Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-19 00:00:00

ТОВ «Вінницягаз Збут» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за послуги з постачання природного газу. Позов мотивовано тим, що відповідач є споживачем послуг з постачання природного газу на будинок, що за адресою: [ADDRESS] , особовий рахунок № [NUMBER] . Відповідач неналежно виконує зобов`язання щодо оплати отриманих послуг, в зв`язку з чим станом на 18.08.2021 сума заборгованості відповідача за послуги газопостачання за період з 01.03.2020 по 18.08.2021 складає 23717,06 грн., яку просять стягнути з відповідача. Окрім того, просить стягнути 3% річних в сумі 633,49 грн., інфляційні в сумі 1660,12 грн. та судовий збір в сумі 2270,00 грн.. Позивач клопотання про розгляд справи в порядку загального позовного провадження не подавав. Заперечень щодо розгляду справи в порядку спрощеного провадження відповідачем не подано. Представник позивача - Рибак В.В. в судове засідання не з`явився, подав заяву в якій позов підтримав за викладених в позовній заяві обставин, просив його задоволити. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, подала заяву, в якій вказала, що позов визнає в повному обсязі, просить справу розглянути у її відсутність. Відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, оскільки розгляд справи відповідно до положень цього Кодексу здійснювався судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі. Суд вважає можливим розглянути справу за відсутності сторін відповідно до ст. 211 ч.3 ЦПК України, враховуючи що вони скористалися своїми процесуальними правами. Заяв та клопотань не надходило. Ухвалою від 04.10.2021 позовну заяву ТОВ «Вінницягаз Збут» прийнято до розгляду та відкрито провадження, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін (а.с. 41). Розглянувши позовну заяву, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до наступного висновку. Правовідносини сторін ґрунтуються на вимогах ст. 525, 526, 530, 610-612, 625, 714, 901-903 ЦК України, Правил постачання природного газу, Закону України «Про житлово-комунальні послуги». Згідно із п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до житлово-комунальних послуг належать: комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами. Частиною 1 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором; споживач не звільняється від оплати житлово - комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Згідно із п. 3 Правил постачання природного газу (надалі - Правила) постачання природного газу споживачу здійснюється на підставі договору постачання природного газу між постачальником та споживачем, який укладається відповідно до вимог цих Правил, та після включення споживача до Реєстру споживачів постачальника в інформаційній платформі Оператора ГТС у відповідному розрахунковому періоді в порядку, визначеному Кодексом газотранспортної системи; постачальник не має права реєструвати споживача у власному Реєстрі споживачів постачальника у розрахунковому періоді, не погодженому зі споживачем; постачання природного газу побутовим споживачам здійснюється за договором, який має відповідати типовому договору постачання природного газу побутовим споживачам, що затверджується Регулятором та оприлюднюється в установленому порядку. Відповідно до п. 11. Правил, розрахунки споживача за поставлений природний газ здійснюються за розрахунковий період відповідно до умов договору постачання природного газу. Згідно з ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Відповідно до правової позиції Верхового Суду України, викладеної у постанові Верховного Суду України від 20.04.2016 року (справа №6-2951цс15), споживачі зобовязані оплатити житлово - комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними; факт відсутності договору про надання житлово - комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що помешкання, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] , у якому проживає відповідач [PERSON] , забезпечується послугами постачання природного газу, які надаються ТОВ «Вінницягаз Збут». Із довідок про реєстрацію місця проживання особи УДМС у Вінницькій області та виконавчого комітету Стрижавської селищної ради (а.с. 38, 39) вбачається, що за адресою: [ADDRESS] зареєстрована відповідач [PERSON] . Відповідно до ст. 526, 530 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу; якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Згідно із розрахунком заборгованості за послуги з газопостачання, надані ТОВ «Вінницягаз Збут», заборгованість за надані послуги з постачання природного газу [PERSON] (особовий рахунок [NUMBER] ) за період з 01.03.2020 до 18.08.2021 року становить 23717,06 грн. Також, відповідно до положень ст. 625 ЦК України, позивачем нараховано 3 % річних у розмірі 633,49 грн. та інфляційні втрати у розмірі 1660,12 грн. Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Таким чином, суд дійшов до висновку про наявність спірних правовідносин між сторонами щодо обов`язку споживача здійснювати оплату за житлово - комунальні послуги (за послуги постачання природного газу), права та законні інтереси позивача відповідачем порушені, а тому вимоги ТОВ «Вінницягаз Збут» підлягають задоволенню, та необхідно стягнути з [PERSON] користь ТОВ «Вінницягаз Збут» 23717,06 грн. заборгованості за послуги з постачання природного газу за період з 01.03.2020 по 18.08.2021, а також 3 % річних у розмірі 633,49 грн. та інфляційні втрати у розмірі 1660,12 грн. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч.1 ст.142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. На підставі викладеного, суд вважає, що 50 відсотків сплаченого позивачем судового збору слід повернути позивачу з державного бюджету, а решту 50 відсотків - стягнути з відповідачки на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved