового договору є, зокрема, підстави, передбачені контрактом. Статтею 43 Конституції України кожному гарантовано право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Виходячи з особливостей форми трудового договору як контракт, спрямованої на створення умов для виявлення ініціативності та самостійності працівників з урахуванням їх індивідуальних здібностей і професійних навичок, закон надав право сторонам при укладенні контракту самим установлювати їхні права, обов`язки та відповідальність, зокрема, як передбачену нормами КЗпП України, так і підвищену відповідальність керівника та додаткові підстави розірвання трудового договору. Виходячи із системного аналізу норм законодавства про працю, наказ про звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу шляхом дострокового розірвання контракту як особливої форми трудового договору є законним та обґрунтованим при дотриманні у сукупності наступних умов: наявність факту порушення працівником умов контракту, доведення факту порушення працівником контракту належними та допустимими доказами, прийняття рішення про дострокове розірвання контракту уповноваженою на те особою. Зазначені в розпорядженні підстави розірвання контракту від 14.02.2012 та додаткової угоди №1 від 14.12.2016, а саме: порушення [PERSON] пункту 2.4 щодо несвоєчасного та неповного внесення платежів до бюджету; пункту 2.12. щодо виконання Генеральних та Галузевих угод з врахуванням фінансових можливостей підприємства; розділу 3 щодо умов матеріального забезпечення керівника, не знайшли свого підтвердження належними, допустимими та достовірними доказами. Зокрема, спростовано наданими позивачем доказами. Щодо вимог позивача про стягнення з Черняхівської селищної ради на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 31.05.2018 до дня поновлення на посаді директора Комунального підприємства «Черняхів-добробут» Черняхівської селищної ради, який да день пред`явлення позову становить 15 427 грн 22 коп. слід зазначити наступне. За змістом частини 2 статті 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи. Вимушений прогул - це час, протягом якого працівник з вини власника або уповноваженого ним органу був позбавлений можливості виконувати свою роботу з незалежних від нього причин. Положення статті 235 КЗпП України встановлюють відповідальність роботодавця у вигляді стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу працівника з метою компенсації йому втрат від неотримання зарплати чи неможливості працевлаштування. Вимушеним прогулом у розумінні статті 235 КЗпП України є період часу з дня звільнення працівника до дня винесення рішення суду про поновлення його на роботі. Верховний Суд України, зокрема, у постанові від 14 січня 2014 року по справі №21-395а13, сформулював правову позицію, згідно якої суд, ухвалюючи рішення про поновлення на роботі, має вирішити питання про виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу, визначивши при цьому розмір такого заробітку за встановленими законодавством правилами. Верховний Суд підтримує цю позицію, зокрема, у постановах від 14 березня 2018 року у справі № 822/1832/16, від 24 жовтня 2018 року у справі № 820/5932/16, від 19 червня 2019 року у справі № 2-а-1648/00(2-а/215/15/16), від 01 серпня 2019 року у справі № 820/1446/17 та інших і звертає увагу, що при визначенні розміру такого заробітку суд повинен навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню з відповідача. Відповідно до статті 27 Закону "Про оплату праці" порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України. У разi винесення рiшення про виплату працiвниковi середнього заробiтку за час вимушеного прогулу середня заробiтна плата працiвниковi нараховується за правилами визначеними у Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100 (далі Порядок). У відповідності до абзацу 3 пункту 2 цього Порядку, середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана виплата, тобто дню звільнення працівника з роботи. Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період (пункт 8 Порядку № 100). При цьому, слід ураховувати, що при обчисленні середньої заробітної плати включаються виплати, що мають постійний характер (основна заробітна плата доплати, надбавки, премії), без виключення сум відрахування (на податки, стягнення аліментів тощо), та не включаються одноразові виплати. Виплати, які не враховуються при обчисленні середнього заробітку, визначені пунктом 4 Порядку № 100. Так згідно довідки, виданої КП «Черняхів-добробут» заробітна плата [PERSON] за останні два місяці, які передували його звільненню становить: за квітень 2018 року - 15224,40 грн (8458,00 - оклад, 6766,40 грн - премія), за травень 2018 - 15224,40 грн (8458,00 - оклад, 6766,40 грн - премія). Всього заробітна плата за два місяці склала 30448,80 гривень (а.с. 49). Середньоденна заробітна плата позивача складає 761,22 грн із розрахунку: 15224,40 грн. + 15224,40 грн.): 40 (число відпрацьованих робочих днів позивача у квітні та травні 2018 року = 761,22грн. Період вимушеного прогулу суд визначає з 01.06.2018 року (наступний день після звільнення, позаяк день звільнення вважається останнім робочим днем) по 04.01.2022 (день ухвалення рішення Черняхівським районним судом Житомирської області про поновлення [PERSON] на посаді директора КП «Черняхів-добробут»). Таким чином розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу становить 685098 (шістсот вісімдесят п`ять тисяч дев`яносто вісім) гривень 00 коп. із розрахунку: 761,22 грн (середньоденна заробітна плата на посаді директора КП «Черняхів-добробут») х 900 днів (кількість днів вимушеного прогулу: 148 днів - 2018 рік, 250 днів - 2019 рік, 251 днів - 2020 рік, 250 днів - 2021 рік, 1 день - 2022 рік) = 685098, 00 грн. Сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу визначена без урахування утримання податків та інших обов`язкових платежів. Аналізуючи вищевикладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи з принципів розумності, виваженості, справедливості та пропорційності, суд дійшов висновку про необхідність задовольнити позовні вимоги [PERSON] частково, а саме час поновлення рахувати останньому з 01.06.2018 (наступний день після звільнення, позаяк день звільнення вважається останнім робочим днем) в тому числі середній заробіток за час вимушеного прогулу рахувати з 01.06.2018 з розрахунку середньомісячної заробітної плати у розмірі 15224,40 грн. Крім того, суд стягує з відповідача на користь позивача понесені ним та документально підтверджені судові витрати на оплату послуг з надання професійної правничої допомоги у розмірі 9000 гривень (а.с.54, 55,56). Відповідно до положень ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Судові витрати на правничу допомогу - це фактично понесені стороною і документально підтверджені витрати, пов`язані з наданням цій стороні правової допомоги адвокатом або іншим спеціалістом в галузі права при вирішенні цивільної справи в розумному розмірі з урахуванням витраченого адвокатом часу. Згідно з ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката несуть сторони. Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 137 ЦПК України). Нормою частини 8 ст. 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. На підтвердження розміру та факту понесення витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано: договір про надання професійної правничої допомоги та надання послуг представника в цивільній справі, укладений 10.07.2018 між [PERSON] та адвокатом Блажиєвським В.В., акт виконаних робіт та розрахунок витраченого часу за договором від 10.07.2018 від 11.07.2018, акт виконаних робіт за договором від 10.07.2018 від 11.12.2019, додаткову угоду №1 до договору про надання правової допомоги від 10.07.2018 від 11.12.2019, акт приймання передачі наданої правової допомоги від 12.12.2019 відповідно до додаткової угоди №1 від 11.12.2019 до договору про надання правової допомоги від 10.07.2018, акт приймання передачі наданої правової допомоги від 21.07.2020 відповідно до додаткової угоди №1 від 11.12.2019 до договору про надання правової допомоги від 10.07.2018, квитанцію за договором від 10.07.2018 на суму 3000 гривень, квитанція №2 за договором від 10.07.2018 на суму 3000 гривень, квитанція №3 за договором від 10.07.2018 на суму 3000 гривень (а.с.32,33,105, 123-128). Таким чином, суд вважає, що розмір витрат пов`язаних з оплатою послуг з надання професійної правничої допомоги є обґрунтованим та таким, що відповідає вимогам ст. 137 ЦПК України. Оскільки при зверненні до суду позивач на підставі п.1 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" звільнений від сплати судового збору, з відповідача слід стягнути на користь держави суму судового збору у розмірі 704,80 гривень за вимоги немайнового характеру (поновлення на роботі) та 6850, 98 гривень за вимоги майнового характеру (стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу). Відповідно до ст.430 ЦПК України рішення в частині поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за один місяць підлягає негайному виконанню.

Outcome: partial