Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-13 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до Акціонерного товариства «Банк Форвард», в якому, з урахуванням остаточно визначених позовних вимог від 28.04.2021, просила визнати припиненим зобов`язання [PERSON] з повернення заборгованості за кредитним договором №109085716 від 16.09.2013, укладеним між [PERSON] та АТ «Банк Форвард», також просила визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис №801, виданий приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Буджиганчук Є.Ю. про стягнення з [PERSON] на користь АТ «Банк Форвард» заборгованості за кредитним договором №109085716 від 16.09.2013, укладеним між [PERSON] та АТ «Банк Форвард» у розмірі 69\~341,81 гривень. В обґрунтування пред`явлених позовних вимог посилалася, що 16 вересня 2013 року між нею та АТ «Банк Форвард» був укладений договір №109085716. У лютому 2021 року вона отримала постанову про арешт коштів боржника від 23.02.2021, прийняту приватним нотаріусом виконавчого округу міста Києва у межах виконавчого провадження №64620160, якою на підставі виконавчого напису №801, виданого 30.01.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Буджиганчук Є.Ю. про стягнення з неї на користь АТ «Банк Форвард» заборгованості в розмірі 69\~341,81 грн., накладено арешт на грошові кошти, що містяться на її рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після внесення постанови про арешт коштів боржника. Вважає виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню, оскільки заборгованість за кредитним договором не є безспірною, крім того, виконавчий напис нотаріуса вчинений з істотними порушеннями вимог чинного законодавства, а саме\~Закону України «Про нотаріат». Також посилалась, що умовами вказаного вище кредитного договору передбачено нарахування щомісячної плати за обслуговування кредитної заборгованості (комісії), водночас положеннями ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів» у редакції, чинній станом на укладення кредитного договору, передбачено, що кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону є нікчемною. Таким чином, на думку позивача, враховуючи нікчемність положень договору про розмір і порядок нарахування щомісячних платежів за обслуговування кредиту (комісії), що є підставою для застосування визначених ст. 216 ЦК України наслідків недійсності правочину, внаслідок його нікчемності, тому вважає, що з урахуванням здійснених нею грошових платежів в рахунок його погашення є наявними підстави для визнання припиненим зобов`язанні з повернення кредиту. З вказаних обставин, позивач просить визнати припиненим її, [PERSON] , зобов`язання з повернення заборгованості за кредитним договором №109085716 від 16.09.2013, укладеним між нею та АТ «Банк Форвард», також просила визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис №801, виданий приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Буджиганчук Є.Ю. про стягнення з [PERSON] на користь АТ «Банк Форвард» заборгованості за кредитним договором №109085716 від 16.09.2013, укладеним між [PERSON] та АТ «Банк Форвард» у розмірі 69\~341,81 гривень. Ухвалами Московського районного суду м. Харкова від 05 квітня 2021 року та від 19 квітня 2021 року позовну заяву було залишено без руху, позивачу надавався строк 10 днів з дня вручення копії ухвали для усунення недоліків позовної заяви. Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 07 травня 2021 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження, призначено проведення підготовчого засідання. Залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Павелків Тетяну Леонідівну. 26 липня 2021 року від представника відповідача АТ «Банк Форвард» надійшло клопотання про застосування строків позовної давності до пред`явлених [PERSON] позовних вимог, в якому представник відповідача посилався, що договір про надання та використання платіжної картки №109085716 укладений 16.09.2013, тобто саме у цей день позивачці стало відомо про порушення її цивільного права, а позовна заява позивачем була пред`явлена лише у 2021 році, тобто після спливу трирічного строку позовної давності, визначеного ст. 257 ЦК України. 26 липня 2021 року від представника відповідача АТ «Банк Форвард» надійшов відзив на позовну заяву [PERSON] , зі змісту якого вбачається, що відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог, посилаючись, що при вчиненні приватним нотаріусом виконавчого напису вимоги діючого законодавства порушені не були, а тому вважав, що підстави для задоволення позивних вимог позивача відсутні, як і відсутні підстави для задоволення позовних вимог позивача в частині визнання припиненим зобов`язання за кредитним договором. 26 серпня 2021 року від приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Буджиганчук Є.Ю. надійшла заява про розгляд справи за її відсутності. Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 06 вересня 2021 року підготовче провадження по даній цивільній справі закрито, призначено справу до судового розгляду у відкритому судовому засіданні з викликом учасників справи. Задоволено клопотання позивача, витребувано у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Буджиганчук Є.Ю. належним чином засвідченої копії матеріалів нотаріальної справи, на підставі яких приватним нотаріусом вчинено виконавчий напис №801, виданий 30.01.2021, яким з [PERSON] на користь АТ «Банк Форвард» стягнуто заборгованість в розмірі 69\~341,81 гривень. Витребувано у приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Павелків Т.Л. належним чином засвідчені копії матеріалів виконавчого провадження №64620160 з виконання виконавчого напису №801, виданого приватним нотаріусом КМНО Буджиганчук Є.Ю. 30.01.2021 про стягнення з [PERSON] на користь АТ «Банк Форвард» заборгованості за кредитним договором №109085716 від 16.09.2013, укладеним між [PERSON] та АТ «Банк Форвард». 17 вересня 2021 року від приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Павелків Т.Л. до суду надійшли копії матеріалів виконавчого провадження №64620160 з виконання виконавчого напису №801, виданого приватним нотаріусом КМНО Буджиганчук Є.Ю. 30.01.2021 про стягнення з [PERSON] на користь АТ «Банк Форвард» заборгованості за кредитним договором №109085716 від 16.09.2013, укладеним між [PERSON] та АТ «Банк Форвард». Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 22 жовтня 2021 року заяву представника позивача адвоката Біленка О.О. про забезпечення позову у цивільній справі за позовом [PERSON] до АТ «Банк Форвард», треті особи приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Буджиганчук Є.Ю., приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Павелків Т.Л., про визнання припиненим зобов`язання, визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню повернуто заявникові. У судове засідання позивач та його представник не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялися належним чином та своєчасно, подали суду заяву про розгляд справи за їх відсутності. Представник відповідача АТ «Банк Форвард» у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, скористався процесуальним правом на подання відзиву та заяви про застосування до позовних вимог позивача строків позовної давності, у відзиві просив розгляд справи проводити за відсутності представника АТ «Банк Форвард». Треті особи приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Буджиганчук Є.Ю. та приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Павелків Т.Л. у судове засідання не з`явились, від приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Буджиганчук Є.Ю. надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Павелків Т.Л. про причини неявки суду не повідомила. Клопотань про відкладення розгляду справи треті особи не подали, правом на подання пояснень третьої особи не скористалися. У зв`язку з неявкою осіб, які беруть участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини, що виникли між сторонами. Судом встановлено, що 20 травня 2013 року [PERSON] звернулась із заявою №106453316 до ПАТ «Банк Руский Стандарт», а 16 вересня 2013 року між ПАТ «Банк Руский Стандарт» та [PERSON] був укладений Договір про надання та використання платіжної картки №109085716. Відповідно до умов вказаного договору позивачка отримала споживчий кредит в сумі 12\~520,80 гривень. Згідно зі статутом АТ «Банк Форвард», затвердженим Рішенням № 4 єдиного акціонера АТ «Банк Форвард» від 03.09.2018, АТ «Банк Форвард» є правонаступником прав та обов`язків ПАТ «Банк Форвард», яке у свою чергу було правонаступником всіх прав та обов`язків ПАТ «Банк Руский Стандарт» на підставі Рішення єдиного акціонера №3 від 19 серпня 2014 року про зміну найменування ПАТ «Банк Руский Стандарт» на ПАТ «Банк Форвард». 30 січня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Буджиганчук Є.Ю. вчинений виконавчий напис, реєстровий номер №801, яким запропоновано звернути стягнення з [PERSON] на користь Акціонерного товариства «Банк Форвард» заборгованість за кредитним договором №106453316 від 20 травня 2013 року, укладеним між [PERSON] та ПАТ «Банк Руский Стандарт», правонаступником якого є АТ «Банк Форвард», у розмірі 68\~241,81 гривень, яка складається з: 52\~675,00 грн. заборгованість за сумою кредиту, 15\~566,81 грн. заборгованість за процентами. За вчинення виконавчого напису нотаріусом зі стягувача АТ «Банк Форвард» отримано плату в розмірі 1100,00 грн., загальна сума, яка підлягає стягненню з [PERSON] на користь АТ «Банк Форвард» становить 69\~341,81 грн. Зазначений виконавчий напис перебуває на примусовому виконанні у приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Павелків Т.Л., ВП №64620160. Разом з тим, постановою приватного виконавця про арешт коштів боржників від 23 лютого 2021 року\~накладено арешт на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках а також на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника [PERSON] , крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом та належить боржнику. У відповідності до\~ст.\~18\~ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Можливість вчинення виконавчого напису прямо передбачена, зокрема,\~ст. 18 ЦК України,\~главою 14 Закону України «Про нотаріат», ч. 6\~ст. 20 Закону України «Про заставу», ч. 3\~ст. 33 Закону України «Про іпотеку», постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів». Статтею 87 Закону України «Про нотаріат»\~визначено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів. Відповідно до\~ст. 88 Закону України «Про нотаріат»\~та п. 3.1. Глави\~16\~Розділу II Наказу Міністерства юстиції України «Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» від 22 лютого 2012 р. № 296/5 нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо: подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Дослідивши виконавчий напис нотаріуса, суд доходить висновку, що виконавчий напис підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню, з огляду на таке. У відповідності до\~ст.\~509\~ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених\~статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Згідно зі\~ст.\~11\~ЦК України підставою для виникнення цивільних прав і обов`язків є договори. Відповідно до\~ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Судом встановлено, що 20 травня 2013 року [PERSON] звернулась із заявою №106453316 до ПАТ «Банк Руский Стандарт», а 16 вересня 2013 року між ПАТ «Банк Руский Стандарт» та [PERSON] був укладений Договір про надання та використання платіжної картки №109085716, відповідно до якого Банк надав позивачу споживчий кредит у розмірі 12\~520,80 гривень. Відповідно до статуту АТ «Банк Форвард», затвердженим Рішенням № 4 єдиного акціонера АТ «Банк Форвард» від 03.09.2018, АТ «Банк Форвард» є правонаступником прав та обов`язків ПАТ «Банк Форвард», яке у свою чергу було правонаступником всіх прав та обов`язків ПАТ «Банк Руский Стандарт» на підставі Рішення єдиного акціонера №3 від 19 серпня 2014 року про зміну найменування ПАТ «Банк Руский Стандарт» на ПАТ «Банк Форвард». Підпунктом 3.2 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого\~наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5\~визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів (далі - Перелік), затвердженого\~постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Відповідно до пункту 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів «Нотаріально посвідчені договори, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно», для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 листопада 2016 року скасовано. Визнано незаконною та нечинною\~Постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», у тому числі в частині доповнення переліку після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». Постанова набрала законної сили з моменту проголошення. Верховний Суд у своїй постанові від 12 березня 2020 року у справі № 757/24703/18-ц (провадження № 61-12629св19) дійшов висновку, що оскільки серед документів, наданих банком нотаріусу для вчинення виконавчого напису, відсутній оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), за яким стягнення заборгованості може провадитися у безспірному порядку, а надана нотаріусу анкета-заява позичальника не посвідчена нотаріально, отже не могла бути тим договором, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Суд вважає, що укладений між банком та позивачем кредитний договір, який був наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, не був посвідчений нотаріально, тому наявні підстави для задоволення позовних вимог позивача в частині визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Що стосується позовних вимог [PERSON] в частині визнання припиненим зобов`язання з повернення заборгованості за кредитним договором №109085716 від 16.09.2013, укладеним між [PERSON] та АТ «Банк Форвард», суд доходить висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в цій частині з огляду на таке. Згідно із\~статтею 204 ЦК України\~правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Статтею 203 ЦК України\~визначено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі та правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Відповідно до частини другої\~статті 207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом\~статті 626 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Статтею 627 ЦК України\~передбачено свободу договору, а саме: відповідно до\~статті 6 цього Кодексу\~сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього\~кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина перша\~статті 628 ЦК України). Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (частина перша\~статті 638 ЦК України). Згідно із частиною першою\~статті 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 11\~Закону України\~«Про захист\~прав споживачів» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин)\~визначено, що перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов`язаний повідомити споживача у письмовій формі про кредитні умови, зокрема: мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; форми його забезпечення; наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей ніж ними, в тому числі між зобов`язаннями споживача; тип відсоткової ставки; суму, на яку кредит може бути виданий; орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов`язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо). Відповідно до\~статті 526 ЦК України\~зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до частин першої, другої\~статті 215 ЦК України\~підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою\~статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Стаття 18 Закону України «Про захист прав споживачів»\~містить самостійні підстави визнання угоди (чи її умов) недійсною. Частиною другою\~статті 19 Закону України «Про захист прав споживачів»\~визначено, що підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткій, незрозумілій або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору. Даними про сукупну вартість кредиту є інформація про процентну ставку, вартість сукупних послуг та інших фінансових зобов`язань позивача, варіанти погашення кредиту, кількість платежів, їх періодичність та обсяги. Згідно із пунктом 3.1 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених\~постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, які були чинними на момент укладення між сторонами договору, банки зобов`язані в кредитному договорі або додатку до нього надавати детальний розпис сукупної вартості кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх сукупних послуг, а також інших фінансових зобов`язань споживача. Відповідно до\~статті 217 ЦК України\~недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини. Нормами цивільного законодавства передбачено, як визнання правочину недійсним в цілому, так і визнання недійсним окремих його положень, а також передбачено можливість визнання правочину недійсним в цілому, якщо недійсність окремих його положень тягне за собою недійсність інших його частин і недійсність правочину в цілому. Таку правову позицію Верховний Суд виклав в постановах від 23 липня 2018 року у справі № 227/277/17 та від 25 липня 2018 року у справі № 609/1261/16-ц. Згідно з абзацом 3 частини четвертої\~статті 11\~Закону України\~«Про захист\~прав споживачів» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), \~кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього\~Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього\~Закону, є нікчемною. Крім того, відповідно до\~статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність»\~відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. З\~Рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011\~у справі щодо офіційного тлумачення положень пунктів 22, 23 статті\~1, статті\~11, частини восьмої статті\~18, частини третьої статті\~22 Закону України «Про захист прав споживачів»\~у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої\~статті 42 Конституції України\~(справа про захист прав споживачів кредитних послуг) вбачається, що положення пунктів 22, 23 статті\~1, статті\~11 Закону України «Про захист прав споживачів»\~з подальшими змінами у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої\~статті 42 Конституції України\~треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору. Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених\~постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо). Таку правову позицію Верховний Суд виклав в своїй постанові від 25 липня 2018 року у справі № 697/1045/15-ц. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Якщо до положення вносяться зміни, такі зміни вважаються чинними з моменту їх внесення. Таку правову позицію Верховний Суд виклав в постанові від 15 березня 2018 року у справі № 752/18046/14-ц. Поряд з цим, як убачається з позовних вимог [PERSON] , вона просить визнати припиненим зобов`язання з повернення нею заборгованості за кредитним договором №109085716 від 16.09.2013, укладеним між нею та АТ «Банк Форвард». Варто звернути увагу позивача на те, що Главою 50 ЦК України визначено підстави припинення зобов`язання. Так, відповідно до ч. 1, 2 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом. Відповідно до статей 599-609 ЦК України підставами припинення зобов`язання є: припинення зобов`язання виконанням, припинення зобов`язання переданням відступного, припинення зобов`язання зарахуванням, припинення зобов`язання за домовленістю сторін, припинення зобов`язання прощенням боргу, припинення зобов`язання поєднанням боржника і кредитора в одній особі, припинення зобов`язання неможливістю його виконання, припинення зобов`язання смертю фізичної особи та припинення зобов`язання ліквідацією юридичної особи. Разом з тим, під час розгляду даної справи судом не встановлено жодної з підстав, визначених ст.ст. 599-609 ЦК України для визнання припиненим зобов`язання позивача перед банком за кредитним договором. \~ \~ \~ \~Водночас, згідно з положеннями ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. \~ \~ \~ \~Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності, як це унормовано вимогами ч. 3 ст. 13 ЦПК України. Так, згідно із ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Жодних належних та допустимих доказів того, що спірний кредитний договір припинив свою дію та заборгованість позивача за кредитним договором була повністю погашена, матеріали справи не містять, стороною позивача такі обставини не доведені та судом під час розгляду справи не встановлені, а, відповідно до вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України). Суд наголошує, що обставини, на які позивач посилається в обґрунтування вказаної позовної вимоги жодним чином не свідчать, що спірний кредитний договір припинив свою дію. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», № 63566/00, параграф 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Враховуючи викладене, а також беручи до уваги те, що під час розгляду справи судом не встановлено правових підстав для визнання припиненим кредитного договору, суд доходить висновку, що позовні вимоги позивача в у цій частині є безпідставними та недоведеними, в зв`язку з чим в їх задоволенні слід відмовити. Зважаючи на те, що суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову по суті в частині пред`явлених позовних вимог про визнання кредитного договору припиненим, заява відповідача про застосування до таких позовних вимог строку позовної давності судом не вирішувалась. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог\~ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: partial