Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-17 00:00:00

Виконавчий комітет Смілянської міської ради, як орган опіки та піклування в особі служби у спрвах дітей виконавчого комітету Смілянської міської ради Черкаської області звернувся до суду із позовом в якому просить суд позбавити [PERSON] батьківських прав відносно доньок [PERSON] та [PERSON] . В обґрунтування позовних вимог позивач вказав, що відповідачка є матір`ю малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , однак не приймає участі у їх вихованні, не цікавиться життям, здоров`ям та не приймає участі в їх утриманні. 31 жовтня 2019 року працівниками служби у справах дітей діти були тимчасово поміщені до Баштанської районної лікарні для обстеження та надання медичної допомоги. Однак, 04 листопада 2019 року [PERSON] самовільно забрала дітей з лікарні та переїхала до м. Сміла де проживає її сестра та батьки. 18 листопада 2019 року до служби у справах дітей надійшла заява від тітки дітей [PERSON] про те, що її сестра [PERSON] залишила в неї своїх неповнолітніх дітей та поїхала у невідомо напрямку, більше до дітей не з`являлась. Тому позивач просить позбавити відповідачку батьківських прав відносно її малолітніх дітей. Справа відповідно до автоматизованого розподілу справи між суддями 21 серпня 2020 року була передана на розгляд судді Кирилюк Н.А. 20 липня 2021 року після повторного автоматизованого розподілу справи між суддями справу передано на розгляд судді Прилуцькому В.О. Ухвалою суду від 21 липня 2021 року справу було прийнято до свого провадження та ухвалено провести розгляд справи в порядку загального позовного провадження, призначено справу до розгляду у підготовчому засіданні. Ухвалою суду від 11 серпня 2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду в судовому засіданні на 11 жовтня 2021 року. 11 жовтня 2021 року судове засідання було відкладено на 22 листопада 2021 року, у зв`язку з неявкою відповідачки. 22 листопада 2021 року розгляд справи було повторно відкладено до 18 січня 2022 року в зв`язку з повторною неявкою відповідачки в судове засідання, призначене в режимі відеоконференцзв`язку. 18 січня 2022 року відповідачака в судове засідання, призначене за її ж клопотанням в режимі відеоконференції, не з`явилась, відзиву на позовну заяву не надала. Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав, пославшись на доводи, викладені в позовній заяві, просив його задовольнити. Третя особа [PERSON] , в судовому засіданні, пояснила, що вона є тіткою малолітніх [PERSON] та [PERSON] , і сестрою відповідачки [PERSON] 11 листопада 2019 року до місця її проживання із батьками по [ADDRESS] її сестра [PERSON] привезла двох своїх доньок та залишивши їх поїхала у невідомому напрямку. З того часу вона та її батьки піклуються про дітей, створюють їм всі належні умови, займаються їх розвитком, лікуванням та вихованням. Повідомила суду, що її сестра вела антисоціальний спосіб життя, вживала алкогольні напої, не працювала та не піклувалась про своїх дітей. Після того як працівники служби у спрвах дітей тимчасово забрали дітей до лікарні вона їх викрала звідти для того щоб їх у неї не відібрали і вона перевезла їх із Баштанського району Миколаївської області до м. Сміла де вони і по теперішній час. Повідомила суду, що її сестра [PERSON] більш як два роки життям, вихованням, розвитком та здоров`ям власних доньок не цікавиться, не телефонує, не відвідує їх, коштів на утримання не надає. Просила суд позбавити [PERSON] батьківських прав відносно її малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] . Суд, вислухавши представника позивача, заслухавши пояснення третьої особи [PERSON] , вивчивши і дослідивши письмові матеріали справи, аналізуючи і оцінюючи надані докази, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що відповідачка [PERSON] є матір`ю малолітніх доньок [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіями свідоцтв про народження серії [NUMBER] від 13 серпня 2016 року та серії [NUMBER] від 01 жовтня 2015 року. З витягів Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження від 05 травня 2020 року вбачається, що відомості про дані батька у свідоцтва про народження дітей [PERSON] та [PERSON] внесено на підставі ч. 1 ст. 135 СК України. Відповідно до листа служби у справах дітей Баштанської державної адміністрації Миколаївської області № 01-12/843-01 від 20 листопада 2019 року вбачається, що на обліку у службі перебувають малолітні [PERSON] та [PERSON] діти проживали разом із матір`ю [PERSON] , яка не належним чином виконувала свої батьківські обов`язки, не забезпечувала належний догляд, виховання, розвиток та утримання дітей, зловживала спиртними напоями, залишала малолітніх дітей без нагляду. 31 жовтня 2019 року на підставі акту проведення оцінки рівня безпеки дитини малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] тимчасово влаштовані до дитячого відділення Баштанської районної лікарні з метою обстеження та надання медичної допомоги. Але 04 листопада 2019 року мама викрала дітей з дитячого відділення та переїхала проживати до м. Сміла. В зв`язку з чим вказана вище служба просила службу у справах дітей Смілянського району провести перевірку матеріально - побутових умов утримання дітей. З повідомлення директора Смілянського міського центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді № 10 від 09 січня 2020 року вбачається, що працівники центру здійснили вихід за місцем проживання малолітніх дітей та з`ясували, що вони проживають разом із бабусею та тіткою, рідна мати покинула їх та поїхала у невідомому напрямку, життям та здоров`ям їх не цікавиться. Такі ж відомості містяться і в листі цього ж центру за № 137 від 11 червня 2020 року, яким окрім того встановлено, що мати дітей [PERSON] більш як 6 місяців не проживає з доньками та контактів із ними та родичами не підтримує. Із заяв [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] також вбачається, що мати дітей [PERSON] після того як залишила дітей ніразу їх життям не цікавилась та на зв`язок із ними не виходила. Факт того, що відповідачка [PERSON] не цікавиться життям свої дітей [PERSON] та [PERSON] підтверджується і характеристиками дошкільного закладу № 26 «Сонечко» від 09 червня 2020 року, відповідями Центру первинної медико - санітарної допомоги від 05 червня 2020 року. Окрім того з довідки - характеристики від 16 червня 2020 року та повідомлення від 22 червня 2020 року вбачається, що відповідачка [PERSON] схильна до пияцтва та правопорушень, в громадських місцях веде себе агресивно, неодноразово були приводу в міліцію, безвідповідальна, неврівноважена особа. Будинок у занедбаному стані, підсобним господарством не займається, живе за рахунок тимчасових заробітків, постійно надходять скарги від односельчан на її поведінку. [PERSON] жодного разу не зверталась до служби із заявами про те, що їй перешкоджають у спілкуванні з дітьми. Неодноразово відповідачка була притягнута до адміністративної відповідальності за невиконання батьківських обов`язків. Виконавчий комітет Смілянської міської ради надав висновок про доцільність позбавлення батьківських прав відповідачки [PERSON] відносно її малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] . Даний висновок затверджений рішенням № 267 від 13 серпня 2020 року. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно до ч. 2, ч. 3 ст. 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Частиною 4 ст. 155 Сімейного кодексу України передбачено, що ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування. Крім того, згідно п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Частинами 3 і 4 ст. 164 Сімейного кодексу України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав щодо усіх своїх дітей або когось із них. Під час ухвалення рішення про позбавлення батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу. Пленум Верховного Суду України в п. 16 постанови від 30 ,березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» наголосив, що особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідачка [PERSON] , як на підставу незаконного звернення позивача до суду із даним позовом та безпідставним збиранням інформації щодо неї, надала до суду докази того, що дані вказані позивачем не відповідають дійсності. Зокрема відповідачкою надано до суду характеристику на жительку села Христофорівка [PERSON] , підписано жителькою цього ж села [PERSON] від 14 липня 2020 року відповідно до якої вказана вище особа зазначає, що [PERSON] за час проживання в селі не створювала труднощів і не була помічена в конфліктах із сусідами. Вона знає її як ввічливу, доброзичливу та товариську людину. Ольга трудолюбива, старана та береться за будь - яку роботу, яку виконує швидко та якісно. Доопомогала їй по господарству та в неї про [PERSON] лише позиивні враження. Окрім того відповідачкою було надано до суду характеристику: жителя села Хритофорівка [PERSON] від 14 липня 202 року, щодо [PERSON] , відповідно до якої [PERSON] зі своїм чоловіком [PERSON] допомогали йому по господарству, працювати, добре виконують роботу, відповідальні, доброзичливі, комунікабельні, без шкідливих звичок; жителя села [PERSON] від 14 липня 2020 року відповідно до якої [PERSON] є його сусідкою, він ніколи не бачив її у нетверезому стані, бачив попрасований одяг, в хаті топиться, рубаються дрова та виноситься сміття; характеристику жителя села [PERSON] від 12 липня 2020 року відповідно до якої [PERSON] купує у нього молоко та картоплю, нічого поганого про неї сказати не може, на його погляд порядні люди; характеристику жителя села [PERSON] від 13 липня 2020 року відповідно до якої [PERSON] є її сусідкою, скарг на неї вона не має, веде нормальний спосіб життя, діти одягнені, в хаті тепло, в нетверезому стані їх не бачила; характеристику жителя селі [PERSON] , відповідно до якої [PERSON] постійно купувала продукти для своїх дітей, нічого поганого про них сказати не може, в нетверезому стані їх не бачила, характеристику завідувача сільською бібліотекою відповідно до якої [PERSON] постійно бере книги в бібліотеці та відвідувала заходи для дітей і читала їм книги. Крім того відповідачка надала до суду характеристики від закладу дошкільної освіти Баштанської міської ради Миколаївської області щодо дітей [PERSON] та [PERSON] , відповідно до яких діти відвідували дошкільний заклад, сім`я була матеріально не забезпеченою, тому діти не мали всього необхідного для розвитку та навчання. Мати приділяла не достатньо уваги навчанню та вихованню дітей, хоча приймала участь у заходах, які проводились у закладі. Відповідно до ст. 69 ЦПК України свідком може бути кожна особа, якій відомі будь-які обставини, що стосуються справи.Свідок зобов`язаний з`явитися до суду за його викликом у визначений час і дати правдиві показання про відомі йому обставини. За відсутності заперечень учасників справи свідок може брати участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції. Ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами;висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ст. 77 ЦПК України). Ст. 78 ЦПК України передбачено, що суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК України). Згідно з ст. 95 ЦПК України письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Учасники справи мають право подавати письмові докази в електронних копіях, посвідчених електронним підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до закону. Електронна копія письмового доказу не вважається електронним доказом. Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством. Учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу.Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення. Відповідачка [PERSON] надала, на електронну адресу суду, характеристики жителів села. Які обставини чи заперечення вказані особи повинні підтвердити чи спростувати суду, відповідачка не зазначає. Крім того вказані характеристики не можуть вважатись належними та допустимими доказами, адже не завірені належним чином, таким чином не дотрималась вимог ст. 95 ЦПК України. Відповідачка мала змогу заявити клопотання про допит вказаних жителів села в якості свідків, однак даним правом не скористалась. Суд не може брати до уваги надані відповідачкою характеристики, як пояснення свідків, адже вони не були допитані безпосередньо в судовому засіданні. Відповідачка [PERSON] , починаючи з 02 грудня 2020 року, жодного разу в судове засідання не з`явилась, лише направляла клопотання про відкладення розгляду справи та проведення судового засідання в режимі відео конференції, які неодноразово були задоволені. Жодних доказів, які б могли спростувати наданий службою у справах дітей висновок про доцільність позбавлення батьківських прав до суду не надала. З наведеного вище, суд дійшов висновку про законність та обґрунтованість позовних вимог про позбавлення батьківських прав. Вирішуючи питання про стягнення аліментів на утримання малолітніх дітей, суд виходить з наступного. Статтею 180 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст.181 Сімейного кодексу України кошти на утримання дитини (аліменти) можуть бути присуджені за рішенням суду у частці від доходу особи, зобов`язаної утримувати дитину або у твердій грошовій сумі. Відповідно до вимог ст. 182 Сімейного кодексу України, суд при визначенні розміру аліментів враховує - стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно до ч.2, ч.3 ст.166 Сімейного кодексу України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Частиною 2 ст.193 Сімейного кодексу України передбачено, що якщо батьки не беруть участі в утриманні дитини, влаштованої до державного або комунального закладу охорони здоров`я, навчального або іншого закладу, аліменти на дитину можуть бути стягнуті з них на загальних підставах. З досліджених судом доказів, з урахування зазначених роз`яснень, встановлено, що мати малолітніх дітей [PERSON] , без поважної причини не виявляє щодо дітей батьківського піклування. Відповідачка ухилилась від виконання своїх обов`язків, оскільки не піклується про фізичний і духовний розвиток дітей, підготовку до самостійного життя, не забезпечує харчування, медичний догляд, лікування синів, не спілкується з ними, не виявляє інтересу до внутрішнього світу дітей, не надає матеріальної допомоги на утримання синів. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, суд розцінює як свідоме ухилення відповідачки від виховання дітей, що є винною поведінкою матері в розумінні вимог вказаних норм матеріального права. З наведеного вище, суд дійшов висновку про законність та обґрунтованість позовних вимог про позбавлення батьківських прав та про необхідність їх задоволення. Окрім того, оскільки мати матеріальної допомоги на утримання дітей [PERSON] та [PERSON] добровільно не надає, тому вимога про стягнення з неї аліментів на утримання доньок також підлягає до задоволення та з [PERSON] слід стягнути на користь закладу, в якому будуть перебувати діти чи на користь особи, на утриманні якої в подальшому вони будуть знаходитись, аліменти на утримання дітей в розмірі 1/3 частини всих видів її заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі позову до суду та до досягнення старшою дитиною повноліття. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України рішення в частині стягнення аліментів, суд допускає до негайного виконання в межах суми платежу за один місяць. З матеріалів справи вбачається, що позовна заява подана до суду 21 серпня 2020 року, а тому з відповідачки підлягають стягненню аліменти, починаючи з дня звернення до суду. Відповідно до вимог ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено судове рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави. Ч. 3 ст. 6 ЗУ «Про судовий збір» вказує на те, що у разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру. Оскільки в позовній заяві ставиться дві вимоги немайнового характеру (про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів) то з відповідачки [PERSON] на користь держави слід стягнути судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 2102 грн. - за позовну вимогу про позбавлення батьківських прав та 2102 грн. - за позовну вимогу про стягнення аліментів, що в сумі складає 4204 грн.

Outcome: approved