Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-10 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом про встановлення факту належності дубліката свідоцтва про право власності на будівлю від 15.12.1987 та про визнання за нею права власності на житловий будинок з господарсько - побутовими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом, після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Представник позивача адвокат Бойко З.С. просила проводити розгляд справи без участі позивача та її представника, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідач [PERSON] судове засідання не з`явилася, в письмовій заяві від 12.10.2021 просила розглядати справу без її участі (а.с.19). Судом встановлено, що колгоспному двору, головою якого був [PERSON] , на підставі свідоцтва на право власності на будівлю, виданого 15 грудня 1987 року, належав на праві приватної власності житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами під [ADDRESS] , зареєстрованого в Кіровоградському обласному об`єднаному бюро технічної інвентаризації 15.12.1987, реєстрова книга № 1, запис № 96, що підтверджується дублікатом свідоцтва про право власності на будівлю від 15.12.1987, виданого 13 липня 2021 року та архівною довідкою ОКП «Кіровоградське ООБТІ» № 70705 від 09.06.2021, в якій також зазначено, що згідно архівних відомостей адреса: [ADDRESS] , відповідає адресі: [ADDRESS] (а.с.8). [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 07 січня 2003 року (а.с.6). Після його смерті відкрилась спадщина за законом на житловий будинок з господарсько - побутовими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] , який належить майну колгоспного двору головою якого являється [PERSON] . Спадщину після смерті [PERSON] , як спадкоємець першої черги за законом (ст. 529 ЦК УРСР 1963 року), прийняла його дружина [PERSON] (свідоцтво про одруження серії [NUMBER] а.с.10), шляхом вступу в управління та володіння спадковим майно, згідно ст.549 ЦК УРСР 1963 року, яка діяла на час виникнення правовідносин, та отримала на своє ім`я свідоцтво про право на спадщину за законом на належний спадкодавцю автомобіль, що підтверджується копією спадкової справи № 77/2007 щодо майна померлого [INFO] [PERSON] , яка витребувана судом (а.с.29-44). Інших спадкоємців, передбачених ст.ст. 529, 531 ЦК УРСР, немає. Як вбачається з копії спадкової справи, [PERSON] спадкові права на спірний житловий будинок не оформила. [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 01 жовтня 2020 року (а.с.6 на звороті). Спадщину після смерті [PERSON] прийняла її онука позивач по справі - [PERSON] , як спадкоємець п`ятої черги за законом, відповідно до ст.1265 ЦК України, шляхом подачі нотаріусу заяви про прийняття спадщини та отримала на своє ім`я свідоцтва про право на спадщину за законом на інше майно, що належало померлій, що підтверджується копією спадкової справи № 168/2020 до майна померлої [INFO] [PERSON] , яка витребувана судом (а.с.45-78). Заповіт від імені [PERSON] виконкомом Катеринівської (до реорганізації Обознівською) сільської радою Кропивницького району Кіровоградської області, не посвідчувався (а.с.29). Як вбачається з копії спадкової справи, крім позивача - спадкоємця п`ятої черги за законом, спадкоємцем першої черги за законом є дочка спадкодавця - [PERSON] , яка 09.03.2021 відмовилась від прийняття спадщини на користь спадкоємця, передбаченого ст.1265 ЦК України, онуки спадкодавця - [PERSON] (а.с.52-53). Факт родинних відносин позивача зі спадкодавцем підтверджується копією свідоцтва про народження позивача, де її матір`ю зазначено [PERSON] , копією свідоцтва про народження матері позивача [PERSON] , де її батьками зазначено [PERSON] та [PERSON] , копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого повторно 12.10.2011, з якого вбачається що після реєстрації шлюбу [PERSON] змінила прізвище на [PERSON] (а.с.11). Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 05.08.2021 № 672/02-31, виданою державним нотаріусом Кропивницької районної державної нотаріальної контори Кіровоградської області Лебедченко А.Д. позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спадковий житловий будинок, оскільки правовстановлюючий документ у зв`язку з припиненням існування колгоспного двору не оформлений відповідно до чинного законодавства (а.с.7). Таким чином реалізувати своє право на спадщину позивач може тільки у судовому порядку. Колгоспний двір - це сімейно-трудове об`єднання осіб, які використовують майно двору для ведення підсобного господарства і сімейних потреб. Його створення і діяльність врегульовувалось положеннями 120-127 ЦК Української РСР 1963 року. Зокрема, згідно з частиною першою статті 120 ЦК Української РСР майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності, а частина друга статті 123 цього Кодексу визначала, що розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Закон Української РСР "Про власність", який набув чинності 15 квітня 1991 року, не містив поняття "колгоспний двір" і закріпив загальні положення щодо права власності на майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім`ї. Так, відповідно до статті 17 цього Закону майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім`ї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними. 06 січня 1994 року набрав чинності Закон України від 16 грудня 1993 року № 3718-XII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України", яким виключено з ЦК Української РСР статті 120-127, які врегульовували створення та діяльність колгоспного двору, і статтю 563 щодо спадкування майна колгоспного двору. При вирішення спорів щодо майна колишнього колгоспного двору, яке придбане до 15 квітня 1991 року, судам належить застосовувати норми, ще регулювали власність цього двору до вказаної дати, зокрема, право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Розмір таких часток визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. З довідки від 21.07.2021 за вих. № 424, виданої виконкомом Катеринівської сільської ради Кропивницького району, Кіровоградської області вбачається, що згідно погосподарської книги № 3 за 1991-1995 роки, особовий рахунок № [NUMBER] , станом на 15.04.1991 року головою домогосподарства за адресою [ADDRESS] є [PERSON] , до складу зареєстрованих входять голова - [PERSON] , [INFO] , дружина - [PERSON] , [INFO] (а.с.9). Таким чином, вказаний будинок з господарським будівлями та спорудами, який має статус колишнього колгоспного двору, належав [PERSON] та [PERSON] у рівних частках по 1/2 частці кожному. При вирішенні питання щодо спадкування майна колишнього колгоспного двору судами належить виходити з того, що Закон Української РСР "Про власність" не містив положень, які виключали майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім`ї, зі складу спадщини. У пункті 4 Постанови Верховної Ради Української РСР № 885-XII від 26 березня 1991 року "Про введення в дію Закону Української РСР "Про власність" вказано, що правила, які містяться в Законі Української РСР "Про власність" і були передбачені Законом СРСР "Про власність в СРСР", застосовуються з дня введення в дію Закону СРСР "Про власність в СРСР", тобто з 1 липня 1990 року. Таким чином, з 1 липня 1990 року при спадкуванні частки майна колишнього колгоспного двору застосовувалися загальні правила щодо спадкування. На день відкриття спадщини після [PERSON] , який помер [INFO] , правовідносини щодо спадкування врегульовуються ЦК УРСР 1963 року. За змістом статті 524 ЦК Української РСР, спадкування здійснюється за законом і за заповітом. Спадкування за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Заповіту [PERSON] не залишив, що підтверджується копією спадкової справи № 77/2007 щодо майна померлого [INFO] [PERSON] , тому має місце спадкування за законом. Відповідно до ст. 529 ЦК УРСР, за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Статтею 549 ЦК УРСР визначено, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він фактично вступив в управління та володіння спадковим майном. Отже судом встановлено, що станом на 15 квітня 1991 року [PERSON] та [PERSON] були членами колгоспного двору по [ADDRESS] , тому частки кожного із них у праві власності на це майно є рівними - по 1/2 частці. Таким чином, до складу спадщини після [PERSON] входила 1/2 частка вказаного домоволодіння, яку успадкувала його дружина [PERSON] за законом, на підставі ст.ст.529, 549 ЦК УРСР 1963 року. На день відкриття спадщини після [PERSON] , яка померла [INFO] , правовідносини щодо спадкування врегульовуються положеннями книги шостої ЦК України, який набрав чинності з 1 січня 2004 року. Згідно зі статтями 1216, 1217, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Стаття 1265 ЦК України передбачає, що у п`яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення. Згідно до вимог ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. До складу спадщини після [PERSON] увійшла належна їй як члену колишнього колгоспного двору 1/2 частка домоволодіння та успадкована нею після чоловіка Ѕ частка домоволодіння, тобто ціле домоволодіння, яке успадкувала за законом її онука - позивач по справі, на підставі ст.ст.1265, 1268-1269 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, не визнання або оспорювання, крім того, ст.16 ЦК України зазначає, що кожна особа має право звернутися за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу і одним із способів такого захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Згідно зі статтею 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до статті 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Стаття 1296 ЦК України визначає, що спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання у нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Крім того, нотаріусом зазначено, що в документах, які надані позивачем для оформлення спадщини, мають місце розбіжності, які треба усунути в судовому порядку, а саме: з архівної довідки ОКП «Кіровоградське ООБТІ» вбачається, що право власності на вищевказаний житловий будинок зареєстровано за [PERSON] , на підставі свідоцтва про право власності на будівлю від 15.12.1987, де його прізвище зазначено як « [PERSON] », а відповідно до свідоцтва про смерть померлий значиться як « [PERSON] ». З матеріалів справи встановлено, що в дублікаті свідоцтва про право власності на будівлю від 15.12.1987, виданого 13 липня 2021 року, наявного в матеріалах справи (а.с.8 на звороті), дід позивача був записаний, як « [PERSON] », однак свідоцтво про смерть видано на « [PERSON] ». Вищевказані обставини також перешкоджають позивачу реалізувати своє право на спадщину. Та обставина, що дублікат свідоцтва про право власності на будівлю від 15.12.1987, виданий 13 липня 2021 року на ім`я « [PERSON] », належить [PERSON] , підтверджується тотожністю імені та по батькові в даному дублікаті свідоцтва про право власності та в свідоцтві про його смерть, та майже тотожним, за виключенням однієї букви, прізвищем діда позивача в дублікаті свідоцтва про право власності та в свідоцтві про його смерть; довідкою Катеринівської сільської ради від 21.07.2021 № 424, де зазначено, що згідно погосподарської книги № 3 за 1991-1995 роки, особовий рахунок № [NUMBER] , головою домогосподарства за адресою [ADDRESS] є [PERSON] (а.с.9). Перелік фактів, які встановлюються в судовому порядку передбачені ч.3 ст.315 ЦПК України, а частиною 3 зазначеної статті передбачено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Оскільки зазначений юридичний факт породжують правові наслідки і від цього залежить виникнення майнових прав у позивача, а встановити зазначений факт іншим шляхом позивач позбавлена можливості, суд приходить до висновку про задоволення даних вимог позивача. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню в повному обсязі. Згідно звіту про оцінку нерухомого майна вартість спадкового житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами становить 71 000 грн (а.с.12). Враховуючи позицію позивача, судові витрати по справі вважати фактично понесеними. На підставі ст.ст. 524, 529, 549 ЦК УРСР 1963 року, ст.ст. 15, 16, 316, 317, 328, 386, 392, 1216-1218, 1265, 1268-1269, 1296, 1297 ЦК України та,

Outcome: approved