Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-17 00:00:00

У квітні 2021 року позивач АТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про стягнення боргу кредитором спадкодавця. В обгрунтування позовних вимог покликаються на те, що [PERSON] звернувся до «ПРИВАТБАНКУ» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву №б/н від 18.03.2006, згідно якої отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, який в подальшому було збільшено до 13000 грн. [PERSON] підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку» складає між ним та банком договір про надання банківських послуг. Позичальник зобов`язався повертати отримані кошти, але в процесі користування кредитним рахунком не надавав своєчасно грошові кошти для погашення заборгованості. [INFO] [PERSON] помер. Відповідно до вимог ст. 1268 ЦК України спадкоємцями, які проживали на час смерті з позичальником [PERSON] є [PERSON] та [PERSON] 04.06.2020 АТ КБ «ПриватБанк» надіслало претензію до Тростянецької державної нотаріальної контори та отримали відповідь 30.06.2020, в якій зазначено, що спадкоємці померлого [PERSON] із заявами про прийняття чи відмову від спадщини до нотаріальної контори не звертались, спадкова справа після смерті спадкодавця була заведена на підставі претензії АТ КБ «ПриватБанк». 27.09.2020 АТ КБ «ПриватБанк» звернулось до спадкоємців позичальника з листом-претензією, але ніяких дій не було виконано. Станом на день смерті заборгованість перед банком позичальника становить 9429,94 грн., яка складається з 9429,94грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту. Оскільки вимоги позивача відповідачами не виконані в добровільному порядку, АТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з даною позовною заявою та просили стягнути заборгованість в сумі 9429,94грн. за кредитним договором б/н від 18.03.2006, а також понесені ними судові витрати в сумі 2270,00грн. Ухвалою судді від 12 травня 2021 року прийнято позовну заяву та призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 01.10.2021 залучено до участі в справі в якості співвідповідача [PERSON] . Ухвалою суду від 02.12.2021 закрито підготовче провадження та справу призначено до розгляду по суті. У судовому засіданні представник позивача Поліщук Т.В. підтримала заявлені позовні вимоги, просила задовольнити позов, зазначивши, що відповідачі на час смерті позичальника [PERSON] були зареєстровані та проживали разом з спадкодавцем. Відмови від прийняття спадщини до нотаріальної контори вони не подавали, тому вважається, що прийняли спадщину, а отже являються і боржниками по даному кредитному договору, укладеному між позивачем та [PERSON] , як спадкоємці. Не заперечує щодо винесення заочного рішення по справі. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про дату та час розгляду справи, про що наявні рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с.115), крім того, конверт з повісткою повернутий з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с.142, 143, 158, 159, 176, 177, 198, 199) та «адресат відмовився від отримання» (а.с.95, 96, 108, 109). Відзиву на позовну заяву не подав. Відповідно до ч.11 ст. 128 ЦПК України відповідач [PERSON] був повідомлений про дату, час і місце проведення судового засідання через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, про що в матеріалах справи наявне підтвердження (а.с.174, 207). З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про дату та час розгляду справи, про що наявні рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с.157, 195), крім того, конверт з повісткою повернутий з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с.102, 103, 116, 117, 139, 140, 179, 180, 196) та «адресат відмовився від отримання» (а.с.105, 106). Відзиву на позовну заяву не подав. Відповідно до ч.11 ст. 128 ЦПК України відповідач [PERSON] був повідомлений про дату, час і місце проведення судового засідання через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, про що в матеріалах справи наявне підтвердження (а.с.175, 206). З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з`явилась, хоча належним чином була повідомлена про дату та час розгляду справи, про що наявне рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с.182), крім того, конверт з повісткою повернутий з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с.161, 162). Відзиву на позовну заяву не подано. Відповідно до ч.11 ст. 128 ЦПК України відповідач [PERSON] була повідомлена про дату, час і місце проведення судового засідання через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, про що в матеріалах справи наявне підтвердження (а.с.175, 206). З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Згідно із ст. ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до вимог ст. ст. 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 18.03.2006 між АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір, у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Цей договір укладений сторонами шляхом підписання останнім і представником банку заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку, за змістом якої відповідач визнав, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами, становлять укладений між сторонами договір про надання банківських послуг. [PERSON] засвідчив, що він ознайомився та згідний з Умовами та Правилами надання банківських послуг, зобов`язується виконувати ці Умови та Правила і регулярно ознайомлюватися з їх змінами на сайті Приватбанку www.privatbank.ua (а.с.26). Як встановлено при розгляді справи, позивач відкрив відповідачу кредитний рахунок, що підтверджується випискою по рахунку та встановлено кредитний ліміт, який неодноразово було змінено: 16.03.2006 встановлено кредитний ліміт - 6900,00 грн., 12.04.2007 збільшено кредитний ліміт - 7000,00 грн; 24.12.2008 - зменшено кредитний ліміт до 5000,00 грн.; 11.02.2009 - зменшено кредитний ліміт - 2800,00; 03.08.2009 - збільшено кредитний ліміт - 4000,00грн.; 18.03.2011 - збільшено кредитний ліміт до 13000,00 грн.; 31.01.2016 - зменшено кредитний ліміт - 11020,00 грн., 08.02.2019 - зменшено кредитний ліміт - 0,00 грн. (а.с.25). На підтвердження користування карткою банком було надано виписку по картковому рахунку [PERSON] , відповідно до якого встановлено, що останній періодично користувався кредитною карткою (а.с.14-24). Приписами ст. ст. 626, 628 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. (ч.1 ст. 638 ЦК України). У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно з ч.1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Статтею 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частиною 1 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання наступають правові наслідки, встановлені договором або законом. Банк належним чином виконав свої зобов`язання, надавши [PERSON] кредит шляхом видачі платіжної картки. Незважаючи на обов`язки, визначені законом та встановлені договором, [PERSON] свої зобов`язання перед банком належним чином не виконав. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] , виданим виконкомом Олександрівської сільської ради Тростянецького району Вінницької області [INFO] (а.с.42). Відповідно до ч.1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно з ч.1 ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу за місцем відкриття спадщини. Відповідно до ч.3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу (6 місяців від дня відкриття спадщини), він не заявив про відмову від неї. На виконання вимог ухвали суду від 12.05.2021 Тростянецькою селищною радою 21.05.2021 за №2929/21-Вх надано лист, з якого вбачається, що за адресою: [ADDRESS] станом на [INFO] (на дату смерті [PERSON] ) зареєстровані [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] (а.с.77). Виходячи із викладеного, спадкоємці [PERSON] та [PERSON] , які зареєстровані з спадкодавцем на час відкриття спадщини, що підтверджується довідкою та наявною в матеріалах справи копією паспорта спадкоємця [PERSON] (а.с.40), мали право подати заяву про прийняття або про відмову від спадщини у строк з [INFO] по 26.04.2019. За позичальником [PERSON] станом на день його смерті існує заборгованість по кредитному договору б/н від 18.03.2006 у розмірі 9429,94 грн., яка згідно з розрахунком АТ КБ «ПриватБанк» складається з заборгованості за простроченим тілом кредиту - 9429,94 грн. (а.с.7-13). АТ КБ «Приват Банк» 14 травня 2020 року відповідно до ст. 1281 ЦК України надіслало претензію кредитора до Тростянецької державної нотаріальної контори, в якій позивач просив включити його кредиторські вимоги в спадкову масу, повідомити чи відкривалась спадкова справа після померлого боржника [PERSON] , повідомити інформацію стосовно осіб, які подали заяву про прийняття спадщини або відмовилися від прийняття спадщини після смерті боржника, а також щодо осіб, які вже прийняли спадщину та повідомити спадкоємців померлого про наявність заборгованості перед банком (а.с.44). Листом завідувача Тростянецької ДНК Середи Н.М. від 13.06.2020 вих.№221/02-14 наданого ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» повідомлено про заведення спадкової справи №162/2020 рік, після померлого [INFO] [PERSON] , на підставі претензії кредитора. Інформація про спадкоємців відсутня (а.с.45). Оглянувши в судовому засіданні копію спадкової справи №162/2020 до майна померлого [INFO] [PERSON] , встановлено, що спадкова справа заведена на підставі претензії кредитора АТ КБ «ПРИВАТБАНК» (а.с.79-88). Відповідно до ст. ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з ч.1 ст. 609 ЦК України зобов`язання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов`язаним з його особою і у зв`язку з цим не може бути виконане іншою особою. Частиною 1 та частиною 3 ст. 1268, ч.1 ст. 1269, ч.1 ст. 1270 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. За змістом зазначених норм вбачається, що прийняття особою спадщини обумовлюється або постійним проживанням спадкоємця зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, або в разі відсутності наведених вище обставин, - поданням до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини у визначений ч.1 ст. 1270 ЦК України строк. Що стосується позовних вимог до відповідача [PERSON] суд зазначає наступне. Згідно з копією паспорту серії [NUMBER] , виданого 04 вересня 1996 року на ім`я [PERSON] , [INFO] , встановлено, що останній зареєстрований в с.Олександрівка з 19.09.1996, проте не зазначено конкретної адреси місця реєстрації особи (а.с.41). Крім того, відповідно до довідки вих. №02-17/1239 від 07.05.2021 наданої Тростянецькою селищною радою встановлено, що [PERSON] , [INFO] , паспорт [NUMBER] , виданий Тростянецьким РВ УМВС України у Вінницькій області 04.09.1996, зареєстрований за адресою: [ADDRESS] з 19 вересня 1996 року (а.с.66). Інших відомостей, які б підтверджували місце реєстрації відповідача [PERSON] на дату смерті позичальника [PERSON] позивачем суду не надано. Згідно з ч.1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18) зроблено висновок, що «пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження». Тобто, пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову. Вирішуючи справу на підставі доказів, долучених до справи, враховуючи, що відповідач [PERSON] після померлого [PERSON] в силу вимог ч.3 ст. 1268 ЦК України не є спадкоємцем до майна померлого [PERSON] , заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини він не подавав, суд дійшов висновку, що відповідно до положень норм ст. 1282 ЦК України у відповідача відсутній обов`язок задовольняти вимоги кредитора, а тому в задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] необхідно відмовити за їх безпідставністю. Як встановлено в судовому засіданні відповідачі [PERSON] та [PERSON] на дату смерті [PERSON] були зареєстровані за однією адресою з спадкодавцем в [ADDRESS] , тобто в силу ч.3 ст. 1268 ЦК України прийняли спадщину та у встановлені строки не відмовились від неї. Відповідно до ч.1, ч.2 ст. 1281 ЦК України спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Згідно з ст. 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям в натурі. Положення зазначеної норми застосовуються у випадку дотримання кредитором норм ст. 1281 ЦК України щодо строків пред`явлення ним вимог до спадкоємців. Недотримання цих строків, які є присічними (преклюзивними), позбавляє кредитора права вимоги до спадкоємців. Зазначена правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України № 6-2962цс16 від 12 квітня 2017 року. Вимога може бути пред`явлена кредитором безпосередньо спадкоємцю, а також через нотаріуса за місцем відкриття спадщини, який у строк, встановлений ст. 1281 Цивільного кодексу України, приймає претензії кредиторів від спадкодавця. Даний строк не є строком, у який кредитор має звернутися до суду з позовом про стягнення боргу зі спадкоємця. Заявлення кредитором своїх вимог до спадкоємців не безпосередньо, а через нотаріуса не суперечить приписам ч. 2 ст. 1281 Цивільного кодексу України. При цьому, на відміну від безпосереднього повідомлення спадкоємців кредитор, повідомляючи останніх про свої вимоги через нотаріуса, не зобов`язаний зважати на факт прийняття спадщини, оскільки нотаріус повинен прийняти відповідну заяву кредитора незалежно від того, чи прийняв спадщину хоча б один зі спадкоємців і чи встановлені спадкоємці взагалі. [PERSON] помер [INFO] . АТ КБ «ПриватБанк», як кредитор, заявив вимоги до спадкоємця померлого боржника шляхом направлення претензії кредитора на адресу нотаріуса 14 травня 2020 року із дотриманням строків встановлених ст. 1281 ЦК України. 26 серпня 2020 року ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» було направлено лист-претензію на адресу [PERSON] (а.с.46) та на адресу [PERSON] (а.с.47-51). Смерть позичальника у даній справі не припиняє зобов`язання за кредитним договором. У разі смерті позичальника за кредитним договором за наявності спадкоємців відбувається заміна боржника в основному зобов`язанні, який несе відповідальність у межах вартості майна, одержаного у спадщину (правовий висновок Верховного Суду України, викладений у постанові від 17 квітня 2013 року у справі № 6-18цс13, правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 13 березня 2019 року у справі № 520/7281/15-ц (провадження № 14-49цс19). Отримання спадкоємцем, який прийняв спадщину, свідоцтва про право на спадщину відповідно до ст. 1296 ЦК України є правом, а не обов`язком спадкоємця, однак відсутність у спадкоємця такого свідоцтва не може бути підставою для відмови в задоволенні вимог кредитора. Якщо спадкоємець прийняв спадщину у складі якої є нерухоме майно, але зволікає з виконанням обов`язку, передбаченого статтею 1297 ЦК України, зокрема, з метою ухилення від погашення боргів спадкодавця, кредитор має право звернутися до нього з вимогою про погашення заборгованості спадкодавця. До подібних правових висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 607/98/17 (провадження № 61-27515св18). Оскільки зі смертю боржника зобов`язання щодо повернення кредиту входять до складу спадщини, то умови кредитного договору щодо строків повернення кредиту чи сплати його частинами не застосовуються, а підлягають застосуванню норми ст. 1282 ЦК України щодо обов`язку спадкоємців задовольнити вимоги кредитора в порядку, передбаченому ч. 2 цієї норми. Саме на підставі норм ст. ст. 1281, 1282 ЦК України кредитор заявив вимоги до спадкоємців. За таких обставин, вимоги позивача про стягнення заборгованості із спадкоємців [PERSON] та [PERSON] боржника [PERSON] є обґрунтованими. Враховуючи вищевикладене, аналізуючи надані докази та даючи їм правову оцінку, враховуючи встановлені судом та наведені вище обставини, підтверджені доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення з відповідачів [PERSON] та [PERSON] заборгованості у розмірі 9429,94 грн. Крім того з відповідачів [PERSON] та [PERSON] стягненню підлягає сума судових витрат сплачена позивачем при зверненні до суду та підтверджена документально, в розмірі 2270,00 грн. відповідно до положень ст. ст. 133, 141 ЦПК України.

Outcome: partial