Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-12 00:00:00

28 вересня 2021 року позивач звернувся до суду з позовом з вимогою визначити місце проживання доньки [PERSON] , [INFO] разом з ним за місцем його реєстрації та проживання. В обґрунтування позову позивач зазначив, що він перебував у шлюбі з [PERSON] та від вказаного шлюбу вони мають доньку [PERSON] , [INFO] . В подальшому шлюб між ними було припинено та дитина залишилась проживати разом з матір`ю. В подальшому, [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] , після чого змінила прізвище на [PERSON] та разом з донькою почала проживати в [ADDRESS] . [INFO] [PERSON] померла. Донька [PERSON] продовжує проживати з вітчимом [PERSON] . Все життя він спілкувався з донькою, вона приїздила до нього в гості. На даний час, донька проживає з людиною, з якою не має родинних відносин. У нього виник спір щодо місця проживання доньки та він бажає, щоб вона проживала разом з ним, він повністю опікується інтересами та потребами дитини, піклується про неї, займається її вихованням, слідкує за розвитком та здоров`ям дитини. Посилаючись на те, що інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, позивач просив суд визначити місце проживання доньки [PERSON] , [INFO] , разом з ним за місцем його реєстрації та проживання. 25 листопада 2021 року відповідач подав відзив на позовну заяву, у якому зазначив, що заперечує проти позову, посилаючись на те, що 20.10.2012 року він уклав шлюб з [PERSON] . Спільних дітей вони не мають. У [PERSON] є донька [PERSON] , [INFO] , від першого шлюбу з позивачем [PERSON] . Після укладення шлюбу, вони усі разом проживали в належній йому на праві власності квартирі в [ADDRESS] . У нього з [PERSON] склалися дуже гарні відносини, вона називає його своїм татом, він її любить, турбується та піклується про неї, створює всі належні умови для її розвитку, утримує та виховує її і ставиться до неї як до своєї рідної дитини. [INFO] його дружина померла. [PERSON] з моменту розлучення з [PERSON] з 2009 року ні разу не бачив доньку, не цікавився її життям, не спілкувався з нею, не вітав з днями народження, не цікавився її навчанням, дитина ніколи не їздила до нього в гості та не знає, де він проживає, позивач фактично самоусунувся від виконання батьківських обов`язків та з 2009 року і по теперішній час у нього не було ніяких відносин з дитиною. Дитина не бажає переїжджати до свого біологічного батька на постійне місце проживання, оскільки вона його зовсім не знає, тому потрапляння дитини в інше середовище може негативно вплинути на її подальший розвиток та психоемоційний стан, дівчина неодноразово висловлювала своє небажання проживати зі своїм біологічним батьком. На даний час, [PERSON] є ученицею 10-го класу Глобинської гімназії № 1 ім. В.Є. Курченка, де навчається з 1-го класу, за місцем проживання в неї багато друзів, бабуся та дідусь, дядьки та тітки зі сторони матері. Вони проживають у власній квартирі, мають всі необхідні умови для її повноцінного виховання, він офіційно працевлаштований, має постійний дохід, спиртними напоями та наркотичними засобами не зловживає, до кримінальної відповідальності не притягувався, тому залишення дитини проживати разом з ним буде відповідати найкращим інтересам дитини з огляду на її вік, потребу в турботі, догляді, повноцінному вихованні. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав із наведених у позові підстав та крім того, просив суд при винесенні рішення врахувати думку дитини. Відповідач та його представник в судовому засіданні заперечували проти позову із підстав, викладених у відзиві. Представник третьої особи - Глобинської міської ради Полтавської області в особі Служби у справах дітей виконавчого комітету Глобинської міської ради Полтавської області в судовому засіданні зазначив, що при вирішення справи покладається на розсуд суду. Представник третьої особи - Черняхівської селищної ради Житомирського району Житомирської області в особі Служби у справах дітей виконавчого комітету Черняхівської селищної ради Житомирського району Житомирської області в судове засідання не з`явився, належним чином повідомлений про місце та час розгляду справи. Вислухавши пояснення представника позивача, відповідача та його представника, представника третьої особи, всебічно, повно, об`єктивно оцінивши надані докази та давши їм належну оцінку, суд встановив наступне. [INFO] народилася [PERSON] , батьками якої є [PERSON] та [PERSON] (а.с.9). [PERSON] 08.09.2009 року розірвала шлюб з [PERSON] , після чого змінила прізвище на [PERSON] (а.с.54). [PERSON] 20 жовтня 2012 року зареєструвала шлюб з [PERSON] , після чого змінила прізвище на [PERSON] (а.с.49). [INFO] [PERSON] померла (а.с.10). [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с.12). [PERSON] зареєстрований разом з [PERSON] за адресою: [ADDRESS] (а.с.11, 50,51). Квартира за адресою: [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON] (а.с.52). [PERSON] з 01.10.2021 року і по теперішній час працює у ФОП [PERSON] , де характеризується позитивно (а.с.53). Наказом № 69 від 02.08.2021 року служби у справах дітей Виконавчого комітету Глобинської міської ради Полтавської області, влаштовано дитину [PERSON] , [INFO] у сім`ю вітчима [PERSON] за адресою: [ADDRESS] до вирішення питання про встановлення піклування, оскільки матір дитини - [PERSON] померла, а батько дитини - [PERSON] не приймає участі у вихованні дитини (а.с.55). Відповідно до характеристики [PERSON] , учениці Глобинської гімназії № 1 ім. В.Є. Курченка, [PERSON] навчається у даному закладі з 1-го класу, мама - [PERSON] та вітчим - [PERSON] цікавилися навчанням доньки та відповідально ставляться до її виховання, батько [PERSON] [PERSON] , навчанням та вихованням доньки не цікавився, навчальний заклад не відвідував, на батьківські збори не з`являвся (а.с.56,57). [PERSON] має заборгованість зі сплати аліментів на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] (а.с. 58-62). Як вбачається з Висновку органу опіки та піклування Черняхівської селищної ради від 16.12.2021 року, останній рекомендує проживання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] з Батьком [PERSON] за місцем його реєстрації та проживання: [ADDRESS] . Надаючи правову оцінку викладеним обставинам, суд зазначає наступне. Згідно із ч.7 ст.7 Сімейного кодексу України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Стаття 3 Конвенції про права дитини, яка набула чинності для України 27.02.1991 року, проголошує, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно зі ст. 6 Європейської конвенції про здійснення прав дітей (дата підписання - 25 січня 1996 року, дата набрання чинності для України - 01 квітня 2007 року) під час розгляду справи, що стосується дитини, перед прийняттям рішення судовий орган надає можливість дитині висловлювати її думки і приділяє їм належну увагу. Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 29 Цивільного кодексу України, місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово . Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Відповідно до роз`яснень, наданих Верховним Судом України в п.18 Постанови Пленуму «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007року №11, при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з`ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Судам слід враховувати також положення ст.160 СК, якою передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, яка досягла десяти років, за спільною згодою батьків та самої дитини, а місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Як встановлено судом, [PERSON] , [INFO] , на момент розгляду справи судом досягла 15 років, отже вона досягла віку, з якого вправі вільно обирати собі місце проживання. Провівши системний аналіз вищезазначених норм матеріального права, суд вважає, що в судовому порядку можливе вирішення спору щодо місця проживання лише малолітньої дитини, а місце проживання неповнолітньої дитини визначається нею самою. Таким чином, пред`явлення до суду вимоги одним із батьків щодо визначення місця проживання неповнолітньої дитини не передбачено нормами чинного законодавства, а тому в задоволенні позовної вимоги про визначення місця проживання неповнолітньої дитини слід відмовити за безпідставністю її пред`явлення до суду, оскільки [PERSON] , [INFO] , на момент розгляду справи судом досягла чотирнадцятирічного віку, а відтак, саме їй належить право самостійно обирати місце свого проживання. В ході судового розгляду, [PERSON] пояснила суду, що вона проживає разом із [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , де і бажає в подальшому проживати, оскільки біологічного батька вона побачила вперше у вересні 2021 року після смерті матері, він ніколи з нею не спілкувався та не приймав участі у її вихованні та утриманні. Приймаючи до уваги те, що [PERSON] не бажає проживати з батьком [PERSON] , а бажає проживати з [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , отже вона вільно обрала собі місце проживання, суд дійшов висновку, що відсутні передбачені законом підстави для визначення судом місця проживання неповнолітньої дитини з батьком, тому в задоволенні позову слід відмовити. Наведене відповідає позиції Верховного Суду, висловленій в постановах від 12 листопада 2018 року по справі №344/16920/16-ц та від 25 січня 2018 року по справі № 537/5119/15-ц.

Outcome: dismissed