Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-09 00:00:00

[PERSON] звернувся до Рубіжанського міського суду Луганської області з позовною заявою до [PERSON] , якою просить визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] , чим усунути перешкоди у користуванні та розпорядженні [PERSON] належним йому майном. В судове засідання сторони не з`явились, причини неявки суду не повідомили. Позивач просив розглянути справу без його участі, свої вимоги підтримав. У випадку неявки відповідача, не заперечував проти розгляду справи у заочному порядку та ухвалення заочного рішення. Відповідач у встановлений їй строк правом на подачу відзиву на позов не скористалась. За таких обставин, а також в силу положень частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України (надалі за текстом - ЦПК України) розгляд справи здійснювався за відсутності учасників справи, а фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Позиції учасників у справі. Позиція позивача полягає в тому, що йому належить будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом на право власності на житло від 17.11.1997 року, свідоцтвом про право на спадщину за законом від 06.07.2007 року та свідоцтвом про право на спадщину за законом від 16.02.2017 року. Відповідач не проживає у вказаному будинку з 2017 року, а реєстрація місця проживання відповідача у цьому будинку, заважає позивачу, як власнику вільно розпоряджатись та користуватись будинком і тому відповідача слід визнати такою, що втратила право користування зазначеним будинком. Відповідач правом на подачу відзиву на позов не скористалась, і будь-які докази суду не надала; була належним чином повідомлена про дату, час і місце судового засідання, але не з`явилась без повідомлення причин. Позивач не заперечував проти розгляду справи та вирішення справи у заочному порядку. Тому суд, на підставі частини 1 статті 280 ЦПК України, здійснював розгляд справи за відсутності відповідача, на підставі наявних у справі доказів (у заочному порядку), про що судом була постановлена ухвала без виходу до нарадчої кімнати. Встановлені судом обставини. На основі всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження, кожного наявного у матеріалах справи доказу окремо, а також у їх сукупності, суд встановив наступні обставини: Згідно свідоцтва на право власності на житло від 17.11.1997 року, житлове приміщення розташоване за адресою: [ADDRESS] , на праві приватної спільної власності належить [PERSON] , [PERSON] та членам його сім`ї - [PERSON] в рівних частках. Та згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 06.07.2007 року та від 16.02.2017 року, спадкоємцем однієї другої частки майна [PERSON] є її син [PERSON] , а також спадкоємцем майна [PERSON] є його син [PERSON] (а.с.5-10). З витягу про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 12.10.2021 року, встановлено що зареєстровані наступні особи: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] (а.с.11). Проте, відповідно до акту про встановлення фактичного місця проживання від 22 жовтня 2021 року, складеного в присутності сусідів-свідків ( [PERSON] та [PERSON] ), [PERSON] у будинку розташованому за адресою: [ADDRESS] , не проживає з 2017 року (а.с.12). Зміст правовідносин учасників спору Між позивачем та відповідачем виникли цивільні правовідносини у сфері права власності, в межах яких між ними виник спір щодо наявності у відповідача, права користування квартирою у зв`язку з її відсутністю понад одного року. Оцінка суду щодо права. Відповідно до положень частини першої статті 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Згідно з частиною першою статті 1 Протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна фізична особа має право мирно володіти своїм майном. Також положення частин перших статей 383 і 405 Цивільного кодексу України (надалі за текстом - ЦК України) прямо встановлюють, що власник квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї. При цьому житлове приміщення, яке члени сім`ї мають право займати визначається власником. Отже, члени сім`ї власника квартири можуть отримати право користування ним від власника, який при цьому, може визначити конкретне житлове приміщення у квартирі якою можуть користуватись члени його сім`ї. Однак згідно з положеннями частини другої статті 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Тож з огляду на те, що відповідач продовжує бути зареєстрованою у будинку розташованому за адресою: [ADDRESS] , але позивачем доведена її відсутність у будинку без поважних причин понад один рік, а дані про наявність іншої домовленості між позивачем та відповідачем відсутні, і законом іншого не встановлено, відповідача, як члена сім`ї позивача, слід визнати такою, що втратила право користування цією квартирою. А тому, позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням, а саме будинком розташованим за адресою: [ADDRESS] ,шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, слід визнати обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Таким чином,

Outcome: approved