Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-12 00:00:00

Служба у справах дітей Вінницької міської ради звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, в якому просила позбавити [PERSON] батьківських прав щодо дитини [PERSON] , [INFO] , стягнути з відповідача аліменти на користь та на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частки всіх видів її заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі позовної заяви до дня повноліття доньки. Позов мотивований тим, що [PERSON] є матір`ю неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Відповідач є одинокою матір`ю, державна реєстрація народження дитини проведена відповідно до ст.135 Сімейного кодексу України, батька у дитини немає. Неповнолітня [PERSON] , як дитина, опинилася в складних життєвих обставинах, з 06.08.2020 року по 28.02.2021 року перебувала на обліку у Служби у справах дітей Вінницької райдержадміністрації, а після створення Вінницької міської територіальної громади, з 01.03.2021 року по теперішній час перебуває на обліку Служби у правах дітей Вінницької міської ради. Підставами взяття на облік дитини стало вчинення відносно неї домашнього насильства та ухилення її матері від виконання батьківських обов`язків. Під час перебування дитини на обліку встановлено, що мати [PERSON] тривалий час зловживає спиртними напоями, веде аморальний спосіб життя, не піклується про свою доньку, ніде не працює, неналежним чином матеріально забезпечує свою дитину. Дитина [PERSON] є інвалідом дитинства. Внаслідок свого стану здоров`я дівчинка була направлена на навчання до КЗ «Прибузька спеціальна школа» Вінницької обласної ради, де знаходилася на цілодобовому перебуванні до травня 2021 року. В червні 2021 року Служба у справах дітей ВМР влаштувала [PERSON] до КЗ «Вінницький обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей». Причиною направлення дитини до центру стали неналежні житлово-побутові умови проживання матері дитини, зловживання нею спиртними напоями, відсутність коштів на утримання дитини. [PERSON] перебуває на повному державному утриманні у КЗ «Вінницький обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей» з червня 2021 року. За цей час мати дитини жодного разу не відвідала доньку, не телефонувала їй, не поцікавилася її життям та здоров`ям, не надала жодної матеріальної підтримки, не зверталася ні до адміністрації КЗ «Прибузька спеціальна школа» Вінницької обласної ради ні до іншого навчального закладу з метою влаштування доньки на навчання з урахуванням особливих освітніх потреб дитини, чим порушила право дитини на освіту. Крім того, [PERSON] не зверталася до компетентних органів з метою отримання донькою паспорту, що призвело до того, що 16-річна дитина [PERSON] не має паспорту, що тягне негативні наслідки при оформленні медичних документів та документів для продовження її навчання. Після закінчення літніх канікул [PERSON] не зверталася до Служби у справах дітей щодо повернення доньки з реабілітаційного центру їй на виховання, не цікавилася майбутнім дитини. Зазначені обставини пригнічують дитину. Зі слів рідних [PERSON] вони її інколи зустрічають в нетверезому стані в компанії осіб з антигромадською поведінкою, але постійне місце її перебування родичам не відоме. Викладене стало підставою для звернення до суду з цим позовом. Ухвалою суду від 11.10.2021 року у справі відкрито загальне позовне провадження. Ухвалою суду від 18.11.2021 року підготовче провадження у справі закрито, призначено справу до судового розгляду по суті. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримала з підстав, викладених у позовній заяві, та просила його задовольнити. Пояснила, що дитина [PERSON] опинилася в складних життєвих умовах. В травні-червні 2021 року було з`ясовано, що матеріально-побутові умови проживання сім`ї як за місцем реєстрації дитини так і за місцем фактичного проживання були неналежними. [PERSON] було влаштовано до Центру соціально-психологічної реабілітації, де вона перебувала більше 3-х місяців. Мати дитину жодного разу не відвідала, не контактувала з нею, зловживає спиртними напоями, не турбується станом її здоров`я, веде антисоціальний та аморальний спосіб життя, байдужо та безвідповідально ставиться до дитини. Після показань свідка [PERSON] пояснила, що свідок при спілкуванні з нею під час відвідування працівників Служби місця проживання дитини була більш категоричною в характеристиці відповідача, говорила, що вона зловживає алкогольними напоями, дитиною не опікується, час від часу зникає з дому на кілька днів, перебуває в компаніях осіб з антисоціальною поведінкою. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнала в повному обсязі, не заперечила проти позбавлення її батьківських прав відносно дитини [PERSON] , [INFO] . Пояснила суду, що з кінця травня її донька перебуває в реабілітаційному центрі, оскільки вона працювала на виїзній кухні та не могла приділяти дитині достатньо уваги. Визнала, що зловживає спиртними напоями і неналежним чином здійснює догляд за дитиною, не купує одяг, не забезпечує медичне обслуговування, належні умови проживання, не здійснює її виховання. За час перебування дитини в Центрі вона відвідала її тричі за 6 місяців, дитину востаннє бачила пів року тому. В подальшому відповідач, усвідомивши, що предметом спору, крім позбавлення її батьківських прав, є стягнення з неї аліментів на утримання доньки, заперечила проти задоволення позову, повідомила, що бажає, щоб дочка проживала з нею. Аліменти сплачувати вона не бажає, оскільки вважає, що [PERSON] має утримувати держава через її захворювання. Дитина [PERSON] в судовому засіданні повідомила, що вона не проживає з матір`ю з червня 2021 року, перебуває в Центрі реабілітації. За весь час мати жодного разу не приходила до неї, не телефонувала, нічого їй не передавала, одяг не купувала. Вона думає, що мати до неї не приходить, бо не знає дороги до Центру. В її матері є залежність від алкоголю, однак вона хоче жити з мамою, яку їй ніхто не замінить. Свідок [PERSON] в судовому засіданні повідомила, що відповідача вона знає 5 років, вона співмешкає з братом свідка. Пояснила, що відповідач як людина непогана, однак має проблеми з алкоголем, веде аморальний спосіб життя, умов для проживання дитини вона не створила, житло для дитини не обладнане, будинок, в якому проживає відповідач з братом свідка належить її брату, рівень доходу відповідача свідку невідомий. Додатково пояснила, що відповідач з дитиною не проживає з червня 2021 року, відколи її забрали соціальні служби через неналежний догляд за дитиною. Свідок [PERSON] в судовому засіданні повідомила, що вона працює фахівцем із соціальної роботи ВМЦ соціальних служб, пояснила, що з 2011 року сім`я відповідача знаходиться на обліку ВЦ соціальних служб як сім`я, що потрапила в складні життєві умови. З жовтня 2021 року свідок тричі виходила до місця проживання (реєстрації) відповідача по [ADDRESS] , однак відповідача не застала, її мати до будинку свідка не впустила. Свідку відомо, що відповідач з дитиною не проживає впродовж невстановленого часу, зловживає спиртними напоями, про дитину не піклується, долею дитини не цікавиться. Свідок [PERSON] в судовому засіданні повідомила, що вона працює головним спеціалістом Служби у справах дітей ВМР, пояснила, що [PERSON] перебуває на обліку Служби з березня 2021 року. Її мати [PERSON] ухиляється від виконання батьківських обов`язків, не забезпечує дитину матеріально, не створила дитині належні умови проживання. Після поміщення дитини до Центру мати зникла, жодних дій з повернення дитини додому не вчинила. Вважає, що позбавлення відповідача батьківських прав відповідає інтересам дитини. Свідок [PERSON] в судовому засіданні повідомила, що працює практичним психологом у Центрі соціально-психологічної реабілітації дітей, пояснила, що [PERSON] перебуває в центрі з 24.06.2021 року як дитина, що опинилася в складних життєвих обставинах, має легку розумову відсталість. Мати її долею не цікавиться, дитину не відвідує, матеріально не забезпечує. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, відповідача та дитини, врахувавши показання свідків дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд вважає що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є матір`ю неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 30.01.2014 року (а.с. 9). Згідно Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження №00032302571 від 27.08.2021 року, державна реєстрація народження дитини проведена відповідно до ч.1 ст. 135 СК України (а.с.11) З 29.01.2014 року [PERSON] зарахована на навчання до КЗ «Прибузька спеціальна школа» Вінницької обласної ради (а.с.17). Під час навчання [PERSON] перебуває на утриманні за рахунок держави, на утриманні матері знаходиться у вихідні, святкові дні, канікулярні дні, під час карантину, під час лікування (а.с.18). В березні 2021 року мати [PERSON] перестала забирати дитину додому, на телефонні дзвінки не відповідає, на контакт не йде (а.с.27). Згідно матеріалів справи, а саме довідки КНП «ЦПМСД №1 м. Вінниці», медичного висновку №108 від 23.09.2021 року [PERSON] хворіє на легку розумову відсталість з значними порушеннями поведінки, що потребують догляду та лікувальних заходів, загальний недорозвиток мови ІІІ рівня (а.с. 61). З 2011 по 2018 рік відповідач з дитиною [PERSON] перебували на обліку сімей, які опинилися в складних життєвих обставинах у Вінницькому міському центрі соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді (а.с.21,22). Сім`ю знято з обліку після з`ясування того, що [PERSON] переїхала проживати до [ADDRESS]. В липні 2020 року брат відповідача [PERSON] наніс [PERSON] за місцем реєстрації останньої та проживання її бабусі [PERSON] в [ADDRESS] , тілесні ушкодження (закрита травма ОЧП та ОЧК, множинні садна обличчя, шиї, тулуба та всіх кінцівок) та був акт домагання, що вбачається з довідки КЗ «Прибузька спеціальна школа» Вінницької обласної ради» №155 від 19.08.2020 року, листа №149/1 від 21.07.2020 року, листа Лівобережного відділення поліції ВВП ГУНП у Вінницькій області №8152/201/20 від 23.07.2020 року, виписки з медичної карти амбулаторного хворого від 20.07.2020 року, листа КНП «ЦПМСД №1 м. Вінниці» №762 від 30.07.2020 року (а.с.14,16, 19, 20). Згідно листа сільського голови Гавришівської сільської ради №392 від 04.08.2020 року [PERSON] перебуває в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , сім`я проживає в будинку чоловіка, характеризується негативно (зловживають спиртними напоями, скандалять); [PERSON] часто не ночує вдома по кілька днів (а.с.23). Працівниками Служби тричі (24.05.2021,22.07.2020,12.08.2021) було обстежено місце та умови проживання дитини [PERSON] в [ADDRESS] , та встановлено, що в будинку відсутній санвузол та газифікація, для дитини не створено жодних умов для проживання та розвитку (немає окремої кімнати, ліжка, одягу, взуття) (а.с.24-26). Під час розмови з [PERSON] (сестрою чоловіка відповідача - свідка у справі) остання повідомила, що її брат вигнав відповідача з дому через постійне зловживання алкоголем, вона не проживає в будинку 3 тижні, її місце знаходження невідоме. Згідно пояснень матері відповідача [PERSON] , наданих начальнику Служби [PERSON] [INFO] , її дочка [PERSON] веде аморальний спосіб життя, гуляє по 3 дні, зловживає алкогольними напоями, витрачає дитячі кошти, погано забезпечує її матеріально, речі для школи для дитини купує бабуся, місце її перебування матері не відомо, просила допомогти її онучці [PERSON] (а.с.28). Згідно доводів позовної заяви в червні 2021 року Служба у справах дітей ВМР влаштувала [PERSON] до КЗ «Вінницький обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей». Причиною направлення дитини до центру стали неналежні житлово-побутові умови проживання матері дитини, зловживання нею спиртними напоями, відсутність коштів на утримання дитини. [PERSON] перебуває на повному державному утриманні у КЗ «Вінницький обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей» з червня 2021 року. За цей час мати дитини жодного разу не відвідала доньку, не телефонувала їй, не поцікавилася її життям та здоров`ям, не надала жодної матеріальної підтримки, не зверталася ні до адміністрації КЗ «Прибузька спеціальна школа» Вінницької обласної ради ні до іншого навчального закладу з метою влаштування доньки на навчання з урахуванням особливих освітніх потреб дитини, чим порушила право дитини на освіту. Крім того, [PERSON] не зверталася до компетентних органів з метою отримання донькою паспорту, що призвело до того, що 16-річна дитина [PERSON] не має паспорту, що тягне негативні наслідки при оформленні медичних документів та документів для продовження її навчання. Після закінчення літніх канікул [PERSON] не зверталася до Служби у справах дітей щодо повернення доньки з реабілітаційного центру їй на виховання, не цікавилася майбутнім дитини. [PERSON] була запрошена на засідання комісії з питань захисту прав дитини при Виконавчому комітеті Вінницької міської ради, однак в визначений день на засідання комісії не з`явилася. Як вбачається з висновку Виконавчого комітету Вінницької міської ради від 30.09.2021 року № 01-00-011-65116, позбавлення [PERSON] батьківських прав щодо дитини [PERSON] , [INFO] , є доцільним (а.с. 6-8). Згідно зі ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, виховувати дитину, готувати її до самостійного життя. Ст.ст. 11, 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини; на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини; батьки або особи які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до п.п. 1, 2 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона (він) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; а також у випадку, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Згідно положень ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший навчальний заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», факт ухилення батька (матері) від виховання та утримання дітей може бути підтверджений письмовими доказами (актами, листами тощо), а також показаннями свідків. Відповідно до п. 16 зазначеної постанови, ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. В судовому засіданні достовірно встановлено, що з боку відповідача має місце факт тривалого ухилення від виконання батьківських обов`язків відносно доньки [PERSON] . Відповідач не забезпечила дитині, яка має психічне захворювання, належних умов проживання, розвитку, лікування. В місці проживання дитини було відсутнє окреме ліжко, одяг, взуття, належні санітарні умови. Мати не забезпечила дитині безпеку, що потягнуло факт фізичного насильства з боку брата відповідача, з приводу чого порушено кримінальне провадження, та в результаті чого дитина отримала тілесні ушкодження, мав місце факт домагання (рекомендовано консультацію гінеколога). Крім того, судом встановлено та не заперечується відповідачем, що вона зловживає спиртними напоями, періодично йде з дому, не здійснює матеріальне забезпечення та догляд за дитиною. Після влаштування дитини до Центру реабілітації мати жодного разу не відвідала дитину, не подзвонила їй, не турбувалася про влаштування її до навчального закладу на новий навчальний рік, не вжила жодних заходів для покращення умов проживання дитини, що могло б сприяти поверненню дитини до матері. З вини відповідача дитина [PERSON] досі не документована паспортом громадянина України, що ускладнює оформлення медичних та навчальних документів. Твердження відповідача про те, що вона тричі відвідувала дитину в Центрі не знайшли підтвердження в судовому засіданні. Про відсутність бажання приймати участь у житті дитини свідчить визнання відповідачем позову. Подальше її заперечення проти позову на переконання суду зумовлене небажанням сплачувати аліменти на утримання дитини. Відповідач не приймає участі у вихованні та утриманні дитини, не піклується про її фізичний, духовний і моральний розвиток, проживає окремо від дочки, виявляє байдужість до дитини та щодо своїх батьківських обов`язків, веде аморальний спосіб життя, зловживає спиртними напоями, про бажання змінити спосіб життя відповідач суду не заявляла, тому суд дійшов висновку про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав щодо дитини [PERSON] , [INFO] , що відповідатиме інтересам дитини та сприятиме захисту її прав. Суд критично ставиться до показань дитини [PERSON] , які вона надала в судовому засіданні, з приводу гарного ставлення матері до неї та належного виконання нею батьківських обов`язків, оскільки дитина, враховуючи особливості її психічного здоров`я, не в повній мірі здатна оцінити обставини та поведінку матері, спрогнозувати можливі загрози її здоров`ю, враховуючи асоціальний спосіб життя матері та її оточення. Верховний Суд в постанові від 29.07.2021 року у справі № 686/16892/20 наголосив на тому, що думка дитини не повинна бути абсолютною для суду, якщо вона не буде відповідати та сприяти захисту прав та інтересів дитини. Згідно положень ст.ст.1-3 Конвенції ООН «Про права дитини», в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування (стаття 18 Конвенції). Відповідно до ч.2 ст. 51 Конституції України, ст. 180 Сімейного кодексу України - батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до їх повноліття. Відповідно до частини 1 статті 183 цього ж Кодексу частка заробітку (доходу) батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Положеннями ст. 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує, зокрема, стан здоров`я та матеріальне становище дитини, платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних батьків, наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав, інші обставини, що мають істотне значення; розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини; мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку; мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до вимог ч.2 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Враховуючи вищевикладене суд вважає за необхідне ухвали рішення про стягнення з [PERSON] аліментів на користь та на утримання неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частки всіх видів її заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дня звернення до суду, тобто з 01.10.2021 року, і до досягнення дитиною повноліття. У відповідності до п. 1. ч.1 ст. 430 ЦПК України рішення суду в частині стягнення з відповідача на користь дитини аліментів в частині суми платежу (аліментів) за один місяць підлягає негайному виконанню. Також суд роз`яснює, що згідно вимог ст.169 СК України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України, слід стягнути з [PERSON] на користь держави 1 816 гривень судового збору. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved