Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-19 00:00:00

1.Стислий виклад позиції позивача, відповідача. Представник Денис Т.Д. в інтересах довірительки [PERSON] звернувся до Галицького районного суду Івано-Франківської області з позовом до [PERSON] , та просить визнати відповідача таким, що втратив право на користування житловим приміщенням - будинком, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Обґрунтовуючи позовні вимоги покликається на те, що [PERSON] є власницею будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Разом з позивачкою в даному будинку зареєстрований її син [PERSON] . Зазначає, що згідно акту обстеження №43 від 03 вересня 2021 року [PERSON] зі слів сусідів не проживає більше 7 років. Та обставина, що окрім позивачки у належному їй будинку зареєстрований [PERSON] , обмежує її право на вільне володіння, користування та розпорядження її майном, у зв`язку з чим змушена звернутися до суду з вказаним позовом. У судовому засіданні представник позивачки - адвокат Денис Т.Д. позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просива їх задовольнити з підстав викладених у позовній заяві, не заперечива щодо ухвалення заочного рішення у справі. Відповідач в судові засідання призначені 13 жовтня 2021 року, 18 листопада 2021 року, 17 грудня 2021 року та 20 січня 2022 року, не з`явився. В силу пункту 1 частини 8, статті 128 ЦПК України такий належним чином повідомлений про розгляд справи. Відзиву на позовну заяву не подав. Оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для розгляду справи без його участі, представник позивачкине заперечує проти заочного розгляду справи, суд у вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних доказів. 2.Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. [PERSON] є власницею житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами за адресою: [ADDRESS] , що стверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.7). [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , що стверджується довідкою про склад сім`ї №565 від 03 вересня 2021 року (а.с.8). [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , проте більше 7 років не проживає, що стверджується: - актами обстеження житлового будинку та встановлення осіб проживання в житловому будинку [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] від 03 вересня 2021 року № 43 та від 15 листопада 2021 року №55 (а.с. 4, 33); - показаннями свідка [PERSON] , жителя [ADDRESS] , який зазначив, що [PERSON] понад 2,5 роки не проживає разом із [PERSON] . Такий проживає в [ADDRESS] у батьковому будинку. Відповідач не приймає участі у витратах по утриманню будинку, не сплачує комунальні та інші платежі. 3.Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування Відповідно до частини 1 статті 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до статтей 41,47 Конституції України, статті 391 Цивільного кодексу України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Згідно статті 9 Житлового кодексу України, ніхто не може бути виселений із займаного житлового приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як за підстав і в порядку, передбаченому законом. Відповідно до статті 72 ЖК України передбачено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Стаття 319 Цивільного кодексу України передбачає, що власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно вселення членів сім`ї у житлове приміщення, яке належить громадянину на праві власності є результатом реалізації права власника й у них виникає право на користування чужим майном, тобто сервітутне право. Згідно частини 2 статті 405 Цивільного кодексу України, передбачені, спеціальні підстави для визнання особи такою, що втратила право на користування житлом власника: у разі відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Отже збереження або втрата права користування житлом за відсутнім мешканцем, у будь-якому випадку, прямо залежить від причин відсутності, тобто волі, намірів та свідомих дій цієї особи щодо реалізації свого права на проживання у спірному приміщенні. Таким чином суд вважає, що відповідач добровільно покинув будинок, у якому зареєстрований, а оскільки він не проживає без поважних причин більше одного року у вказаному будинку, то в силу цього втратив право на користування житлом, у зв`язку з чим позов підлягає задоволенню. Крім того, слід зазначити, що прийняте рішення суду про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням відповідно є підставою для зняття цієї особи з реєстрації. Відповідно до частини 1 статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі, зокрема, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Відповідно до частини 1 статті 11 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання та місця перебування осіб здійснюється органом реєстрації. Такими є виконавчий орган сільської, селищної або міської ради, сільський голова (у разі якщо відповідно до закону виконавчий орган сільської ради не утворено).

Outcome: approved