Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-12 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд із позовом до відповідача [PERSON] , треті особи- органу опіки та піклування Виконавчого комітету Ворохтянської селищної ради Надвірнянського району Івано-Франківської області, Служби у справах дітей Ворохтянської селищної ради Надвірнянського району Івано-Франківської області про позбавлення батьківських прав відносно малолітніх дітей-сина [PERSON] , [INFO] , доньки [PERSON] , [INFO] . Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що з 08.11.2014 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі із відповідачем. За час перебування у шлюбі у них народилися двоє дітей: син [PERSON] , [INFO] та донька [PERSON] , [INFO] . З 2018 року вони із відповідачем проживають окремо, рішенням суду від 22.05.2019 року шлюб між ними розірвано, дітей залишено на проживання разом із матір`ю. Після розірвання шлюбу відповідач самоусунувся від участі у вихованні дітей, не відвідує доньку та сина та не спілкується із ними ні особисто, ні по телефону, не піклується про їх фізичний, моральний та духовний розвиток, у нього наявна заборгованість по сплаті аліментів, відповідач жодного разу не передав дітям подарунків на день народження чи інші свята, не відвідував їх у дошкільному навчальному закладі та школі та не цікавився їх життям та успіхами, не брав участі у святкових ранках та батьківських зборах. Таким чином відповідач взагалі не виконує своїх батьківських обов`язків, згідно висновку органу опіки та піклування виконкому Ворохтянської селищної ради від 27.05.2021 року визнано за доцільне позбавити відповідача батьківських прав відносно їхніх спільних дітей. Враховуючи наведене позивач просить суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі та стягнути на її користь понесені судові витрати. Ухвалою суду від 22.06.2021 року відкрито провадження у вказаній справі та призначено її до розгляду за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 10.09.2021 року підготовче провадження у даній справі закрито та призначено її до судового розгляду по суті. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просить їх задовольнити, посилаючись на те, що органом опіку та піклування в особі виконавчого комітету Ворохтянської селищної ради від 27.05.2021 року надано висновок про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав відносно сина [PERSON] , [INFO] та доньки [PERSON] , [INFO] . Наявними у матеріалах справи доказами повністю підтверджується, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, не приймає участі у вихованні дітей та не цікавиться її життям, з липня 2018 року вони проживають окремо і за цей час відповідач жодного разу не відвідав дітей та не спілкувався із ними, не приходив на дні народження дітей та свята, хоча будь-яких перешкод у спілкуванні із дітьми вона не чинить. Відповідач жодного разу не відвідував дошкільний заклад, де займаються діти, змінив номер телефону, а коли вони зустрілись на вулиці, навіть не зупинився, щоб поговорити із нею. За час спільного проживання відповідач також проводив мінімум часу із дітьми, він рідко бував вдома, практично не займався з дітьми та не водив на прогулянки, ніде не працював, не забезпечував сім`ю матеріально, коли їздив на заробітки, привозив за три місяці не більше 10000 грн., ще до одруження у 2011 році вінпритягувався до кримінальної відповідальності за вживання наркотичних засобів. У спілкуванні із дітьми відповідач робив різницю, оскільки більше прихильності виявляв до доньки, до сина був байдужим, і діти не могли зрозуміти такого ставлення до себе. Ще до розлучення вони періодично розходились із відповідачем, потім мирились, на даний час діти практично забули батька та не згадують про нього. Зазначила, що аліменти стягуються з відповідача у розмірі 1/3 частки всіх видів його заробітку згідно рішення суду від 25.04.2019 року, перших півроку [PERSON] вчасно сплачував аліменти, потім у 2020 році почався карантин, у січні, лютому 2020 року відповідач заплатив аліменти, а потім утворився борг, станом на 31.07.2021 року відповідач погасив наявну заборгованість за аліментами, однак з вересня 2021 року аліменти знову не платить. Вказала, що відповідач також не підтримує батьківських стосунків зі своїми двома синами від першого шлюбу, натомість діти спілкуються із її сином та донькою. Вважає, що з огляду на зазначену поведінку наявні всі підстави для позбавлення відповідача батьківських прав, а діти коли виростуть за бажанням зможуть спілкуватися із батьком. Щодо заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення не заперечила. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не з`вився, не повідомивши причин неявки, хоча про день та час розгляду справи належно повідомлявся, що підтверджується долученими до матеріалів справи трекінгами відстеження поштового відправлення АТ «Укрпошта» із відміткою «вручено особисто», відзиву на позов не подав. Від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору органу опіки та піклування Виконавчого комітету Ворохтянської селищної ради Надвірнянського району Івано-Франківської області надійшло клопотання про розгляд справи у відсутності представника третьої особи, заявлені позовні вимоги підтримують. Суд вважає, що відповідач про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомив, а тому відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України, справу слід вирішити на підставі наявних доказів та постановити заочне рішення. Заслухавши пояснення позивача, свідків, дослідивши та оцінивши докази по справі, прийшов до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Згідно з ч.1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У відповідності до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Встановлено, що сторони у справі перебували у зареєстрованому шлюбі з 08.11.2014 року у якому народились двоє дітей- син [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] видане виконкомом Ворохтянської селищної ради Яремчанської міської ради Івано-Франківської області 29.01.2015 року) та донька [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] видане виконкомом Ворохтянської селищної ради Яремчанської міської ради Івано-Франківської області 19.02.2016 року). Рішенням Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 22.05.2019 року шлюб між сторонами розірвано, неповнолітніх дітей залишено проживати разом із матір`ю [PERSON] . Згідно акту обстеження матеріально-побутових умов позивача від 07.06.2021 року, складеного депутатом Ворохтянської селищної ради Надвірнянського району Івано-Франківської області Палійчуком Ю.П., [PERSON] разом зі своїми малолітніми дітьми проживає у будинку свого батька за адресою [ADDRESS] . Даним актом засвідчено, що батько дітей [PERSON] після розлучення не цікавиться дітьми, не турбується про них та не навідує. Як вбачається із долучених позивачем довідок Ворохтянського закладу дошкільної освіти (ясла-садок) «Лісова казка» №62 від 08.06.2021 року батько дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , вихованців групи «Берізка`ЗДО (ясла-садка) «Лісова казака» не бере участі у вихованні дітей, не спілкується із вихователями, не забирає дітей додому, не бере участі в батьківських зборах, ранках та інших заходах. Відповідно до наданого старшим державним виконавцем Яремчанського міського відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції(м. Івано-Франківськ) розрахунку зі сплати аліментів згідно виконавчого листа №2-н/354/8/19 від 25.04.2019 року, станом на 09.06.2021 року заборгованість [PERSON] по сплаті аліментів на користь [PERSON] становить 9158,36 грн., сума сплачених аліментів складає 11200,00 грн. Вироком Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 11.08.2011 року [PERSON] засуджено за ч.2 ст.309, ч.1 ст.317 КК України та призначено покарання із застосуванням ст.70 КК України у виді 3 років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільнивши його від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на один рік, з обов`язками передбаченими ст.76 КК України. Рішенням виконавчого комітету Ворохтянської селищної ради Надвірнянського району Івано-Франківської області №33 від 27.05.2021року затверджено висновок органу опіки та піклування Ворохтянської селищної ради «Про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] ». Як вбачається із зазначеного висновку, після розлучення сторін у справі їх малолітні діти проживають разом із матір`ю та її батьками. [PERSON] не дбає про розумовий та фізичний розвиток дітей, не створив належних умов для їх проживання. Його спосіб життя погано впливає на дітей, він більше двох років не спілкується зі дітьми та не цікавиться їхнім життям. Після розірвання шлюбу [PERSON] не звертався до органу опіки та піклування для встановлення графіку відвідування дітей та участі у їх вихованні. З інформації дошкільного закладу не цікавиться дітьми та не бере участі у навчально-виховному процесі, має заборгованість по сплаті аліментів, неодноразово притягався до адміністративної відповідальності. На засідання комісії з питань захисту прав дітей 20.05.2021 року не з`явився, будучи належно повідомлений. Із урахуванням викладеного члени комісії одноголосно проголосували за доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що вона проживає по сусідству із позивачкою, спілкується із нею та буває у гостях. Відповідача на протязі останніх двох з половиною-трьох років не бачила, він не навідує дітей, за цей період часу вона ні разу не бачила, щоб батько приходив на дні народження дітей чи свята, його родичі також не навідують дітей. Також зі слів позивачки їй відомо, що під час спільного проживання чоловік застосовував до неї фізичне насильство, її батько заступався за неї. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що вона є двоюрідною сестрою позивачки та хресною матір`ю її доньки та часто буває у них вдома. Відповідач не виконує свої батьківські обов`язки, більше двох з половиною років не спілкується із дітьми ні особисто, ні по телефону та не провідує їх, не вітає на свята та дні народження, не забирає до себе в гості та не водить на прогулянки, хоча живе неподалік на тій самій вулиці. За час спільного проживання у подружжя виникали дрібні конфлікти, відповідач більше прихильний був до доньки, він рідко бував вдома, господарством та дітьми займалась позивач, яка фактично постійно сама займалась дітьми та забезпечувала сім`ю, бо відповідач ніде не працював, інколи їздив на заробітки. Також їй відомо, що відповідач зловжив наркотичними засобами та притягувався до кримінальної відповідальності, має заборгованість за аліментами, діти на даний час вже не пам`ятають батька. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що вона є двоюрідною сестрою позивачки та проживає неподалік. Відповідач на протязі трьох років взагалі не навідується до дітей, не приходить та не вітає їх на дні народження та свята, ще коли сторони жили разом відповідач мало цікавився дітьми та приділяв їм мінімум уваги. Зі слів позивачки знає, що відповідач застосовував до неї фізичне насильство у присутності дітей. Відповідно до ч.3 ст.51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частиною першою ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. У статті 7 СК України визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Статтею 141 СК України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Статтею 157 СК України передбачено, що той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Звертаючись до суду із позовною вимогою про позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно малолітніх сина та доньки, позивач посилається на те, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей. Положеннями принципу 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року встановлено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона має, якщо це можливо, зростати в піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, у будь-якому разі - в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості . Відповідно до вимог ст. 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст.150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. У відповідності до ч.1,2 ст.15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Згідно із ч.ч.2,4 ст.155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Як зазначено у ст.164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Відповідно до ст..166 СК України позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини. У пункті 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснено, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. В абз.2 п.16 вказаної постанови зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до роз`яснень, викладених у п.18 зазначеної постанови зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох, з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Відповідно до ч.1 ст.17 Закону України від 23.02.2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07.12.2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58). Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції. Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. У справі «Мамчур проти України» від 16.07.2015 року (заява № 10383/09) Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. Звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має передувати виважена та ґрунтовна підготовка, збір необхідної доказової бази, адже більшість чинників, які є підставою для прийняття позитивних рішень у вказаних категоріях справи, мають оціночний характер, залежать від конкретних обставин справи та особистості учасників цих правовідносин. При вирішенні такої категорії спорів судам слід мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків. Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину вже несе в собі негативний вплив на свідомість дитини, та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини. Таким чином, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків. Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду: від 08.05.2019 року у справі № 409/1865/17-ц, від 02.10.2019 року у справі № 461/7387/16-ц, від 11.03.2020 року у справі № 638/16622/17, від 13.04.2020 року у справі № 760/468/18, від 29.04.2020 року у справі № 522/10703/18 , від 23.12.2020 року у справі №522/21914/17. Судом встановлено, що після розірвання шлюбу відповідач у справі не відвідує своїх малолітніх дітей, не спілкується із ними та не бере участі у їх вихованні, не з`явився на засідання комісії з питань захисту прав дітей та не ставив питання щодо встановлення графіку відвідування дітей та забезпечення участі у їх вихованні та навчанні, що свідчить про його неналежне ставлення до виконання своїх батьківських обов`язків та свідоме нехтування зазначеними обов`язками. Разом з тим, в ході судового розгляду позивачем не подано до суду доказів негативної характеристики відповідача, його протиправної поведінки чи вчинення умисних винних дій щодо дітей. Викладена у висновку органу опіки та піклування інформація про те, що [PERSON] неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності не підтверджена належними доказами, а факт притягнення відповідача до кримінальної відповідальності у 2011 році, тобто задовго до укладення шлюбу із позивачем, не може слугувати належною та достатньою підставою для позбавлення відповідача батьківських прав, оскільки доказів того, що останній за вказаний період часу не змінив свою протиправну поведінку суду не представлено. У судовому засіданні позивач пояснила, що відповідач з моменту призначення регулярно сплачував аліменти на утримання дітей, заборгованість утворилася за період дії карантину, станом на 01.09.2021 року існуючий борг у сумі 9158,00 грн. був погашений у повному обсязі. Відповідно до висновку Верховного Суду, що викладений у постанові від 23.04.2020 року у справі №420/1075/17 наявність заборгованості по сплаті аліментів сама по собі не є підставою для позбавлення батька дитини батьківських прав. У постанові від 17.06.2021 року у справі №466/9380/17 Верховний Суд також прийшов до висновку, що факт несплати аліментів, який носить несистематичний характер та відсутність спілкування із дітьми протягом певного періоду часу не є достатньою правовою підставою для позбавлення батьківських прав. Частиною четвертою ст.19 СК України визначено, що при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Відповідно до ч.5 ст.19 СК України орган опіки і піклування подає до суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Частиною шостою ст.19 СК України, суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Такий висновок має рекомендаційний характер, а тому не може бути безумовною підставою для задоволення позову та позбавлення одного із батьків батьківських прав. Верховний Суд у постанові від 06.05.2020 року у справі № 753/2025/19 вказав, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав оцінюється судом як один із доказів, і суд може не погодитись з таким висновком, якщо він є недостатньо обґрунтованим та суперечить інтересам дитини. Наданий в якості доказу висновок органу опіки і піклування про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав, суд вважає недостатньо обґрунтованим таким, що не відповідає інтересам малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , які мають право на підтримання особистих контактів із обома батьками, а у даному випадку будуть остаточно позбавлені опіки з боку батька. Вказаний висновок не містить в собі відомостей щодо наявності виключних обставин, підтверджених відповідними доказами, які б свідчили про злісне ухилення відповідача від виховання дітей, його протиправну чи винну поведінку, негативний вплив на їх виховання та свідомість дітей, які були б законною підставою для застосування такого крайнього заходу впливу як позбавлення його батьківських прав. У відповідності до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до вимог ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин(фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. У відповідності до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з"ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Враховуючи встановлені судом обставини по справі та вищезазначені вимоги закону, приймаючи до уваги те, що позбавлення батьківських прав, тобто природніх прав, наданих батькам щодо дитини на її виховання, захист її інтересів та інших прав, які виникають із факту кровної спорідненості з дитиною, є крайнім заходом впливу на осіб та допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише при наявності вини у діях батьків, чого у даному випадку позивачем не доведено та судом не встановлено, та зважаючи на те, що в ході судового розгляду доведено, що відповідач неналежно та не в повній мірі виконує свої батьківські обов`язки відносно малолітніх дітей сина [PERSON] , [INFO] та доньки [PERSON] , [INFO] суд приходить до переконання, що у задоволенні позовних вимог [PERSON] про позбавлення батьківських прав [PERSON] слід відмовити, попередивши відповідача про необхідність зміни ставлення до виховання своїх малолітніх дітей. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed