Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-09 00:00:00

У липні 2021 року представник позивача адвокат Коршок Олена Григорівна, діючи від імені та представляючи інтереси позивача [PERSON] , звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Позовні вимоги представник позивача мотивує тим, що житловий будинок [ADDRESS] належить позивачу [PERSON] на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 06 вересня 2007 року. У вказаному будинку з 28 жовтня 1995 року зареєстрована відповідач по справі [PERSON] , яка з червня 2019 року не проживає у вказаному будинку. На даний час місцем проживання [PERSON] є [ADDRESS] . Перешкод у проживанні [PERSON] позивач не чинив, остання безперешкодно вивезла всі свої речі зі спірного будинку. Уже більше двох років відповідач не бере участі у витратах\~ по утриманню даного домоволодіння, комунальні послуги не сплачує. Реєстрація відповідача в будинку створює позивачу перешкоди в користуванні та розпорядженні будинком, отриманні житлової субсидії. Тому представник позивача просила суд визнати [PERSON] такою, що втратила право\~\~\~ користування житловим приміщенням, а саме будинком [ADDRESS] .\~ Ухвалою Носівського районного суду Чернігівської області від 10 серпня 2021 року у справі відкрито провадження, постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, призначено розгляд справи по суті на 08 листопада 2021 року. Ухвалою Носівського районного суду Чернігівської області від 08 листопада 2021 року відкладено розгляд справи до 10 січня 2022 року у зв`язку з неявкою відповідача. У судове засідання позивач та представник позивача [PERSON] не з`явилися, представник позивача подала до суду заяву, у якій указала, що вона та позивач підтримують позовні вимоги, просять їх задовольнити та розглянути справу за відсутності позивача та представника позивача, зазначила, що не заперечують проти ухвалення заочного рішення.\~ Відповідач у судове засідання повторно не з`явилася, про час, дату та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень, не просила про відкладення розгляду справи, відзиву на позовну заяву не подала. Відповідно до ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання\~\~\~ без\~\~\~\~ поважних\~\~ причин\~ або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За письмовою згодою позивача суд постановив 10 січня 2022 року ухвалу про заочний розгляд справи відповідно до вимог ст. 223 Цивільного процесуального кодексу України. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Отже, суд уважає за можливе розглянути справу за відсутності позивача та представника позивача. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України суд розглядає справу без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд робить нижченаведений висновок. Судом встановлено, що власником будинку [ADDRESS] є [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченого 06 вересня 2007 року державним нотаріусом Носівської районної\~\~\~ державної\~\~ нотаріальної\~\~ контори Чернігівської області Перев`язко Л.М. (а. с. 10) та копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 15845253 від 07 вересня 2007 року (а. с. 11). Судом при відкритті провадження у справі зроблено запит до Носівської міської ради Чернігівської області з метою отримання інформації про зареєстроване місце проживання відповідача, як того вимагає ст. 187 ЦПК України. 10 серпня 2021 року отримано відповідь про те, що\~\~\~ [PERSON] значиться зареєстрованою у [ADDRESS] (а. с. 14). Відповідно до довідки Носівської міської ради Чернігівської області № 1595 від 14 липня 2021 року [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , але фактично не проживає (а. с. 12). У судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] з червня 2019 року не проживає в житловому будинку [ADDRESS] , витрати на комунальні послуги не сплачує, не бере участі в утриманні житла, її особистих речей у будинку немає. Рішенням Носівського районного суду Чернігівської області від 08 листопада 2021 року, яке набрало законної сили 09 грудня 2021 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (справа № 741/954/21, головуючий у справі суддя Крупина А.О.). Отже,\~\~ на\~\~ час\~\~\~ розгляду даної цивільної справи [PERSON] не є членом сім`ї [PERSON] . Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 квітня 1985 року (зі змінами) «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» при розгляді спорів, що не урегульовані житловим законодавством, суд застосовує норми цивільного законодавства. Проте, відповідний строк, з огляду на який особа вважається такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, встановлений житловим законодавством, а саме: ч. 1 ст. 71 ЖК України. Тому відсутність особи протягом шести місяців є підставою для визнання її такою, що втратила право користування жилим приміщенням. Частиною 1 ст. 71 ЖК України передбачено, що при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Суд бере до уваги той факт, що на час розгляду справи в суді відповідач не ставить питання ні про вселення, ні про зобов`язання позивача не чинити перешкод в користуванні жилим приміщенням. Отже, оцінюючи у сукупності докази по справі, суд уважає достовірно встановленим, що відповідач не проживає в будинку [ADDRESS] більше шести місяців, її поведінка є свідомою та свідчить про втрату нею інтересу до такого житлового приміщення, реєстрація місця проживання відповідача в будинку позивача створює йому перешкоди у вільному розпорядженні та користуванні його власністю, а тому вимога про визнання відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням, підлягає задоволенню. Щодо судових витрат по справі суд зазначає таке: частиною 1 ст. 141 ЦПК України встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При зверненні до суду позивач сплатила судовий збір у сумі 908 грн., що підтверджується відповідною квитанцією (а. с. 5). Витрати по сплаті судового збору підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved