Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-12 00:00:00

Позивач [PERSON] , в інтересах якого діє адвокат М`якенький С.В. звернулася до суду із позовною заявою, якою просить суд ухвалити рішення, яким визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис вчинений 01.03.2019 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Богдар І.М., реєстраційний № 480 щодо сзвернення стягнення на нерухоме майно ( житловий будинок), що належить [PERSON] на користь АТ КБ «Приватбанк». В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначає, що 30.10.2021 позивач отримав рекомендований лист із постановою головного державного виконавця Новобузького відділу ДВС від 28.10.2021 про відкриття виконавчого провадження ВП № 672892625. Виконавче провадження було відкрито на підставі виконавчого напису № 480 від 01.03.2019 року, виданого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. про звернення стягнення на нерухоме майно позивача (житловий будинок). За виконавчим написом за рахунок коштів від реалізації нерухомого майна пропонується задовольнити вимоги АТ КБ «Приватбанк» на загальну суму 264 947,52 доларів США, що еквівалентно 7 490 105,60 грн. Не погоджуючись із законністю та обгрунтованістю виконавчого напису, а саме оспорюючи недотримання нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, його очевидну безпідставність (відсутність безспірності) та явно завищений розмір вимог стягувача, позивач змушений звернутися до суду. Відповідно до статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус повинен вчиняти виконавчий напис виключно на підставі документів, що підтверджують безспірність заборгованості. Згідно Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 №296/5, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України. Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів…, затвердженим постановою КМУ від 29.06.99 року № 1172. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів..., затвердженому постановою КМУ від 29.06.99 № 1172 (пп. 1.1, 1.2 п. 1; пп. 2.3 п. 2; пп. 3.2, 3.5 п. З глави 16 «Вчинення виконавчих написів» розділу II Порядку). За змістом ст. 35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджений постановою КМУ від 29.06.1999 року № 1172. 26.11.2014 року Кабінет Міністрів України прийняв постанову № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів». Саме цією постановою були внесені зміни та її доповнено новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» та пунктом 11 щодо вчинення нотаріусом виконавчого напису за іпотечними договорами. Однак, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у справі № 826/20084/14 постанову КМУ № 662 від 26.11.2014 року визнано незаконною та нечинною. Ухвалою ВАСУ від 01.11.2017 року вказану постанову Київського апеляційного адміністративного суду залишено без змін. Постановою Великої Палати Верховного Суду від 20.06.2018 року було відмовлено у перегляді ухвал ВАСУ (судове провадження № 11-174ас18). Отже, на сьогодні чинна редакція Переліку передбачає можливість вчинення виконавчого напису, якщо йдеться про відносини кредитора й боржника, лише на підставі оригіналу нотаріально посвідченого договору. Крім того, на сьогодні згідно п. 1 Переліку для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Однак, в порушення вказаних вимог, перед вчиненням оспорюваного виконавчого напису до позивача не надходило від стягувача відповідних повідомлень. Відтак, неможливо стверджувати про безспірність заборгованості, яка була заявлена стягувачем до нотаріуса. Нотаріус, у свою чергу, не вжив належних заходів щодо достовірного встановлення факту безспірності заборгованості, отже вчинений ним виконавчий напис є незаконним. Незаконність оскаржуваного виконавчого напису вбачається в тому, що, незважаючи на те, що на виконанні у Новобузькому відділі ДВС вже перебуває виконавче провадження за заявою стягувача - АТ КБ «Приватбанк» про стягнення з боржника - [PERSON] заборгованості за кредитним договором на суму 2 млн. 995 тис. 496 грн. 10 коп., той самий стягувач (АТ КБ «Приватбанк») подав на виконання до Новобузького відділу ДВС оскаржуваний виконавчий напис про звернення стягнення на нерухоме майно того самого боржника ( [PERSON] ), задля погашення того самого боргу (за кредитним договором), але вже на значно більшу суму - 7 млн. 490 тис. 105 грн. 60 коп. Тобто, стягувачем подано на примусове виконання два виконавчих документи, які стосуються одного боргу, але містять різні суми боргу. Слід звернути увагу, що остаточна сума боргу за кредитним договором була предметом судового спору та визначена рішенням Новобузького районного суду від 10.07.2017 у справі № 481/716/16-ц, яке набрало законної сили 21.07.2017 (роздруківка з ЄДРСРУ додається) та склала 2 995496,10 грн. Саме на цю суму 02.03.2021 року Новобузьким відділом ДВС було відкрито виконавче провадження ВП № 64677494 за виконавчим листом Новобузького районного суду .У°481/716/16-ц стосовно [PERSON] за заявою «Приватбанку» (копія постанови ДВС додається). Незважаючи на це, відповідач додатково подав на примусове виконання оскаржуваний виконавчий напис, за яким Новобузький відділ ДВС 28.10.2021 року теж відкрив виконавче провадження ВП № 67292625, за рахунок звернення стягнення на нерухоме майно, що належить [PERSON] , та за яким пропонується задовольнити вимоги «Приватбанку» на суму вже 7 490 105,60 грн., яка всупереч остаточній сумі боргу, встановленій судовим рішенням (2 995496,10 грн.) з невідомих причин свавільно збільшена у оскаржуваному виконавчому написі з ініціативи стягувача більш ніж удвічі. При цьому у оскаржуваному виконавчому написі, незважаючи на вирішення спору судом, до суми боргу безпідставно включено заборгованість за відсотками, комісію та пеню і при тому, що строк позовної давності для стягнення пені складає 1 рік, без посилання на документ, що свідчив би про безспірність заборгованості, що призвело до штучного, безпідставного збільшення боргу стягувачем за допомогою нотаріуса. Перед вчиненням оспорюваного виконавчого напису ні нотаріус, ані банк не надсилали на адресу позивача будь-які повідомлення про збільшення розміру боргу в порівнянні з сумою, визначеною рішенням суду. Це свідчить про те, що відповідач, достеменно знаючи про реальну суму боргу, за якою за його ж заявою було відкрито виконавче провадження, свідомо надав нотаріусу завідомо недостовірну інформацію з явно завищеною сумою боргу. З даного приводу в порядку оскарження дій державних виконавців позивачем було подано дві скарги: начальнику Новобузького відділу ДВС та начальнику Південного Міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса), однак, наразі відповіді на них ще не надійшли. Ознайомившись із електронною версією виконавчого провадження у Єдиному державному реєстрі виконавчих проваджень, позивач виявив, що воно містить скановану копію з фотокопії виконавчого напису (а не з його оригіналу). Зазначене викликає сумнів у тому, чи дійсно у виконавчому провадженні перебуває оригінал оскаржуваного виконавчого напису нотаріуса. Також у Єдиному державному реєстрі виконавчих проваджень разом із вищевказаним виконавчим написом міститься сканкопія довіреності банку на ім`я юрисконсульта представляти його інтереси. Оскільки ця копія довіреності перебуває у матеріалах виконавчого провадження, є підстави обґрунтовано припустити, що саме цей юрисконсульт, на підставі саме цієї довіреності, подавав документи приватному нотаріусу для вчинення виконавчого напису, а також заяву до ДВС. Водночас, у цій довіреності відсутні повноваження юрисконсульта представляти інтереси банку у нотаріуса, що не могло залишитись поза увагою останнього за умови його добросовісності під час вчинення оспорюваного виконавчого напису. Ухвалою суду від 29.11.2021 року у вказаній справі було відкрито провадження та справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. Було витребувано у приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. копії матеріалів нотаріальної справи щодо вчинення виконавчого напису № 480 від 01.03.2019 року. 28.12.2021 року до Новобузького районного суду Миколаївської області від приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. надійшли витребувані докази. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] у судове засідання не зявились. Від представника [PERSON] до суду надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, просив позов задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечував. Представник відповідача АТ КБ «Приватбанк» в судове засідання не з`явився повторно, про причини неявки суд не повідомив, хоча був завчасно, належним чином повідомлений про слухання справи, у відповідності до вимог ст.128 ЦПК України. Заяви про розгляд справи без його участі на адресу суду не подав. Також не скористався своїм правом подати до суду відзив на позовну заяву. Небажання відповідача надавати докази в обґрунтування своїх заперечень проти позову, зокрема з причини ухилення від участі в судових засіданнях, дає суду право при заочному розгляді справи обмежитися доказами, наданими позивачем, що повністю відповідає положенням ч.1 ст. 280 ЦПК України, про що надала свою згоду позивачка. Третя особа приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. в судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Зважаючи на той факт, що в матеріалах справи достатньо доказів для розгляду справи без участі відповідача, судом, зі згоди позивача, 13.01.2022 року постановлено ухвалу про розгляд справи в заочному порядку, на підставі наявних доказів, що відповідає положенням ст.ст. 280, 281 ЦПК України. При цьому, оскільки в судове засідання сторони не з`явились, суд відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, проводить слухання справи без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписуючого технічного засобу. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов слід задовольнити з таких підстав. Відповідно до ст.ст. 13, 43, 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом; учасники сторін зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно ст. 87 Закону «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ст. 88 зазначеного Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року №1172 затверджено перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. Так, у постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі № 6-887цс17 міститься правовий висновок про те, що суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком № 1172. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлює суд відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.05.2018 року, справа № 320/8269/15-ц підтвердила, що питання визначення судами безспірності суми заборгованості під час розгляду справ про оскарження законності вчинення нотаріусом виконавчого напису, вже досліджене Верховним Судом України. Під час розгляду справ такої категорії суд перевіряє право стягувача на вчинення вказаної дії, повноваження щодо вчинення нотаріальних дій нотаріуса та встановлює той факт, чи дійсно розмір заборгованості, що підлягає стягненню, у тому числі розмір процентів, неустойки (штрафу, пені), якщо такі належать до стягнення, відповідає сумі, вказаній у виконавчому документі, та залежно від встановленого ухвалює рішення про відмову чи задоволення позову. Судом встановлено, що між позивачем [PERSON] та ЗАТ КБ «ПриватБанк» 22.08.2007 року укладено кредитний договір № NKN1GK00000016 про надання цільового кредиту у розмірі 56340,00 доларів США (з яких 48000,00 доларів США - на придбання житлового будинку та 8340,00 доларів США на сплату страхових платежів у відповідно до п.п.2.1.3, 2.27 договору) на термін до 21.08.2022 року зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,84 % на місяць від залишку заборгованості та винагороди у розмірі 0,20% щомісяця від суми виданого кредиту та інших передбачених договором платежів. Також, 22.08.2007 року між позивачем [PERSON] , як іпотекодавцем та ЗАТ КБ «Приватбанк», як іпотекодержателем було укладено іпотечний договір за умовами якого, іпотекодавцем надано в іпотеку нерухоме майно - житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , в забезпечення виконання зобов`язань іпотекодавцем за кредитним договором від 22.08.2007 року № NKN1GK00000016. 01 березня 2019 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М., за заявою відповідача вчинено виконавчий напис (реєстраційний № 480) про звернення стягнення на нерухоме майно - житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що належить на праві власності [PERSON] . За рахунок коштів, отриманих від реалізації нерухомого майна, запропоновано задовольнити вимоги АТ КБ «Приватбанк», у розмірі: заборгованість за кредитом - 44455,65 доларів США; заборгованість за відсотками - 57443,27 доларів США ; комісія - 10560,00 доларів США; пеня - 152488,60 доларів США, що всього становить 264947,52 долари США, що становить 7490105,60 грн. Строк, за який провадиться стягнення - з 22.08.2007 року по 11.01.2019 року. В свою чергу, рішенням Новобузького районного суду Миколаївської області від 10.07.2017 року за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» стягнути з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приват Банк" суму боргу за кредитним договором № NKN1GK00000016 від 22.08.2007 року у розмірі 119390,04 доларів США, що еквівалентно 2995496,10 гривень та судовий збір в розмірі 44 932,44 гривень. Постановою головного державного виконавця Новобузького ВДВС у Баштанському районі Миколаївської області Станкевича В.О. від 28.10.2021 року було відкрито виконавче провадження № 67292625 на підставі заяви відповідача про примусове виконання виконавчого напису нотаріуса № 480 виданого 01.03.2019 року. Також судом досліджено копії матеріалів нотаріальної справи щодо вчинення виконавчого напису № 480 від 01.03.2019 року про зверненен стягнення на нерухоме майно, із яких судом встановлено, що представником відповідача було подано нотаріусу наступні документи: заяву про вчинення виконавчого напису на копії Договору іпотеки № б/н від 22.08.2007 року; копію документів на підтвердження повноважень представника стягувача; кредитний договір; іпотечний договір; засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника; копія письмової вимоги про усунення порушень, квитанція про направлення поштового відправлення; опис вкладення до листа; установчі документи АТ КБ «Приватбанк». Однак, судом встановлено порушення процедури вчинення виконавчого напису. Так, матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що позивач [PERSON] отримував письмову вимогу від стягувача про усунення порушення та звернення стягнення на суму, яка зазначена у виконавчому написі. Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 глави 16 розділу ІІ Порядку). Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. Цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій, а лише їх конкретизує. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 Розділу ІІ Порядку). Верховний Суд зазначає, що дійсно на сьогодні чинне законодавство України не зобов`язує нотаріуса викликати позичальника і з`ясовувати наявність чи відсутність його заперечень проти вимог позикодавця. Проте, право позичальника на захист його інтересів забезпечується шляхом направлення йому повідомлення про заборгованість та необхідність її погашення. Однак, враховуючи те, що нотаріальне провадження є безспірним, для забезпечення такої безспірності нотаріусові бажано з`ясувати у позичальника наявність заперечень щодо вчинення виконавчого напису або сплати ним боргу. Таке повідомлення (заява, претензія, лист-вимога тощо) передається позикодавцем позичальнику у порядку, визначеному статтею 84 Закону України «Про нотаріат». Отже, встановлена законом процедура стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики на підставі виконавчого напису нотаріуса не вважається дотриманою (виконана), якщо боржник не був повідомлений про вимогу повернути заборгованість, що є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. До таких правових висновків дійшов Верховний Суд у постанові 13 жовтня 2021 року у справі № 554/6777/17. Крім того, як зазначив Верховний Суд України у постанові від 02 вересня 2015 року у справі № 6-813цс15, під письмовим повідомленням слід розуміти не тільки направлення відповідних відомостей зазначеним особам у письмовому вигляді, а й отримання цими особами відомостей, які мають бути їм повідомлені. Отже, за загальним змістом термін «повідомлення» включає в себе не тільки направлення відомостей, з якими особа має бути обізнаною, а й отримання цією особою зазначених відомостей. Проте як вбачається з нотаріальної справи, яка була заведена в результаті вчинення оскаржуваного виконавчого напису, повідомлення від банку позивачу [PERSON] взагалі відсутнє, так само як і відсутні докази його отримання. За таких обставин та враховуючи, що оскаржуваний виконавчий напис вчинено з порушенням вимог статті 88 Закону України «Про нотаріат», так як вказану у виконавчому написі суму боргу не можна вважати безспірною, крім того виконавчий напис був вчинений з порушенням вимог закону щодо порядку направлення боржнику повідомлення про вчинення виконавчого напису нотаріусом, суд вважає позовні вимоги [PERSON] стосовно визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved