Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-19 00:00:00

31 грудня 2020 року позивачі звернулися до Самарського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] про повернення самовільно зайнятої земельної ділянки шляхом знесення самочинного будівництва, приведення ділянки в попередній стан. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що вони є чоловіком та дружиною, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу. [PERSON] , 14.06.2007 року отримавши попередню згоду дружини за договором купівлі-продажу придбав земельну ділянку площею 0,0455 га, розташовану у [ADDRESS] . На підставі цього правочину, 02.11.2007 року він отримав державний акт про право власності на зазначену земельну ділянку кадастровий номер 1210100000:09:032:0044. Під час виготовлення технічної документації на земельну ділянку, відповідно до технічного завдання №2063-П, представник підрядника ТОВ «Основа» склав низку необхідних для отримання державного акту документів, в тому числі й акт відновлення меж земельної ділянки в натурі, який було складено 17.02.2007 року. Після отримання всієї необхідної документації та рішення Виконавчого комітету Самарської районної у м. Дніпропетровську ради про дозвіл на забудову, почалися будівельні роботи. Після початку будівельних робіт з`ясувалось, що він зайняв чужу земельну ділянку, яка є у комунальній власності. Ця помилка виникла внаслідок того, що на земельній ділянці, яка належить позивачам, самовільно, без наявності дозвільної документації та погоджень збудовано житловий будинок, який належить відповідачу, у зв`язку з чим, він і зайняв порожню ділянку, оскільки не міг собі уявити, що на придбаній земельній ділянці є господар. Крім того, на порожню земельну ділянку йому вказав представник ТОВ «Основа», який складав акт відновлення меж земельної ділянки в натурі. Заочним рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 20.09.2012 року його позов до [PERSON] , Дніпропетровського міського управління земельних ресурсів про усунення порушень права власності на землю - задоволено. Рішення набрало законної сили. На виконання зазначеного рішення було видано виконавчий лист №436/4776/12 від 29.04.2013 року. 16.05.2013 року Самарським ВДВС було відкрито виконавче провадження №37979967 з виконання вищезазначеного виконавчого листа, боржнику надано строк до 23.05.2013 року для самостійного виконання рішення суду про що винесено відповідну постанову та направлено її за адресами стягувача та боржника. 29.01.2015 року відповідач особисто під підпис отримав вимогу державного виконавця про виконання рішення суду в строк до 10.02.2015 року. 09.04.2015 року в.о. начальника відділу Самарського ВДВС на адресу Самарського РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області скеровано подання про притягнення боржника тобто [PERSON] до кримінальної відповідальності, передбаченої ч.1 ст.382 КК України. 01.07.2016 року на адресу Самарського ВДВС подано заяву про повернення виконавчого листа з підстави прийняття Апеляційним судом Дніпропетровської області ухвали від 25.06.2017 року про призначення до розгляду в апеляційній інстанції апеляційної скарги Органу опіки та піклування виконкому Самарської районної у м. Дніпропетровську ради на рішення суду від 20.09.2012 року у зв`язку з чим, 04.07.2016 року державним виконавцем виконавчий документ було повернуто до Самарського районного суду м. Дніпропетровська. 16.09.2016 року Самарським ВДВС повторно відкрито виконавче провадження за №52265474 з виконання виконавчого листа, боржнику надано строк до 23.09.2016 року для самостійного виконання рішення суду про що винесено відповідну постанову та направлено її за адресами стягувача та боржника. 26.09.2016 року державним виконавцем складено два акти та 07.10.2016 року державним виконавцем складено ще один акт про те, що під час виходу було встановлено, що боржником добровільно рішення суду виконано не було, будівлі та споруди розташовані на земельній ділянці не знесені. До теперішнього часу рішення суду не виконано та перебуває на примусовому виконанні. Просив суд ухвалити рішення, яким повернути земельну ділянку по [ADDRESS] , кадастровий номер 1210100000:09:032:0044 в м. Дніпрі, у користування та розпорядження [PERSON] та [PERSON] шляхом знесення об`єктів самочинного будівництва розташованих на цій ділянці, приведення ділянки в попередній стан за рахунок відповідача [PERSON] 03 лютого 2021 року ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська відкрито провадження по справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. 02 березня 2021 року від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву в якому він зазначає, що зі змісту рішень судів по справі №436/4776/12 вбачається встановлення факту наявності помилки, а саме технічної помилки у картографічній документації Державного земельного кадастру, яка полягає у тому, що земельна ділянка з кадастровим номером - 1210100000:09:032:0038, яка розташована за адресою по [ADDRESS] і належить [PERSON] на праві власності згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ №131409 від 30.01.2009 року в картографічній документації Державного земельного кадастру розташована під домоволодінням по [ADDRESS] , а земельна ділянка з кадастровим номером - 1210100000:09:032:0044, яка розташована за адресою по [ADDRESS] і належить громадянину [PERSON] на праві власності згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯД №901073 від 09.11.2007 року виділялась без виходу на місце, у зв`язку з чим відбулось «накладення» за даними ДЗК цієї земельної ділянки на раніше існуючий будинок по [ADDRESS] . Згідно витягу з ДЗК від 12.02.2018 року вказані помилки досі не усунуті [PERSON] як власником земельної ділянки 1210100000:09:032:0044, що наводить на думку, на його зацікавленість саме в існуванні спору з [PERSON] , а не на вирішенні проблем по суті. Таким чином, саме вищенаведені обставини, а не бездіяльність [PERSON] унеможливлюють виконання рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 20.09.2012 року, про що ним неодноразово повідомлялось на адресу державного виконавця. Просив відмовити у задоволенні позовних вимог. 03 березня 2021 року від позивача надійшла відповідь на відзив, відповідно до якої останній зазначив, що обставини на які він посилається встановлені рішеннями судів по справі №436/4776/12 першої, апеляційної та касаційної інстанцій, а тому не підлягають доказуванню при розгляді іншої справи у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. 19 липня 2021 року ухвалою суду підготовче провадження по цивільній справі закрито, справу призначено до судового розгляду по суті на 14.00 год. 22 вересня 2021 року (а.с. 201). Представник позивачів [PERSON] в судовому засіданні позов підтримав в повному обсязі та просив задовольнити позовні вимоги на підставі обставин, викладених у позовній заяві. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог, з тих підстав, що за зазначеним предметом і підставами позову вже існує рішення суду, крім того ними неодноразово були надані докази, що відповідач самовільно не займав земельну ділянку, а придбав домоволодіння та ділянку під ним. Просила відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] , 14.06.2007 року відповідно до договору купівлі-продажу придбав земельну ділянку площею 0,0455 га, розташовану у [ADDRESS] . 02.11.2007 року ним було отримано державний акт про право власності на зазначену земельну ділянку кадастровий номер 1210100000:09:032:0044. Заочним рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 20.09.2012 року його позов до [PERSON] , Дніпропетровського міського управління земельних ресурсів про усунення порушень права власності на землю - задоволено. Зобов`язано усунути перешкоди права власності позивача [PERSON] на земельну ділянку по [ADDRESS] , кадастровий номер 1210100000:09:032:0044, зобов`язавши відповідача [PERSON] знести будівлі та споруди розташовані на даній земельній ділянці, самостійно привести ділянку до стану, придатного для використання та передати земельну ділянку в розпорядження [PERSON] . Рішення набрало законної сили. (а.с. 9-13) Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд виходить з наступного. Відповідно до частини першої статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно вимог ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. При вирішення спору суд керується вимогами ст.78 ЗК України, якою передбачено, що право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками, і таке право набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них, а Держава, у свою чергу, забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Згідно вимог п. «г» ч.1 ст.91 Земельного Кодексу України власники земельних ділянок зобов`язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою і відшкодування завданих збитків (ст.152 ЗК України). Частиною 3 ст.152 ЗК України передбачені способи захисту прав на земельні ділянки. Власник земельної ділянки або землекористувач, відповідно до частини другої ст. 152 ЗК України, може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою і відшкодування завданих збитків. Так, позивачем за існуючим спором фактично поєднано дві взаємовиключні вимоги: віндикаційний та негаторний позов. Віндикація - це позов неволодіючого власника про витребування майна від володіючого невласника. Негаторний позов - це позов про захист права власності від порушень, не пов`язаних із позбавленням володіння. Згідно принципу реєстраційного підтвердження володіння, який широко застосовує у своїй практиці Велика Палата Верховного Суду особа, яка зареєструвала право власності на об`єкт нерухомості, набуває щодо нього всі правоможності власника. Факт володіння нерухомим майном (possessio) може підтверджуватися, зокрема, державною реєстрацією права власності на це майно у встановленому законом порядку. Відповідно до постанови від 28.11.2018 р. у справі №504/2864/13-ц Велика Палата Верховного Суду наголосила, що захист судом порушеного права на підставі віндикаційного позову полягає в реєстрації за дійсним власником його права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Якщо право власності на нерухоме майно лишається зареєстрованим за дійсним власником, однак таке майно незаконно використовує інша особа, то потрібно звертатися не з віндикаційним, а з негаторним позовом, оскільки в такому разі усунення перешкод у користуванні власником своїм майном і буде ефективним способом захисту порушеного права, а рішення про витребування/повернення майна з чужого незаконного володіння не матиме жодного ефекту. Одночасне пред`явлення віндикаційного позову про витребування майна та негаторного позову про захист права від порушень, не пов`язаних з позбавлення володіння, є помилковим, оскільки віндикаційний і негаторний позови вважаються взаємовиключними. Судове рішення, відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України, повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Приймаючи до уваги, що на час подання та розгляду зазначеної позовної заяви вже існує рішення суду про вирішення спору між тими ж сторонами та з одного того ж предмету, шляхом задоволення негаторного позову, суд приходить до висновку що фактично позивачем заявлено вимоги про зміну способу і порядку виконання вже існуючого рішення суду, шляхом подання віндикаційного позову, у зв`язку чим суд приходить до висновку про необхідність відмовити у задоволенні позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed