Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-11 00:00:00

До Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області звернувся [PERSON] із позовною заявою, зареєстрованою через канцелярію цього суду 30.11.2018, до [PERSON] про визнання права власності на Ѕ частину спільного сумісного майна колишнього подружжя. В якій просить: 1. Визнати за ним, [PERSON] право власності на 1/2 частину житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами [ADDRESS] ; 1/2 частину земельної ділянки для будівництва та обслуговування даного житлового будинку за цією ж адресою. 2. Судові витрати, в тому числі витрати на правову допомогу, стягнути з відповідачів. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що вказане майно він придбав 23 липня 2004 року із своєю колишньою дружиною [PERSON] , з якою перебував у шлюбі з 07 лютого 1992 року до 10 вересня 2008 року. Дане будинковолодіння було зареєстроване за [PERSON] . Після її смерті позивач звернувся до приватного нотаріуса Кашанської М.І. із заявою про видачу свідоцтва на 1/2 частину майна, яке було придбано у шлюбі із покійною [PERSON] , а саме 1/2 частину житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами [ADDRESS] та на 1/2 частину земельної ділянки для будівництва та обслуговування даного житлового будинку за цією ж адресою. Однак, нотаріус видати свідоцтва не змогла, оскільки [PERSON] , в особі свого представника [PERSON] , як спадкоємець [PERSON] , заперечили право власності позивача на 1/2 частину вищевказаного спільного майна колишнього подружжя. При цьому позивач зазначає, що спірне майно фактично перебуває у його володінні та користуванні, так як він проживає у даному будинку, користується земельною ділянкою та одноосібно несе усі витрати по його утриманні та обслуговуванні, а тому вважає, що його право власності підлягає захисту шляхом його визнання судом. Дана позовна заява зареєстрована в суді і справі присвоєно єдиний унікальний номер 607/24997/18. Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі: Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду від 05.12.2018 дану справу за підсудністю передано на розгляд Збаразькому районному суду (т.1 а.с.13). Ухвалою Збаразького районного суду від 28.02.2019 дану цивільну справу прийнято до розгляду Збаразького районного суду та відкрито провадження у цивільній справі, постановлено справу розглядати за правилами загального позовного провадження і призначено підготовче засідання справи (т.1 а.с.22). 24 квітня 2019 року на адресу суду від відповідача [PERSON] надійшла заява про виклик свідків [PERSON] , місце проживання: [ADDRESS] ; [PERSON] , місце проживання: [ADDRESS] ; [PERSON] , місце проживання: [ADDRESS] (т.1 а.с.47). 24 квітня 2019 року на адресу суду від відповідача [PERSON] надійшла заява про застосування строку позовної давності, в якій він просить до позовної заяви [PERSON] застосувати строк позовної давності та відмовити у її задоволенні (т.1 а.с.48-51). 24 квітня 2019 року на адресу суду від представника відповідача адвоката Островської О.Н. надійшов відзив на позовну заяву [PERSON] , в якому сторона відповідача зазначає, що житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться по [ADDRESS] був придбаний [PERSON] 23 липня 2004 року за її особисті кошти та зареєстровано право власності на вказаний будинок за нею. Після розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] у 2008 році, поділ майна подружжя не проводився, оскільки не було придбаного за спільні кошти майна. Крім того, у 2017 році [PERSON] звертався з позовом до [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та визнання недійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна з тих підстав, що воно є спільною сумісною власністю, однак, в цьому позові [PERSON] не ставив ніяких вимог щодо будинку як до спільного сумісного майна. В задоволенні даного позову Тернопільським міськрайонним судом відмовлено. Отже, не будучи спадкоємцем за заповітом, не маючи ніякого відношення до придбання спірного майна, [PERSON] має намір визнати право власності за ним майно, яке було особистою приватною власністю [PERSON] , а тому просить відмовити у задоволенні позову [PERSON] (т.1 а.с.52-75). 13 травня 2019 року на адресу суду від представника відповідача адвоката Островської О.Н. надійшло клопотання про поновлення строку на подання відзиву мотивуючи його тим, що [PERSON] не зміг подати у вказаний строк відзив на позов [PERSON] по причині того, що він є громадянином Ізраїлю та постійно там проживає; в Україні його інтереси представляє на підставі довіреності, посвідченої 05.07.2018 приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Кашанською М.І., [PERSON] , що проживає [ADDRESS] ; [PERSON] не є адвокатом, що відповідно до частини першої статті 59 Цивільного процесуального кодексу України унеможливлює її участь як представника у справі №607/24997/18, крім цього, [PERSON] немає юридичної освіти і не може скласти обгрунтований відзив на позовну заяву [PERSON] ; з метою надання належної правової допомоги [PERSON] у справі №607/24997/18 [PERSON] 02 квітня 2019 року уклала з адвокатом Островською О.Н. договір про надання правничої допомоги у вказаній справі (який подано суду в судовому засіданні 24.04.2019 року); адвокату Островській О.Н, для надання професійної правової допомоги та подання обґрунтованого відзиву на позов [PERSON] необхідно було ознайомитися із позовною заявою та доданими до неї документами, звернутися з адвокатським запитом в Чернихівецьку сільську раду Збаразького району Тернопільської області для отримання копії рішення про приватизацію [PERSON] спірної земельної ділянки, а також узгодити із [PERSON] правову позицію у справі; 13 квітня 2019 року адвокат Островська О.Н. на свій адвокатський запит отримала копію рішення Чернихівецької сільської ради Збаразького району Тернопільської області від 20.07.2005 №207 «Про приватизацію земельних ділянок» із супровідним листом від 10.04.2019 №170/02-17. Вказані причини унеможливили подання відзиву на позов [PERSON] у визначений судом строк, а тому на підставі викладеного прошу суд визнати вказані причини поважними та поновити [PERSON] строк для подання відзиву на позов [PERSON] (т.1 а.с.101-108). 17 жовтня 2019 року ухвалою Збаразького районного суду Тернопільської області клопотання від 17.10.2019 представника позивача адвоката Магдич О.О., про виклик свідків, у даній повернуто заявнику представнику позивача адвокату Магдич О.О. без розгляду. Клопотання представника відповідача адвоката Островської О.Н. про виклик свідків задоволено (т.1 а.с.138). 10 грудня 2019 року на адресу суду від представника позивача [PERSON] надійшло клопотання про допит свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та позивача [PERSON] (т.1 а.с.143). 30 березня 2020 року на адресу суду від представника відповідача адвоката Островської О.Н. надійшло клопотання в якому вона просить витребувати в Збаразького районного комунального бюро технічної інвентаризації інвентарну справу на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами [ADDRESS] (т.1 а.с.160). 14 травня 2020 року ухвалою Збаразького районного суду зобов`язано Збаразьке районне комунальне бюро технічного інвентаризації у строк протягом десяти днів з дня отримання даної ухвали направити безпосередньо до канцелярії Збаразького районного суду Тернопільської області інвентарну справу на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами [ADDRESS] (т.1 а.с.165). 16 червня 2020 року під час підготовчого судового засідання представник позивача адвокат Магдич О.О. звернулася до суду із усним клопотанням про поновлення строку для подання доказів допиту свідків у даній справі з тих підстав, що у допиті свідків виникла необхідність після прийняття судом відзиву відповідача на позов, а тому просила задовольнити її клопотання, зареєстроване через канцелярію суду 10.12.2019, щодо виклику свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та позивача [PERSON] в судове засідання для дачі показів у справі, оскільки вони можуть пояснити щодо обставин придбання спірного будинку (т.1 а.с.143). 16 червня 2020 року ухвалою Збаразького районного клопотання від 16.06.2020 представника позивача адвоката Магдич О.О. про поновлення строку для подання доказів допиту свідків у даній справі та клопотання, зареєстроване через канцелярію суду 10.12.2019, про виклик свідків у даній справі задоволено (т.1 а.с.169). 29 липня 2020 року на адресу суду від представника позивача адвоката Магдич О.О. надійшла відповідь на відзив в якому зазначає, що початком для перебігу строку позовної давності закон передбачає не факт розірвання шлюбу, як помилково вказує представник відповідача, а інформованість позивача про порушення свого права. Крім того, спірний будинок набутий був ними під час перебування у зареєстрованому шлюбі із [PERSON] , який тривав з 07.02.1992 по 10.09.2008, а будинок був придбаний 23.07.2004, а відтак не знав і не міг знати, що спадкоємець його покійної дружини [PERSON] заперечуватиме його право на оформлення своєї частки у спірному майні після смерті [PERSON] .. Стосовно заперечення щодо факту придбання майна за особисті кошти [PERSON] зазначає, що кожна річ придбана під час шлюбу є об`єктом спільної сумісної власності, поки не буде доведено протилежне. У відзиві на позовну заяву не наведено доказів того, що спірне майно придбано за особисті кошти [PERSON] , а відтак твердження про те, що спірний будинок належить до спільної сумісної власності колишнього подружжя є бездоказовими і не можуть бути прийняті судом до уваги. Стосовно набуття права спільної сумісної власності на спірну земельну ділянку зазначає, якщо на такій земельній ділянці знаходиться будинок, будівля, споруда, що є спільною сумісною власністю подружжя, то у разі поділу будинку, будівлі, споруди між подружжям до особи, яка не мала права власності чи користування земельною ділянкою переходить це право у розмірі частки права власності у спільному майні будинку, будівлі, споруди у відповідності до статті 120 ЗК України, статті 377 ЦК України. На підставі викладеного вважає твердження, які викладені у відзиві на позовну заяву [PERSON] такими, що не можуть слугувати підставою для відмови в позові (т.1 а.с.178-180). 29 липня 2020 року на адресу суду від представника позивача адвоката Магдич О.О. надійшло клопотання про поновлення процесуального строку подання відповіді на відзив у зв`язку із тим, що її довіритель отримав відзив під час перерви між засіданнями, однак не відразу зорієнтувався, що дані документи необхідно передати адвокату для підготовки відповіді на відзив. Крім того, просить врахувати, що її довіритель є особою похилого віку та має хронічні проблеми із здоров`ям та прибути в Тернопіль в офіс адвоката для передачі документів для нього є непросто, а тому текст відзиву був переданий їй для підготовки відповіді на відзив із значним запізненням. На підставі викладеного просить суд поновити процесуальний строк подання відповіді на відзив (т.1 а.с.177). 06 жовтня 2020 року на адресу суду надійшло клопотання представника позивача адвоката Магдич О.О. про долучення до матеріалів справи доказів, а саме: витяг з державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб сформований 02.10.2020 Тернопільським міськрайонним відділом ДРАЦС; звіт та висновок про оцінку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами в [ADDRESS] ; звіт та висновок про оцінку земельної ділянки по [ADDRESS] (т.1 а.с.189-255). 03 листопада 2020 року на адресу суду надійшло клопотання представника позивача адвоката Магдич О.О., в якому вона просить поновити строк для подання доказу та долучити до матеріалів даної справи постанову нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріально дії від 15.10.2020 (т.2 а.с.8, 9). 03 листопада 2020 року закінчено підготовче засідання, задоволено клопотання сторін, встановлено порядок з`ясування обставин у справі та порядок дослідження доказів, і призначено розгляд справи по суті (т.2 а.с.10, 11). 09 березня 2021 року на адресу суду надійшло клопотання представника позивача адвоката Магдич О.О., в якому вона просить поновити строк для подання доказу та замість заявленого свідка у клопотання від 10.12.2019 свідка [PERSON] допитати в судовому засіданні свідка [PERSON] , що проживає в [ADDRESS] (т.2 а.с.31). 14 травня 2021 року ухвалою Збаразького районного суду зобов`язано приватного нотаріуса Тернопільського міського нотаріального округу Кашанську Марію Іванівну у строк протягом десяти днів з дня отримання даної ухвали суду направити безпосередньо до канцелярії Збаразького районного суду Тернопільської області оригінал або належним чином засвідчену копію спадкової справи №15/2017 після смерті [INFO] [PERSON] та зобов`язано Мельнице-Подільський психоневрологічний будинок-інтернат у строк протягом десяти днів з дня отримання даної ухвали суду направити до канцелярії Збаразького районного суду Тернопільської області інформацію про те, чи перебуває [PERSON] у Мельнице-Подільському психоневрологічному будинку-інтернаті, який його статус, хто його батьки, хто ним опікується (т.2 а.с.54). 14 липня 2021 року на адресу суду від директора Мельнице-Подільського психоневрологічного будинку - інтернату Ціпивник Г.А. надійшла інформація про те, що [PERSON] , 1986 року народження дійсно перебуває в будинку - інтернаті на повному державному забезпеченні з 1 вересня 1995 року і являється інвалідом 1 групи, підгрупи Б. Крім того, зазначено, що його батьками були [PERSON] , яка померла [INFO] та [PERSON] , який помер [INFO] (т.2 а.с.113). 14 вересня 2021 року ухвалою Збаразького районного суду залучено як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача [PERSON] , до участі в цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на 1/2 частину спільного сумісного майна колишнього подружжя (т.2 а.с.121-122). 02 листопада 2021 року ухвалою Збаразького районного суду залучено директора Мельнице-Подільського психоневрологічного будинку-інтернату, як законного представника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача [PERSON] , до участі в цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на 1/2 частину спільного сумісного майна колишнього подружжя, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача [PERSON] (т.2 а.с.131-132). В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник адвокат Магдич О.О. позовні вимоги підтримали повністю і просили суд задовольнити позов, посилаючись на ті ж обставини. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, однак, на адресу суду надійшла заява, в якій він просить розглядати справу у його відсутності, оскільки він не може з`явитися у судове засідання з поважних причин тому, що живе і працює в Ізраїлі: Його інтереси представляє адвокат Островська О.Н., якій відомі всі обставини у справі. Позов [PERSON] не визнає та просить суд відмовити у його задоволенні. Представник відповідача адвокат Островська О.Н. у судовому засіданні позовні вимоги не визнала та просила суд відмовити у задоволенні позову посилаючись на те, що житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться по [ADDRESS] був придбаний [PERSON] 23 липня 2004 року за її особисті кошти та зареєстровано право власності на вказаний будинок за нею. Після розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] у 2008 році, поділ майна подружжя не проводився, оскільки не було придбаного за спільні кошти майна. Крім того, у 2017 році [PERSON] звертався з позовом до [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та визнання недійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна з тих підстав, що воно є спільною сумісною власністю, однак в цьому позові [PERSON] не ставив ніяких вимог щодо будинку як до спільного сумісного майна. В задоволенні даного позову Тернопільським міськрайонним судом відмовлено. Отже, не будучи спадкоємцем за заповітом, не маючи ніякого відношення до придбання спірного майна, [PERSON] має намір визнати право власності за ним майно, яке було особистою приватною власністю [PERSON] , а тому просить відмовити у задоволенні позову [PERSON] .. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача [PERSON] та його представник у судове засідання не з`явилися з невідомих суду причин, хоч про день, час та місце розгляду справи належним чином повідомленні. Заслухавши сторони, їх представників, допитавши свідків, дослідивши матеріали даної справи, інвентарної справи на спірний житловий будинок та проаналізувавши здобуті в судовому засіданні докази, суд вважає, що позов до задоволення не підлягає з наступних підстав. Так, судом встановлено, що предметом судового спору є визнання за позивачем, [PERSON] , право власності на 1/2 частину житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами [ADDRESS] та на 1/2 частину земельної ділянки для будівництва та обслуговування даного житлового будинку за цією ж адресою, придбаних у шлюбі із [PERSON] . Судом установлено, що позивач у даній справі [PERSON] та [PERSON] з 07 лютого 1992 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 10 вересня 2008 року, що сторонами не оспорюється і підтверджується дослідженими у судовому засіданні доказами, зокрема копією паспорта громадянина України [PERSON] , копією свідоцтва про розірвання шлюбу від 10.09.2008 (т.2 а.с.98-101). [INFO] в м.Тернополі, померла [PERSON] , що сторонами не оспорюється і підтверджується дослідженими у судовому засіданні доказами, зокрема копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 27.03.2017 (т.2 а.с.62). За час перебування в шлюбі [PERSON] та [PERSON] , придбали нерухоме майно, а саме: житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами [ADDRESS] та земельну ділянку для будівництва та обслуговування даного житлового будинку за цією ж адресою, що підтверджується оглянутими і дослідженими у судовому засіданні доказами, зокрема інвентарною справою на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами [ADDRESS] , копією договору купівлі-продажу від 23.07.2004 житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами [ADDRESS] (т1 а.с.5), копією реєстраційного посвідчення від 30.09.2004 на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами [ADDRESS] (т.1 а.с.59), копією довідки виданою Збаразьким районним комунальним бюро технічної інвентаризації №201 від 04.07.2018 (т.2 а.с.80), копією технічного паспорта (т.2 а.с.78-79), копією державного акта серії НГ №016040 від 21.03.2006, на право власності на земельну ділянку, розміром 0,25 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами в селі Чернихівці Збаразького району Тернопільської області (т.2 а.с.83), поясненнями допитаних у судовому засіданні свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та позивача [PERSON] . Так, допитана у судовому засіданні як свідок [PERSON] , ствердила, що вона дійсно проживає у селі Чернихівці Збаразького району Тернопільської області і знає, що позивач [PERSON] разом із дружиною [PERSON] купили житловий будинок в [ADDRESS] . Вона бачила, як [PERSON] виймав гроші і передавав їх продавцю за купівлю цього будинку. [PERSON] розраховувався з майстрами за ремонтні роботи у його господарстві і передавав її кошти, щоб вона розраховувалася за будівельні матеріали, коли його не було вдома, бо вона живе за 20 метрів по сусідству від [PERSON] .. Вона познайомилася з [PERSON] і його дружиною [PERSON] коли вони спільно оглядали дане господарство в селі Чернихівці Збаразького району. Позивач [PERSON] разом із дружиною [PERSON] дуже гарно жили і остання казала її, що гроші за цей будинок належали [PERSON] і цей будинок його. [PERSON] хворіла і за нею постійно доглядав її чоловік [PERSON] .. Допитаний у судовому засіданні як свідок [PERSON] , ствердив, що до нього звертався [PERSON] , щоб придбати будівельні матеріали для ремонту будинку у селі Чернихівці Збаразького району Тернопільської області, оскільки будинок був у дуже незадовільному стані. Він казав [PERSON] , що потрібно зробити для ремонту і привозив [PERSON] будівельні матеріали, за які останній з ним розраховувався. [PERSON] провів ремонт житлового будинку в [ADDRESS] , тільки його він бачив під час ремонтних робіт. Допитана у судовому засіданні як свідок [PERSON] , ствердила, що вона дійсно проживала в м.Тернополі по сусідству із позивачем [PERSON] і його дружиною [PERSON] , останні жили дуже добре, до дітей відносилися як до рідних, були добрими господарями. [PERSON] возив її разом із дружиною [PERSON] до будинку в селі Чернихівці Збаразького району Тернопільської області. У [PERSON] було багато планів, щодо цього будинку і він про це її розповідав. Цей будинок придбали [PERSON] разом із дружиною [PERSON] і зробили в ньому ремонт. [PERSON] хворіла і за нею постійно аж до смерті доглядав її чоловік [PERSON] , який займався і похоронами [PERSON] .. Допитана у судовому засіданні як свідок [PERSON] , ствердила, що вона дійсно знає [PERSON] і його дружину [PERSON] , остання була її свекрухою, а відповідач є її зять і вона представляла інтереси відповідача [PERSON] при оформленні спадкових справ. Зі слів [PERSON] її відомі обставини у справі. Друзі з Німеччини і племінник з Америки давали грошові кошти [PERSON] , яка була одружена із [PERSON] .. [PERSON] захворіла, потім розлучилася із [PERSON] .. Допитаний у судовому засіданні як свідок [PERSON] , ствердив, що [PERSON] дійсно є його сестрою і вона казала, що за дитячі, особисті гроші купила будинок у селі Чернихівці Збаразького району Тернопільської області та робила в ньому ремонт. Допитана у судовому засіданні як свідок [PERSON] , ствердила, що вона дійсно добре знає [PERSON] і його дружину [PERSON] , як добрих знайомих. [PERSON] і його дружина [PERSON] жили дуже добре, у них були гарні стосунки, до дітей з двох сторін відносилися як до рідних, були добрими господарями. [PERSON] разом із дружиною [PERSON] за спільні кошти придбали будинок у селі Чернихівці Збаразького району Тернопільської області. [PERSON] зробив там ремонт, вони спільно обробляли там город. [PERSON] хворіла і за нею постійно аж до смерті доглядав її чоловік [PERSON] .. Вона навіть не могла запідозрити, що вони розлучилися, оскільки відносини у них були дуже добрі. Позивач [PERSON] , допитаний у судовому засіданні як свідок, в порядку ст.234 ЦПК України, пояснив, що він дійсно проживав у шлюбі з дружиною [PERSON] в м.Тернополі. Він заробляв і приносив гроші до дому, а фінансові справи вела дружина. Вони мали спільні гроші і вкладали їх у банківські установи. Фінансовими справами у сім`ї більше займалася дружина, а він займався господарськими справами і працював урологом. Дружина захворіла і їй потрібно було їхати на операцію у Ізраїль. [PERSON] їхала в Ізраїль на лікування по програмі, згідно якої вона мала бути одинокою, тому вони розлучилися. Після лікування в Ізраїлі вона повернулася в Україну і він разом із своїм сином зустрічали її з літака. Надалі з дружиною вони спільно проживали в м.Тернополі, а літом їздили у їхній будинок, розташований в [ADDRESS] . Даний будинок вони придбали у шлюбі за спільні грошові кошти. Розраховувались за цей будинок на подвір`ї в [ADDRESS] . Після купівлі цього будинку він у ньому зареєструвався. Також вони оформили право власності на земельну ділянку, розміром 0,25 га, для будівництва та обслуговування цього житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами. Він опікувався своєю дружиною [PERSON] аж до її смерті. За місяць до її смерті приїхав її рідний син [PERSON] і вона написала на нього заповіт. Спадкодавець [PERSON] заповіла все належне їй майно [PERSON] , що сторонами не оспорюється і підтверджується дослідженими у судовому засіданні доказами, зокрема копією заповіту від 20.02.2017 (т.2 а.с.70, 71). [PERSON] приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Кашанською М.І. видані відповідні свідоцтва про право на спадщину за заповітом після померлої [INFO] [PERSON] , зокрема на 1/2 частину житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами [ADDRESS] та на 1/2 частину земельної ділянки для будівництва та обслуговування даного житлового будинку за цією ж адресою, що підтверджується дослідженими у судовому засіданні доказами, зокрема копіями свідоцтв про право на спадщину за заповітом (т.2 а.с.93-96). Належних та допустимих доказів того, що спірне майно придбано лише за кошти [PERSON] сторонами суду не надано. Навпаки, аналіз всіх доказів у справі у їх сукупності підтверджує, що спірне майно набуте у шлюбі. [PERSON] , 1986 року народження є сином [PERSON] . [PERSON] є інвалідом 1 групи, підгрупа Б, і з 01.09.1995 перебуває у Мельнице-Подільському психоневрологічному будинку-інтернаті, що сторонами не оспорюється і підтверджується дослідженими у судовому засіданні доказами, зокрема повідомленням №164 від 07.07.2021 Мельнице-Подільського психоневрологічного будинку-інтернату (т.2 а.с.113). Допитана у судовому засіданні як свідок [PERSON] , ствердила, що у померлої [INFO] [PERSON] є син [PERSON] , який знаходиться на повному державному утриманні в Мельнице-Подільському психоневрологічному будинку-інтернаті, оскільки він з дитинства хворіє. Будь-яких спростувань вищенаведених обставин судом не здобуто. Статтею 328 ЦК України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Статтею 1241 ЦК України встановлено, що малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка). Розмір обов`язкової частки у спадщині може бути зменшений судом з урахуванням відносин між цими спадкоємцями та спадкодавцем, а також інших обставин, які мають істотне значення. До обов`язкової частки у спадщині зараховується вартість речей звичайної домашньої обстановки та вжитку, вартість заповідального відказу, встановленого на користь особи, яка має право на обов`язкову частку, а також вартість інших речей та майнових прав, які перейшли до неї як до спадкоємця. Будь-які обмеження та обтяження, встановлені у заповіті для спадкоємця, який має право на обов`язкову частку у спадщині, дійсні лише щодо тієї частини спадщини, яка перевищує його обов`язкову частку. Згідно офіційного тлумачення положення частини першої статті 1241 щодо права повнолітніх непрацездатних дітей спадкодавця на обов`язкову частку у спадщині, Рішення Конституційного Суду №1-рп/2004 від 11.02.2014, в аспекті конституційного звернення положення частини першої статті 1241 Цивільного кодексу України щодо права повнолітніх непрацездатних дітей спадкодавця на обов`язкову частку у спадщині необхідно розуміти так, що таке право мають, зокрема, повнолітні діти спадкодавця, визнані інвалідами в установленому законом порядку, незалежно від групи інвалідності. Таким чином, судом встановлено, що [PERSON] , повнолітній син спадкодавця [PERSON] , як інвалід 1 групи, відповідно до вимог частини першої статті 1241 Цивільного кодексу України, має право, як повнолітня непрацездатна дитина спадкодавця, на обов`язкову частку у спадщині [PERSON] . Разом з тим, [PERSON] не залучений у спадковій справі, після смерті [PERSON] , що стверджується оглянутою у судовому засіданні копією спадкової справи №15/2017, після смерті [PERSON] . У статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. У частині першій статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до статті 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд справи починається спочатку. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18) зроблено висновок (підтверджений в подальшому іншими постановами Верховного Суду), що «пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження». Тобто, пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову. При зверненні з позовом [PERSON] вказав відповідачем [PERSON] , клопотань про залучення співвідповідача [PERSON] позивач не заявляв. За таких обставин, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову. Відповідач заявив про застосування позовної давності. Так, до суду звернувся відповідач із заявою про застосування наслідків спливу позовної давності з тих підстав, що позивач [PERSON] та [PERSON] з 07 лютого 1992 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 10 вересня 2008 року, а до суду позивач звернувся лише 30.11.2018. Таким чином, на думку відповідача перебіг позовної давності у спірних правовідносинах розпочався з дати розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] , тобто з 10 вересня 2008 року, а вимога про визнання права власності на частину спільного сумісного майна пред`явлена 30 листопада 2018 року (через більш ніж 10 років після розірвання шлюбу) з пропуском позовної давності. У постанові Верховного Суду від 17 березня 2021 року у справі №753/18448/17 (провадження №61-19002св19) зроблено висновок про те, що «вирішуючи питання перебігу позовної давності, суди мають врахувати, що при визначенні початку перебігу позовної давності слід виходити не з часу, коли сторони розірвали шлюб, а з часу, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого майнового права, оскільки сам по собі факт припинення шлюбу не свідчить про порушення права власності одного із подружжя. Неподання позову про поділ майна, у тому числі до спливу трьох років з дня розірвання шлюбу, за відсутності доказів, які б підтверджували заперечення права одного з подружжя на набуте у період шлюбу майно, зареєстроване за іншим подружжям, не може свідчити про порушення права і вказувати на початок перебігу позовної давності». Доказів, які б свідчили, що за життя [PERSON] між нею та позивачем виник спір з приводу нерухомого майна (житлового будинку), відповідач не надав, і судом такі обставини не встанолені. Спір виник вже після смерті [PERSON] з її спадкоємцем [PERSON] . Отже, позовна давність для пред`явлення позовних вимог саме до спадкоємців не минула, оскільки [PERSON] померла [INFO] . Тому, у суду не має підстав для застосування наслідків спливу позовної давності. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Враховуючи все вищенаведене, суд, беручи до уваги те, що [PERSON] , повнолітній син спадкодавця [PERSON] , як інвалід 1 групи, відповідно до вимог частини першої статті 1241 Цивільного кодексу України, має право, як повнолітня непрацездатна дитина спадкодавця, на обов`язкову частку у спадщині [PERSON] , однак, при зверненні з позовом [PERSON] вказав відповідачем лише [PERSON] , клопотань про залучення співвідповідача [PERSON] позивач не заявляв, а тому приходить до висновку про відмову у задоволенні позову. Разом з тим, частинами 1, 2 ст.141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача. Відповідно до ч.5 ст.265 ЦПК України, у резолютивній частині рішення зазначається розподіл судових витрат. Враховуючи, що відповідач та її представник не заявляли вимог щодо судових витрат, а тому суд, відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, вважає за необхідне судові витрати у справі покласти на сторони у розмірі фактично понесеному ними. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed