Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-20 00:00:00

06.07.2021 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що їй на підставі договору купівлі-продажу від 19 грудня 2006 року, що зареєстровано в реєстрі за №1999 належить житловий будинок з господарськими будівлями, що розташований по [ADDRESS] , що підтверджується витягом з Державного реєстру правочинів від 19.12.2006 року №3336013, витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 25.01.2007 року №13342677 та реєстраційним посвідчення від 25.01.2007 року. На сьогоднішній час в будинку зареєстрована вона та відповідачка [PERSON] , яка не проживає за вказаною адресою з 13.07.2017 року, що підтверджується довідкою Центру надання адміністративних послуг виконавчого комітету Іларіонівської селищної ради №1259 від 2021 року. Кілька років працює і живе у Швеції, є громадянкою Швеції де має свою сім`ю, в Україну повертатися не збирається. Вона як власник будинку не може в повній мірі здійснювати всі повноваження щодо розпорядження майном, користуватися субсидією на комунальні послуги, оскільки відповідачка добровільно знятися з реєстрації не бажає, не бере участі в утриманні будинку, комунальні послуги не сплачує, чим позбавляє її права вільно розпоряджатися своєю власністю. Посилаючись навищевикладене, позивач просить суд визнати [PERSON] , [INFO] , такою, що втратила право користування житловим будинком, розташованим за адресою: [ADDRESS] . До початку проведення судового засідання представник позивача [PERSON] надав суду заяву про підтримання позовних вимог та можливість розгляду справи за його відсутності. Проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася по невідомій суду причині. Згідно умов та порядку, визначених ст.ст.\~280,\~281 ЦПК України, зі згоди позивача, суд ухвалює заочне рішення. Суд, дослідивши докази, викладені в письмових матеріалах справи, давши їм належну оцінку, встановив наступне. Згідно копії договору купівлі-продажу житлового будинку від 19.12.2006 року, посвідченого 19.12.2006 року приватним нотаріусом Лівінською Л.М. за реєстровим №1999, та зареєстрованого в Синельниківському МБТІ, позивач є власником житлового будинку, розташованого\~за\~адресою: [ADDRESS] . Згідно довідки адміністратора ЦНАПу Березовської А.В. №1259 від 01.07.2021 року, в будинку за адресою : [ADDRESS] , зареєстровані : [PERSON] , 1956 року народження та [PERSON] , 1980 року народження, яка з 13.03.2017 року не проживає за вищевказаною адресою. Факт реєстрації відповідача [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , підтверджується довідкою відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання територіального органу ДМС від 04.08.2021 року. Відповідно до ч. 1\~ст. 4 ЦПК України, визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У відповідності дост.41\~Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до вимог\~ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до вимог\~ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно зіст.386\~ЦК України власник який має підстави передбачати можливість порушення свого права іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Згідно з ч.2\~ст.405 ЦК України\~- член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. З норми\~ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»\~випливає, що зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про позбавлення права користування житловим приміщенням. Виходячи з того, що\~Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»\~є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення\~ст..7 цього Закону\~підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим таку вимогу, як позбавлення права користування житловим приміщенням. Таким чином, з огляду на вищевикладене, судом встановлено, що позивач є власником зазначеного вище будинку, реєстрація в ньому відповідача, яка відсутня в ньому без поважних причин понад один рік, створює позивачу [PERSON] перешкоди у користуванні ним, у зв`язку з чим позовні вимоги про визнання відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням, підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, у разі задоволення позову судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача, проте позивачем не заявлено відповідну вимогу про стягнення з відповідачів на його користь судових витрат. Таким чином, суд не вбачає доцільності в стягненні судового збору з відповідачів. На підставі викладеного,

Outcome: approved