Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-09 00:00:00

Заявники, подружжя [PERSON] та [PERSON] звернулась до суду в порядку окремого провадження із спільною заявою про розірвання шлюбу. В обґрунтування заявлених вимог заявники зазначають, що 08.06.2012 року між ними було зареєстровано шлюб. Однак, з початку 2020 року вони фактично припинили шлюбні відносини і проживають окремо. В шлюбі народилася дочка [PERSON] , [INFO] . Дитина проживає разом з матір`ю. Станом на сьогоднішній день між ними відсутні спори про право, а також щодо виховання, утримання та забезпечення умов життя малолітньої дочки [PERSON] . [PERSON] не бажає змінювати прізвище після розірвання шлюбу. Крім того, просять не застосовувати строк на примирення подружжя, оскільки враховуючи згоду на розірвання шлюбу це буде суперечити інтересам кожного з них. Тому на підставі викладеного, просять шлюб між ними розірвати. Заявники [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні заяву підтримали та просили задовольнити. Від заінтересованої особи Апостолівського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Криворізькому районні Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) надійшло клопотання, згідно якого просять справу розглядати без участі їхнього представника на розсуд суду. Суд, заслухавши сторін, з`ясувавши обставини справи, дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, вважає заяву обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню з огляду на наступне. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 06.06.2012 року, що підтверджується відповідним свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Солом`янського районного управління юстиції у м.Києві 08.06.2012 року. [INFO] у сторін народилася донька [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 21.01.2015 року. У відповідності до вимог ч.3 ст.293 ЦПК України та п. 4 ч. 1 ст.315 ЦПК України суд розглядає у порядку окремого провадження, зокрема справи про розірвання шлюбу за заявою подружжя, що має неповнолітніх дітей. Відповідно до положень Сімейного кодексу України, шлюб може бути розірвано за рішенням суду за спільною заявою подружжя, яке має дітей, в порядку, встановленому ст.109 цього Кодексу. Відповідно до роз`яснень п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року № 11,розірвання шлюбу судом за спільною заявою подружжя, яке має дітей провадиться в окремому провадженні у випадку, якщо існує взаємна згода подружжя щодо розірвання шлюбу. При розгляді справи суд встановлює, чи відповідає заява про розірвання шлюбу дійсній волі дружини та чоловіка, та чи не будуть після розірвання шлюбу порушені їх особисті та майнові права, а також права їх дітей. Таким чином, в ході судового засідання суд повинен з`ясувати наявність вільного волевиявлення кожного із подружжя як щодо розірвання шлюбу, так і щодо змісту договору, а також у з`ясуванні відповідності умов договору інтересам дитини (дітей). Розірвання шлюбу за спільною заявою подружжя може мати місце лише при умові якщо, між іншим, буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка. З`ясувавши фактичні взаємини між подружжям, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити інтересам сторін, а тому шлюб між сторонами потрібно розірвати. Шлюб - це сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану, який грунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Відповідно до ч.1 ст.24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Як вбачається з ч.1 ст.55 Сімейного кодексу України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Крім того, відповідно до ч.3 ст.56 Сімейного кодексу України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини і примушення до припинення шлюбних відносин, примушення до їх збереження не може мати місце, як передбачено частиною четвертою вказаної статті. Відповідно до ст.109 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Заявники наполягають на розірванні шлюбу. Судом встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі заявників, між ними втрачене взаєморозуміння та почуття любові, примирення подружжя та збереження шлюбно-сімейних стосунків між заявниками не можливе. Таким чином, суд вважає що причини, що спонукають заявників наполягати на розірванні шлюбу, є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, що має істотне значення. У відповідності до ст. 112 СК України, суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, їхніх дітей, що має істотне значення. Згідно ч.3 ст.115 Сімейного кодексу України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Відповідно до приписів ч. 2 ст.114 Сімейного кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. При таких обставинах, суд приходить до висновку про задоволення заяви подружжя про розірвання шлюбу. Відповідно до п.7ст.294 ЦПК України при ухваленні судом рішення судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом. На підставі викладеного та

Outcome: approved