Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-20 00:00:00

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 26 листопада 2021 року позов [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Ісра Бюті», Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фангарант Груп» про захист прав споживачів, задоволено. Розірвано договір від 05 листопада 2020 року № 60200126630 про отримання товарів в системі «Плати Пізніше», укладений між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «Ісра Бюті» і Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фангарант Груп». Розірвано договір від 05 листопада 2020 року № ОЛ0511, укладений між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «Ісра Бюті». 10 грудня 2021 року від представника позивача [PERSON] - Савчука О.Г. , до суду надійшла заява про ухвалення додаткового рішення, в якій представник позивача просить стягнути з відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю «Ісра Бюті», витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5 000,00 грн, стягнути з відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фангарант Груп», витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5 000,00 грн. Заява мотивована тим, що у позовній заяві зазначено орієнтовну суму витрат на правову допомогу в розмірі 10 000, 00 грн та до матеріалів позову долучено копію договору від 19 лютого 2021 року, укладеного між [PERSON] та Адвокатським об`єднанням «Інтегро» про надання правової допомоги, умовами якого гонорар адвоката визначено у розмірі 10 000,00 грн. [PERSON] сплатила вказану суму та 01 грудня 2021 року між сторонами підписано Акт виконаних робіт. Враховуючи, що договірні зобов`язання між сторонами виконані в повному обсязі, а також враховуючи задоволення позову, наявні підстави для стягнення з відповідачів понесених позивачем при розгляді даної справи витрат на правову допомогу. 23 грудня 2021 року представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фангарант Груп» подав заперечення на заяву про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу Відповідно до частин другої, третьої статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. Відповідно до частини першої статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; судом не вирішено питання про судові витрати; суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу. Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення. Дослідивши матеріали справи та заяву про ухвалення додаткового рішеня про стягнення судових витрат, суд дійшов таких висновків. 26 листопада 2021 року Дніпровським районним судом міста Києва ухвалено рішення у даній справі. Вказане рішення доставлене на електронну адресу представника позивача [PERSON] - Савчука О.Г. , 29 листопада 2021 року, про що свідчить довідка, що міститься в матеріалах справи. Заява про відшкодування витрат на правову допомогу направлена до суду 06 грудня 2021 року, про що свідчить фіскальний чек поштового відправлення та відмітка «Укрпошти» на конверті. У поданому до суду запереченні представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фангарант» просив залишити заяву про відшкодування витрат на правову допомогу без розгляду, оскільки вона подана з пропуском встановленого законом п`ятиденного строку для подання заяви про відшкодування судових витрат. На обгрунтування заяви посилається на пункт 53 Постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, у якій зазначено, що вимога частини восьмої статті 141 ЦПК України щодо строку та порядку подання доказів про розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, має застосовуватися і до справ, що розглядаються в спрощеному провадженні, де судові дебати відсутні. Надаючи оцінку доводам відповідача, викладеним у запереченнях на заяву, суд зазначає, що у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц дійсно вказано про застосування положень частини восьмої статті 141 ЦПК України і до справ, що розглядаються в спрощеному провадженні, де судові дебати відсутні. Однак у пункті 57 даної постанови зазначено, що сторона, яка заявляє про відшкодування витрат на правову допомогу, не заявляла клопотання про поновлення пропущеного строку та не вказала про поважність причин його пропуску. Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. В даному випадку, представник позивача у заяві зазначає, що про ухвалення судом рішення він дізнався лише 29 листопада 2021 року, оскільки справа розглядалася в спрощеному провадженні без повідомлення (виклику) сторін, та просив поновити пропущений строк подачі доказів щодо розміру витрат на правову допомогу. Враховуючи, що розгляд даної справи здійснювався судом в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, а також той факт, що рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 26 листопада 2021 року направлено судом на електронну адресу позивача 29 листопада 2021 року, а також враховуючи те, що представником позивача не порушено п`ятиденний строк подання відповідних доказів з того моменту, коли він дізнався про ухвалення судом рішення, суд приходить до висновку про наявність підстав для поновлення позивачу процесуального строку для подання доказів щодо розміру судових витрат. Відповідно до частини першої статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; судом не вирішено питання про судові витрати; суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу. Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення. Згідно із статтею 11 ЦПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо. Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги (стаття 15 ЦПК України). Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України). Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору. Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи: 1) попереднє визначення суми судових витрат (стаття 134 ЦПК України); 2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 137 ЦПК України); 3) розподіл судових витрат між сторонами (стаття 141 ЦПК України). Згідно із статтею 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до частин першої та другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Згідно із частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Водночас зі змісту частини четвертої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 137 ЦПК України). У розумінні положень частини п`ятої статті 137 ЦПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи. Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 648/1102/19, провадження № 61-22131св19. Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року по справі № 751/3840/15-ц на підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Наявність документального підтвердження витрат на правову допомогу та їх розрахунок є підставою для задоволення вимог про відшкодування таких витрат. На підтвердження факту надання правової допомоги та розміру витрат на правничу допомогу представником позивача [PERSON] - Савчуком О.Г. , до матеріалів справи долучено: копію договору про надання правової допомоги від 19 лютого 2021 року № 03/2021, укладеного між [PERSON] та Адвокатським об`єднанням «Інтегро», копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю ЗП 002018, копію ордеру від 16 червня 2021 року про надання правничої допомоги [PERSON] у Дніпровському районному суді міста Києва адвокатом Савчуком О.Г. У пункті 4.1 Договору зазначено, що за надання правової допомоги клієнт зобов`язується виплатити Адвокатському об`єданню гонорар в розмірі 10 000,00 грн. Така ж сума вказана у позові як орієнтовний розмір понемсених витрат на правову допомогу. До заяви про стягнення судових витрат представником позивача - Савчуком О.Г. , долучено: квитанцію від 23 лютого 2021 року про сплату на рахунок Адвокатського об`єднання «Інтегро» 5 000,00 грн, призначення платежу: договір № 03/2021 та квитанцію від 01 грудня 2021 року про сплату на рахунок Адвокатському об`єднанню «Інтегро» 5 000,00 грн, призначення платежу: договір № 03/2021. Також до заяви долучено Акт виконаних робіт від 01 грудня 2021 року, підписаний [PERSON] та Савчуком О.Г. , з якого вбачається, що відповідно до пункту 4.1 Договору про надання правової допомоги від 19 лютого 2021 року № 03/2021 та цього акту, з врахуванням витраченого адвокатом часу, складності справи та наданих клієнту послуг, їх загальна вартість складає 10 000,00 грн. Витрати на правничу допомогу, які мають бути документально підтверджені та доведені, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правничої допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій тощо). Склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правничої допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Разом з тим, фіксація розміру гонорару відповідає позиції Верховного Суду, викладеній в Постанові від 20 січня 2021 року по справі № 357/11023/18 (провадження № 61-18258св19), у якій зазначено, що «… саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони. […] Принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх не співмірності». У постанові Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 648/1102/19, провадження № 61-22131св19 також судом зроблено висновок, що витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 ЦПК України). Щодо розміру заявлених витрат представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фангарант» зазначив у запереченнях лише про те, що розмір понесених позивачем витрат в сумі 10 000,00 грн, не підтверджений належними доказами. Вказані доводи представника відповідача судом до уваги не приймаються, оскільки представником позивача до позовної заяви та заяви про ухвалення додаткового рішення надано всі належні докази понесених [PERSON] витрат на правову допомогу, а розмір витрат є співмірним із заявленими позовними вимогами. Відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Ісра Бюті», жодних заперечень з приводу заяви [PERSON] про відшкодування витрат на правову допомогу до суду не направляло. Враховуючи викладене вище, суд дійшов висновку про задоволення заяви представника позивача про ухвалення додаткового рішення про стягнення судових витрат. На підставі викладеного,

Outcome: approved