Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-11 00:00:00

29 листопада 2021 року [PERSON] звернувся до Миргородського міськрайонного суду Полтавської області із позовом до Товариства з обмеженою відповідальності "Фінансова компанія "Онлайн Фінанс" про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що будь-яких угод з відповідачем, в тому числі кредитних, він не укладав. Тому заборгованість та власне як і факт наявності кредитних правовідносин не визнає. Будь-яких документів з цього приводу ні від позивача, ні від третіх осіб не отримував. Вважає, що вказаний виконавчий напис не підлягає виконанню, так як, нотаріусом не з`ясовано безспірність заборгованості. З огляду на вищевикладене, позивач прохав суд визнати спірний виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню та стягнути на його користь понесені судові витрати. Ухвалою Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 30.11.2021 року відкрито провадження у справі та призначено проведення першого судового засідання (а.с.6). Відповідач своїм правом на поданні відзиву на скористався. Позивач в судове засідання не з`явився, до суду подав заяву в якій виклав прохання провести розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав та прохав задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Треті особи Приватний виконавець виконавчого округу Полтавської області Гречин Наталія Володимирівна та Приватний нотаріус Обухівського районного нотаріального округу Головкіна Яна Вікторівна в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про причини неявки суду не повідомляли. Ухвалою суду від 12.01.2022 суд вирішив провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що 22.05.2019 року між ТОВ «СС ЛОУН» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 564951-А, за умовами якого відповідач отримав кредит в розмірі 1500 грн . Договір було укладено в електронному вигляді шляхом виконання відповідачем певних дій, які свідчать про укладення договору позики. Форма договору відповідає закону виходячи з наступного. Згідно частини першої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Згідно частини першої статті 13 Закону «Про споживче кредитування» у редакції, що діяла на час укладення спірного договору, договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами. Договір про споживчий кредит укладається в порядку, визначеному цивільним законодавством України з урахуванням особливостей, визначених цим Законом. Визначення кредитодавцем можливості укладення договору про споживчий кредит здійснюється на підставі відповідного запиту (заяви) споживача, у тому числі з використанням засобів дистанційного зв`язку, та оцінки кредитоспроможності споживача (частини перша, друга статті 14 Закону № 1734-VIII). Статтею 3 Закону України «Про електронну комерцію» (у редакції, що була чинною на день виникнення спірних правовідносин) визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону). Стаття 12 Закону «Про електронну комерцію» визначає, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним підчас реєстрації у його системі, та додається(приєднується)до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (пункт12частини першої статті 3 Закону №675-VIII). Підписом, згідно якого відповідач погодився на укладення Договору є ідентифікатор у вигляді СМС «448954». Зважаючи на презумпцію правомірності правочину, закріплену в ст. 204 ЦК України, суд критично сприймає доводи позивача стосовно відсутності кредитних правовідносин між сторонами. Зі змісту оскаржуваного виконавчого напису вбачається, що відповідач, ТОВ "Фінансова компанія "Онлайн Фінанс" у вказаних правовідносинах набув статус кредитора на підставі Договору Відступлення Прав Вимоги за кредитними договорами № 28/1220-01 від 28.12.2020 року. За умовами кредитного договору № 564951-А від 22.05.2019 року, строк на який надається кредит становить 30 календарних днів (п.1.2 Договору). Додатком до вказаного договору являється графік платежів, згідно якого повернення кредиту мало відбутися 20.06.2019 року у розмірі 1504,50 грн (1500,00 грн - тіло кредиту, 4.50 грн.- проценти за користування кредитом). З приводу заборгованості кредитор у зобов`язанні - ТОВ "Фінансова компанія "Онлайн Фінанс" звернувся до приватного нотаріусу Обухівського районного нотаріального округу Головкіної Яни Вікторівни із заявою про вчинення виконавчого напису. В подальшому на підставі документів наданих відповідачем, приватним нотаріусом 09.11.2021 було вчинено виконавчий напис № 55555, стосовно стягнення заборгованості за кредитним договором № 564951-А від 22.05.2019 року у загальному розмірі 4 792, 50грн. Зі змісту виконавчого напису вбачається, що стягнення заборгованості проводиться за період з 28.12.2020 по 10.03.2021 року. Заборгованість складається з тіла кредиту - 1500,00 грн, відсотків за користування кредитом 1350,00 грн, заборгованість за штрафами та пенею 742,50 грн, та 1200грн, стягнуті за вчинення цього виконавчого напису. Вчинення виконавчого напису нотаріусом регулюється ст.87,88 Закону України «Про нотаріат», постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» та Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, який набрав чинності 07 березня 2012 року. Так, відповідно до ст. 87 Закону України «Про нотаріат» від 02 вересня 1993 року для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Разом з тим, у відповідності до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 16 травня 2018 року по цивільній справі № 320/8269/15-ц, для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. У цій постанові також зазначено, що законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлює суд відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Підставою вчинення оскаржуваного виконавчого напису став кредитний договір від 22.05.2019 року з встановленим терміном кредитування - 30 днів. Таким чином, строк кредитування сплив у червні 2019 року. Тобто із закінченням строку кредитування у позичальника в будь-якому випадку виникає обов`язок повернути суму позики незалежно від пред`явлення вимоги Банком повернути всю заборгованість за договором, що відповідає правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеній у постанові від 28.03.2018 року по справі 444/9519/12. Окрім того, Велика Палата Верховного Суду вказала на тому, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. З розрахунку заборгованості та виконавчого напису вбачається, що вся сума заборгованості нарахована та стягується за період з 28.12.2020 по 10.03.2021 року. Таким чином, відсотки та штрафні санкції нараховані поза межами строку кредитування. Таким чином, при вчиненні нотаріального напису, нотаріус не перевірив безспірність заборгованості за кредитним договором. Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що обставини на які позивач посилався в обґрунтування своїх вимог, знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду, а тому, позов підлягає до задоволення. У зв`язку із задоволенням позову, у відповідності до ст. 141 ЦПК України, судові витрати у розмірі 1362,00 грн (908,00 грн. - за подачу позову та 454,00 грн- за подачу заяви про вжиття заходів забезпечення позову) підлягаються стягненню із відповідача на користь позивача На підставі викладеного та

Outcome: approved