Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-10 00:00:00

У жовтні 2021 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до АТ «Завод «Маяк» з позовом про стягнення заборгованості із заробітної плати та середнього заробітку за час затримки остаточного розрахунку при звільненні з 19.07.2021 по день ухвалення судового рішення. Свої вимоги обґрунтовує тим, що у період з 11.03.2021 по 18.07.2021 позивач перебував у трудових відносинах з відповідачем. Наказом №69-к від 19.07.2021 його було звільнено за власним бажанням у зв`язку з невиконанням роботодавцем законодавства про працю ч. 3 ст. 38 КЗпП. На момент звільнення борг АТ «Завод «Маяк» із виплати заробітної плати склав 40 498,99 грн. Середньоденна заробітна плата позивача становить 396,17 грн. За переконанням позивача відповідач має сплатити на користь позивача середній заробіток за час затримки у виплаті заробітної плати за період з 19.07.2021 по дату ухвалення рішення виходячи з розрахунку середньоденної заробітної плати в розмірі 396,17 грн, а також борг по виплаті заробітної плати в розмірі 40 498,99 грн. Ухвалою суду від 27.10.2021 за вказаним позовом відкрито провадження, визначено, що справа підлягає розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Позивач [PERSON] подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи судом повідомлений належним чином, про що у матеріалах справи містяться відповідні документи. Про причини неявки суду не повідомив. Як убачається з відзиву, який подано відповідачем до суду 02.12.2021, представник відповідача просить відмовити у задоволенні позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки остаточного розрахунку при звільненні за період з 19.07.2020 по день ухвалення рішення виходячи з розрахунку середньоденної заробітної плати у розмірі 396,17 грн, оскільки виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності суд може зменшити розмір відшкодування, передбаченого ст. 117 КЗпП України. Зауважив, що з урахуванням конкретних обставин, які мають юридичне значення, суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково. На виконанні у відділі примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України перебуває зведене виконавче провадження №56260526, внаслідок чого було накладено арешт на рахунки відповідача. Зважаючи на зовнішні обставини, вина відповідача у порушенні строків виплати заробітної плати звільненим працівникам відсутня. Повно та всебічно дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Наказом №69-к про припинення трудового договору від 19.07.2021 позивача [PERSON] було звільнено з посади контролер на контрольно-пропускному пункті 1 класу за власним АТ «Завод «Маяк» за власним бажанням у зв`язку з невиконанням роботодавцем законодавства про працю на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України (а.с. 9). Відповідно до довідки, виданої АТ «Завод «Маяк» 31.07.2021 за №15, станом на 31.07.2021 невиплачена заробітна плата [PERSON] з урахуванням утримання всіх необхідних податків та зборів становить 40 498,99 грн (а.с. 10). Згідно довідки про середній заробіток, виданої АТ «Завод «Маяк» 31.07.2021, середньоденна заробітна плата [PERSON] в розрахунку на 1 робочий день становить 396,17 грн (а.с. 11). За період з 19.07.2021 по 11.01.2022 всього було 122 робочих дні, а саме: липень 2021 року - 10, серпень 2021 року - 21, вересень 2021 року - 22, жовтень 2021 року - 20, листопад 2021 року - 22, грудень 2021 року - 22, січень 2022 року - 5. Частиною 1 ст. 94 КЗпП України визначено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. За приписами ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення працівником вимоги про розрахунок. Враховуючи наведене, суд вважає, що з відповідача на користь позивача слід стягнути суму нарахованої, але не виплаченої заробітної плати в розмірі 40 498,99 грн, яка стороною відповідача не оспорюється. Згідно зі статтею 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до правових позицій Верховного Суду України у справах №6-259цс17 від 13.03.2017, №6-144ц13 від 29.01.2014, пункту 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» - непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у строки, передбачені ст. 116 КЗпП України є підставою для відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Відсутність коштів у роботодавця не позбавляє його відповідальності. З урахуванням визначеного розміру середньоденної заробітної плати (396,17 грн) та кількістю прострочених робочих днів їх виплати (122 дні), розмір компенсації за час затримки розрахунку при звільненні за період з 19.07.2021 по 11.01.2022 становить 48 332,74 грн, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. При цьому з вказаної суми мають бути відраховані обов`язкові платежі до державного бюджету. Відсутність фінансово-господарської діяльності або коштів у роботодавця, на що у даному випадку посилається відповідач, не виключає його вини в невиплаті належних звільненому працівникові коштів та не звільняє роботодавця від відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України. Таким чином, виходячи із встановлених фактичних обставин справи, вимог чинного законодавства, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Інших належних та допустимих доказів, які б спростовували висновки суду, учасниками надано не було. Питання щодо судових витрат суд вирішує на підставі положень ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved