Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-11 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про визнання недійсним заповіту, посвідченого виконуючим обов`язки нотаріуса Другої Чернігівської державної нотаріальної контори Сіліченко Е.І., реєстровий номер 1-1539 від 15.04.1981 (т.1 а.с.1-4). Заявлені вимоги позивач обґрунтовує тим, що після смерті батька [PERSON] , вона, третя особа та відповідачі, як діти спадкодавця, звернулися до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. Було з`ясовано, що 15.04.1981 [PERSON] склав заповіт, відповідно до якого все своє майно він заповів відповідачам в рівних частинах кожному. Підпис у вказаному заповіті виконано не батьком, а іншою особою, оскільки [PERSON] за життя не повідомляв про наміри скласти заповіт. Отже, даний заповіт є недійсним в силу закону (відсутність підпису) через його нікчемність. Крім того, відсутнє підтвердження повноважень [PERSON] на виконання обов`язків державного нотаріуса Другої Чернігівської нотаріальної контори та відповідно на посвідчення даного заповіту. Також викладені обставин вказують на відсутність вільного волевиявлення [PERSON] на час складання зазначеного заповіту, а відсутність підтвердження прав та повноважень [PERSON] є окремою підставою для визнання заповіту недійсним через відсутність належної нотаріальної форми заповіту. ІІ. Процесуальні дії у справі та заяви (клопотання) учасників справи, пояснення учасників справи в судовому засіданні. Ухвалою суду від 10 грудня 2018 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Також, ухвалою від 10 грудня 2018 року задоволено заяву [PERSON] про забезпечення позову: заборонено Другій Чернігівській державній нотаріальній конторі вчиняти дії щодо видачі [PERSON] та [PERSON] свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] до набрання законної сили рішення суду по справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , треті особи: Друга Чернігівська державна нотаріальна контора, [PERSON] про визнання заповіту недійсним. У встановлений строк від відповідачів надійшов відзив (т.1 а.с.52-55), згідно якого просили відмовити у задоволенні позовних вимог. Зазначили, що вони є дітьми померлого [PERSON] . За життя батько склав нотаріально посвідчений заповіт, яким заповів їм все своє майно. На час складання заповіту батько перебував у шлюбі з їх матір`ю - [PERSON] . Шлюб між батьками було розірвано 15.02.1985. Після цього батько проживав з [PERSON] , з якою у них народилася донька [PERSON] . [INFO] померла їх мати [PERSON] . Про існування заповіту вони дізнались тільки після смерті батька. Вказують, що в 2016 році [PERSON] вже зверталась до суду з позовом про визнання заповіту недійним, але судами першої та апеляційної інстанції їй було відмовлено. Позивач надіслала відповідь на відзив (т.1 а.с.115-116), де зазначила, що підстави подання позову про визнання заповіту недійсним, зазначені під час розгляду справи №751/3656/16 відрізняються від підстав, вказаних нею при подачі даного позову. Оскільки вона не приймала участі під час розгляду справи №751/3656/16, не мала можливості визначити перелік, послідовність питань, які виносилися на вирішення експертам. Крім того, вона обґрунтовує свої позовні вимоги іншими нормами матеріального права. Оскільки підпис в заповіті виконано не заповідачем, а іншою особою, що вказує на порушення ч.2 ст.1247 ЦК України (ст.44, 541 ЦК Української РСР), даний заповіт є недійсним в силу закону через його нікчемність. Крім того, з огляду на порушення закону під час складання заповіту - недотримання положень ч.4 ст.207 ЦК України (ст.543 ЦК Української РСР) щодо обов`язкового нотаріального посвідчення підпису іншої особи правочину та не зазначення причин, з яких текст заповіту не міг бути підписаний заповідачем - наявні підстави для визнання його недійсним. Все це вказує на відсутність вільного волевиявлення [PERSON] на час складання спірного заповіту, а відсутність підтвердження прав та повноважень [PERSON] на виконання обов`язків державного нотаріуса Другої Чернігівської державної нотаріальної контори є окремою підставою для визнання заповіту недійсним через відсутність належної нотаріальної форми заповіту (ст.47 ЦК Української РСР). Ухвалою суду від 04 квітня 2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Новозаводський районний суд м. Чернігова ухвалою від 20.11.2019 призначив у справі судову почеркознавчу експертизу. Ухвалою суду від 28 січня 2021 року у справі призначено додаткову судову почеркознавчу експертизу. У ході судового розгляду представник позивача позовні вимоги підтримав, просив його задовольнити. Відповідач [PERSON] та представник відповідачів у судовому засіданні позовні вимоги не визнали, просили відмовити в задоволенні з підстав, зазначених у відзиві. Третя особа [PERSON] та її представник, а також представник третьої особи Другої Чернігівської державної нотаріальної контори в судове засідання не прибули, про день, час та місце розгляду справи повідомлялися у встановленому порядку, в матеріалах справи наявні заяви про розгляд справи за відсутності представників. За таких обставин, суд ухвалив проводити розгляд справи за відсутності указаних осіб. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть (т.1 а.с.6). Після смерті [PERSON] Другою Чернігівською Державною нотаріальною конторою заведено спадкову справу №1056/2015 (т.1 а.с.87-114). Із заявами про прийняття спадщини звернулись дружина [PERSON] та діти: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON] ) (т.1, а.с.7-10, 87-114). Відповідно до заповіту від 15.04.1981 [PERSON] все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось і взагалі все те, що на день смерті буде йому належати і на те що він за законом матиме право заповів [PERSON] та [PERSON] в рівних частинах кожному. Заповіт посвідчений виконуючим обов`язки нотаріуса Другої Чернігівської державної нотаріальної контори Сіліченко Е.І., реєстровий номер 1-1539 від 15.04.1981 ( т.1 а.с.5). Із витягу реєстру для реєстрації нотаріальних дій вбачається, що 15.04.1981 засвідчено заповіт, який укладено [PERSON] , за реєстровим номером 1-1539. [PERSON] отримав примірник указаного заповіту, що підтверджується підписом (т.2 а.с.2-3). Згідно копії наказу начальника відділу юстиції Чернігівського облвиконкому №23 від 27 лютого 1981 року [PERSON] була прийнята на тимчасову роботу на посаду нотаріуса Другої чернігівської державної нотаріальної контори строком на 2 місяці з 02 березня 1981 року до 30 квітня 1981 року включно (т.1 а.с.187зв). Згідно наказу №29 від 17 березня 1981 року [PERSON] призначено тимчасово на посаду в.о. старшого державного нотаріуса Другої чернігівської державної нотаріальної контори на час хвороби [PERSON] (т.1 а.с.188). Наказом начальника відділу юстиції Чернігівського облвиконкому №36 від 03 квітня 1981 року з 29 березня 1981 року [PERSON] була звільнена від тимчасового виконання обов`язків старшого державного нотаріуса Другої Чернігівської державної нотаріальної контори та тимчасово призначена нотаріусом Другої Чернігівської державної нотаріальної контори (а.с.188 зв). У подальшому наказом начальника відділу юстиції Чернігівського облвиконкому №47 від 05 травня 1981 року [PERSON] з 01 травня 1981 року звільнена від тимчасового виконання обов`язків нотаріуса Другої чернігівської нотаріальної контори (т.1 а.с.189). Свідки допитані в судовому засіданні зазначили про наступні відомі їм обставини. Так, свідок [PERSON] - дружина відповідача [PERSON] показала, що у шлюбі з [PERSON] перебуває 18 років, а тому дуже добре знала [PERSON] . Він був самостійним чоловіком, вольовим, ніколи не ділився своїми планами, а тому про складений заповіт їм нічого не було відомо. Всіх своїх дітей він дуже любив, не надавав переваги будь-кому. До смерті хворів 2 роки. Він вживав ліки, але завжди був сповнений розуму. Коли вони приїздили до нього, їх впізнавав. Свідок [PERSON] - племінниця [PERSON] , в судовому засіданні показала, що дядька знала близько 30 років. Зі слів своїх батьків вона знала, що у нього колишня дружина зловживала алкогольними напоями, він дуже переймався, що малолітні діти залишилися проживати з нею. Різниці між дітьми ніколи не було. Він навіть допомагав її дітям. Його останні дні вона була біля нього, він був щирий з нею, розповідав те, чого не знали навіть брати. За весь час свого життя, а особливо за останні дні, він ніколи не говорив, що складав заповіт. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показав, що є чоловіком [PERSON] - позивача у справі. Самого [PERSON] він знає з 2012 року, після того як познайомився з дружиною. В 2013 році тестю було діагностовано хворобу, від якої в 2015 він помер. Весь цей час, починаючи з часу захворювання до його смерті його донька [PERSON] займалася його лікуванням. Близько двох років вона перебувала з ним в Ізраїлі, коли йому робили операцію. Перед операцією [PERSON] надав доньці настанови, повідомляв номери карткових рахунків та інше. Жодного разу батько не згадав про наявність будь-якого заповіту. Також його оперували і в Україні неподалік м. Чернігова і поруч з ним була донька [PERSON] . Він сумував, що до нього не приїздили інші діти. Після смерті [PERSON] навіть брати померлого були здивовані наявністю заповіту. Зі слів [PERSON] після розлучення з першою дружиною [PERSON] приніс із собою всі документи, які були у нього, навіть свідоцтво про смерть першої дружини. Заповіту там не було. Також відомо, що перша дружина зловживала спиртними напоями, на момент розлучення з нею у [PERSON] ніякого майна не було. Вказав, що [PERSON] він іноді бачив, оскільки той працював разом з батьком, а доньку [PERSON] він ніколи не бачив. Відомо, що син [PERSON] два рази їздив в [PERSON] з батьком у лікарню. Відповідно до висновку додаткової судово - почеркознавчої експертизи №1002/1003/17-24 від 22.06.2017, яка була проведена у цивільній справі №751/3656/16, підписи від імені [PERSON] в оригіналі першого примірника заповіту, посвідченого виконуючим обов`язки нотаріуса Другої Чернігівської Державної нотаріальної контори Сіліченко Е.І., реєстровий номер 1-1539 від 15.04.1981, та в оригіналі реєстру для реєстрації нотаріальних дій за реєстровим № 1-1539 від 15.04.1981 виконані рукописним способом пастою кулькової ручки без попередньої технічної підготовки та технічних засобів; підписи від імені [PERSON] у вказаних документах виконані самим [PERSON] ; підписи від імені [PERSON] у вказаних документах виконані однією особою (т.2 а.с.100-107). Відповідно до висновку експерта за результатами проведення судової почеркознавчої експертизи № 6562/6563/20-32/23619/20-32 від 24.09.2020, яка призначалась за клопотанням позивача, підпис від імені [PERSON] , який міститься у рядку «Підпис» у заповіті від імені [PERSON] на ім`я [PERSON] та [PERSON] від 15.04.1981, що посвідчений в.о. державного нотаріуса Другої Чернігівської державної нотаріальної контори Сіліченко Е.І. та зареєстрований в реєстрі за №1-1539, виконаний рукописним способом без попередньої технічної підготовки та застосування технічних засобів, є придатним для почеркознавчого дослідження з метою ідентифікації особи виконавця; підпис від імені [PERSON] , який міститься у рядку «Підпис» у заповіті від імені [PERSON] на ім`я [PERSON] та [PERSON] від 15.04.1981, що посвідчений в.о. державного нотаріуса Другої чернігівської державної нотаріальної контори Сіліченко Е.І. та зареєстрований в реєстрі за № 1-1539, виконаний [PERSON] , а отже тією особою, від імені якої він зазначений. Будь-які незвичайні, незвичні (фізичний або психологічний тиск, захворювання, травми, стомлення, хвилювання, алкогольне або наркотичне сп`яніння, дія фармакологічних препаратів, незвична поза пишучого, незвичне тримання приладу для писання, відсутність або обмеження зорового контролю, температурні навантаження, тощо) збиваючи фактори, які спричинили б зміни загальних та/або окремих почеркових ознак звичайного підписного почерку [PERSON] при нанесенні підпису від імені [PERSON] , який міститься у рядку «Підпис» у заповіті від імені [PERSON] на ім`я [PERSON] та [PERSON] від 15.04.1981, що посвідчений в.о. державного нотаріуса Другої Чернігівської державної нотаріальної контори Сіліченко Е.І. та зареєстрований в реєстрі за № 1-1539, на процес письма при виконанні цього підпису не впливали(т.4 а.с.241-251). У судовому засіданні експерти [PERSON] та [PERSON] пояснили, що експертизу було проведено на підставі тих доказів, які направлено до експертної установи. Досліджувались всі документи, у яких містяться підписи [PERSON] . У ілюстративній таблиці для прикладу наведені збіжності та розбіжності підпису у досліджуваному документі - заповіті. Досліджуваний документ - оригінал реєстру Другої Чернігівської державної нотаріальної контори для реєстрації нотаріальних дій за реєстровим номером 1-1539 від 15.04.1981, відповідно до якого проведено реєстрацію складання заповіту [PERSON] , не було надано для дослідження, а тому по даним питанням експертиза не проводилась. Державний нотаріальний архів Чернігівської області не повідомляли про необхідність подання для дослідження - оригінал реєстру, оскільки до їх компетенції не входить збирання документів. Вважають, що свої обов`язки виконали повністю. Згідно висновку експерта №СЕ-19/125-21/6762-ПЧ від 12.11.2021 досліджуваний підпис у графі під номером нотаріальної дії № 1-1539, у стовпчику «Розписка про одержання оформленого документу», який розміщений у томі реєстру № 1-2 для реєстрації нотаріальних дій Другої Чернігівської державної нотаріальної контори на 1981 рік з 03 квітня - 1-1361 по 07 липня - 1-2795 придатний для почеркознавчого дослідження з метою ідентифікації особи виконавця. Досліджуваний підпис у графі під номером нотаріальної дії № 1-1539, у стовпчику «Розписка про одержання оформленого документу», який розміщений у томі реєстру № 1-2 для реєстрації нотаріальних дій ДругоїЧернігівської державної нотаріальної контори на 1981 рік з 03 квітня - 1-1361 по 07 липня - 1-2795, виконаний [PERSON] . Досліджуваний підпис у графі під номером нотаріальної дії № 1-1539, у стовпчику «Розписка про одержання оформленого документу», який розміщений у томі реєстру № 1-2 для реєстрації нотаріальних дій Другої Чернігівської державної нотаріальної контори на 1981 рік з 03 квітня - 1-1361 по 07 липня - 1-2795 та досліджуваний підпис у графі «Підпис», який розміщений у оригіналі заповіту [PERSON] від 15 квітня 1981 року, який зареєстрований в реєстрі за №1-1539, виконані однією особою. Досліджуваний підпис у графі під номером нотаріальної дії № 1-1539, у стовпчику «Розписка про одержання оформленого документу», який розміщений у томі реєстру № 1-2 для реєстрації нотаріальних дій Другої Чернігівської державної нотаріальної контори на 1981 рік з 03 квітня - 1-1361 по 07 липня - 1-2795, виконаний [PERSON] . Ознак, які б свідчили про факт впливу на процес письма внутрішніх «збиваючих» факторів (незвичний психофізіологічний стан виконавця, а саме: фізичний або психологічний тиск, захворювання, травми, стомлення, хвилюванням, алкогольне або наркотичне сп`янінням, дія фармакологічних препаратів) в момент виконання досліджуваного підпису, який розміщений у графі під номером нотаріальної дії № 1-1539, у стовпчику «Розписка про одержання оформленого документу» у томі реєстру № 1-2 для реєстрації нотаріальних дій другої Чернігівської державної нотаріальної контори на 1981 рік з 03 квітня - 1-1361 по 07 липня - 1-2795 - не виявлено. Ознак, які б свідчили про факт впливу на процес письма зовнішніх «збиваючих» факторів (незвичні умови, а саме: відсутність або обмеження зорового контролю, незвична поза, незвичне тримання приладу для писання, температурні навантаження тощо) в момент виконання досліджуваного підпису, який розміщений у графі під номером нотаріальної дії № 1-1539, у стовпчику «Розписка про одержання оформленого документу» у томі реєстру № 1-2 для реєстрації нотаріальних дій другої Чернігівської державної нотаріальної контори на 1981 рік з 03 квітня - 1-1361 по 07 липня - 1-2795 - не виявлено (т.7 а.с.65-74). У судовому засіданні експерт [PERSON] , яка складала висновок №СЕ-19/125-21/6762-ПЧ від 12.11.2021 пояснила, що перебуває на посаді експерта МВС з 2015 року. Під час проведення експертизи досліджувала оригінал заповіту та оригінал реєстру для реєстрації нотаріальних дій.Вона взяла для порівняння п`ять зразків із 35 наданих. Вказала, що може використовувати для порівняння лише ті зразки, які кращої якості. Не повинна у висновку зазначати, які саме вона брала зразки. Для проведення експертизи використовувала методики, якими вони користуються. В методиці не вказано скільки має бути розбіжних ознак. Розбіжні ознаки можуть впливати лише тоді, коли їх буде достатньо, не дві, коли вони зовсім відрізняються по написанню та по виконанню. Під час проведення експертизи нею подавалося клопотання про надання додаткових даних для вирішення третього запитання лише для того, щоб уточнити його. Підписи діляться на три групи: простої будови, змішаної та безбуквеної. Підпис, який виконаний в оригіналі заповіту, транскрипція буквена. Транскрипція досліджуваного підпису у графі під номером нотаріальної дії - змішана. Підписи входять до частини почерку. Вона відповідала лише на ті запитання, які були поставлені в ухвалі. Розмір оплати за експертизу не залежить віл кількості поставлених запитань, а залежить від кількості матеріла, який приходить на дослідження. ІV. Норми права, які застосував суд та оцінка аргументів сторін Правовідносини які виникли між сторонами і пов`язані із визнанням недійсним заповіту врегульовані Цивільним кодексом України. Згідно зі статтею 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Спір у справі виник щодо оскарження заповіту, який укладений 15 квітня 1981 року. Отже, на момент складення заповіту діяли норми ЦК Української РСР від 18 липня 1963 року, оскільки ЦК України набув чинності з 01 січня 2004 року. Частинами першою, другою статті 524 ЦК Української РСР (у редакції, чинній на час складення заповіту) передбачено, що спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Так, згідно ст.534 ЦК Української РСР (у редакції, чинній на час складення заповіту), кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. Заповідач може у заповіті позбавити права спадкоємства одного, кількох або всіх спадкоємців за законом. Відповідно до ст.541 ЦК Української РСР (у редакції, чинній на час складення заповіту), заповіт повинен бути укладений у письмовій формі з зазначенням місця і часу його укладення, підписаний особисто заповідачем і нотаріально посвідчений. За приписами ст.544 ЦК Української РСР (у редакції, чинній на час складення заповіту), заповідач вправі в будь-який час змінити або скасувати зроблений ним заповіт, склавши новий заповіт. Заповіт, складений пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або в частині, в якій він йому суперечить. Заповідач може скасувати або змінити заповіт, подавши про це заяву нотаріусу, завідуючому державним нотаріальним архівом, а в населених пунктах, де немає нотаріусів, - посадовій особі виконавчого комітету сільської, селищної, міської Ради народних депутатів, яка вчиняє нотаріальні дії. Згідно статті 41 ЦК Української РСР (у редакції, чинній на час складення заповіту) угодами визнаються дії громадян і організацій, спрямовані на встановлення, зміну або припинення цивільних прав або обов`язків. Угоди можуть бути односторонніми і дво- або багатосторонніми (договори). Відповідно до ст.42 ЦК Української РСР (у редакції, чинній на час складення заповіту) угоди можуть укладатися усно або в письмовій формі (простій чи нотаріальній). Згідно положень ст. 44 ЦК Української РСР (у редакції, чинній на час складення заповіту) письмові угоди повинні бути підписані особами, які їх укладають. Якщо громадянин внаслідок фізичної вади, хвороби або з будь-яких інших причин не може власноручно підписатися, то за його дорученням угоду може підписати інший громадянин. Підпис останнього повинен бути засвідчений організацією, в якій працює або навчається громадянин, що укладає угоду, або житлово-експлуатаційною організацією за місцем його проживання, або адміністрацією стаціонарного лікувально-профілактичного закладу, в якому він перебуває на лікуванні, або органом чи службовою особою, що вчиняють нотаріальні дії. Згідно положень ст. 45 ЦК Української РСР (у редакції, чинній на час складення заповіту) недодержання форми угоди, якої вимагає закон, тягне за собою недійсність угоди лише в разі, якщо такий наслідок прямо зазначено в законі. Відповідно до ст.47 ЦК Української РСР (у редакції, чинній на час складення заповіту) нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою статті 48 цього Кодексу. Відповідно до ст.48 ЦК Української РСР (у редакції, чинній на час складення заповіту) недійсною є та угода, що не відповідає вимогам закону. За своєю правовою природою заповіт є одностороннім правочином, а тому щодо такого застосовуються положення законодавства, які передбачають випадки та умови за яких правочин може бути визнано недійсним. Згідно з пунктами 2, 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 28 квітня 1978 року №3 «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» (у редакції, чинній на час складення заповіту) угода може бути визнана недійсною лише з підстав і з наслідками, передбаченими законом. Тому в кожній справі про визнання угоди недійсною суд повинен встановити наявність тих обставин, з якими закон пов`язує визнання угоди недійсною і настання певних юридичних наслідків. Стаття 48 ЦК Української РСР (у редакції, чинній на час складення заповіту) застосовується при порушенні встановленого порядку вчинення громадянами і організаціями дій, спрямованих на встановлення, зміну чи припинення цивільних прав і обов`язків, при ущемленні угодою особистих або майнових прав неповнолітніх дітей, а також в інших випадках їх невідповідності вимогам чинного законодавства, якщо для них не встановлені особливі правила визнання угод недійсними. Відповідно до ч.ч. 1-3 ст.12, ч. 1 ст. 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За положеннями ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Відповідно до ст. 110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом з іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні. Відповідно до ч.1, 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Оцінюючи доводи позивача про недійсність заповіту через те, що підписи від імені [PERSON] в оригіналі заповіту від 15.04.1981 реєстровий номер 1-1539 та в оригіналі реєстру для реєстрації нотаріальних дій 1-1539 від 15.04.1981 виконано іншою особою, а також про відсутність волевиявлення спадкодавця [PERSON] на складання заповіту, суд виходить з того, що на підтвердження таких обставин позивачем не було надано суду жодних доказів. Відповідно змісту оспорюваного заповіту, який 15.04.1981 року посвідчено виконуючим обов`язки нотаріуса Другої Чернігівської державної нотаріальної контори Сіліченко Е.І. та зареєстровано в реєстрі за № 1-1539, нотаріусом, заповідачу роз`яснено зміст ст. 535 ЦК Української РСР. Текст заповіту виготовлено машинописним способом, зазначено місце та час його укладення, також заповіт містить зазначення даних про особу заповідача. Заповіт підписаний заповідачем та особою, яка його посвідчила. Підписання заповіту та реєстру для реєстрації нотаріальних дій саме спадкодавцем [PERSON] підтверджується висновками судової почеркознавчої експертизи № 6562/6563/20-32/23619/20-32 від 24.09.2020 та №СЕ-19/125-21/6762-ПЧ від 12.11.2021. Також підтверджується і висновком експерта №1002/1003/17-24 від 22.06.2017, яка була проведена у цивільній справі №751/3656/16, де відповідачі були сторонами. Указані висновки експертів судом визнано обґрунтованими та такими, що не суперечать матеріалам справи та не викликають сумніву щодо їх правильності, а тому є належними та допустимими доказами у справі у відповідності до ст.ст. 77-78 ЦПК України. Показання свідків, допитаних у судовому засіданні, стосовно того, що за життя [PERSON] не повідомляв про наявність складеного заповіту, не свідчить про його недійсність, оскільки заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті, яке вона вправі тримати у таємниці, так як і факт його складення. Також свідки у судовому засіданні не підтвердили факту відсутності волевиявлення спадкодавця [PERSON] на складання заповіту. Доводи позивача та її представника щодо відсутності повноважень нотаріуса Сіліченко Е.І. на посвідчення заповіту від 15.04.1981 реєстровий номер 1-1539 спростовуються копіями наказів начальника відділу юстиції Чернігівського облвиконкому №23 від 27 лютого 1981 року, №29 від 17 березня 1981 року, №36 від 03 квітня 1981 року про прийняття [PERSON] на тимчасову роботу на посаду нотаріуса Другої чернігівської державної нотаріальної контори строком на 2 місяці з 02 березня 1981 року до 30 квітня 1981 року включно, у подальшому з 29 березня 1981 року [PERSON] тимчасово призначена нотаріусом Другої Чернігівської державної нотаріальної контори. Суд, оцінивши надані письмові докази у справі в сукупності з показаннями свідків, за правилами ст. 89 ЦПК України, дійшов висновку, що спірна угода (заповіт) відповідає вимогам статті 541 ЦК Української РСР щодо змісту, форми її укладення та волевиявлення спадкодавця, а також порядку і форми посвідчення її нотаріально повноважним нотаріусом. За вказаних обставин заповіт відповідає вимогам закону, тому підстави для визнання заповіту недійсним відповідно до ст.ст.47-48 ЦК Української РСР відсутні. З огляду на викладене, у задоволенні позову [PERSON] слід відмовити. V. Розподіл судових витрат Відповідно до ч. 1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Порядок розподілу судових витрат між сторонами визначений ст. 141 ЦПК України. За правилами ч. 1, 2 цієї статті судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача. Позивачем понесені та документально підтверджені витрати по сплаті судового збору в сумі 1 057,20 грн (т.1 а.с.25, 30), а також витрати по сплаті експертизи (т.7 а.с.53-57). Оскільки в задоволенні позову відмовлено повністю, судові витрати, понесені позивачем, не відшкодовуються. VІ. Скасування заходів забезпечення позову Відповідно до п.8 ч.1 ст.264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Положеннями ч.1, ч.9 ст.158 ЦПК України передбачено, що у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову. Під час розгляду справи ухвалою суду від 10 грудня 2018 рку було вжито заходів забезпечення позову шляхом заборонено Другій Чернігівській державній нотаріальній конторі вчиняти дії щодо видачі [PERSON] та [PERSON] свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] до набрання законної сили рішення суду по справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , треті особи: Друга Чернігівська державна нотаріальна контора, [PERSON] про визнання заповіту недійсним. З огляду на відмову судом у задоволенні позову, суд вважає за доцільне скасувати застосовані заходи забезпечення позову. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed