Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-16 00:00:00

31.08.2021 позивач звернулася до суду з позовом до відповідача, в якому просить виділити [PERSON] 1/2 частину квартири [ADDRESS] рнігові, визнавши за нею право власності на вказану частину, залишивши у власності [PERSON] 1/2 частину спірної квартири. Позовні вимоги мотивовані тим, що з 05.12.2007 позивач та відповідач перебували у шлюбних відносинах, за час яких набули спільне майно, а саме квартиру [ADDRESS] . Рішенням суду від 27.04.2015 шлюб розірвано, однак питання розподілу спільного майна подружжя не розглядалося. У зв`язку з тим, що сторони не дійшли згоди в позасудовому порядку щодо поділу спільного майна, позивач звернулася до суду з даним позовом. Ухвалою судді від 03.09.2021 позовну заяву залишено без руху та запропоновано позивачеві в триденний строк з дня отримання копії ухвали усунути вказаний в ній недолік. 10.09.2021, на виконання вимог ухвали судді від 03.09.2021 про залишення позовної заяви без руху, позивачем усунуто недолік позовної заяви. Ухвалою судді від 17.09.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 06.10.2021. 06.10.2021 підготовче засідання відкладене на 27.10.2021, у зв`язку з неявкою сторін. 27.10.2021 підготовче засідання відкладене на 15.11.2021, у зв`язку з неявкою сторін. Ухвалою суду, яка занесена до протоколу судового засідання від 15.11.2021, за клопотанням представника позивача, до участі у справі в якості третьої особи залучено АТ "Універсал Банк"; підготовче засідання відкладене на 01.12.2021, у зв`язку з клопотанням представника позивача. Ухвалою суду від 01.12.2021, за клопотанням представника позивача, витребувано в Акціонерного товариства «Універсал Банк» інформацію про стан виконання зобов`язання з погашення заборгованості по кредитному договору № BL14392 від 30.08.2021, укладеного між Акціонерним товариством «Універсал Банк» та [PERSON] . Ухвалою суду від 01.12.2021 закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні на 21.12.2021. 21.12.2021 розгляд справи відкладений на 17.01.2022, у зв`язку з витребуванням доказів. У судове засідання 17.01.2022 учасники справи не з`явилися, про час і місце розгляду справи оповіщалися у встановленому законом порядку. Представник позивача у поданій через канцелярію суду письмовій заяві просить розглядати справу за її відсутності, зазначивши про підтримку позову, дала згоду на заочний розгляд справи. Позивач та відповідач про причини неявки суду не повідомили, відповідач відзиву, заяв та клопотань не подав. За письмовою згодою позивача суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи, у відповідності до статті 223 Цивільного процесуального кодексу України (далі за текстом ЦПК України). У відповідності до вимог частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши наявні у справі докази, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 05 грудня 2007 року, який рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 27 квітня 2015 року було розірвано. Вказане рішення набрало законної сили 08 травня 2015 року (а.с. 6-7). 28 листопада 2011 року, на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Красногором О.В., зареєстровано в реєстрі за №4266, сторонами за спільні кошти було придбано квартиру [ADDRESS] (а.с. 8-9). Як убачається з витягу про державну реєстрацію прав від 15.12.2011, виданого КП "ЧМБТІ" Чернігівської обласної ради, власником квартири [ADDRESS] є відповідач [PERSON] (а.с. 9 зворот). З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно убачається, що у реєстрі міститься запис про заборону відчуження квартири [ADDRESS] , власником якої є [PERSON] , на підставі договору іпотеки від 30 серпня 2012 року. 30 серпня 2012 року між ПАТ "Універсал Банк" та ФОП [PERSON] було укладено кредитний договір №BL14392, відповідно до умов якого ФОП [PERSON] надано кредит в сумі 225 000,00 грн, з терміном повернення до 01 серпня 2016 року. В забезпечення виконання вказаного кредитного договору 30 серпня 2012 року між ПАТ "Універсал Банк" та [PERSON] було укладено договір поруки №BL14392-П. За договором іпотеки від 30 серпня 2012 року, укладеним між ПАТ "Універсал Банк" та відповідачем [PERSON] , предметом іпотеки є квартира [ADDRESS] до повернення кредиту. Стаття 15 Цивільного кодексу України (далі за текстом ЦК України) передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини другої статті 3 Сімейного кодексу України (далі\~за текстом\~ СК\~України)\~сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Власність у сім`ї існує у двох правових режимах: спільна сумісна власність подружжя та особиста приватна власність кожного з подружжя, залежно від якого регулюється питання розпорядження таким майном. Норми\~СК України\~у статтях\~57,\~60\~встановлюють загальні принципи нормативно-правового регулювання відносин подружжя щодо належного їм майна, згідно з якими майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Майно, набуте кожним з подружжя до шлюбу, є особистою приватною власністю кожного з них. Зокрема, відповідно до пункту 3 частини першої\~статті 57 СК України\~особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею (ним) за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто. Згідно зі\~статтею 60 СК України\~майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба, тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до статті 63\~СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Частиною першою\~статті 69 СК України передбачено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Аналізуючи вказані норми матеріального права в сукупності, суд вбачає, що у сімейному законодавстві діє презумпція спільності майна подружжя, при цьому частки чоловіка і дружини виходячи із статті 70\~СК України, є рівними. Спростувати цю презумпцію може сторона, яка надає докази протилежного, що мають відповідати вимогам належності та допустимості і це є її процесуальним обов`язком відповідно до вимог\~ЦПК України. При цьому судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Аналогічні норми містить частина третя статті 368 ЦК України, відповідно до якої майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Із наведеного слідує, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі у період часу з 05 грудня 2007 року по 08 травня 2015 року, у період якого придбали спірну квартиру. Отже, вищевказане нерухоме майно, яке набуте сторонами під час зареєстрованого шлюбу, є спільною сумісною власністю подружжя. Під час розгляду даної справи сторонами не було надано доказів того, що між ними існують будь-які домовленості щодо порядку володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності. За наведених обставин, суд доходить висновку, що на квартиру за адресою: [ADDRESS] , поширюється право спільної сумісної власності подружжя. Стаття 9 Закону України «Про іпотеку»\~передбачає, що іпотекодавець може відчужувати предмет іпотеки тільки за згодою іпотекодержателя. Разом з тим, самого по собі розпорядження предметом застави під час поділу майна між подружжям, як співвласниками, не відбувається, оскільки власники цього майна не змінюються, а визначаються лише їх частки. Відтак, порушень прав банку, як іпотекодержателя, внаслідок поділу предмета іпотеки між подружжям суд не вбачає, переважне його право на задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки зберігається. До даного правового висновку дійшов Верховний суд у своїй постанові від 08\~липня 2019\~року у справі №522/17048/15-ц. Отже,\~позовні вимоги\~ [PERSON] \~до [PERSON] про поділ майна подружжя є обґрунтованими, підтвердженими матеріалами справи та такими, що підлягають задоволенню. Також, відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача належить стягнути судовий збір. Враховуючи викладене,

Outcome: approved