Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-16 00:00:00

Позивач звернулася до суду з даним позовом, в його обґрунтування посилаючись на те, що 31 січня 2021 р. о 13:30 год. у м. Дніпро по пр. Мануйлівський в районі електроопори № 205, водій [PERSON] (відповідач) керував транспортним засобом «Toyota Camry» р.н. [NUMBER] , не був уважним, відволікся від керування транспортним засобом у дорозі, внаслідок чого здійснив зіткнення із транспортним засобом «Chevrolet Aveo» р.н. [NUMBER] під керування [PERSON] , який зупинився на червоний сигнал світлофору, внаслідок чого останній став некерованим та здійснив зіткнення з транспортним засобом «Opel Vectra» р.н. [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] , який зупинився на червоний сигнал світлофору. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортним засобам спричинені механічні пошкодження, чим завдана матеріальна шкода. Постановою судді Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 24 лютого 2021 р. [PERSON] визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення. Позивач зазначає, що діями [PERSON] позивачу було завдано майнову шкоду у розмірі 73 089,03 грн., а вартість відновлювального ремонту складає 108 182,73 грн., згідно висновку експерта №3364 за результатами проведення судової транспортної товарознавчої експертизи по визначенню матеріальної шкоди, заподіяної власнику транспортного засобу від 19.03.2021, складеного судовим експертом Чернецьким М.В. Позовна заява містить вимогу про стягнення з відповідача на користь позивача вартості відновлювального ремонту автомобіля в розмірі 108 182,73 грн. та 31608,00 грн. судових втрат, з яких: витрати оплаті послуг експерта - 2700 грн., витрати на професійну правничу допомогу - 28 000 грн., а також судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, у розмірі 1081,83 грн. Представник позивача в оремо поданій заяві просив розглядати справу у його відсутність, зазначив, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просив їх задовольнити, не заперечуючи проти заочного розгляду справи. Відповідач не скористався правом брати участь в судових засіданнях та правом надання відзиву на позовну заяву, та в силу ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд ухвалює рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, врахував заяву представника позивача та дослідивши докази, дійшов до наступного висновку. Як встановлено судом, постановою судді Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 24 лютого 2021 р., яка набрала законної сили 09 березня 2021 р., [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та на правопорушника накладено стягнення у вигляді позбавлення права керування всіма видами транспортних засобів строком на 6 (шість) місяців (а.с. 10-12). Постановою судді у справі про адміністративне правопорушення встановлено, що 31.01.2021 року о 13:30 год., в м. Дніпро, на пр. Мануйлівському, 1, в районі е/о №206, водій [PERSON] керував ТЗ Toyota Camry № [NUMBER] та не був уважним, відволікся від керування ТЗ у дорозі, а саме на мобільний телефон та здійснив зіткнення з ТЗ Chevrolet Aveo № [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] який зупинився на червоний сигнал світлофору, внаслідок чого ТЗ останнього став некерованим та здійснив зіткнення з ТЗ Opel Vectra під керуванням водія [PERSON] , який зупинився на червоний сигнал світлофору. [PERSON] порушив вимоги п. 2.3б ПДР України. В результаті дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби отримали механічні пошкодження, завдані матеріальні збитки. Автомобіль «Chevrolet Aveo» р.н. [NUMBER] належить позивачу [PERSON] на праві власності відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серія [NUMBER] , виданого ТСЦ 1249 (а.с. 6). Відповідно до висновку експерта №3364 за результатами проведення судової транспортної товарознавчої експертизи по визначенню матеріальної шкоди, заподіяної власнику транспортного засобу від 19.03.2021, складеного судовим експертом Чернецьким М.В., вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Chevrolet Aveo» р.н. [NUMBER] складає 73 089,03 грн., а вартість відновлювального ремонту 108 182,73 грн. (а.с.37-46). МТСБУ відмовило позивачу у виплаті страхового відшкодування, що підтверджується відповіддю (а.с. 9), оскільки транспортний засіб Chevrolet Aveo» р.н. [NUMBER] не відповідає вимогам, встановленим п. 1.7 ст. 1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», тобто не є забезпеченим. Матеріальний збиток позивачу з боку відповідача не відшкодований. Правовідносини між учасниками справи виникли із відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Дослідив докази в межах заявлених суду позовних вимог згідно ст.ст. 76-80 ЦПК України, суд дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення позову частково, виходячи з наступного. За ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 6. ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до положень ч.ч.1 та 2 ст. 509 ЦК зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають із підстав, установлених ст.11 цього кодексу, зокрема, підставою для виникнення цивільних прав та обов`язків є завдання майнової (матеріальної) шкоди іншій особі. За загальним правилом, відповідальність несе особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (ч. 2 ст. 1187 ЦК). Відповідно до частини першої статті 1166 Цивільного кодексу України (майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України). Оскільки вина відповідача у завданні майнової шкоди внаслідок дорожньо-транспортної пригоди позивачу встановлена постановою судді від 24.02.2021 р., саме відповідач зобов`язаний сплатити потерпілому шкоду. Щодо розміру відшкодування майнової шкоди, то відповідно до частин першої, другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування. Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою. Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає. При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням. Визначаючи розмір відшкодування майнової шкоди, який підлягає стягненню із відповідача на користь позивача, суд приймає до уваги ремонтну калькуляцію №3364 від 16 жовтня 2021 року, визначений в ній розмір вартості відновлювального ремонту не оспорений та згідно з якою вартість відновлювального ремонту складає 108 182, 73 грн. (а.с. 49-50). Відтак, вочевидь порушення прав позивача з боку відповідача, тому з метою поновлення порушений прав позивача саме відповідач [PERSON] є зобов`язаною особою з відшкодування майнової шкоди на користь позивача у зазначеному вище розмірі. Питання про розподіл судових витрат (судовий збір) вирішено у відповідності до ч. 2 ст. 133, ч. 1 ст. 141, п. 2 ч. 5 ст. 265 ЦПК України. Що стосується витрат позивача на професійну правничу допомогу, суд керується наступним. Представником позивача наголошується, що позивачем понесені витрати, пов`язані з професійною правничою допомогою, в розмірі 28 000 грн. 00 коп. На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу позивач разом з позовною заявою надав наступні письмові докази у копіях: ордер №1090718 від 10.08.2021 р. (а.с. 35); свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серії ДП №4065 від 19.12.2018 (а.с. 36), посвідчення адвоката (а.с. 36), орієнтований (попередній) розрахунок наданої професійної правничої допомоги (а.с.34); інших доказів до суду не надходило. В силу п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. За ч. 2 ст.137 ЦПК України передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. В свою чергу, згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. При цьому, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). При стягненні витрат на правову допомогу суд враховує, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Таким чином, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесені витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то для суду наявні підстави для стягнення таких витрат. У постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18 (провадження № 61-9124св20) вказано, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. Зазначений обов`язок з боку позивача не виконаний: суду не надано жодного доказу (ст.ст. 76-80 ЦПК України) на підтвердження понесених витрат, пов`язаних з професійною правничою допомогою. Відтак, враховуючи, що витрати на професійну правову допомогу позивачем документально не підтверджені, відсутні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача 28 000 грн. 00 коп., як і відсутні підстави для стягнення 2700,00 грн. витрат по оплаті послуг експерта, оскільки такі витрати не підтверджені відповідними докази (відсутній платіжний документ за сплату відповідних послуг).

Outcome: partial