Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-20 00:00:00

Позивач звернувся із вказаним позовом до суду, посилаючись в його обґрунтування на те, що 26 березня 2021 року приватний нотаріус Головкіна Яна Вікторівна видала виконавчий напис № 35781 про стягнення з позивача на користь відповідача заборгованості за договором кредиту в загальній сумі 29556 грн. Вважаючи такий виконавчий напис незаконним та таким, що не підлягає виконанню, зазначав, що 22 лютого 2017 року постановою Київського апеляційного адміністративного суду по справі № 826/20084/14 визнано незаконною положення п. 1, 2 Змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджених постановою КМУ № 662 від 26 листопада 2014 року, в частині норм, що передбачали стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин без нотаріального посвідчення таких договорів. Постановою від 20 червня 2018 року Велика Палата Верховного суду відмовила у задоволенні заяви про перегляд такого рішення. Позивач зазначав, що відповідач не міг дотриматися вимог щодо надання приватному нотаріусу оригіналу нотаріально посвідченого договору про надання кредиту, оскільки кредитний договір був укладений без нотаріального посвідчення. Крім того відповідач не довів безспірності заборгованості, оскільки позивач не має боргу перед відповідачем. Також кредитор не повідомив позивача письмово про необхідність погашення боргу. Таким чином через порушення процедури видачі виконавчого напису просив суд визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис № 35781 від 26 березня 2021 року приватного нотаріуса Головкіної Я. В., стягнувши з відповідача на користь позивача стягнуті за таким виконавчим написом грошові кошти в сумі 15357 грн., а також понесені ним витрати з оплати судового збору у загальній сумі 2270 грн. Позивач, [PERSON] , у судове засідання не з`явився, надавши заяву в якій, підтримуючи заявлені позовні вимоги, просив суд розгляд справи провести за його відсутності, наполягаючи при цьому на задоволенні позову. Представники відповідача, ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс», у судове засідання не з`явились повторно, будучи повідомленими про час та місце розгляду справи належним чином. Треті особи, приватний нотаріус Головкіна Я. В. та приватний виконавець Олійник О. І., у судове засідання також не з`явились, будучи повідомленими про час та місце розгляду справи належним чином. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги [PERSON] є такими, що підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав. Суд встановив, що 26 березня 2021 року приватний нотаріус Обухівського районного нотаріального округу Київської області, Головкіна Яна Вікторівна, видала на підставі п. 2 «Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172, виконавчий напис, реєстр № 35781, за яким з [PERSON] , [INFO] , за кредитним договором № 880635695 від 6 грудня 2019 року, укладеним з ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога», правонаступником якого за договором від 11 березня 2020 року № 69 став ТОВ «Таліон Плюс», правонаступником якого за договором від 5 серпня 2020 року № 05/0820-01 та реєстром прав вимоги № 3 від 29 січня 2021 року є ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс», на користь відповідача звернуто стягнення на заборгованість за період з 29 січня 2021 року по 27 лютого 2021 року на суму 28356 грн., а також 1200 грн. за вчинення виконавчого напису нотаріусом, які підлягають стягненню з боржника на користь стягувача в загальному розмірі 29556 грн. Суд також встановив, що на підставі заяви представника стягувача приватним виконавцем виконавчого округу Донецької області, Олійник О. І., було 3 червня 2021 року постановою відкрито виконавче провадження № 65651369 про примусове виконання виконавчого напису нотаріусу Головкіної Я. В. від 26 березня 2021 року, реєстр № 35781, а 18 червня 2021 року постановою виконавця звернуто стягнення на заробітну плату та інші доходи боржника. Згідно зі ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. За пп. 3.2, 3.5 п. 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджених Наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. Суд зазначає, що відповідно до п. 1 «Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (в редакції до 26 листопада 2014 року), документами, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, є нотаріально посвідчені угоди, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно. При цьому для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченої угоди; б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Натомість, постановою Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року № 662 до постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 були внесені зміни. Однак, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року по справі № 826/20084/14 було визнано незаконною та не чинною постанову Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині внесених змін, зокрема, розділ 2, за яким внесено до такого «Переліку документів» «кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, для одержання виконавчого напису за якими додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.» При цьому ухвалою від 1 листопада 2017 року Вищого адміністративного суду України постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року залишено без змін. Таким чином суд встановив, що для видачі виконавчого напису нотаріусу відповідно до «Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», документами, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, є саме нотаріально посвідчені кредитні угоди, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно, які для одержання виконавчого напису повинні подаватися нотаріусу в оригіналі разом із документами, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Аналогічна правова позиція була викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 20 червня 2018 року по справі № 826/20084/14. Натомість, суд встановив, що договір кредитування № 880635695 від 6 грудня 2019 року на суму 8500 грн. строком повернення до 3 січня 2020 року зі сплатою 0,83 % на день від суми кредиту, укладений позивачем із ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога», не був нотаріально посвідчений, внаслідок чого у порушення ст. 87 Закону України «Про нотаріат», пп. 3.2, 3.5 п. 3 Глави 16 розділу ІІ «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», п. 1 «Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», приватним нотаріусом Головкіною Я. В. було видано 26 березня 2021 року спірний виконавчий напис, реєстр № 35781. Також суд зазначає, що на підставі ст. 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення, а безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника є обов`язковою умовою вчинення нотаріусом виконавчого напису. Тобто сам по собі цей факт подання стягувачем відповідних документів нотаріусу не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості. Таким чином суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур, оскільки суд повинен установити чи мав на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник безспірну заборгованість перед стягувачем. Аналогічна правова позиція була викладена Верховним Судом у постанові від 23 січня 2018 року по справі № 310/9293/15 а також Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 16 травня 2018 року по справі № 320/8269/15-ц, від 27 березня 2019 року по справі № 137/1666/16-ц та від 2 липня 2019 року по справі № 916/3006/17. Суд зазначає, що нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише стягувачем, тому не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності. Таким чином суд робить висновок, враховуючи положення ст. 15, 16, 18 ЦК України та ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат», що захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. В свою чергу, боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: 1) з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення; 2) а також з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами у повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Отже, порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Зважаючи на наведене, суд не вбачає необхідності вдаватись до вирішення питання про безспірність вимог ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс». Аналогічна правова позиція була викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 23 червня 2020 року по справі № 645/1979/15-ц. Таким чином, встановивши в судовому засіданні факт порушення приватним нотаріусом Головкіної Я. В. процедури вчинення виконавчого напису від 26 березня 2021 року, реєстр № 35781, за яким з [PERSON] за кредитним договором № 880635695 від 6 грудня 2019 року, укладеним з ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога», на користь ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» звернуто стягнення на заборгованість у загальній сумі 29556 грн., то вказане є самостійною та достатньою підставою для визнання зазначеного виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Згідно із переліченим вмотивуванням заявлені позовні вимоги [PERSON] в цій частині підлягають задоволенню шляхом визнання таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Головкіною Я. В. від 26 березня 2021 року, реєстр № 35781. При цьому суд зазначає, що відповідно до ч. 1, 2 ст. 1212 Цивільного кодексу України (далі - ЦК) особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. За ч. 3 ст. 1212 ЦК положення глави 83 ЦК застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. За правовою природою конструкція зобов`язання, що виникає з безпідставного набуття майна, є формою реалізації охоронного право відношення та виконує компенсаторну функцію. Зобов`язання, що виникають внаслідок безпідставного збагачення є протилежністю до зобов`язання з правочинів. Правочин, зокрема договір, як належна правова підстава встановлює зобов`язання з передання речі, виконання робіт, сплати коштів. Відповідно, за відсутності правової підстави в особи виникає зобов`язання повернути те, що було отримано безпідставно (кондикція). Отримання майна, набутого без підстави, призводить до реституційного ефекту, прямо протилежного тому, що передбачено договором. Загальною ознакою кондикції є відсутність правової підстави для утримання майна, набутого особою, до якої потерпілий звертається з кондикційним позовом. Набуття майна визнається безпідставним, якщо його правова підстава відпала згодом. Відпадіння правової підстави полягає у зникнення обставин, на яких засновувалась юридична обґрунтованість набуття (збереження) майна. Зі змісту ст. 1212 ЦК можна зробити висновок, що не має права на збагачення особа, що отримала його за недійсним актом, судовим рішенням або недіючою нормою права. Так одним із випадків відпадіння підстави набуття (збереження) може бути визнання судом таким, що не підлягає виконанню, виконавчого напису нотаріуса, на підставі якого було здійснено стягнення майна (коштів). Тому особа, яка внаслідок правомірних або неправомірних дій або подій безпідставно набула майно в результаті невигідних наслідків для іншої особи, зобов`язана повернути таке майно цій особі на підставі ст. 1212 ЦК. При цьому судове рішення про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, та за яким відбулося повне або часткове виконання є правовою підставою для виникнення зобов`язання з повернення майна, що набуто без достатньої правової підстави, оскільки з моменту ухвалення такого судового акту правова підстава вважається такою, що відпала. При цьому обставини наявності або відсутності заборгованості позивача перед відповідачем за кредитним договором можуть бути предметом окремого судового розгляду. Аналогічна правова позиція була викладена Верховним Судом у постанові від 8 вересня 2021 року по справі № 201/6498/20. У цьому сенсі суд зазначає, що в рамках виконавчого провадження № 65651369 про примусове виконання виконавчого напису нотаріусу Головкіної Я. В. від 26 березня 2021 року, реєстр № 35781, з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» було стягнуто із заробітної плати боржника на погашення суми боргу загалом 13521,62 грн., що підтверджується матеріалами виконавчого провадження та інформацією з місця роботи позивача про проведення відрахувань з доходів [PERSON] за період з липня 2021 року по листопада 2021 року включно за таким виконавчим провадженням. Отже, суд зауважує, що позивачем було доведено проведення з нього стягнення грошових коштів за виконавчим написом нотаріусу Головкіної Я. В., реєстр № 35781 від 26 березня 2021 року, на користь відповідача в рахунок погашення боргу в рамках відкритого виконавчого провадження № 65651369 в розмірі саме 13521,62 грн. Таким чином, враховуючи встановлені судом правові підстави для повернення [PERSON] відповідно до ст. 1212 ЦК грошових коштів, набутих відповідачем на підставі виконавчого напису нотаріуса, який визнаний судом таким, що не підлягає виконанню, та внаслідок часткової доведеності заявлених вимог щодо стягнення з ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» на користь [PERSON] грошових коштів, то в цій частині вимоги останнього підлягають частковому задоволенню в сумі 13521,62 грн. Суд зазначає, що позивачем було сплачено судовий збір при звернені до суду із позовом у розмірі 1816 грн., а також сплачено судовий збір за подання заяви про забезпечення позову в сумі 454 грн., що загалом складає 2270 грн. Отже, згідно із ст. 133, 141 ЦПК, враховуючи, що суд частково задовольнив заявлені позовні вимоги [PERSON] , то витрати останнього на оплату судового збору підлягають стягненню відповідно з відповідача на користь позивача частково, тобто в сумі 2161,48 грн. (454 + 908 + 13521,62 / 15357 х 908 = 2161,48).

Outcome: partial