Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-11 00:00:00

у листопаді 2021 року [PERSON] звернувся до Машівського районного суду Полтавської області зі вказаною позовною заявою, у якій просить визнати за ним право власності на нежитлову будівлю загальною площею 105,0 кв.м., що розташована за адресою: [ADDRESS] , ідеальна частка в нежитловій будівлі літ. А-1 складає 3/25 частин об`єкту, так як він за результатами аукціону придбав вказаний об`єкт, натомість приватний нотаріус Полтавського районного нотаріального округу Полтавської області Уразовська - Будігай В.В. відмовила у посвідченні договору-купівлі продажу, оскільки наявні розбіжності в поданих документах, а також заявлені та зареєстровані права. Позивач стверджує, що дані обставини перешкоджають йому зареєструвати за собою право власності на набуте на аукціоні нерухоме майно, внаслідок чого він обмежений у праві розпоряджатися своєю власністю на власний розсуд. Ухвалою від 30.11.2021 суд відкрив провадження за правилами загального позовного провадження (а.с. 52). 21.12.2021 суд закрив підготовче провадження та справу призначив до судового розгляду по суті (а.с. 63). У судове засідання сторони не з`явилися, подали заяви про розгляд справи за їх відсутності, представник позивача - адвокат Бульбах Н.М. позовні вимоги підтримала з підстав, викладених у позовній заяві, наполягала на задоволенні позову (а.с.68), представник відповідача Печериця Л.О. подала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги визнала повністю та не заперечує проти їх задоволення (а.с.60). Приватний нотаріус Полтавського районного нотаріального округу Полтавської області Уразовська-Будігай В.В. направила заяву про розгляд справи без її участі, при вирішенні питання покладається на розсуд суду (а.с. 58). Суд, враховуючи позицію сторін, а також дослідивши надані письмові докази у справі, встановив такі обставини у справі та відповідні їм правовідносини. 07 вересня 2021 року між Споживчим товариством «Машівський райунівермаг» від імені якого діє голова правління Печериця Л.О. та [PERSON] укладений договір № 1 купівлі-продажу основних засобів, за умовами якого продавець продає, а покупець купує одноповерхову нежитлову будівлю (частину кафе), загальною площею 105,0 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , ідеальна частка відчужуваної площі в нежитловій будівлі (кафе з магазинами) літ. «А-1» складає 3/25 частини об`єкта, вартістю один мільйон п`ятсот вісімнадцять тисяч гривень (а.с.21). Вказана будівля на праві приватної спільної часткової власності належить СТ «Машівський райунівермаг», який є правонаступником прав і обов`язків Машівського СП «Коопунівермаг», що стверджується реєстраційним посвідченням та довідками КП Полтавського бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор», технічним паспортом громадський будинок з господарськими (допоміжними) будівлями та спорудами кафе з магазинами за [ADDRESS] , а також копією статуту СТ «Машівський рай універмаг» (а.с. 22-27; 41-46). З рішення виконавчого комітету Машівської селищної ради Полтавської області №60 від 16.06.2016 року вбачається, що в смт Машівка перейменовано вулицю Леніна на вулицю Незалежності (а.с.34). 07.09.2021 складений акт приймання - передачі основних засобів від Споживчого товариства «Машівський райунівермаг» - Махньову В.С. (а.с. 19). Як убачається з Державного акта на право колективної власності на землю серії ПЛ 0061, земля, на якій знаходиться спірна будівля, належить до колективної форми власності (а.с. 28-30). Відповідно до Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, інформація про зареєстроване право на земельну ділянку кадастровий номер 5323055100:30:001:1416, за адресою: [ADDRESS] - відсутня. Користувачем земельної ділянки є Споживче товариство «Машівський рай універмаг» на підставі Державного акта від 17.11.1998 ПЛ 0061 (а.с. 31-33). Згідно з довідкою № 32 від 06.09.2021, [PERSON] дійсно сплатив за придбані основні засоби на аукціоні, що відбувся 31.08.2021, а саме за одноповерхову нежитлову будівлю (частину кафе) загальною площею 105,0 кв. м., що розташована за адресою: [ADDRESS] , ідеальна частка в нежитловій будівлі літ. А-1 складає 3/25 частин об`єкту, кошти в розмірі 1 518 000 грн (а.с. 20). Постановою приватного нотаріуса Машівського районного нотаріального округу Уразовської - Будігай В.В. від 23 жовтня 2021 року позивачу відмовлено в посвідченні договору купівлі-продажу нежитлової будівлі загальною площею 105,0 кв. м, що розташована за адресою: [ADDRESS] , ідеальна частка в нежитловій будівлі літ. А-1 складає 3/25 частин об`єкту, у зв`язку з наявними розбіжностями в поданих документах, а також заявленими та зареєстрованими правами (а.с. 15-16). Рішенням шістнадцятої позачергової сесії Машівської селищної ради Машівського району Полтавської області від 17.05.2019 року надано згоду Споживчому товариству «Машівський райунівермаг» на відновлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) для будівництва і обслуговування будівель торгівлі, які розташовані за адресою: в т.ч. [ADDRESS] площею 0,1679 га (а.с.35). Рішенням двадцять восьмої позачергової сесії Машівської селищної ради Машівського району Полтавської області від 21.05.2020 року затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва та обслуговування будівель торгівлі Споживчому товариству «Машівський райунівермаг» площею 0,0661 га за адресою: [ADDRESS] (а.с.36). Рішенням п`ятої сесії селищної ради восьмого скликання від 2 березня 2021 року вирішено розглянути питання про прийняття у комунальну власність земельних ділянок, які перебувають в користуванні споживчого товариства «Машіський райунівермаг», які перебувають в користуванні споживчого товариства згідно Державного акта на право колективної власності на землю серії ПЛ 0061 на наступній сесії (а.с.37). Згідно відмови у виправленні помилок №РВ-5302097852021 державним кадастровим реєстратором винесено відмову у виправленні помилок у зв`язку з тим, що земельна ділянка з кадастровим номером 5323055100:30:001:1416 знаходиться в колективній власності згідно Державного акта на право колективної власності на землю серії ПЛ 0061, проте відомості про колективну форму власності до ДЗК внести неможливо у зв`язку з вимогами чинного законодавства (а.с.38). Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до статей 526, 527, 530-532 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно зі статтею 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити грошові кошти тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Оскільки відповідно до статті 328 ЦК України набуття права власності - це певний юридичний склад, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен установити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об`єкт та чи підлягає це право захисту. Згідно із наявними у справі доказами установленим є факт, що позивач виконав у повному обсязі свої зобов`язання за договором купівлі-продажу приміщення магазину, що сторонами не заперечується. Відповідно до частини першої статті 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Частиною першою статті 120 Земельного кодексу України передбачено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. При переході права власності на будівлю та споруду до кількох осіб право на земельну ділянку визначається пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди, якщо інше не передбачено у договорі відчуження будівлі і споруди. Також частиною другою ст. 377 Цивільного кодексу та частиною шостою ст. 120 Земельного кодексу встановлено вимоги щодо обов`язковості зазначення в договорі, який передбачає набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, кадастрового номера земельної ділянки, право на яку переходить у зв`язку з набуттям права власності на ці об`єкти, крім об`єктів \-державної власності, що підлягають продажу шляхом приватизації. Згідно з частиною першою ст. 54 Закону про нотаріат нотаріуси або посадові особи, які вчиняють нотаріальні дії, перевіряють, чи відповідає зміст посвідчуваної ними угоди вимогам закону і дійсним намірам сторін. Нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, зокрема, якщо не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії (частина перша ст. 49 цього Закону). У постанові від 12 жовтня 2016 року № 6-2225цс16 Верховний Суд України дійшов висновку, що норми статті 120 ЗК України і статті 377 ЦК України закріплюють загальний принцип цілісності об`єкта нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. За цією нормою, визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю та споруду і передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного й цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку в разі набуття права власності на нерухомість. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відтак зазначена норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Згідно зі статтею 16 ЦК України, звертаючись до суду, позивач на власний розсуд обирає спосіб захисту. Позов про визнання права подається у випадках, коли належне певній особі право не визнається, оспорюється іншою особою, або у разі відсутності в неї документів, що засвідчують приналежність їй права. При цьому спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, що виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність, а у випадку невиконання або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду. Відмовляючи позивачу в посвідченні договору купівлі-продажу нотаріус зазначила про неможливість встановити правовий режим земельної ділянки, на якій розташоване складське приміщення, водночас Велика Палата Верховного Суду, розглядаючи справу №906/392/18 (постанова ВП ВС від 5 листопада 2019 року), зазначила, що громадяни та юридичні особи не можуть втрачати раніше наданого їм в установлених законодавством випадках права користування земельною ділянкою за відсутності підстав, встановлених законом. Така позиція відповідає висновку, викладеному в Рішенні Конституційного Суду України від 22 вересня 2005 року №5-рп/2005. Стаття 92 Земельного кодексу України не обмежує і не скасовує чинне право постійного користування земельними ділянками, набуте громадянами в установлених законодавством випадках. Раніше видані державні акти на право постійного користування землею залишаються чинними та підлягають заміні у разі добровільного звернення осіб. Тобто право постійного користування земельною ділянкою, набуте особою у встановленому законодавством порядку, відповідно до законодавства, що діяло на момент набуття права постійного користування, не втрачається та не підлягає обов`язковій заміні. Користувачем земельної ділянки, на якій розташоване спірне складське приміщення, на праві колективної власності, є Споживче товариство «Машівський рай універмаг», як правонаступник Машівського спільного підприємства «Коопунівермаг» районної спілки споживчих товариств на підставі Державного акта від 17.11.1998 ПЛ 0061 та до 2002 року Земельним кодексом України (стаття 5) передбачалась така форма власності. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Отже, враховуючи, що позивач виконав зобов`язання за договором купівлі-продажу нежитлового приміщення (магазину), яке належить відповідачу, який також має право користування земельною ділянкою на праві колективної власності, на якій розміщене вищевказане приміщення, та у зв`язку з неможливістю встановити правовий режим земельної ділянки, на якій розташоване зазначене приміщення, нотаріусом відмовлено в посвідченні договору купівлі-продажу, суд може захистити порушене право саме у спосіб визнання за позивачем права власності на спірне майно та при цьому права інших осіб порушені не будуть, відповідач позов визнав, а тому позов потрібно задовольнити. Судові витрати покладаються на позивача на його прохання. На підставі викладеного,

Outcome: approved