Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-20 00:00:00

Заява та її мотиви 18.01.2022 до Солом`янського районного суду міста Києва надійшла вказана заява, датована 18.01.2021, за підписом заявника, в якій ставиться питання про встановлення факту смерті матері заявника - [PERSON] /далі - [PERSON] /, [INFO] , яка народилась в м. Лисичанськ, Луганської області, Україна, померла [INFO] в місті Голубівка (колишній Кіровськ), Луганської обл., у віці 84 років. За життя була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Заява обґрунтована необхідністю подальшої реєстрації цього факту в органах державної реєстрації актів цивільного стану та отримання відповідного документа - свідоцтва про смерть згідно законодавства України. Рух справи Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.01.2022 для розгляду зазначеної заяви визначено суддю Зуєвич Л.Л. Заяву фактично передано судді по реєстру 20.01.2022. Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 20.01.2022 вказану заяву прийнято до провадження, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами окремого провадження та з урахуванням приписів ч. 2 ст. 317 Цивільного процесуального кодексу України /далі - ЦПК України/) призначено до розгляду на 21.01.2022. Щодо явки учасників провадження у судове засідання та процесуальних заяв у справі Представник заінтересованої особи - Відділу держреєстрації актів цивільного стану в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи відповідний орган повідомлений належним чином (в порядку, визначеному ч. 9 ст. 128 ЦПК України). Враховуючи положення ч. 2 ст. 317 ЦПК України, згідно якої справи про встановлення факту народження на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, розглядаються невідкладно з моменту надходження відповідної заяви до суду, суд дійшов за можливе проводити розгляд справи за наявними матеріалами за участю заявника. Присутній у судовому засіданні заявник доводи та вимоги заяви підтримав, просив її задовольнити. Додатково пояснив, що зміна ним прізвища мала місце у молодому віці, прізвище ним було змінено на дівоче прізвище матері. Крім того, зазначив, що має рідного брата, який, проте, вже багато років проживає на території Російської Федерації. Відповідно до ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу здійснювалося за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Фактичні обставини, встановлені судом Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд встановив наступне. Судом встановлено, що [PERSON] ( [INFO] ), є матір`ю заявника - [PERSON] ( [INFO] ), що підтверджується наявним в матеріалах справи копіями: - свідоцтва про народження (повторного), виданого 06.02.2002 Слов'яносербським райвідділом реєстрації актів громадянського стану Луганської області, серія [NUMBER] , де батьком [PERSON] зазначено [PERSON] , а матір`ю - [PERSON] (оригінал оглянуто у судовому засіданні); - свідоцтва про переміну прізвища від 09.02.2001 серії [NUMBER] , місце реєстрації: відділ реєстрації актів громадянського стану Кіровоградського міського управління юстиції Луганської області, за змістом якого громадянин [PERSON] перемінив прізвище на [PERSON] (оригінал оглянуто у судовому засіданні). [INFO] [PERSON] ( [INFO] ) померла в м. Кіровськ (чинна назва Голубівка), що підтверджується, зокрема: - копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 24.12.2021, виданим «Відділом записів актів цивільного стану Кіровського міського управління юстиції Міністерства юстиції Луганської Народної Республіки»; - копією довідки про причини смерті від 24.12.2021 № 406, за змістом якої [PERSON] (1937 р.н.) померла [INFO] причина смерті: «хронічна недостатність кровообігу, дегенерація міокарда». Ким порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси, за захистом яких мало місце звернення до суду Наразі [PERSON] не може отримати свідоцтво про смерть у Солом`янському районному у місті Києві відділі державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), оскільки факт смерті [PERSON] відбувся на тимчасово окупованій території України. Встановлення факту смерті потрібно заявникові з метою отримання документа про смерть встановленої форми, оскільки документи, пред`явлені для реєстрації, видані на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження. Мотиви суду За правилами п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Згідно з ч. 2 ст. 317 ЦПК України визначено, що справи про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, розглядаються невідкладно з моменту надходження відповідної заяви до суду. Відповідно до абзацу 2 ч. 1 ст. 317 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Постановою Верховної Ради № 254-VIII від 17.03.2016 «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями» визнано тимчасово окупованими територіями окремі райони, міста, селища і села Донецької та Луганської областей, в яких відповідно до ЗУ «Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей» запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування, до моменту виведення усіх незаконних збройних формувань, російських окупаційних військ, їх військової техніки, а також бойовиків та найманців з території України та відновлення повного контролю України за державним кордоном України. Згідно з ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» (далі - ЗУ «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України»), тимчасово окупована територія України є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції України та законів України. Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Частиною 3 даної статті Закону передбачено, що будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Згідно з ст. 18 ЗУ «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, у тому числі соціальних, трудових, виборчих прав та права на освіту, після залишення ними тимчасово окупованої території. Разом з тим, суд враховує, що ч. 4 ст. 263 ЦПК України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. В постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 22.10.2018 у справі № 235/2357/17 викладено правову позицію згідно з якою документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. При цьому, у виняткових випадках, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу. За змістом ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права. В рішенні ЄСПЛ від 10.05.2001 у справі «Cyprus v. Turkey» (заява № 25781/94) ЄСПЛ вказав, що «зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів далеке від абсолютного. Для людей, які проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним від влади de facto, включаючи й їхні суди; і саме в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які стосуються сказаного, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, зокрема і цим. Думати інакше означало б зовсім позбавити людей, які проживають на цій території, всіх їхніх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, це також означало б позбавити їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать (§ 96).» Висновки Звернення до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення необхідне заявникові для державної реєстрації смерті своєї матері. Враховуючи, що заявник позбавлений можливості здійснити державну реєстрацію смерті своєї матері ( [PERSON] ) у позасудовому порядку, а встановлення даного факту не порушує прав та інтересів третіх осіб та не пов`язане з подальшим вирішенням спору про право, суд приходить до висновку про можливість встановлення факту смерті [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] в місті Голубівка (колишній Кіровськ), Луганської обл., у віці 84 років. Надані суду документи, які видані незаконно створеними органами, хоч і не мають юридичної сили, проте дозволяють встановити фактичні обставини, необхідні для вирішення справи. З урахуванням викладеного, суд робить висновок, що надані заявником докази містять у собі фактичні дані, які логічно пов`язані з тими обставинами, які підтверджують факт смерті його матері на тимчасово окупованій території, у зв`язку із чим вимоги заяви про встановлення факту смерті особи в певний час підлягають задоволенню. Разом з тим, суд звертає увагу, що ч. 2 ст. 319 ЦПК України встановлено, що рішення суду про встановлення факту, який підлягає реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану або нотаріальному посвідченню, не замінює собою документів, що видаються цими органами, а є тільки підставою для одержання зазначених документів. На підставі ч. 4 ст. 317, п. 8 ч. 1 ст. 430 ЦПК України ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню. Відповідно до п. 15 р. 5 Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18.10.2000 № 52/5, який зареєстровано в Міністерстві юстиції України 18.10.2000 за № 719/4940, якщо державна реєстрація смерті проводиться на підставі рішення суду про оголошення особи померлою або встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, надісланого судом, свідоцтво про смерть оформлюється та видається заявнику під час його звернення до органу державної реєстрації актів цивільного стану. Враховуючи викладене,

Outcome: approved