Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-16 00:00:00

Представник позивача звернувся в суд з позовом до відповідача про стягнення коштів. На підставу своїх вимог спирається на те, що у 2010 році до позивача звернувся відповідач [PERSON] із проханням позичити йому 195000 (сто дев`яносто п`ять тисяч гривень) 00 коп., для вирішення особистих питань. Враховуючи, що позивач добре знав відповідача то погодився позичити останньому 195000 (сто дев`яносто п`ять тисяч гривень) 00 коп. Однак, повністю такої суми у позивача не було, і він позичав ці кошти відповідачу у період із 27.01.2010 року по 27.05.2010 року. Умовою повернення боргу мала бути письмова вимога позивача до відповідача повернути кошти. Саме на цих умовах вони і уклали договір позики. На підтвердження передачі грошей відповідач власноруч написав позивачу розписку і отримав гроші. Останній рік відповідач перестав спілкуватися з позивачем та відповідати на телефонні дзвінки. 25 червня 2021 року позивач направив на адресу фактичного проживання відповідача вимогу про сплату боргу якою просив сплатити борг протягом 30 (тридцяти) днів із дня отримання даної вимоги. Однак, відповідач зловживаючи своїм правом не отримав дану вимогу та вона повернулася позивачу із відміткою "повернення: за закінченням терміну зберігання". Отже, відповідач свої зобов`язання згідно договору не виконав. Позивач неодноразово звертався до нього з вимогою повернути гроші, однак [PERSON] гроші не повертає, що і змусило представника позивача звернутися до суду з даним позовом. Ухвалою суду від 11.11.2021 прийнято справу до свого провадження та призначено справу до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Ухвалою суду від 17.01.2022 вирішено проводити заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Позивач та представник позивача в судове засідання не з`явилися, але представник позивача надав суду заяву згідно якої просив справу слухати у їх відсутності, позовні вимоги підтримують в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з?явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України, причини неявки визнані поважними невідомі, заяв та клопотань про розгляд справи у його відсутності чи відкладення розгляду справи не надходило, але його неявка не перешкоджає розгляду справи по суті у його відсутність на підставі зібраних доказів. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Враховуючи вищевикладене та приписи ст. 223 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без участі осіб, які в судове засідання не з`явилися, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду. У зв`язку з неявкою в судове засіданні всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, вивчивши матеріали справи, встановив наступні обстаини та відповідні їм правовідносини: у 2010 році позивач надав у позику відповідачу [PERSON] грошові кошти у сумі 195000 (сто дев`яносто п`ять тисяч гривень) 00 коп., для вирішення особистих питань. Оскільки, повністю такої суми у позивача не було, він позичав ці кошти відповідачу у період із 27.01.2010 року по 27.05.2010 року. Умовою повернення боргу мала бути письмова вимога позивача до відповідача повернути кошти. Саме на цих умовах вони і уклали договір позики. На підтвердження передачі грошей відповідач власноруч написав позивачу розписку і отримав гроші (а.с. 4). Позивач неодноразово звертався до нього з вимогою повернути гроші, однак [PERSON] гроші не повертає (а.с. 5). Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За змістом статті 526 ЦК України належне виконання зобов`язання - це передусім виконання його відповідно до умов договору і вимог ЦК України та інших актів цивільного законодавства. Відповідно ст. 527 ЦК України, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Кожна із сторін у зобов`язанні має право вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним чином боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою. Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). В силу ч. 1 ст. 14 ЦК України, цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Загальні правила щодо форми договору визначено статтею 639 ЦК України, згідно з якою: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором . Судом встановлений факт отримання відповідачем [PERSON] , від позивача [PERSON] , в борг грошових коштів в розмірі 195,000 грн. Згідно з ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обгрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до положень ст. 83 ЦПК України позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. Як передбачено ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. На підтвердження вказаного факту позивачем представлена розписка (а.с. 4). Даний правочин не є оспорюваним і відповідає вимогам ЦК України. Таким чином, суд вважає наявність підстав, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, встановленою в судовому засіданні, позовні вимоги підтверджені документально, а тому підлягають задоволенню в повному обсязі. У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України судовий збір покласти на відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved