Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-18 00:00:00

У серпні 2021 року представник КП БМР «Білоцерківтепломережа» звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за надані житлово-комунальні послуги. В обґрунтування позову вказував, що згідно особового рахунку № [NUMBER] , відповідач станом на 01.07.2021 має заборгованість за послуги за централізованого опалення в розмірі 24 558,71 грн., з них: заборгованість, що склалась станом на 01.10.2017 року в розмірі 6 831,87 грн. була стягнута за рішенням суду від 09.01.2018, але не сплачена. Заборгованість, що утворилась за період з 01.10.2017 по 01.07.2021 в розмірі 17 726,84 грн. необхідно стягнути за рішенням суду. Боржнику було надіслано попередження про наявність заборгованості з вимогою сплатити її протягом місяця, однак лист із повідомленням був повернутий із зазначеною причиною повернення «за закінченням терміну зберігання». Посилаючись на те, що добровільно відповідач борг не погашає, позивач просить суд стягнути з відповідача борг у розмірі 17 726,84 грн. за централізоване опалення, суму на яку збільшилась заборгованість внаслідок інфляційних процесів у розмірі 2 595,32 грн. та три відсотки річних у розмірі 988,43 грн., та судові витрати у справі по сплаті судового збору в розмірі 2 270, 00 грн. Ухвалою суду від 17 вересня 2021 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи та призначено судове засідання для розгляду справи по суті 22 листопада 2021 року. Представник позивача Тетяна Недоступ 22 листопада 2021 року звернулась до суду із заявою, в якій просила справу розглядати за відсутності представника позивача. Позовні вимоги просила задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечувала. В зв`язку з неявкою в судове засідання відповідача, розгляд справи призначений на 22 листопада 2021 року, відкладено на 19 січня 2022 року. В судові засідання 22 листопада 2021 року та 19 січня 2022 року відповідач не з`явився. Рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення, які були направленні відповідачу з ухвалою про відкриття провадження у справі та з судовою повісткою про виклик до суду, повернулися на адресу суду не врученні, з відміткою відділення АТ «Укрпошта» «за закінченням терміну зберігання». Згідно даних відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ЦМУ ДМС в м. Києві та Київській області, що надійшли на адресу суду 15 вересня 2021 року [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . У відповідно до ч.4 ст.223 та ст.280 ЦПК України, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши письмові матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до розрахункової відомості суми основного боргу, 3 % річних та інфляційних нарахувань за спожиті послуги теплопостачання з 01.08.2019 по 01.07.2021, власник особового рахунку [NUMBER] - [PERSON] , має заборгованість за спожиті послуги теплопостачання в сумі 17 726,84 грн. Позивачем нараховано 3 % річних на суму боргу у розмірі 988,43 грн. та інфляційні нарахування на суму 2 595,32 грн. Згідно розрахункового листа абонента [PERSON] (особовий рахунок [NUMBER] ), заборгованість останнього за опалення станом на 01.07.2021 становить 17 728,96 грн. Позивачем на адресу відповідача направлялась претензія з вимогою в добровільному порядку провести оплату заборгованості протягом місяця з дати одержання претензії, проте лист повернувся не врученим з відміткою відділення АТ «Укрпошта» причина повернення: «за закінченням терміну зберігання». З матеріалів справи вбачається, що квартира [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON] . Проте як зазначав позивач, на день звернення до суду з даним позовом борг в добровільному порядку не сплачено. При вирішенні спору суд виходить з наступного. Закон України «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року за № 2189-VIII регулює відносини, що виникають у процесі надання та споживання житлово-комунальних послуг. Відповідно до ч.1 ст.6 вказаного Закону - учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є: 1) споживачі (індивідуальні та колективні); 2) управитель; 3) виконавці комунальних послуг. Виконавцями комунальних послуг є: в тому числі послуг з постачання теплової енергії - теплопостачальна організація (п.3 ч.2 ст.6 Закону). Пунктом 1 частини 1 статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачене право споживача одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів. в свою чергу п. 5 частини 2 тієї ж статі Закону передбачений обов`язок індивідуального споживача оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Відповідно до ст.322 Цивільного кодексу України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.67,68 ЖК України - плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Наймач (власник) квартири зобов`язаний щомісяця своєчасно вносити плату за комунальні послуги. У постанові Верховного суду від 14.02.2018 у справі № 462/6393/15-ц висловлено наступну правову позицію: «Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі». Постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 затверджено Правила надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення (далі - Правила). Згідно з пунктами 17, 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення послуги з водовідведення оплачуються споживачем з розрахунку обсягу витрат холодної та гарячої води згідно з нормативами (нормами) споживання або показаннями засобів обліку води. Розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк. Відповідно до пунктів 20, 21 Правил, плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо) або відповідно до умов договору на встановлення засобів обліку. У разі відсутності у квартирі (будинку садибного типу) та на вводах у багатоквартирний будинок засобів обліку води і теплової енергії плата за надані послуги справляється згідно з установленими нормативами (нормами) споживання. Судом встановлено, що відповідачу [PERSON] надавались рахунки до сплати за спожиті житлово-комунальні послуги, які розраховувались на підставі тарифів, узгоджених сторонами (додаток №1 до договору) та Правил. Однак власник квартири у порушення вимог чинного законодавства не здійснював оплату за надані позивачем та спожиті відповідачем житлово-комунальні послуги, внаслідок чого станом на 01 липня 2021 року виникла прострочена заборгованість перед позивачем у сумі 17 726,84 грн., що підтверджується матеріалами справи. Відповідно до ч.1 ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У позовній заяві позивач вказав, що, окрім повернення боргу за надані ним послуги, відповідач має сплатити позивачеві три проценти річних й інфляційні втрати та надав розрахунок, згідно з яким нарахував три проценти річних й інфляційні втрати за період прострочення. У статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (пункт 45)). Відповідно до ч.2 статті 625 ЦК України - боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За відсутності оформлених договірних відносин, але в разі прострочення виконання грошового зобов`язання з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, на боржника покладається відповідальність, передбачена частиною другою статті 625 ЦК України (висновок Верховного Суду України, висловлений у постанові від 16 грудня 2015 року у справі № 6-2023цс15). З огляду на те, що відповідач, як встановлено судом, прострочила виконання грошового зобов`язання, тому на вимогу позивача повинна сплатити інфляційні втрати та три проценти річних від простроченої суми. Згідно з вимогами статті 625 ЦК України - боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. За правилами ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Будь-яких доказів (відомостей) на спростування встановлених судом обставин матеріали справи не містять. Виходячи з наведеного, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є законними, і знайшли підтвердження. За таких підстав, коли встановлено, що з вини відповідача зобов`язання перед позивачем не виконано, відповідач в односторонньому порядку відмовляється виконувати взяті на себе зобов`язання щодо сплати заборгованості, суд приходить до висновку, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню. Відповідно до частини першої-другої статті 141 Цивільного процесуального кодексу України - судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача. За таких обставин, суд вважає з необхідне стягнути із відповідача на користь позивача сплачений останнім судовий збір за подачу позовної заяви в розмірі 2 270, 00 грн.

Outcome: approved