Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-10 00:00:00

Позивач КС «Самара» звернувся до суду з позовом до відповідачів про стягнення боргу за кредитним договором, мотивуючи свої вимоги тим, що 25 березня 2020 року між КС «Самара» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 127/20, відповідно до умов якого відповідачу було надано кредит в сумі 9 000,00 грн., строком на 12 місяців, починаючи з 25 березня 2020 року до 24 березня 2021 року, а відповідач зобов`язався повернути отриманий кредит та сплати проценти за користування кредитом. Відповідач не виконував свої зобов`язання належним чином, в зв`язку з чим, у нього виникла заборгованість в сумі 22\~705,69 грн. В якості забезпечення виконання зобов`язань [PERSON] перед позивачем по поверненню кредиту, сплати процентів за користування кредитом і сум штрафних санкцій було укладено договір поруки № 127/20 від 25 березня 2020 року між позивачем та [PERSON] . Відповідно до умов договору поруки [PERSON] прийняла на себе зобов`язання перед позивачем відповідати у повному обсязі по зобов`язанням [PERSON] , передбаченими кредитним договором. Позивач просив стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача заборгованість за кредитним договором в сумі 22\~705,64 грн., з яких: 8 982,00 грн. залишок по кредиту, 13\~723,69 грн. проценти, нараховані за користування кредитом з урахуванням прострочення платежів, а також судовий збір у розмірі 2270,00 грн. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 24 травня 2021 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Представник позивача надав суду клопотання, у якому просив розглядати справу у його відсутності, не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Відповідачі у судове засідання не з`явилися з невідомих суду причин, хоча відповідно до ст. 128 ЦПК України про день та час розгляду справи повідомлялись належним чином, про що свідчать конверти, що повернулися до суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання», «адресата не було дома» (а. с. 30, 31), а також шляхом оприлюднення повідомлення про виклик до суду на офіційному веб-сайті Ленінського районного суду м. Дніпропетровська (а. с. 42, 43), заперечень проти позову суду не представляли, а тому суд вважає за можливе розгляд справи проводити за відсутності відповідачів на підставі наявних у справі доказів із винесенням заочного рішення. 11 січня 2022 року ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська було вирішено питання про заочний розгляд справи. За таких обставин, суд розглянув справу у відсутність учасників справи за правилами спрощеного позовного провадження з можливістю ухвалення заочного рішення відповідно до\~ст. 280 ЦПК України, оскільки відповідачі належним чином повідомленні про дату, час і місце судового засідання, не з`явились в судове засідання без повідомлених причин, відзиву не подали. При цьому, позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи, що сторони у судове засідання не з`явились, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Вивчивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що вимоги позивача підлягають задоволенню з таких підстав. Статтею 263 ЦПК України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Судом встановлено, що 25 березня 2020 року між КС «Самара» та [PERSON] укладено кредитний договір № 127/20 (а. с. 5-7). Відповідно до умов договору [PERSON] було надано кредит в сумі 9 000,00 грн., строком на 12 місяців, починаючи з 25 березня 2020 року до 24 березня 2021 року, із здійсненням сплати процентів за користування кредитом. Отримання [PERSON] суми кредиту у розмірі 9\~000 гривень підтверджується видатковим касовим ордером № 35934134 від 25 березня 2020 року, наданого позивачем до матеріалів справи (а. с. 9). Згідно із п. 6.2 цього договору порядок обчислення процентів (відсотків) за користування кредитом: процентна ставка за договором нараховується щомісяця на залишок заборгованості за кредитом. Процентна ставка за договором становить сімдесят цілих та всім десятих процентів (відсотків) річних. Тип процентної ставки є фіксованим. Реальна річна процентна ставка, відсотків річник складає 42,38 (а. с. 6). Матеріалами справи підтверджено, що в якості забезпечення виконання зобов`язань [PERSON] перед позивачем з повернення кредиту, сплати процентів за користування кредитом і сум штрафних санкцій було укладено договір поруки № 127/20 від 25 березня 2020 року між позивачем та [PERSON] (а. с. 8). Відповідно до п. 2.1 договору поруки відповідальність [PERSON] настає в разі, коли відповідач [PERSON] не виконає та/або не належним чином виконає свої зобов`язання за договором кредиту, п. 2.2 того ж договору поруки встановлено, що відповідач несе солідарну відповідальність перед позивачем. Відповідачі жодних дій на виконання своїх зобов`язань не вчинили. Також встановлено судом, що позивач просить суд стягнути солідарно з відповідачів суму заборгованості за кредитним договором в розмірі 22\~705,69 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості [PERSON] за договором споживчого кредиту № 127/20 від 25 березня 2020 року, долученого до матеріалів справи (а.с.4). Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Договором є домовленість двох і більше сторін на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1\~ст. 626 ЦК України). Згідно із нормою\~ст. 526 ЦК України\~зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Порушення зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення невиконання зобов`язання в обумовлений строк. Як зазначалося вище, сторони встановили строки виконання зобов`язань зі щомісячним погашенням платежів. Частиною 1\~статті 553\~ЦК України передбачено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Відповідно до\~ст. 554 ЦК України\~у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Згідно із\~ст. 543 ЦК України\~у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-якого з них окремо. Солідарні боржники залишаються зобов`язаними доти, доки їхній обов`язок не буде виконаний у повному обсязі. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ст. 1054 ЦК України). Статтею 530 ЦК України\~встановлено, що якщо у зобов`язані встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Позичальник не виконав взяті на себе зобов`язання за кредитним договором, стосовно своєчасного повернення сум отриманого кредиту та сплати нарахованих за користування кредитними коштами відсотків, у встановлені кредитним договором терміни. Відповідно до ч. 1\~ст. 612 ЦК України\~боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Статтею 625 ЦК України\~встановлює, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. З метою врегулювання спору в досудовому порядку, на адресу відповідачів позивачем 15 вересня 2020 року направлялися вимоги за №1492/20, № 1493/20 з про погашення поточної заборгованості, але відповідачі проігнорували вимоги позивача, самоусунулися від виконання зобов`язання (а. с. 10, 11). Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку про стягнення солідарно з відповідачів заборгованості за кредитним договором. Відповідно до\~ст. 141 ЦПК України\~з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню також судовий збір в сумі 2 270 грн., тобто по 1 135 грн. з кожного, оскільки судовий збір віднесений до складу судових витрат, які не є зобов`язанням в розумінні\~ст. 509 ЦК України\~та відсутні підстави для стягнення їх на підставі\~ст. 543 ЦК України\~в солідарному порядку.

Outcome: approved