Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-11 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з заявою про розірвання шлюбу між ним та [PERSON] , зареєстрований Роменським районним відділом ДРАЦС Головного територіального управління юстиції у Сумській області. В обґрунтування позову зазначив, що з 26.04.2017 р. перебуває у зареєстрованому шлюбу з відповідачем. Він відбуває покарання у вигляді довічного позбавлення волі у Роменській ВК № 56. Від шлюбу дітей не мають. Бажає розірвати шлюб, оскільки спільне подружнє життя з відповідачем не склалося, нічого їх не пов`язує, спільного господарства не ведуть, причиною розірвання шлюбу стало те, що йому було відмовлено у помилуванні президентом України від 19.10.2021 р., що негативно вплинуло на взаємовідносини та стало причиною розпаду сім`ї. Ухвалою Роменського міськрайонного суду Сумської області від 06.12.2021 заяву прийнято до розгляду та призначено судове засідання в порядку окремого провадження. В судовому засіданні позивач заяву підтримав, просив шлюб розірвати. В судове засідання відповідач не з`явилась, про дату, час та місце судового засідання була повідомлена належним чином. Суд, заслухавши позивача, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного висновку. Відповідно до ч.3 ст.293 ЦПК України в порядку окремого провадження розглядаються також справи про розірвання шлюбу за заявою будь-кого з подружжя, якщо один з нього засуджений до позбавлення волі. Судом встановлено, що 26.04.2017 р. між сторонами зареєстровано шлюб Роменським районним відділом ДРАЦС Головного територіального управління юстиції у Сумській області, актовий запис № 09. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] засуджений вироком апеляційного суду Чернігівської області від 12.03.2003 р. до довічного позбавлення волі, відбуває покарання в ДУ "Роменська виправна колонія № 56". Статтею 24 СК України закріплено один із головних принципів шлюбу його добровільність. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Як слідує з положень статті 51 Конституції України, добровільність шлюбу відноситься до основних прав і свобод людини і громадянина. Загальна декларація прав людини у частині 2 статті 16 та стаття 23 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права містять положення відповідно до яких шлюб не може укладатися без вільної і повної згоди сторін, що одружуються. З вказаних положень закону вбачається, що однією з засад шлюбу є його добровільність. При цьому принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії реєстрації шлюбу. Добровільність шлюбу (наявність вільної згоди) - це його довічна риса. Саме добровільністю шлюбу зумовлена можливість його розірвання. Відповідно до ст.ст.104, 110 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно з ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. З огляду на взаємини, які склались та існують між сторонами, враховуючи те, що фактично шлюбні відносини припинено, сім`я існує формально, сторони не бажають примирення та збереження шлюбу, подальше спільне життя подружжя буде суперечити їх інтересам, суд приходить до переконання, що шлюб слід розірвати.

Outcome: approved