Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-16 00:00:00

26.05.2021 року [PERSON] звернувся до суду з позовними вимогами, які заявою від 17.01.2022 року уточнив та просить припинити за [PERSON] право власності на 7/64 часток у праві спільної часткової власності на житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] ; визнати за [PERSON] право власності на 7/64 часток житлового будинку з господарськими будівлями та надвірними спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS] і складається в цілому із літ. «А» - житловий будинок, загальною площею 212,5 кв.м, житловою площею 113 кв.м, літ. Б, Г, Д, Е, Ж, З, И сараї, літ. В вбиральня, №№1-5 надвірні споруди, що належали [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності № [NUMBER] від 16.06.1993 року, мотивуючи тим, що власниками 7/32 часток житлового будинку з господарськими будівлями та надвірними спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS] являються [PERSON] та [PERSON] , в рівних частках кожний. Відповідач не мешкає за вказаною адресою з першої половини 90-х років минулого століття та виїхав на постійне місце проживання до Російської Федерації. Спільне володіння та користування вказаною часткою неможливе та припинення не завдасть істотної шкоди інтересам відповідача та членам його сім`ї. Позивач та представник позивача в судовому засіданні підтримали уточнені позовні вимоги та наполягали на їх задоволенні. Треті особи в судове засідання не з`явились, надали до суду заяви про розгляд справи за їх відсутності, проти задоволення позовних вимог не заперечують. Відповідач в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, заяв про відкладення справи або слухання справи за його відсутністю не направляв, тому суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів відповідно до ч.1 ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України - здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України - кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. В судовому засіданні встановлено, що житловий будинок з господарськими будівлями та надвірними спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS] , належить: - [PERSON] 7/64 часток, на підставі свідоцтва про право власності № [NUMBER] від 16.06.1993 року; - [PERSON] 137/800 часток, на підставі договору купівлі-продажу від 13.01.2021 року та 7/64 часток, на підставі договору дарування від 23.12.2020 року, посвідченого приватним нотаріусом Ізмаїльського міського нотаріального округу Єфіменко М.Д., зареєстрованого в реєстрі за №3360; - [PERSON] 1/4 частка на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 22.11.2007 року; - [PERSON] 9/25 часток, на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 06.12.2007 року, що підтверджено листом КП «Ізмаїльське МБТІ» №1399 від 14.12.2020 року. Згідно висновку судової будівельно-технічної та оціночно-будівельної експертизи №135 від 16.09.2021 року за матеріалами цивільної справи №946/2543/21, відсутня технічна можливість відповідно до нормативно-правових актів у галузі будівництва розділити 7/32 часток житлового будинку та надвірні споруди (яка складає квартиру [ADDRESS] , відповідно до часток співвласників [PERSON] та [PERSON] по 7/64. Технічний стан 7/32 часток житлового будинку та надвірних споруд, що розташовані за адресою: [ADDRESS] (квартира [ADDRESS] ), яка належить [PERSON] та [PERSON] визначений з процентом зносу основних несучих та огороджувальних конструкцій, інженерних меж та опорядження 59%, що згідно табл. 5.1 Стандарту житлово-комунального господарства України «Житлові будинки. Правила визначення фізичного зносу житлових будинків. СОУ ЖКТ 75.11-35077234.0015:2009» визначається як незадовільний та характеризується відповідно: «Експлуатація елементів будинку можлива лише при умові проведення їх ремонту». Ринкова вартість 7/64 часток житлового будинку та надвірних споруд, що розташовані за адресою: [ADDRESS] (квартира [ADDRESS] ), станом на теперішній час, яка належить [PERSON] становить 205620 грн. Крім того, допитана в судовому засіданні як свідок [PERSON] пояснила, що [PERSON] ніколи не мешкав за адресою: [ADDRESS] ), вона його ніколи там не бачила та вказана квартира перебуває в занепаді та потребує ремонту. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ч. 1 ст. 319 ЦК України). Відповідно до приписів ч.1ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб, належить їм на праві спільної власності. Поняття спільної часткової власності викладено у ч. 1 ст. 356 ЦК України як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Отже, право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле. Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно у цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними відсотками від цілого чи у дробовому виразі. У відповідності з ч. 1 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Частиною 2 цієї статті передбачено, що співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їх спільною частковою власністю. Згідно із ст. 155 ЖК України власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою), крім випадків, установлених законодавством. Відповідно до ч.3 ст. 358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Згідно ч. 1 ст. 20 ЦК України, право на захист особа здійснює на свій розсуд. Положеннями частини першої ст.346 ЦК України наведено перелік випадків, за наявності яких право власності може бути припинено. Виходячи зі змісту ч. 2 цієї статті, даний перелік не є вичерпним та право власності може бути припиненим і в інших випадках, встановлених законом. Один з таких випадків наведено в ст.365 ЦК України, яка регулює порядок, підстави та умови припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників. Зокрема, право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] внесено на депозитний рахунок суду вартість 7/64 часток у праві спільної часткової власності на житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , що складає 205\~620 (двісті п`ять тисяч шістсот двадцять) гривень, що підтверджено квитанцією № СВ 05859838/1 від 01.12.2021 року. Відповідно ч. 2 ст. 183 ЦК України неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення. Верховний Суд України під час розгляду справи № 6-37цс13 сформулював правову позицію від 15.05.2013 року, згідно з якою для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої із обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 365 ЦК України за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Під час розгляду справи № 6-68цс14, Верховний Суд України також сформулював правову позицію від 02.07.2014 року, якою роз`яснив, що право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено, але за умови, що така шкода не буде істотною. Саме ця обставина є визначальною при вирішенні позову про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників. Зі змісту практики Верховного Суду України випливає, що для ухвалення рішення про припинення права на частку в спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої з обставин, передбаченої п. 1-3 ч.1 ст.365 ЦК України, яка обов`язково повинна бути в сукупності з обставиною, передбаченою п. 4 ч. 1 цієї статті. Відповідно абз. 3 п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 4 жовтня 1991 р. № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», розмір такої грошової компенсації визначається за угодою сторін, а за відсутності такої угоди - судом за дійсною вартістю будинку (квартири) на час розгляду справи. Враховуючи, що відповідач не проживає на 7/64 частках у праві спільної часткової власності на житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , не дбає про технічний стан вказаного майна по його поділ неможливий, позивач вніс на депозитний рахунок суду вартість 7/64 часток у праві спільної часткової власності на житловий будинок то таке припинення права власності на частину спірного житлового будинку не завдасть істотної шкоди відповідачу, оскільки на його користь внесені кошти на депозитний рахунок суду. Таким чином, на думку суду частка відповідача у спільному будинку є незначною, та не може використовуватись сторонами спільно, істотного порушення прав відповідача у разі припинення права власності на його частку не має. Приймаючи до уваги, що іншим (крім судового) шляхом захистити права позивача неможливо, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених позивачем вимог в зв`язку з чим задовольняє позов. Судом не виявлено обставин, що суперечать закону або порушують права, свободи чи інтереси інших осіб. На підставі викладеного,

Outcome: approved