Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-10 00:00:00

[PERSON] звернувся до Мар`їнського районного суду Донецької області з позовною заявою про визнання права власності на самочинно нерухоме майно. У судове засідання позивач та відповідач не з`явились, про дату, час та місце судового засідання повідомлені належним чином. Суд, дослідивши та оцінивши в сукупності докази по справі, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню із таких підстав. 31.08.2005 року Рішенням Мар`їнської міської ради № 1У/25-8/1 позивачу надано дозвіл на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по [ADDRESS] . У 2005 році оформлено Технічний паспорт № [NUMBER] на розміщення торгівельного кіоска по продажу продовольчих товарів в [ADDRESS] . Роботи було погоджено, також узгоджено, у тому числі, місце розташування, санепідемстанцією, пожежною охороною, відділом містобудування та архітектури райдержадміністрації. Оформлена схема розміщення кіоска та зовнішній вигляд. 15.05.2007 року було складено акт технічної комісії про прийняття стаціонарної малої архітектурної форми площею 25 кв.м. до експлуатації. 03.05.2007 року була оформлена земельна ділянка кадастровий номер 1423310100:01:004:0262, цільове призначення - 03.07 для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, розміром 0,0051 га, про що є Витяг з ДЗК від 28.04.2021 р. 29.06.2021 року право власності на земельну ділянку кадастровий номер 1423310100:01:004:0262 зареєстровано за позивачем в Державному реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. У 2010 році торгівельний кіоск, самовільно, без отримання дозволів, було обкладено цеглою, та прибудовано ганок. У 2010 році було зроблено технічну інвентаризацію та оформлено технічний паспорт вже на будівлю магазину який складається з основного приміщення магазина літ. «А-1», площею 29,5 кв.м. та ганку «ак» - 3,2кв.м., на земельній ділянці площею 0,0051 кв.м. 21.07.2021 року за № 06-534 отримано від КП «Мар`їнське БТІ» листа до департаменту ДАБІ в Донецькій області, де зазначені виявлені відхілення від проекту. З листопада 2021 року позивач звернувся до департаменту ДІАМ в Донецькій області з декларацією про прийом в експлуатацію самочинно побудованого будинку. За результатами розгляду позивачу було відмовлено. Позивач зазначає, що самочинно збудований магазин літ. «А-1» виконано без отримання відповідного дозволу, але без порушення встановлених будівельних норм і правил. Відповідно до вимог п.п. 1, 5 ч. 2 ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Згідно з вимогами ч.ч. 1, 2, 6 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, має право вчиняти щодо свого майна будь які дії. які не суперечать закону, а держава не втручається у здійснення власником права власності. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 376 ЦК України, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотним порушенням будівельних норм і правил. Відповідно до ч. 3 ст. 376 ЦК України право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. Відповідно до ч. 5 ст. 376 ЦК України на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. Копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності підтверджується, що [PERSON] є власником земельної ділянки загальною площею 0,0051 гектари, що розташована [ADDRESS] цільове призначення для будівництва та обслуговування будівель торгівлі. Пунктом 2 постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року за № 6 „Про практику застосування судами ст. 376 ЦК України (про правовий режим самочинного будівництва )" визначено, що відповідно до ст. 376 ЦК України суди розглядають справи щодо самочинного будівництва, зокрема, про визнання права власності на самочинно збудоване майно власником земельної ділянки; про визнання права власності на самочинно збудоване майно на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснила самочинно будівництво. Відповідно до ч. 1 ст. 181 ЦК України суд зазначив, що однією з ознак нерухомої речі є те, що її будівництво має бути завершене. Враховуючи, що відповідно до статті 328 ЦК України набуття права власності передбачає дотримання певної процедури, з якою закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти, при застосуванні цієї норми суд повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об`єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, передбаченому статтею 392 ЦК України. Під час розгляду справи про визнання права власності на об`єкт самочинного будівництва суди мають перевіряти наявність у позивача відповідного права на земельну ділянку, на якій зведено цей об`єкт. Цільове призначення зведеної споруди має узгоджуватися з визначеним цільовим призначенням земельної ділянки. Згідно зі статтею 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. У зв`язку з викладеним суд вважає, що позовні вимоги є законними та такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved