Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-09 00:00:00

Позивачі, від імені та в інтересах яких діє представник - адвокат Кулеба І.І., звернулися до суду з позовною заявою до Скалатської об`єднаної територіальної громади (Скалатської міської ради) про визнання за ними права власності на житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами, розташований по [ADDRESS] , зокрема за [PERSON] просять визнати право власності на 5/8 часток зазначеного будинковолодіння ( 1/8 частку в порядку спадкування за законом після смерті сина [PERSON] , який помер [INFO] , на ј частку в порядку спадкування за заповітом після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] , та на ј - належну йому як члену колгоспного двору), за [PERSON] - право на власності на 3/8 частки зазначеного майна, (1/8 частину в порядку спадкування за законом після смерті сина [PERSON] , який помер [INFO] , ј частку, належну їй як члену колгоспного двору). В обґрунтування позовних вимог позивачі посилаються на те, що згідно свідоцтва на право особистої власності, виданого 30 листопада 1991 року на підставі рішення виконкому Скалатської сільської ради народних депутатів № 55 від 26 листопада 1991 року, жилий будинок з надвірними будівлями [ADDRESS] належав колгоспному двору, який у відповідності до архівної довідки, станом на 1991 рік складався 4 членів сім`ї: голови двору [PERSON] , з якою проживали: син [PERSON] , невістка [PERSON] та онук [PERSON] . [INFO] помер [PERSON] , після його смерті спадщину прийняли батьки: [PERSON] та [PERSON] , проте права на спадщину на своє ім`я не виготовляли. [INFO] померла [PERSON] , після смерті якої спадкоємцем за заповітом є її син [PERSON] , який спадщину прийняв, на його ім`я видано свідоцтва по право на спадщину за заповітом на дві земельні ділянки, проте у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок [ADDRESS] спадкоємцю відмовлено, оскільки даний житловий будинок вважається колгоспним двором, а отже правовстановлюючі документи на належні членам двору частки відсутні. Враховуючи викладене, а також те, що в позасудовому порядку позивачі захистити свої права на мають можливості, просять позов задовольнити. В судове засідання позивачі не з`явилися, представник позивачів подала заяву, згідно яких позовні вимоги підтримують в повному обсязі, просять справу розглянути у їх відсутності. Представник відповідача - Скалатської міської ради Підволочиського району Тернопільської області в судове засідання не з`явився, однак подали до суду заяву, згідно якої просять справу розглянути без їх участі, проти позову не заперечують. У відповідності до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. На підставі письмових заяв усіх сторін по справі, в зв`язку з визнанням відповідачем позову суд вважає за можливе прийняти рішення у підготовчому провадженні на підставі наявних в матеріалах справи письмових доказів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, в порядку, передбаченому ст.ст. 223, 247 ЦПК України. Суд, дослідивши та оцінивши докази по справі, встановив такі факти: Згідно довідки, виданої 07 квітня 2021 року бюро технічної інвентаризації Підволочиського району та технічного паспорта на житловий будинок індивідуального житлового фонду від 07 квітня 2021 року житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] , загальною площею 68,1 кв.м, житловою площею 110,8 кв.м, належить [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності, виданого 30 листопада 1991 року Староскалатською сільською радою на підставі рішення виконкому № 15 від 26 червня 1992 року. У відповідності до свідоцтва про право особистої власності, виданого 30 листопада 1991 року Староскалатською сільською радою на підставі рішення виконкому Ст.скалатської Ради народних депутатів № 55 від 26 листопада 1991 року, жилий будинок по [ADDRESS] , належить колгоспному двору, що складається з 4-х членів, головою якого є [PERSON] . З довідки, виданої Підволочиським районним державним архівом Підволочиської РДА в Тернопільській області 07 квітня 2021 року № 70 убачається, що по-документах архівного фонду «Староскалатська сільська рада» у погосподарських книгах с. Полупанівка станом на 1991 рік значиться господарство [PERSON] , 1923 р.н., голова сім`ї, разом з якою проживали: син [PERSON] , 1961 р.н., невістка [PERSON] , 1970 р.н., онук [PERSON] , 1990 р.н., онука [PERSON] , 1993 р.н. Відповідно до частини першої статті 120 ЦК УРСР (у редакції, що була чинною на час виникнення правовідносин) майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Згідно із частиною другою статті 123 ЦК УРСР ( у редакції, що була чинною на час виникнення правовідносин) розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Відповідно до роз`яснень, що викладені в пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності", спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося. Таким чином, у відповідності до даних положень [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] належало по 1/4 частці житлового будинку з належними до нього будівлями та спорудами в [ADDRESS] , як членам колгоспного двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. [INFO] помер [PERSON] , що стверджується свідоцтвом про смерть виданим Староскалатською сільською радою, актовий запис № 27. Після смерті [PERSON] , спадщину прийняли його батьки [PERSON] та [PERSON] , які, у відповідності до довідки, виданої архівним відділом райдержадміністрації 21 вересня 2021 року № 138, проживали разом із спадкодавцем, проте свідоцтво про парво на спадщину не оформляли. Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 04 березня 2015 року [PERSON] померла [INFO] . Як убачається із заповіту, посвідченого 05 листопада 2002 року секретарем виконавчого комітету Староскалатської сільської ради Підволочиського району Тернопільської області, [PERSON] , на випадок своєї смерті усе своє майно, де б воно не знаходилося і з чого б не складалося, і все що буде, належати їй на день смерті і на що за законом матиме право - заповіла своєму синові [PERSON] [PERSON] спадщину після смерті матері [PERSON] прийняв, оскільки відповідно до довідки, виданої архівним відділом Підволочиської РДА № 5 від 04 січня 2018 року, проживав разом із спадкодавцем. 23 жовтня 2015 року на ім`я [PERSON] видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельні ділянки. 19 квітня 2021 року [PERSON] звернувся до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок [ADDRESS] після смерті [PERSON] , проте йому відмовлено у вчиненні нотаріальної дії у зв`язку із відсутністю правовстановлюючого документу щодо належної спадкодавцю часки у спадковому майні, що стверджується роз`ясненням приватного нотаріуса Підволочиського районного нотаріального округу від 19 квітня 2021 року № 32/01-16. У відповідності до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ст. 1217, 1258 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. У відповідності до ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно ст.. 1298 ЦК України свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини. Відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» процедура проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, а також перелік документів, необхідних для її проведення, права та обов`язки суб`єктів у сфері державної реєстрації прав визначені Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 №868. Статтею 5 Закону визначено об`єкти нерухомого майна, стосовно яких проводиться державна реєстрація прав, а саме: земельні ділянки, підприємства як єдині майнові комплекси, житлові будинки, будівлі, споруди (їх окремі частини), квартири, житлові та нежитлові приміщення. Законодавством не передбачена реєстрація права власності на такий об`єкт нерухомого майна, як колгоспний двір. Відповідно до роз`яснень Міністерства юстиції України від 21.02.2005 року №19-32/319 у випадку смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не була проведена і правовстановлюючий документ відсутній, питання визначення належності цього майна попередньому власнику та наступному його власнику (спадкоємцю) повинно вирішуватися у судовому порядку. У відповідності до п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року за № 7 свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Таким чином, позивачі не можуть оформити належне їм право власності на частки житлового будинку, оскільки відсутні належним чином оформлені правовстановлюючі документи. Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту права, встановлених цивільним законодавством, є, зокрема, його визнання. Статтею 41 Конституції України гарантовано право кожного володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Частиною першою статті 316 ЦК України поняття права власності визначено як право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. За вказаних обставин суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених вимог про визнання права власності, у зв`язку з чим право позивачів підлягає захисту шляхом задоволення позову. На підставі наведеного,

Outcome: approved