Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-13 00:00:00

Короткий зміст позовної заяви, відзиву на позов. Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом про визнання\~особи такою,\~що втратила\~право користування\~жилим приміщенням\~та зняття\~з реєстрації. В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що вона є власником квартири [ADDRESS] . Позивачка має доньку [PERSON] . Онука, [PERSON] , [INFO] , після народження фактично проживала зі своїми батьками у квартирі позивачки, яка зареєструвала її у своїй квартирі. З серпня 2013 року донька [PERSON] та її чоловік [PERSON] фактично припинили проживати однією сім`єю. Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 20.05.2015 року вирішено розірвати шлюб між [PERSON] та [PERSON] , та визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , разом з батьком [PERSON] за адресою [ADDRESS] . У своїй квартирі на даний я час позивачка проживає одна, розмір пенсії не дозволяє сплачувати нарахування за комунальні послуги, а тому має намір продати цю квартиру. Проте вона не може продати квартиру, оскільки в ній зареєстрована малолітня онука [PERSON] . Фактично з кінця 2015 року онука [PERSON] проживає разом з батьком [PERSON] . Позивачка не має змоги бачити та відвідувати свою онуку, оскільки не має зв`язку з її батьком. Донька, [PERSON] , також не має зв`язку ні з дитиною, ні з її батьком. Таким чином позивачка не може зняти свою онуку з реєстраційного обліку в органах надання адміністративних послуг, оскільки там необхідна усна або письмова згода обох батьків. Хоча відповідач, її онука [PERSON] , на даний час зареєстрована за вищевказаною адресою, але фактично, з кінця 2015 року та по даний час в зазначеній квартирі не проживає та не з`являється. Відповідач, який не проживає за адресою [ADDRESS] , втратила право на користування квартирою, внаслідок її виїзду разом з батьком на постійне місце проживання у інше житлове приміщення за адресою: [ADDRESS] . Оскільки за вищевказаною адресою онука не проживає, виникають проблеми зі сплатою надмірних комунальних послуг, які не надаються, але нараховуються за нею. Також позивачка має намір продати квартиру, однак у зв`язку з реєстрацією онуки у моїй квартирі, не може скористатися цим правом. Вважає, що вищенаведеним об`єктивно порушуються її права. Просить суд визнати [PERSON] , [INFO] , такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] , та зняти з реєстраційного обліку в квартирі. 22.11.2021 року від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позов, у якому, окрім іншого, вказано, що позивачка є рідною бабусею [PERSON] . З початку свого народження малолітня [PERSON] проживала разом зі своїми батьками та бабусею в квартирі, належній позивачці на праві власності, де і наразі зареєстрована. Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 20.05.2015р. шлюб між [PERSON] та [PERSON] (донька позивачки) розірвано. В підтвердження своєї позиції, яка зі змісту позовної заяви виражається надмірних комунальних витратах, які несе позивачка, останньою долучено до позовної заяви лише копію рахунку на сплату послуг з поводження з побутовими відходами за травень 2021 року. Всі інші аргументи, а саме продаж квартири - є лише припущення, а не фактичні обставини справи. Малолітня [PERSON] не може самостійно визначати своє місце проживання, а тому сам по собі факт її не проживання в спірній квартирі, не може бути безумовною підставою для визнання її такою, що втратила право користування вказаним житлом. Просить суд позовну заяву залишити без задоволення. Процесуальні дії у справі. Ухвалою суду від 04.11.2021 року позовну заяву прийнято до розгляду та\~відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням(викликом) сторін. Третя особа до суду не з`явилась надала заяву про розгляд справи за її відсутності, на підставі наявних матеріалів у справі з урахуванням житлових прав малолітньої особи. Позивачка та представник позивача не заперечували щодо розгляду справи за відсутності третьої особи. У судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги з мотивів викладених у позові. Також пояснила, що на протязі багатьох років онука не проживає у квартирі, позивачці ніхто не допомагає і не приходить. Дитину вивезли до м. Київ. Позивачка самостійно сплачує за квартиру, а пенсія в неї мала. У судовому засіданні представник відповідача проти позову заперечує з мотивів викладених у відзиві. Установлені судом фактичні обставини у справі. Відповідно до\~Свідоцтва про\~право власності\~на житло\~№ [NUMBER] \~від 25.07.2005\~року,\~позивачка [PERSON] являється власником квартири за адресою [ADDRESS] (а.с.10-12). [PERSON] , [INFO] зареєстрована за адресою [ADDRESS] з 06.09.2011 року(а.с. 28). Відповідно до рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 20.05.2015 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, та визначено місце проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] , разом з батьком [PERSON] за адресою [ADDRESS] (а.с. 18-21). Відповідно до акту складеного мешканцями квартир [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] , за адресою [ADDRESS] починаючи з 2015 року, фактично не проживає [PERSON] , [INFO] (а.с.22). Суду надано рахунки на сплату житлово комунальних послуг за грудень 2020 року, лютий 2021 року, та послуг з поводження з побутовими відходами за травень 2021 року за адресою [ADDRESS] , із розрахунку чотирьох зареєстрованих осіб(а.с.23). Позиція суду та нормативно - правове обґрунтування. Встановлене\~ст.41 Конституції України\~право кожного володіти, користуватись і розпоряджатись своєю власністю (даний принцип відповідно закріплений\~ст.317 ЦК України) передбачає право власності як абсолютне праве, яке надає власнику повноваження щодо повного, всебічного і комплексного використання трьох елементів права власності як такого. Непорушність права приватної власності означає проголошену\~Конституцією\~неможливість несанкціонованого втручання будь-кого у здійсненні власником своїх повноважень, а також недопустимість дій всупереч інтересам власника, його волі тощо. Згідно зі\~ст. 319 ЦК України\~власник володіє, користується, розпоряджається майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ч.1\~ст.383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї родини, інших осіб, і\~не має права використовувати його для промислового виробництва. На підставі\~ст.391 ЦК України\~власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення, будинку або квартири, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Відтак за аналізом статей 383, 391 ЦК України слід дійти до висновку, що положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жиле приміщення, будинку, квартиру тощо, від будь-яких осіб. Відповідно до\~ст.6 СК України, правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття. Дитиною визнається особа до досягнення нею повноліття. Отже до досягнення 18 років фізична особа має правовий статус дитини. Наявність у особи правового статусу дитини означає, що така особа має відповідні права та обов`язки дитини. Відповідно до частини другої\~ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства», діти - члени сім`ї наймача або власника житлового приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Житлові права членів сім`ї власника квартири є похідними від прав власника цієї квартири. Неповнолітня [PERSON] , з народження була зареєстрована за адресою [ADDRESS] , і з моменту реєстрації набула права користування цим житлом (сервітут). Такий сервітут установлюється законом, тому для його виникнення не потрібно укладення батьками та дітьми спеціального договору про користування житлом (ч. 1\~ст. 402 ЦК України). Крім того, для припинення сервітуту підстав не має, оскільки його було встановлено відповідно до ч.1\~ст. 402 ЦК України. Припинення сервітуту можливе лише у випадку добровільного зняття неповнолітньої з місця реєстрації (п. 2 ч. 1\~ст. 406 ЦК України, відмова від нього особи, в інтересах якої встановлено сервітут). Неповнолітня дитина [PERSON] , в силу свого віку, не може самостійно проживати за місцем реєстрації, оскільки рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 20.05.2015 року, визначено місце проживання малолітньої [PERSON] , разом з батьком [PERSON] за адресою [ADDRESS] . Маючи право проживати за зареєстрованим місцем проживання, за місцем проживання батька, дитина може реалізувати його лише при досягненні повноліття, оскільки в силу свого віку малолітня дитина не має достатнього обсягу цивільної дієздатності самостійно визначати місце свого проживання, як вказано у постановах Верховного Суду від 19.05.2021 року(справа № 759/19579/17), від 09.09.2020 року(справа №755/16152/16-ц). Враховуючи зазначене\~вище,\~суд вважає,\~що неповнолітня\~дитина [PERSON] ,\~правомірно та\~на законних\~підставах зареєстрована\~в квартирі,\~не втратила\~право користування\~житловим приміщенням\~у спірній квартирі. Крім того, позбавлення неповнолітньої дитини права користування житловим приміщенням може відбуватися лише у разі наявності попереднього дозволу органу опіки та піклування, який в матеріалах цивільної справи відсутній. Дана позиція узгоджується з позицією Верховного Суду від 16.12.2020 року(справа №206/4028/18, провадження № 61-1635 св 20). Позивачкою суду не надано належних доказів того, що реєстрація дитини чинить перешкоди у користуванні позивачкою своєю власністю. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»). Враховуючи зазначене, суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed