Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-09 00:00:00

В листопаді 2021 року позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулися до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовною заявою до [PERSON] про стягнення моральної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, мотивуючи тим, що 14 червня 2021 року близько 18-ї години [PERSON] , в м. Біла Церква на перехресті вулиці Січневий прорив з вулицею Крижанівського, керуючи транспортним засобом ВАЗ - 21043, державний реєстраційний номер [NUMBER] , не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, під час повороту ліворуч, не переконався в безпеці маневру, не надав перевагу в русі мотоциклу «Musstang МТ 200-8», державний реєстраційний номер [NUMBER] , який рухався прямо під керуванням [PERSON] , внаслідок чого трапилося зіткнення, що призвело до пошкодження транспортних засобів, чим порушив п. 2.3 б, 8.7.3 г Правил дорожнього руху. Таким чином, Відповідач є винуватим у спричиненні ДТП та за вчинене адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП, до нього було застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу. Вказані обставини встановлені постановою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 19.08.2021 року по справі № 357/8857/21 та відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, не підлягають доказуванню. В результаті зазначеної дорожньо-транспортної пригоди, окрім пошкодженого мотоциклу та одягу - шолома, футболки, спортивних штанів, спортивної кофти, Позивачеві-1 було спричинено тілесні ушкодження (копія виписки із медичної карти додається). У зв`язку з цим він проходив лікування в медичному закладі з 14.06.2021 року до 22.06.2021 року та реабілітацію за місцем проживання, перебував під наглядом невролога, протягом 2-х місяців після ДТП вживав необхідні для відновлення здоров`я ліки. Зазначає, що тілесні ушкодження голови були досить значними (ЗЧМТ, струс головного мозку), оскільки під час перебування в лікарні, протягом перших 3-х суток (14.06.21 - 17.06.21) Позивач-1 не усвідомлював що з ним відбувається і майже нічого не пам`ятає. Також, порушилась мова, став погано розмовляти, навіть на даний час мова в повній мірі не відновилась. Також, були сильні численні забої грудної клітки, кінцівок, шиї. Для керування мотоциклом [PERSON] пройшов курси водія, отримав посвідчення. Керування мотоциклом, як і для багатьох однолітків, було його заповітною мрією, адже у товаришів уже були транспортні засоби. 01 червня 2020 року батьки подарували Позивачу-1 мотоцикл і мрія стала реальністю. Проте, уже через рік - 14.06.2021 року, Відповідач відібрав у нього мрію, спричинивши ДТП. Попри тілесні ушкодження, у Позивача-1 виник страх до транспортних засобів, була депресія, усвідомлення того, що більше не покатається разом з товаришами на мотоциклі. Адже, після ДТП батьки категорично заборонили мати мотоцикл. Окрім цього, [PERSON] , випускник 11-го класу, в той час, коли його однокласники готувались до святкування випуску (випускного балу), був вимушений лікуватись вдома. Все це сильно впливало на моральний стан, Позивач-1 став знервований та замкнутий. Потрібно було докласти значних зусиль для відновлення його стану здоров`я та душевної рівноваги. У зв`язку із стресом та на нервовому ґрунті у [PERSON] також з`явилось захворювання на лишай, який довелось лікувати досить тривалий час (копія лікувально-рецептурного листа додається). Таким чином, [PERSON] , внаслідок порушення ним Правил дорожнього руху та спричинення ДТП, було завдано моральну шкоду [PERSON] , яка полягає у фізичних стражданнях від отриманих травм, пережитому у ДТП переляку, нервовому стресі, моральних стражданнях та переживаннях за свій стан здоров`я, а також через пошкодження майна - транспортного засобу, у неможливості більше користуватися ним та побутових незручностях, що виникли внаслідок цього. На даний час Позивач-1 не має змоги мати мотоцикл та кататись з товаришами, таким чином повноцінно спілкуватись з ними, а з деякими навіть перестав спілкуватись, адже їх поєднували спільні інтереси щодо володіння та користування транспортними засобами. Враховуючи втрати немайнового характеру внаслідок моральних та фізичних страждань, виходячи із засад розумності, [PERSON] вважає справедливим розмір відшкодування моральної шкоди у розмірі 30 000 грн. Крім цього, [PERSON] (Позивач-2), як мати неповнолітнього [PERSON] , зазнала моральних переживань у зв`язку з ушкодженням його здоров`я. Протягом 14.06.21 - 17.06.21 вимушена була цілодобово знаходиться поруч в лікувальному закладі, організовувати наявність необхідних ліків та догляд. Дана подія вплинула на її звичайний ритм життя, який зазнав змін, необхідно було відновлювати його протягом певного часу. Враховуючи втрати немайнового характеру внаслідок моральних страждань, виходячи із засад розумності, [PERSON] вважає справедливим наступний розмір відшкодування моральної шкоди - 5000 грн. На переконання Позивачів, такий розмір відшкодування моральної шкоди буде достатнім для розумного задоволення їх потреб і не може вважатись безпідставним збагаченням. Крім цього, Позивачі звернулись за правничою допомогою до адвоката, вартість послуг якого визначено у договорах про надання правничої (правової) допомоги та становить загальну суму 6000,00 грн. Просили суд стягнути з [PERSON] , РНОКПП: [NUMBER] , на користь [PERSON] моральну шкоду в сумі 30 000,00 грн., на користь [PERSON] моральну шкоду в сумі 5 000,00 грн. та стягнути з відповідача на користь Позивачів понесені судові витрати у справі ( а. с. 1-4 ). Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.11.2021 року, головуючим суддею визначено Орєхова О.І. ( а. с. 17 ) та матеріали справи передані для розгляду. Відповідно до ч. 6 ст. 187 ЦПК України у разі якщо відповідачем у позовній заяві вказана фізична особа, яка не є суб`єктом підприємницької діяльності, суд не пізніше двох днів з дня надходження позовної заяви до суду звертається до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання ( перебування ) такої фізичної особи. 02 листопада 2021 року здійснено запит стосовно відомостей про реєстрацію місця проживання відповідача ( а. с. 22 ). 25 листопада 2021 року за вх. № 55360 судом отримано з відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ЦМУ ДМС в Києві та Київській області щодо зареєстрованого місця проживання ( перебування ) відповідача ( а. с. 23 ). З вказаної інформації вбачається, що [PERSON] , [INFO] зареєстрований: [ADDRESS] . Згідно ч. 1 ст. 187 ЦПК України якщо відповідачем вказана фізична особа, яка не має статусу підприємця, суд відкриває провадження не пізніше наступного дня з дня отримання судом у порядку, передбаченому частиною восьмою цієї статті, інформації про зареєстроване у встановлено законом порядку місце проживання ( перебування ) фізичної особи - відповідача. Згідно до ч. 1 ст. 274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа. Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів та поділ майна. Ухвалою судді 29 листопада 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у вищезазначеній справі. Постановлено провести розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням ( викликом ) сторін. Призначено судове засідання у справі на 10.01.2022 року ( а. с. 24-25 ). 28 грудня 2021 року за вх. № 60960 судом отримано відзив на позовну заяву, в якому просили відмовити у задоволенні позовної заяви про стягнення моральної шкоди, завданої внаслідок ДТП. В судовому засіданні представник позивачів - адвокат Гажала Ю.Б. підтримав позовні вимоги, надав пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві та просив задовольнити вимоги позивачів в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги позивачів визнав частково, вимоги позивача [PERSON] визнав в розмірі 10 000 гривень, вимоги позивача [PERSON] не визнав. Представник відповідача - адвокат Глеваський В.В. підтирав доводи свого довірителя. Зазначив, що позивач [PERSON] не довила завдання їй моральної шкоди. Суд, вислухавши пояснення представника позивачів, відповідача та його представника, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Судом встановлені фактичні обставини та зміст спірних правовідносин. Встановлено, що 14 червня 2021 року близько 18-ї години [PERSON] , в м. Біла Церква на перехресті вулиці Січневий прорив з вулицею Крижанівського, керуючи транспортним засобом ВАЗ - 21043, державний реєстраційний номер [NUMBER] , не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, під час повороту ліворуч, не переконався в безпеці маневру, не надав перевагу в русі мотоциклу «Musstang МТ 200-8», державний реєстраційний номер [NUMBER] , який рухався прямо під керуванням [PERSON] , внаслідок чого трапилося зіткнення, що призвело до пошкодження транспортних засобів, чим порушив п. 2.3 б, 8.7.3 г Правил дорожнього руху. Відповідно до постанови Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 19.08.2021 року по справі № 357/8857/21 [PERSON] було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП України та застосовано до останнього стягнення у виді штрафу у розмірі 850 гривень( а. с. 5-6). З вказаної постанови суду вбачається, що [PERSON] в судовому засіданні вину визнав, щиро розкаявся. Зазначена постанова набрала законної сили 30.08.2021 року. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. У зв`язку із вказаною дорожньо-транспортною пригодою, позивач [PERSON] потрапив до лікарні із струсом головного мозку, травмами передньої стінки грудної клітки, садно, травма інших частин шиї, садно, садно плеча та плечового поясу. Перебував на стаціонарному лікуванні з 14.06.2021 року по 22.06.2021 року, що підтверджується наявною в матеріалах справи випискою із медичної картки амбулаторного ( стаціонарного ) хворого № 2438 ( а. с. 7 ). Крім того, в матеріалах справи міститься консультативний висновок спеціаліста ( невролога ) від 05.07.2021 року, де [PERSON] надано рекомендації по лікуванню у зв`язку із ЗЧМТ. Струс головного мозку, відновний період ( а. с. 8 ). Окрім цього, лікарем-консультантом КНП БМР «Білоцерківська міська лікарня № 3» від 11.08.2021 року Кишинському виписано призначення по лікуванню ( а. с. 9 ). З Виписки № 27 із медичної картки амбулаторного ( стаціонарного ) хворого від 31.12.2021 року вбачається, що [PERSON] звертався до сімейного лікаря з приводу наслідків отриманих травм, спричинених ДТП 14.06.2021 року. Звертаючись до суду з позовними вимогами позивачі зазначають, що в результаті ДТП, їм завдана моральна шкода, яка повинна бути відшкодовано відповідачем, як винною особою у дорожньо-транспортній пригоді. Відповідно до ч. ч. 1-4 ст. 10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Згідно ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Згідно зі статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Статтею 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Згідно зі статтею 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 2 ст. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Відповідно до п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (зі змінами від 25.05.2001 року) під моральною шкодою слід розуміти витрати немайнового характеру внаслідок фізичних чи моральних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльності інших осіб. Згідно п. 9 вищезазначеної постанови, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань, яких зазнав позивач, характеру немайнових витрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховується стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробних стосунках, зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. Відповідно до п. 4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 року №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Позивачі звертаючись до суду з вказаними вимогами обґрунтовували її наступним чином. В результаті зазначеної дорожньо-транспортної пригоди, окрім пошкодженого мотоциклу та одягу - шолома, футболки, спортивних штанів, спортивної кофти, позивачу [PERSON] було спричинено тілесні ушкодження. У зв`язку з цим він проходив лікування в медичному закладі з 14.06.2021 року до 22.06.2021 року та реабілітацію за місцем проживання, перебував під наглядом невролога, протягом 2-х місяців після ДТП вживав необхідні для відновлення здоров`я ліки. Попри тілесні ушкодження, у позивача виник страх до транспортних засобів, була депресія, усвідомлення того, що більше не покатається разом з товаришами на мотоциклі. Адже, після ДТП батьки категорично заборонили мати мотоцикл. Все це сильно впливало на моральний стан, позивач став знервований та замкнутий. Потрібно було докласти значних зусиль для відновлення його стану здоров`я та душевної рівноваги. У зв`язку із стресом та на нервовому ґрунті у [PERSON] також з`явилось захворювання на лишай, який довелось лікувати досить тривалий час. Таким чином, [PERSON] , внаслідок порушення ним Правил дорожнього руху та спричинення ДТП, було завдано моральну шкоду [PERSON] , яка полягає у фізичних стражданнях від отриманих травм, пережитому у ДТП переляку, нервовому стресі, моральних стражданнях та переживаннях за свій стан здоров`я, а також через пошкодження майна - транспортного засобу, у неможливості більше користуватися ним та побутових незручностях, що виникли внаслідок цього. На даний час позивач не має змоги мати мотоцикл та кататись з товаришами, таким чином повноцінно спілкуватись з ними, а з деякими навіть перестав спілкуватись, адже їх поєднували спільні інтереси щодо володіння та користування транспортними засобами. Крім цього, [PERSON] , як мати неповнолітнього [PERSON] , зазнала моральних переживань у зв`язку з ушкодженням його здоров`я. Протягом 14.06.21 року - 17.06.21 року вимушена була цілодобово знаходиться поруч в лікувальному закладі, організовувати наявність необхідних ліків та догляд. Дана подія вплинула на її звичайний ритм життя, який зазнав змін, необхідно було відновлювати його протягом певного часу. Отже, розмір відшкодування є предметом доказування, а отже, позивач має довести суду, що пропонований ним розмір компенсації відповідає його стражданням. Моральні страждання та втрачене здоров`я неможливо «виміряти» так, як це можна зробити з матеріальною шкодою. До того ж у п.6.4 Методичних рекомендацій «Відшкодування моральної шкоди» (лист Міністерства юстиції від 13.05.2004 №35-13/797) зазначено, що «моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, оскільки немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи». Отже, будь-яка компенсація не може бути сумірною стражданням. Відповідно, будь-який її розмір може мати суто умовний вираз, тим більше якщо така компенсація стосується юридичної особи. У будь-якому випадку розмір відшкодування повинен бути адекватним. Деякі форми моральної шкоди, включаючи емоційний розлад, за своєю природою не завжди можуть бути предметом конкретного доказу (рішення у справі «Абдулазіз, Кабалес і Балкандалі проти Сполученого Королівства» (от 28 травня 1985 г., Series А, №94, §96). У справі «Stankov v. Bulgaria» Європейський суд зазначив, що оцінка моральної шкоди, за своїм характером, є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом. Це підтверджує висловлену раніше думку, що поняття «моральна шкода» є оціночним, комплексним та таким, що потребує копіткого дослідження в кожному окремому випадку (КЦС від 28.03.2018 (справа №757/32334/15-ц)). Кожна людина унікальна і по особливому проживає свій стрес, своє страждання, психічну травму, кожній людині потрібна особлива форма зусиль для адаптації до чинників шкоди. Кожне страждання індивідуально, тому не може бути «стандартних сум» компенсації, уніфікованих під кожного постраждалого. П. 5.1. Розділу 5 Методичних рекомендацій «Відшкодування моральної шкоди» (лист Міністерства юстиції від 13.05.2004 №35-13/797) встановлює, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд виходить з того, що позивач [PERSON] безсумнівно зазнав моральних страждань, зумовлених глибокими емоційними переживаннями з приводу ДТП, однак заявлений розмір моральної шкодив сумі 30 000 грн. є явно завищеним. При визначенні моральної шкоди, яка заподіяна позивачу [PERSON] у зв`язку із протиправними діями з боку відповідача [PERSON] , суд враховує і ту обставину, що відповідач після ДТП надав матеріальну допомогу на лікування та обстеження [PERSON] , що встановлено постановою суду від 19.08.2021 року. Виходячи з засад справедливості, добросовісності та розумності, беручи до уваги характер вчиненого правопорушення, характер та обсяг моральних страждань, перенесених позивачем [PERSON] у зв`язку із пошкодженням майна, характер немайнових втрат позивача, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача [PERSON] моральну шкоду у розмірі 10 000 гривень. Суд вважає, що зазначена сума є належною та достатньою компенсацією для відновлення його стану здоров`я та душевної рівноваги. Окрім цього, відповідач [PERSON] в судовому засіданні визнав позовні вимоги позивача [PERSON] частково, підтвердив що дійсно з його вини мале місце ДТП, вимоги позивача визнав в розмірі 10 000 гривень. Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Стосовно позовних вимог позивача [PERSON] до відповідача про стягнення моральної шкоди в розмірі 5000 гривень, то такі вимоги не підлягають задоволенню, так як остання не була особою, яка приймала участь в дорожньо-транспортній пригоді. Посилання останньої у позові, що вона зазнала моральних переживань у зв`язку з ушкодженням здоров`я сина та протягом 14.06.21 року - 17.06.21 року вимушена була цілодобово знаходиться поруч в лікувальному закладі, організовувати наявність необхідних ліків та догляд, дана подія вплинула на її звичайний ритм життя, який зазнав змін, необхідно було відновлювати його протягом певного часу не заслуговують на увагу, так як жодних доказів зазначеному з боку позивача суду не надано. Крім цього, не доведено з боку позивача [PERSON] , як перебування у лікарні 3 дні вплинуло на її звичайний ритм життя та яких вона зазнала змін у зв`язку з цим. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків ( ст. 76 ЦПК України ). Стаття 79 ЦПК України зазначає, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування ( стаття 80 ЦПК України ). Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). З огляду наведеного, даючи оцінку зібраним доказам по справі, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивачів є такими, що підлягають до часткового задоволення. Крім того, позивачі звертаючись до суду з позовними вимогами просили стягнути з відповідача на їх користь витрати понесені на правовому допомогу у розмірі 3000 гривень ( кожний ). Відповідно до частин 1 та пункт 1 частини 3 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно ч. ч. 1, 2, 3 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до положень ч. 4 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним, зокрема, із часом, затраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт. Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява N 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року N 5076-VI "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" (далі - Закон N 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону N 5076-VI встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону N 5076-VI). Відповідно до статті 19 Закону N 5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону N 5076-VI). Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Зазначений правовий висновок узгоджується з позицією викладеною в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року справа N 755/9215/15-ц, провадження N 14-382цс19. Також, зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Зазначена правова позиція міститься в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів першої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 301/1894/17. У постанові Великої Палати Верховного Суду по справі №751/3840/15-ц від 20 вересня 2018 року суд зазначає, що на підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Наявність документального підтвердження витрат на правову допомогу та їх розрахунок є підставою для задоволення вимог про відшкодування таких витрат. На підтвердження понесення витрат позивачами додано до суду: Договір про надання правничої ( парової ) допомоги від 26.10.2021 року; прибутковий касовий ордер № 10 та № 11 про сплату по 3000 гривень позивачами згідно з договором від 26.10.2021 року. Відповідно до п. 5.1 Договору про надання правничої ( парової ) допомоги від 26.10.2021 року, вартість послуг з Договору визначається у фіксованому розмірі 3000 грн., які Клієнт сплачує після підписання даного Договору. Вказана сума не змінюється в залежності від обсягу наданих послуг та витраченого Адвокатом часу. Отже, судом встановлено, що з боку позивачів дійсно були понесені судові витрати на правничу допомогу, загальний розмір яких склав 6 000 гривень. Оскільки вартість послуг адвоката визначено сторонами безпосередньо в Договорах про надання правничої ( правової ) допомоги у фіксованому розмірі, сума не змінюється в залежності від обсягу послуг та витраченого адвокатом часу, в такому випадку детальний опис робіт не потрібен. Зазначена правова позиція міститься в постанові ВС КАС у справі № 640/18402/19 від 28.12.2020 року. Верховний Суд правильно зазначає, що чинним процесуальним законодавством не передбачено обов`язку сторони, яка заявляє клопотання про відшкодування витрат на правничу допомогу, доводити обґрунтованість їх ринкової вартості. Натомість саме на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, покладено обов`язок доведення неспівмірності витрат з наданням відповідних доказів (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду по справі №826/2689/15 від 09 квітня 2019 року). Під-час розгляду справи стороною відповідача ( його представника ) не було заявлено клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, що виключає можливість суду на зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Така правова позиція міститься в постанові об`єднаної палати Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Згідно ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права. Згідно із п. 1 ч.ч.1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на - відповідача. Оскільки позовні вимоги [PERSON] підлягають до часткового задоволення, то з відповідача підлягають стягненню на користь позивача понесені останнім витрати на правову допомогу у розмірі 3000 гривень. В свою чергу, не підлягають задоволенню вимоги позивача [PERSON] про стягнення витрат на правову допомогу у розмірі 3000 гривень, оскільки позовні вимоги останньої не підлягають задоволенню. Поняття судових витрат міститься в п. 1 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах", де судові витрати передбачені законом витрати (грошові кошти) сторін, інших осіб, які беруть участь у справі, понесені ними у зв`язку з її розглядом та вирішенням, а у випадках їх звільнення від сплати - це витрати держави, які вона несе у зв`язку з вирішенням конкретної справи. Судовий збір - збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом (ст. 1 Закону України "Про судовий збір"). Згідно із п. 1 ч.ч.1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на - відповідача. При зверненні до суду з позовними вимогами позивачем [PERSON] було сплачено судовий збір в розмірі 778 грн., що підтверджується наявною в матеріалах справи квитанцією від 26.10.2021 року за № 91 ( а. с. 15 ). Тому, з урахуванням вимог ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 778 гривень, понесення яких документально підтверджено. Оскільки позовні вимоги [PERSON] не підлягають задоволенню, не підлягають стягненню і судові витрати понесенні останньою при зверненні до суду. На підставі викладеного,

Outcome: partial