Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-18 00:00:00

08.12.2020р. позивач звернувся до суду з позовною заявою до Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради, третя особа: КП «Наше місто», про визнання права користування житловим приміщенням. Ухвалою суду від 09.12.2020 року відкрито спрощене позовне провадження по справі (а.с.19). Представником позивача адвокатом Кляшторною Ю.В. подано клопотання про залучення відповідачем: Запорізьку міську раду, та про виключення з кола відповідачів Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради. Ухвалою суду від 12.01.2021 року виключено з числа відповідачів по цивільній справі Департамент реєстраційних послуг Запорізької міської ради. Залучено в якості відповідача по справі: Запорізьку міську раду ( а.с.55). 16.06.21р. подала до суду уточнений позов (а.с.101-105). В обґрунтування позову, з урахуванням уточнень, [PERSON] вказує на те, що 15.07.2016 року між нею та МКП «Основаніє» укладено договір найму житла в будинках державного і комунального житлового фонду № 46207355. Відповідно до договору їй надано у безстрокове користування житло розташоване за адресою: [ADDRESS] . На ім`я позивача було відкрито особовий рахунок за вказаною адресою. Усі витрати по комунальним послугам сплачувались позивачем. До даного житла позич вселила батька [PERSON] , для оформлення права власності на квартиру, власником якої за домовленістю повинен був бути батько позивача. У 2020 році [PERSON] знялася з реєстраційного обліку місця проживання за вищевказаною адресою, але продовжила проживати у квартирі без реєстрації, оскільки іншого житла немає. При підготовці документів на приватизацію її батько [PERSON] помер. Після поховання батька, позивач звернулась до Департаменту реєстраційних послуг з приводу реєстрації свого місця проживання, де їй було відмовлено у прийнятті документів та проведення подальшої реєстрації місця проживання, посилаючись на недійсність договір найму, та необхідність переукладання договір найму з КП «Наше місто. Звернувшись до КП «Наше місто» позивачу було повідомлено, що для переоформлення договору найму житлового приміщення необхідно надати довідку(дозвіл) з Міської ради. Отримати дану довідку, позивач може у разі наявної реєстрації у спірній квартири. Також їй було роз`яснено, що провести реєстрацію місця проживанняза відповідною адресою, в даному випадку можливо лише на підставі рішення суду. Наразі позивач залишається єдиним користувачем спірної квартири на підставі договору найма житлового приміщення. Після смерті [PERSON] вона продовжує виконувати обов`язки наймача, нести витрати по утриманню квартири. Просить суд визнати за нею право користування на спірне житлове приміщення. 16.02.21р. року представник відповідача ЗМР Худолій Н.В. надала суду відзив на позов, в якому позовні вимоги не визнала. У відзиву зазначено, що Квартира [ADDRESS] , власником квартири є територіальна громада міста в особі Запорізької міської ради. Відповідно до ст.60 Закону України «Про місцеве самоврядування в України» територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на нерухоме майно, житловий фонд, рухомі та нерухомі об`єкти, визначені відповідно до Закону, як об`єкти комунальної власності. Згідно ст.ст. 316, 317, 386, 387 Цивільного кодексу України, власникові належать право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 58 Житлового Кодексу Української РСР встановлено, що на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. Наданий до позову договір найму житла в будинках державного і комунального фонду 46207355 від 15.07.2016 укладений між МКП «Основаніє» в особі начальника відділу по роботі з абонентами [PERSON] та [PERSON] не можна вважати належним доказом по справі, оскільки у ньому не визначені підстави його укладення (ордер) та невідомо з яких причин він був укладений у 2016 році та чи був в подальшому змінений. Також вважаю,що вищезазначений договір втратив свою чинність,оскільки [PERSON] знялась з реєстрації 06.08.2020. Крім того, на теперішній час рішенням виконавчого комітету Запорізької міської ради від 24.06.2019 № 268, комунальному підприємству «Наше місто» Запорізької міської ради надані повноваженні щодо укладання договорів найму житлових приміщень, що належать до комунальної власності територіальної громади м. Запоріжжя в особі Запорізької міської ради, а також вносити зміни до договорів найму шляхом укладання нового договору найму. Таким чином посилання позивача на ст.ст.58,61 Житлового кодексу Української РСР безпідставні та не підтверджені належними доказами. В задоволенні позову просила відмовити. (а.с.66-69). 16.02.21р. до суду надійшли письмові пояснення КП « Наше місто» по суті позовних вимог, згідно яких просили відмовити в задоволенні позовних вимог з таких підстав. Відповідно до ст. 61 ЖК України користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму житлового приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державног о і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім`я якого видано ордер. Такий договір був укладений між МКП «Основаніє» та [PERSON] раніше. Позивач на адресу відповідача з вимогою про укладення договору найму спірного житла на адресу Комунального підприємства «Наше місто» не звертався. Згідно відомостей Комунального підприємства «Наше місто» щодо [ADDRESS] станом на 01.11.2017р. особовий рахунок було відкрито на ім`я Позивача. З метою врегулювання вищеозначених питань рішенням виконавчого комітету Запорізької міської ради № 268 від 24.06.2019р. «Про укладання (зміну) договорів найму житлових приміщень, які належать до комунальної власності територіальної громади м. Запоріжжя» районним адміністраціям доручено розглядати питання зміни договорів найму житлових приміщень шляхом прийняття розпорядчого документу. Комунальному підприємству «Наше місто» ЗМР за даним рішенням доручено укладати договори найму житлових приміщень, які належать до комунальної власності територіальної громади м. Запоріжжя, а також вносити зміни до договорів найму шляхом укладання нового договору. Згідно ст. 65 ГК України наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою усіх членів сім`ї, які проживають разом з ним. вселити в займане жиле приміщення членів своєї сім`ї. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з тими членами сім`ї права користування житловим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї не було іншої угоди про порядок користування рим приміщенням. Квартира [ADDRESS] . що є предметом спору, є комунальною, не приватизованою. Власником є територіальна громада в особі Запорізької міської ради. Таким чином, вимоги, заявлені позивачем необґрунтовані нормативно та документально, не відповідають дійсним обставинам справи та задоволенню не підлягають (а.с.74-76). В судовому засіданні представник позивача адвокат Кляшторна Ю.В. уточнені позовні вимоги підтримала та надала пояснення, аналогічні тим, що викладені в позові, пояснила, що позивачка постійно проживала у спірній квартирі з батьком на момент його смерті, просила позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, з підстав зазначених у відзиві на позов, пояснила, що позивачка не була зареєстрована у спірній квартирі на момент смерті батька позивачки, просила відмовити в задоволенні позову. Представник третьої особи КП « Наше місто» позовні вимоги не визнав з підстав, зазначених у письмових поясненнях. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] пояснила суду, що тривалий час проживає по сусідству із позивачем. Стосунки між [PERSON] та її батьком [PERSON] були добрі, вони вели спільне господарство, робили разом покупки, ніколи не сварилися. Весь час позивач проживала з батьком у спірній квартирі за адресою: [ADDRESS] , вони постійно бачилися. Свідок відвідувала квартиру, бачила там особисті речі позивача та її батька. Після смерті [PERSON] , вона несла витрати на його поховання та продовжила проживати в квартирі та нести витрати по її утриманню до сьогоднішнього дня. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] пояснила суду, що знає позивача майже сім років. Має дружні стосунки. Протягом всього часу дружби, позивач проживала разом з батьком в квартирі [ADDRESS] . Свідок бувала в квартирі, де бачила особисті речі позивача та її батька. Їй відомо про те, що у них був спільний бюджет та побут з батьком. Після смерті батька позивачка продовжила проживати у спірній квартирі та сплачує комунальні витрати. Допитана в судовому засіданні в якості свідка позивачка [PERSON] пояснила суду, що з 1997 року по серпень 2020 року позивачка була зареєстрована та мешкала за адресою: [ADDRESS] . Знятись з реєстрації місця проживання її змушив батько [PERSON] , який хотів приватизувати квартиру на своє ім`я, але позивачка продовжила проживати в квартирі № 8 . Родина [PERSON] родом з Азербайджану. В часи напруженої ситуації в країни вони змушені були переїхати до України. Батько працював на підприємстві, де їм як біженцям було надано в користування житло за адресою: [ADDRESS] . Квартира розташована в будинку барачного типу. В зазначеній квартирі не було санвузла та кухні. У зв`язку з цим згодом батьку позивачки надали ще одну квартиру під № 8 , розташовану в цьому ж будинку. Після продажу квартири №7 родина стала мешкати тільки в квартирі № 8 , в т.ч. і позивачка, яка проживала у спірній квартирі на момент смерті її батька. Безпосередньо в момент смерті батька вона везла мати на операцію до Арменії . Оскільки іншого житла позивач не має, то після смерті батька залишилась мешкати за вказаною адресою у спірній квартирі. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] суду пояснила, що знайома з позивачем та її родиною. Стосунки між ними дружні. Родина позивача біженці з Азербайджану. У місті Запоріжжі батьку родини з місця роботи було надано житло за адресою: [ADDRESS] в якої не було кухні та ванної кімнати пізніше родині була надана квартира [ADDRESS] була приватизована батьком [PERSON] та продана. Після продажу квартири № 7 позивач з родиною мешкала у квартирі № 8 . На прохання батька позивач була змушена знятись з реєстрації, оскільки батько хотів приватизувати квартиру на себе. В процесі підготовки документів на приватизацію квартири № 8 батько позивачки помер. Родина завжди мала спільний бюджет. Після смерті батька позивач залишилась мешкає за вказаною адресою у спірній квартирі. Дослідивши матеріали справи, вислухавши учасників процесу, встановивши фактичні обставини та відповідні їм правовідносини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню з нижченаведених підстав. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 11.09.2020 р. батьком позивачки [PERSON] було отримано технічний паспорт на квартиру а також батьком позивачки отримані довідки: Ощадного банку України вид.24.09.2020 р. про існуючий залишок житлового чеку, РА ЗМР Вознесенівського району від 04.09.2020 р. про невикористані чеки за попередньою реєстрацією місця проживання за адресою: [ADDRESS] , довідка про реєстрацію місця проживання за адресою: [ADDRESS] , довідка про реєстрацію місця проживання за адресою: [ADDRESS] , довідка про реєстрацію місця проживання за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 28.10.2020 р. серія [NUMBER] , з метою приватизації спірної квартири, оскільки [PERSON] не використав житлові чеки та право на приватизацію у повному обсязі (а.с.106-123, 9-16). З 1997 року по серпень 2020 року позивачка була зареєстрована та мешкала за адресою: [ADDRESS] . Знятись з реєстрації місця проживання її змусив батько [PERSON] , який хотів приватизувати квартиру на своє ім`я, але позивачка продовжила проживати в квартирі № 8 . Родина [PERSON] родом з Азербайджану. В часи напруженої ситуації в країни вони змушені були переїхати до України. Батько працював на підприємстві, де їм як біженцям було надано в користування житло за адресою: [ADDRESS] . Квартира розташована в будинку барачного типу. В зазначеній квартирі не було санвузла та кухні. У зв`язку з цим згодом батьку позивачки надали ще одну квартиру під № 8 , розташовану в цьому ж будинку. Після продажу квартири №7 родина стала мешкати тільки в квартирі № 8 , в т.ч. і позивачка, яка проживала у спірній квартирі на момент смерті її батька. Оскільки іншого житла позивач не має, то після смерті батька залишилась мешкати за вказаною адресою у спірній квартирі, що підтверджується показами допитаних судом в якості свідків наступних осіб: [PERSON] , [PERSON] [PERSON] , [PERSON] 15.07.2016р. між [PERSON] та МКП «Основаніє» було укладено договір № 46207355 найму житла, а саме: квартири [ADDRESS] (а.с.8). Позивач була також постійно зареєстрована за вказаною адресою з 11.09.97р. по 06.08.20., що підтверджено відповідною довідкою УДРФО (а.с.10). Позивач [PERSON] як до смерті свого батька [PERSON] (а.с.12, 9), так і після неї, несе тягар по утриманню спірної квартири та оплаті комунальних послуг, що підтверджено відповідними чеками та квитанціями (а.с.85-87). Згідно ст. 58 ЖК Української РСР на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. Відповідно до ст. 61 ЖК Української РСР користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім`я якого видано ордер. Відповідно до ч. 1 ст. 106 ЖК Української РСР повнолітній член сім`ї наймача вправі за згодою наймача та інших членів сім`ї, які проживають разом з ним, вимагати визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача. Таке ж право у разі смерті наймача або втрати ним права на жиле приміщення належить будь-якому членові сім`ї наймача. Відповідно до ст. 64 ЖК Української РСР члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Згідност.65 ЖК Української РСР наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім`ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням. Таким чином, позивач як наймач на підставі закону користується усіма правами, що випливають з договору найму жилого приміщення. Вимогою ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визначені наступні терміни: - свобода пересування - право громадянина України, а також іноземця та особи без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, вільно та безперешкодно за своїм бажанням переміщатися по території України у будь-якому напрямку, у будь-який спосіб, у будь-який час, за винятком обмежень, які встановлюються законом; - вільний вибір місця проживання чи перебування - право громадянина України, а також іноземця та особи без громадянства, які на законних підставах перебувають на території України, на вибір адміністративно-територіальної одиниці, де вони хочуть проживати чи перебувати; - місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини; Вказані норми зумовлюють право позивача самостійно визначати місце свого проживання за місцем адреси квартири, до якої вселена позивачка та користується на законних підставах, що є наслідком також і реєстрації раніше її місця проживання. Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов`язані протягом тридцяти календарних днів після зняття з реєстрації місця проживання та прибуття до нового місця проживання зареєструвати своє місце проживання. Відповідно до п.4 п.18 Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 № 207, для реєстрації місця проживання особа або її представник подає, зокрема, документи, що підтверджують право на проживання в житлі, - ордер, свідоцтво про право власності, договір найму (піднайму, оренди), рішення суду, яке набрало законної сили, про надання особі права на вселення до житлового приміщення, визнання за особою права користування житловим приміщенням або права власності на нього, права на реєстрацію місця проживання або інші документи. У разі відсутності зазначених документів реєстрація місця проживання особи здійснюється за згодою власника/співвласників житла, наймача та членів його сім`ї (зазначені документи або згода не вимагаються при реєстрації місця проживання неповнолітніх дітей за адресою реєстрації місця проживання батьків/одного з батьків або законного представника/представників). Право реєстрації місця проживання є похідним від прав на житлове приміщення, зокрема, права користування. Невизнання цивільного права полягає в пасивному запереченні наявності у особи суб`єктивного цивільного права, яке безпосередньо не спричиняє шкоду суб`єктивному праву, але створює невпевненість у правовому статусі носія суб`єктивного права. Позов про визнання права подається у випадках, коли належне певній особі право не визнається, оспорюється іншою особою, або у разі відсутності в неї документів, що засвідчують приналежність їй права. Тобто метою подання цього позову є усунення невизначеності у взаємовідносинах суб`єктів, створення необхідних умов для реалізації права й запобігання дій зі сторони третіх осіб, які перешкоджають його здійсненню. У позивача відсутні визначені чинним законодавством документи, на підставі яких може бути зареєстроване місце проживання особи. Тому, до компетенції суду входить усунення перешкод у здійсненні невизнаного права особи З огляду на вищевикладене , вислухавши учасників судового розгляду, вивчивши всі надані докази, оцінивши їх у сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими, тому підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved