Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-12 00:00:00

[PERSON] звернувся до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська із позовними вимогами до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні квартирою та вселення. В обґрунтування [PERSON] зазначив, що він є власником 1/3 частини квартири за адресою: [ADDRESS] , іншим співвласником є його тітка - [PERSON] , якій належить 2/3 частини зазначеної квартири. [PERSON] проживає в спірній квартирі разом з сином та чинить йому перешкоди в користуванні квартирою, не надає ключі від квартири та обмежує його права як власника зазначеного майна. Наголошував, що квартира є трьохкімнатною та кімнати в квартирі ізольовані. Просив суд усунути перешкоди у користуванні квартирою шляхом його вселення, зобов`язати [PERSON] надати дублікати ключів та усунути перешкоди в користуванні квартирою [PERSON] , як його законному представнику. [PERSON] звернулася з зустрічною позовною заявою в якій зазначила, що її відносини з позивачем та його матір`ю є конфліктними, вона хоче купити у [PERSON] частину спірної квартири, однак вони не можуть дійти згоди щодо її вартості. Наголошувала, що спільне володіння і користування квартирою є неможливим, вона та позивач не є родиною, вона проживає в квартирі з неповнолітньою дитиною, а тому їх спільне проживання з племінником [PERSON] є неможливим. Звертала увагу суду, що ні позивач ні його мати ніколи не проживали в спірній квартирі та не були там зареєстровані, а тому припинення права власності позивача на частку квартири не завдасть йому істотної шкоди. Просила суд припинити право власності [PERSON] на 1/3 частину квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS] з виплатою йому 1/3 частини вартості квартири, яка складає 190 294, 25 грн., та визнати за нею право власності на зазначену частку. Позивач надав відзив на зустрічний позов в якому зазначив, що він не є співвласником квартири за адресою: [ADDRESS] де наразі проживає разом з матір`ю в одній кімнаті, в інших кімнатах проживає його тітка та сім`я тітки. У [PERSON] відсутнє інше житло, а тому припинення права власності на 1/3 частини вартості квартири за адресою: [ADDRESS] завдасть істотної шкоди його правам. [PERSON] надала відповідь на відзив на зустрічну позовну заяву в якій наголошувала, що в квартирі за адресою: [ADDRESS] проживає лише позивач [PERSON] та його мати [PERSON] , а надані позивачем довідка щодо фактичного проживання та акт обстеження умов проживання не є належними доказами. Наголошувала, що за запропоновану нею компенсацію можливо купити кімнату в гуртожитку, що за своєю суттю буде відповідати умовам у разі їх спільного проживання у спірній квартирі. [PERSON] позов підтримав та просив задовольнити. В задоволенні зустрічної позовної заяви просив відмовити. [PERSON] зустрічний позов підтримала та просила задовольнити. В задоволенні позовний вимог [PERSON] просила відмовити. В якості свідка в судовому засіданні було допита [PERSON] яка повідомила суду, що [PERSON] проживає в спірній квартирі разом з сином та чинить [PERSON] перешкоди в користуванні квартирою, не надає ключі від квартири та обмежує його права як власника зазначеного майна. Суд, заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, приходить до наступних висновків. Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом № 269 від 11.02.2019 року [PERSON] належить 1/3 частина квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Власником 2/3 частини квартири є [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло № [NUMBER] від 15.10.2007 року та свідоцтвом про право на спадщину за заповітом № 1875 від 14.11.2017 року. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Згідно з положеннями статті 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження об`єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. Відповідно до статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Частинами першою, другою статті 319 ЦК України встановлено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (частина перша статті 321 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Відповідно до змісту частини четвертої цієї статті якщо порядок володіння та користування спільним майном відповідно до часток співвласників у праві спільної часткової власності визначений рішенням суду, він є обов`язковим і для особи, яка згодом придбає у праві спільної часткової власності на це майно. У статті 365 ЦК України передбачено, що право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Тлумачення пункту 4 частини першої статті 365 ЦК України свідчить, що припинення права на частку має відбуватися, якщо таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Тобто можливе порушення інтересів як самого співвласника, так і членів його сім`ї виступатиме перешкодою для задоволення позову про припинення права на частку. Висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику, вирішується в кожному конкретному випадку, з урахуванням обставин справи та особливостей об`єкта, який є спільним майном. Ця умова спрямована на запобігання порушення інтересів співвласника та членів його сім`ї. Оскільки мається на увазі недопущення порушення прав інтересів співвласника, то суд при розгляді справи повинен перевіряти, чи не будуть порушені інтереси й заподіяна шкода (майнова або немайнова) внаслідок припинення права на частку (постанова Верховного Суду від 09 жовтня 2019 року у справі № 750/11178/17, провадження № 61-42000св18). У постанові від 18 грудня 2018 року у справі № 908/1754/17 (провадження № 12-180гс18) Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, що правова норма, закріплена пунктом 4 частини першої статті 365 ЦК України, не може вважатися самостійною обставиною для припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду, оскільки фактично встановлює неприпустимість такого припинення (таке припинення є неможливим у разі, якщо воно завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї). Приписи пункту 4 частини першої статті 365 ЦК України («таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї») перш за все спрямовані на регулювання майнових відносин, учасниками яких є співвласники - фізичні особи. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Судом встановлено, що [PERSON] не має у власності іншого належного житла, окрім 1/3 частини квартири за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] фактично не проживає у належній йому на праві власності частині спірної квартири. Позивач неодноразово звертався до правоохоронних органів щодо порушення його прав власника та усунення перешкод у користуванні квартирою, які чинить [PERSON] . Згідно технічного паспорту на квартиру за адресою: [ADDRESS] квартира є трикімнатною, житлова площа - 44,3 кв.м., у тому числі 1-а кімната - 12,5 кв.м., 2-а кімната - 18,1 кв.м., 3-а кімната - 13,7 кв.м., кухня - 7,6 кв.м., вбиральня - 1,1кв.м., ванна кімната - 2,1 кв.м., коридор 5,1 кв.м., вбудованих шаф - 0,4 кв.м., квартира обладнана балконом та лоджією. Загальна площа квартири - 63,3 кв.м. Кімнати в квартирі ізольовані. [PERSON] не надала суду доказів неможливості спільного користування спірною квартирою та доказів того, що припинення права позивача на його частку не завдасть істотної шкоди його інтересам як співвласника. Варто зазначити, що [PERSON] отримавши розмір компенсації за свою частку спірної квартири, не зможе набути у власність інше нерухоме майно. Оскільки [PERSON] належить на праві власності 1/3 частина спірної квартири на останньому чиняться перешкоди щодо користування належним йому майном, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в частині усунення перешкод у користуванні квартирою [ADDRESS] , що знаходиться у спільній частковій власності [PERSON] до [PERSON] шляхом вселення та зобов`язання [PERSON] надати [PERSON] дублікати ключів від вхідних дверей до квартири [ADDRESS] та дублікати ключів від двері перегородки на сходовому майданчику та домофону під`їзду де розташована квартира [ADDRESS] . [PERSON] зверталась до суду з позовом в інтересах неповнолітнього сина [PERSON] , який [INFO] набув повноліття, а тому позовні вимоги в частині зобов`язання [PERSON] не чинити перешкоди [PERSON] , як законному представнику [PERSON] , у вільному доступі до квартири [ADDRESS] , не підлягають задоволенню. Суд вважає, що відсутні визначені у статті 365 ЦК України підстави для припинення права власності позивача на частку у спірній квартирі, оскільки таке припинення права спільної часткової власності завдасть істотної шкоди інтересам [PERSON] , а отже буде порушений принцип рівності прав співвласників, а правовий режим спільної часткової власності враховує інтереси всіх її учасників і забороняє обмеження прав одних учасників за рахунок інших, а тому в задоволенні зустрічних позовних вимог [PERSON] необхідно відмовити в повному обсязі.

Outcome: partial