Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-12 00:00:00

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ВІВА КАПІТАЛ звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості в сумі 6849 грн. 47 коп. В обґрунтування позову вказує, що відповідно до укладеного договору №122-С/ФО від 21 лютого 2019 року [PERSON] отримала кредит у розмірі 10000 грн. на споживчі цілі зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 38,3% річних від суми кредиту. Відповідно до умов Договору відповідачка зобов`язалась щомісячно здійснювати погашення кредиту відповідно до Графіку, що є додатком до кредитного договору, а також щомісячно сплачувати проценти за користування кредитом у розмірі, визначеному п. 2.1 кредитного договору. Згідно з п. 1.6. кредит надано строком на 36 календарних місяці з 21 лютого 2019 року по 20 лютого 2022 року. Відповідно до п. 4.9. 1. Договору дострокове повернення кредиту може відбуватись за ініціативою Кредитодавця у випадках передбачених п.5.4.3. даного Договору. Згідно п. 5.4.3. Кредитодавець має право вимагати дострокового повернення кредиту та сплати процентів за весь час фактичного користування Кредитом у випадку затримання сплати Позичальником частини Кредиту та/або процентів щонайменше на один календарний місяць. ТОВ «Фінансова компанія «ВІВА КАПІТАЛ» свої зобов`язання за договором та угодою виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором, що підтверджується видатковим касовим ордером. Між тим, відповідачка не надала своєчасно кредитодавцю грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором. Таким чином, у порушення кредитного договору, а також ст. 509, 526,1054 ЦК України, відповідачка зобов`язання за вказаним договором не виконала. Позивач просить стягнути з відповідачки на користь ТОВ «ФК «Віва Капітал» солідарно заборгованість у розмірі 6849 грн. 47 коп. за договором про надання фінансового кредиту\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ № 122-С/ФО від 21 лютого 2019 року та стягнути з відповідачки судовий збір в розмірі 2270 грн. 01 листопада 2021 року ухвалою суду цивільну справу прийнято, відкрито провадження та призначено її до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Представник позивача ТОВ «Фінансова компанія «ВІВА КАПІТАЛ» в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву в якій просив проводити розгляд справи за його відсутності за наявними матеріалами справи. Не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, не повідомивши суд про причину неявки, хоча про час, дату та місце розгляду справи повідомлялися у встановленому законом порядку. Відзив на позов не подано. Відповідно до вимог ч.4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). У відповідності до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно вимог ч.1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Про заочний розгляд справи суд постановляє ухвалу відповідно до вимог ст. 281 ЦПК України. Враховуючи вище викладене, та той факт що відповідачка належним чином повідомлялась про дату, час і місце судового засідання, але не з`явилась в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідачка не подавала відзив; а позивач не заперечує проти такого вирішення справи, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи. Дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи в їх сукупності, всебічно, повно та об`єктивно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). Частиною другою статті 95 ЦПК України передбачено, що письмові докази подаються в оригіналі або належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Як встановлено в судовому засіданні, 21 лютого 2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ВІВА КАПІТАЛ» - кредитодавець і\~ [PERSON] (позичальник) укладений договір про надання фінансового кредиту (для фізичних осіб)\~\~\~\~\~\~\~\~ № 122-С/ФО. Відповідно до п.п.1.1., 1.4., 1.5, 1.6 якого, кредитодавець надає позичальнику фінансовий кредит на наступних умовах: сума кредиту 10000 грн., строк кредиту 36 місяців а саме з 21 лютого 2019 по 20 лютого 2022; тип кредиту - кредит; мета отримання кредиту - споживчі цілі. Відповідно до п. 1.7 даного договору, кредитодавець зобов`язується надати позичальнику кредит протягом 3 (трьох) банківських днів із дня підписання цього договору. Згідно з п. 1.9 цього договору датою видачі кредиту є дата зарахування на банківський рахунок позичальника, вказаний у заяві про отримання кредиту, відповідної суми коштів, передбаченої п. 1.1 договору, списаної з рахунку кредитодавця, або дата отримання зазначеної суми коштів у касі кредитодавця. Згідно з п. 2.1 даного договору, плата за користування кредитом становить 36,00% річних від суми виданого кредиту. Реальна річна процентна ставка становить 21,5% процентів. Пунктом 4.1. даного договору, визначено, що протягом строку передбаченого в п. 1.6 договору, позичальник зобов`язаний здійснювати повернення кредиту та сплачувати проценти за його користування частинами в розмірах та в строки, визначені згідно графіка платежів, що є додатком №1 до договору та є його невід`ємною частиною. Крім того, пунктами 5.1.2, 5.1.3 договору визначено, що позичальник зобов`язується використати кредит за цільовим призначенням. Повернути в повному обсязі кредит із нарахованими процентами за фактичний час його використання та нарахованою пенею в термін, визначений п.1.6 цього договору, із урахуванням строків, передбачених графіком платежів. Відповідно до п. 5.4.3 договору кредитодавець має право вимагати дострокового повернення кредиту та сплати процентів за весь час фактичного користування кредитом у випадку наявності: використання позичальником кредиту не за цільовим призначенням; затримки сплати позичальником частини кредиту та/або процентів щонайменше на один календарний місяць, а за кредитом, забезпеченим іпотекою, та за кредитом на придбання житла - щонайменше на три календарні місяці. Згідно з п.8.3 даного договору, у разі прострочення позичальником строків сплати чергових платежів, визначених цим договором, невиконання зобов`язання щодо повернення кредиту та процентів за ним, позичальник сплачує кредитодавцю пеню в розмірі 0,05 відсотка, починаючи з 31 календарного дня такого прострочення, що не перевищує подвійної облікової ставки НБУ та не може бути більшою за 15 відсотків суми простроченого платежу. Згідно з п. 1 ч. 2ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до ч. 1ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Як визначено ст. 627 ЦК України, відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Загальні положення про договір визначені розділом ІІ гл.52 Цивільного Кодексу України. За приписами частини першої статті 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно з ч. 1ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах. Статтею 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики, одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж рожу та такої ж якості. Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. До того ж, відповідно до ч.ч. 1, 4ст. 631 ЦК Українистроком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Як зазначено у ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Статтею 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до положень ст.ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За приписами ч. 1ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), що визначено ст. 610 ЦК України. Відповідно до положень ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом. Статтею 546 ЦК України встановлено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання (ч. 1 ст. 549 ЦК України). Поняття та підстави виникнення права на неустойку визначені ст.549, 550 ЦК України. Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (ст.551 ЦК України). Згідно із ч. 3 ст. 549 ЦК України, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Статтею 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Верховний Суд у справі № 335/248/16-ц від 14.03.2018, предметом якої був спір про стягнення суми заборгованості за кредитним договором зробив правовий висновок, що статями 1050,1054 ЦК Українипередбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів від суми позики, згідно з умовами договору. Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Ст. 599 ЦК України зазначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ч. 1. ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. В судовому засіданні встановлено, що позивач свої зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі та надав кошти відповідачці [PERSON] в розмірі 10000 грн., що підтверджується відповідним видатковим ордером від 21 лютого 2019 року. В той же час, як вбачається з розрахунку заборгованості, станом на 27 серпня 2021 року за Договором № 122-С/ФО від 21 лютого 2019 року, заборгованість складає: 6849 грн. 47 коп. грн., яка складається з наступного: заборгованість за кредитом 5216 грн.; заборгованість за відсотками 1630 грн. 15 коп. Тобто, станом на 27 серпня 2021 року, неповернутою залишається лише сума кредиту у розмірі 5216 грн. та заборгованість за відсотками в розмірі 1630 грн. 15 коп. Таким чином, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про можливість задоволення позовних вимог, а тому стягненню з відповідачки на користь позивача підлягає заборгованість за тілом кредиту у розмірі 5216 грн. та заборгованість за відсотками в розмірі 1630 грн. 15 коп. Крім того, на підставі ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачки на користь позивача судовий збір в розмірі 2270 грн. Напідставівикладеногота,

Outcome: approved