Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-16 00:00:00

Колєснік Б.В. в інтересах [PERSON] 13 грудня 2021 року звернувся в суд із позовом до ТОВ "Фінансова компанія "Еліт Фінанс", треті особи без самостійних вимог на стороні відповідача: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М., приватний виконавець виконавчого округу Волинської області Пирога С.С., про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. 10 червня 2021 року вчинив виконавчий напис, зареєстрований у реєстрі за №132434, за яким стягнуто із [PERSON] на користь відповідача заборгованість за кредитним договором №09377996770 від 16.10.2018 у розмірі 14049,78 грн, у тому числі 1200 грн простроченої заборгованості за тілом кредиту, 3402 грн заборгованості за відсотками та комісією, 9397,78 грн заборгованості за штрафними санкціями, 50 грн плати за вчинення виконавчого напису нотаріуса. Приватним виконавцем виконавчого округу Волинської області Пирогою С.С. 11 листопада 2021 року відкрито виконавче провадження №67482696 із примусового виконання даного виконавчого напису. Вважає виконавчий напис таким, що вчинений безпідставно, з істотним порушенням вимог закону та порядку його вчинення, оскільки будь-яких угод (кредитних договорів) [PERSON] ні з відповідачем, ні з іншими юридичними особами, про яких вказано у виконавчому написі, ніколи не укладав, а відтак у нього не могли виникнути жодні боргові зобов`язання перед ними. У зв`язку з наведеним, доходить висновку, що приватному нотаріусу Остапенку Є.М. взагалі не подавались оригінал кредитного договору та засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Поряд з цим, на момент вчинення виконавчого напису нотаріус не переконався у безспірності вимог відповідача до позивача та взагалі існування заборгованості. Тобто, остання, безумовно, не була безспірною, так як доказом на підтвердження безспірності вимог може бути лише документ, яким боржник визнає суму заборгованості перед кредитором. Крім цього, вказав, що нотаріусом при вчиненні оспорюваного виконавчого напису не було дотримано вимог постанови КМУ №662 від 26.11.2014 "Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів", оскільки виконавчий напис за реєстровим №132434 було вчинено на кредитному договорі, не посвідченому нотаріально. Просить визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 10 червня 2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М., зареєстрований у реєстрі за №132434, про звернення з [PERSON] на користь ТОВ "ФК "Еліт Фінанс" стягнення заборгованості, стягнути судові витрати. Ухвалою суду від 14.12.2021 відкрито спрощене позовне провадження у даній справі. Ухвалою суду від 14.12.2021 задоволено заяву про забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі спірного виконавчого напису. Сторони, їх представники, треті особи, будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися. Представник позивача звернувся до суду із заявою про розгляд справи за відсутності позивача та його представника, а також про підтримання позову. Інші учасники про причини неявки не повідомили, відзиву на позов, пояснень щодо позову не подали. Дослідивши подані суду докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення. Судом установлено, що 10 червня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М. вчинено виконавчий напис, який зареєстрований у реєстрі за №132434 про стягнення із [PERSON] за кредитним договором №0937796770 від 29.09.2018, укладеним із ТОВ "ІНФІНАНС" правонаступником якого є ТОВ "ФК "Еліт Фінанс", заборгованості за період з 25 травня 2021 року по 03 червня 2021 року включно в розмірі 1200 грн заборгованості за тілом кредиту, 3402 грн заборгованості за відсотками та комісіями, 9397,78 грн заборгованості за штрафними санкціями, 50 грн плати за вчинення виконавчого напису нотаріуса, загалом 14049,78 грн. Приватним виконавцем виконавчого округу Волинської області Пирогою С.С. 11 листопада 2021 року відкрито виконавче провадження №67482696 (а.с.17) із примусового виконання даного виконавчого напису. Надаючи правову оцінку фактичним обставинам справи, суд керується такими правовими нормами. Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і порядку, встановлених законом. За правилами частини 1 статті 88 Закону України "Про нотаріат" (в редакції на час вчинення оспорюваного виконавчого напису) нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Згідно із статтею 87 Закону України "Про нотаріат" для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. З тексту оспорюваного виконавчого напису вбачається, що приватний нотаріус при вчиненні нотаріальної дії керувався ст.87 Закону України "Про нотаріат" та пунктом 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою КМУ від 29.06.1999 року за № 1172. Відповідно пункту 2 Переліку (із змінами внесеними Постановою Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 року № 662 "Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів"), для одержання виконавчого напису по кредитним договорам, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями подається: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунку боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Однак, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у справі № 826/20084/14 було визнано незаконною та нечинною постанову КМУ №662 від 26.11.2014 в цій частині. Вказану постанову залишено без змін згідно з ухвалою Вищого адміністративного суду України від 1 листопада 2017 року. Таким чином, шляхом системного аналізу Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172, з урахуванням визнання незаконної норми, викладеної у пункті 2 згаданого Переліку, установлено, що кредитний договір між сторонами, який нотаріально не посвідчений, не входить до переліку документів, за якими може бути здійснено стягнення заборгованості у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса. Крім того, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. Такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 06 лютого 2019 року за наслідками розгляду справи № 638/850/16-ц. Відповідачем не було надано доказів того, що ним до нотаріуса були надані будь-які документи, що підтверджують безспірність заборгованості у вказаний у виконавчому написі період. Зокрема, відповідачем не було надано доказів подання ним нотаріусу виписки з рахунку позивача, яка б містила обов`язкові реквізити, що повинні бути вказані у ній згідно п. 61, 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України (дата здійснення останніх (попередніх) операцій по рахунку, код валюти, суми операцій (відповідно за дебетом або кредитом) тощо). Без цих відомостей з виписки абсолютно неможливо з`ясувати коли і які саме суми були отримані позивачем від кредитної установи, коли були нараховані відсотки, в якому розмірі та за який період було нараховано відсотки, яким є розмір заборгованості та чи існує заборгованість взагалі. Отже, суду не було надано доказів того, що виконавчий напис було вчинено нотаріусом за наявності документів, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Крім того, з копії договору про надання позики №0937796770 від 16.10.2018 року, між ТОВ "ІНФІНАНС" та [PERSON] , на підставі якого було вчинено оспорюваний виконавчий напис, вбачається, що в ньому відсутній підпис позичальника, у зв`язку з чим відсутні докази укладення вказаного договору та виникнення заборгованості взагалі. Таким чином, судом під час розгляду справи встановлено, що виконавчий напис вчинено із порушенням норм чинного законодавства. Згідно з ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Однак відповідач не надав суду доказів, які б спростували твердження позивача щодо безспірності заборгованості перед стягувачем. Зважаючи на вищевикладене, суд дійшов висновку про наявність підстав до задоволення позову та визнання виконавчого напису приватного нотаріуса Остапенка Є.М. про стягнення з позивача на користь відповідача заборгованості за кредитним договором, таким, що не підлягає виконанню. Ухвалою суду від 14.12.2021 задоволено заяву представника позивача про забезпечення позову, зокрема зупинено стягнення на підставі оспорюваного виконавчого напису. За правилами ч.7 ст.158 ЦПК України, враховуючи ухвалення судом рішення про задоволення позову, вказані заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання даним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. Крім того, представник позивача у позовній заяві просив стягнути з відповідача судові витрати. Статтею 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. На підтвердження понесення витрат на правничу допомогу представником позивача подано до суду наступні документи: договір про надання правової допомоги від 01.12.2021, укладений між [PERSON] та адвокатом Колєсніком Б.В.; свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю серії ВЛ№1014 та ордер про надання правничої (правової) допомоги [PERSON] адвокатом Колєсніком Б.В.; акт №1 про надання правової допомоги від 13.12.2021, відповідно до якого [PERSON] було надано правову допомогу на загальну суму 6500 грн; копію прибуткового касового ордера №64 від 13.12.2021 та оригінал квитанції до нього, відповідно до якого адвокатом Колєсніком Б.М. прийнято від [PERSON] грошові кошти в сумі 6500 грн. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч.6 ст.137 ЦПК України). При розгляді справи відповідач не подав відповідного клопотання про зменшення та необґрунтованість визначеного позивачем розміру судових витрат, а також не висловив своїх заперечень чи обґрунтувань в інших заявах по суті справи. Така пасивна поведінка відповідача свідчить про його погодження з розміром витрат на правничу допомогу. Велика Палата Верховного Суду в додатковій постанові від 19.02.2020 (справа №755/9215/15-ц) висловила позицію про те, що в силу принципу змагальності саме на іншу сторону покладено обов`язок обгрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, що виключає ініціативу суду у вирішенні даного питання. Отже, враховуючи складність справи, характер та кількість підготовлених та поданих адвокатом документів, а також беручи до уваги те, що відповідачем не було подане клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, суд дійшов висновку, що з відповідача ТОВ "ФК "Еліт Фінанс" слід стягнути на користь позивача 6500 грн понесених останнім витрат на професійну правничу допомогу. Також судом установлено, що [PERSON] було сплачено судовий збір у розмірі 908 грн за подання позовної заяви та 454 грн за подання заяви про забезпечення позову, відтак належить стягнути з ТОВ "ФК "Еліт Фінанс" на користь позивача вказану суму судового збору. Таким чином, з огляду на викладене, з відповідача ТОВ "ФК "Еліт Фінанс" на користь позивача [PERSON] підлягають стягненню понесені ним судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в сумі 1362 грн та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 6500 грн, загалом 7862 грн.

Outcome: approved