Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-03 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на користь Дочірнього підприємства «М`ясопереробний комплекс «Росана» Товариства з обмеженою відповідальністю «Росан-Агро» безпідставно набуті грошові кошти в розмірі 3 342 818 грн. 96 коп., шкоду в розмірі 506 183 грн. 95 коп. та судовий збір у розмірі 57 735 грн. 04 коп. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Росан-Агро» є єдиним засновником Дочірнього підприємства «М`ясопереробний комплекс «Росана». 24.12.2020 року на підставі Акту приймання -передачі частки в статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «Росан-Агро» відбулась зміна власника. На підставі рішення засновника №12/01/21 від 12.01.2021 року на посаду директора Дочірнього підприємства «М`ясопереробний комплекс «Росана» Товариства з обмеженою відповідальністю «Росан-Агро» призначено Рихлінського Т.Б. 29.01.2021 року на електронну адресу Рихлінського Т.Б. , надійшов лист від [PERSON] про повернення його до виконання своїх обов`язків на ДП «МК «Росана». Для з`ясування хто такий [PERSON] і до яких обов`язків він повертається було створено комісію у складі директора, керівника відділу кадрів і головного бухгалтера. За результатами розслідування комісією складено акт службового розслідування №1 від 01.02.2021 року, яким в подальшому встановлено, що Статут який зареєстрований 28.11.2013 року (діючий на момент видання зазначеного наказу) не містив посади генерального директора. Комісією встановлена відсутність рішення Товариства з обмеженою відповідальністю «Росан-Агро» про створення колегіального виконавчого органу, призначення на посаду генерального директора [PERSON] та встановлення йому винагороди, а також будь -якого документу який би визначав посадові обов`язки генерального директора. Контракт з [PERSON] не укладався, а наказ №МП 000000005-000000322 ВІД 05.10.2015 року є неправомірним. 01.02.2021 року засновником ДП «МК «Росана» було прийнято рішення про скасування наказу №МП 000000005-000000322 від 05.10.2015 року в частині встановлення заробітної плати генеральному директору та встановлення винагороди [PERSON] на підставі акту розслідування №1 від 01.02.2021 року. Таким чином, [PERSON] на підставі протиправного наказу про прийняття на роботу, починаючи з 05.10.2015 року по 01.02.2021 року нараховано 3 342 818 грн. 96 коп. винагороди. Вважає, що виплата заробітної плати відповідачу не була добровільною, а здійснювалась через зловживання [PERSON] службовим становищем. Крім того, внаслідок зазначених дій підприємству також було спричинено матеріальної шкоди у вигляді сплаченого до бюджету єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в розмірі 506 183 грн. 95 коп. Відповідач [PERSON] подав відзив на позовну заяву, в якому первісний позов заперечив, покликаючись на те, що 05.10.2015 року Дочірнім підприємством «М`ясопереробний комплекс «Росана» Товариства з обмеженою відповідальністю «Росан-Агро» прийнято наказ №МП 000000005-000000322 про прийняття його на посаду генерального директора. Даний наказ підписаний керівником підприємства [PERSON]., представником відділу кадрів [PERSON] та скріплений печаткою. Він був ознайомлений з вищезазначеним наказом 05.10.2015 року. 01.02.2021 року засновником Дочірнього підприємства «М`ясопереробний комплекс «Росана» Товариства з обмеженою відповідальністю «Росан-Агро» було прийнято рішення №01/02/21, яким скасовано наказ №МП 000000005-000000322 від 05.10.2015 року на підставі акту розслідування №1 від 01.02.2021 року. Скасування даного наказу мотивовано тим, що вищевказаний наказ виданий всупереч Статуту підприємства (в редакції зареєстрованій 28.11.2013 року) та без рішення засновника про створення колегіального виконавчого органу, призначення генерального директора та встановлення йому винагороди. Законодавство України регулює підстави та порядок розірвання та припинення трудового договору між працівниками та роботодавцем. Натомість рішення від 01.02.2021 року, яке було прийнято засновником ДП "МК" «Росана», не містить жодної підстави для припинення трудових відносин. Вважає безпідставними твердження позивача про те, що [PERSON] без належних повноважень для підписання штатних розписів та зловживання своїм службовим становищем отримав неправомірну вигоду у вигляді заробітної плати і безпідставно набув грошові кошти від позивача, чим спричинив тяжкі наслідки. Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань, станом на 01.04.2016 року [PERSON] вказаний як особа, що може вчиняти дії від імені юридично особи, в тому числі був наділений повноваження учиняти дії від імені позивача без обмежень і мав усі повноваження щоб засвідчувати штатні розписи, згідно яких виплачувалась заробітна плата усім працівникам Товариства з обмеженою відповідальністю «Росан-Агро». Твердження позивача про те, що [PERSON] , будучи службовою особою мав вплив на працівників ТзОВ «Росан-Агро» і наказ про прийняття його на роботу був підписаний під його тиском не доведено жодним належним доказом. Вважає доводи позивача необгрунтованими та недоведеними. Просить в задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Представник позивача у відповіді на відзив заперечив доводи відповідача [PERSON] та додатково зазначив, що правовідносини, які склалися із відповідачем не потребують припинення трудового договору у відповідності до ст.36 КЗпП України, оскільки видання наказу №МП 000000005-000000322 від 05.10.2015 року є грубим порушенням корпоративного права у зв`язку із тим, що трудові відносини з виконавчим органом виникають виключно на підставі рішення Загальних зборів товариства, яких компетенцією генерального директора встановлено не було. Таким чином, сам по собі наказ про прийняття відповідача на роботу не підтверджує виникнення трудових відносин, оскільки підставою для виникнення трудових відносин з генеральним директором є виключно рішення Загальних зборів товариства . Вважає, що наказ №МП 000000005-000000322 від 05.10.2015 року було видано виключно для отримання [PERSON] неправомірної винагороди за рахунок Дочірнього підприємства «М`ясопереробний комплекс «Росана» Товариства з обмеженою відповідальністю «Росан-Агро». Просить позов задоволити в повному обсязі. Відповідач звернувся до суду із зустрічним позовом, збільшивши вимоги якого, просить визнати трудові відносини між [PERSON] та Дочірнього підприємства «М`ясопереробний комплекс «Росана» Товариства з обмеженою відповідальністю «Росан-Агро» припиненими на підставі п.1 ст.38 КЗпП України з 12.03.2021 року припиненими та стягнути з відповідача: компенсацію за невикористані відпустки у розмірі 836 656 грн.; заборгованість по оплаті за періоди тимчасової непрацездатності у розмірі 108 293 грн. 92 коп.; заборгованість по оплаті заробітної плати у розмірі 392 972 грн.; середній заробіток за час затримки фактичного розрахунку при звільненні у розмірі 797 502 грн., а всього 2 138 423 грн. 83 коп. Вимоги зустрічного позову мотивує тим, що відповідно до наказу №МП 000000005-000000322 від 05.10.2015 року прийнятий на роботу з 05.10.2015 року за сумісництвом на посаду генерального директора Дочірнього підприємства «М`ясопереробний комплекс «Росана» Товариства з обмеженою відповідальністю «Росан-Агро». Зазначений наказ (розпорядження), крім керівника - директора Дочірнього підприємства «М`ясопереробний комплекс «Росана» Товариства з обмеженою відповідальністю «Росан-Агро», також підписаний керівником відділу кадрів. Також [PERSON] був включений до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань як особа, яка може вчиняти дії від імені юридичної особи (ДП «МК «Росана»), у тому числі, підписувати договори, тощо. Зазначив, що перебування його у трудових відносинах з Дочірнього підприємства «М`ясопереробний комплекс «Росана» Товариства з обмеженою відповідальністю «Росан-Агро» підтверджується відомостями про нараховану та виплачену заробітну плату (до 20 липня 2020 року) в повному обсязі, наданими штатними розписами, розрахунковими листками (з липня 2019 року до вересня 2020 року), відповідно до якого йому виплачувались витрати на відрядження (у липні -грудні 2016) року; січні - лютому 2020 року); оплачена відпустка (21 день у серпні 2020 року); оплачено період тимчасової непрацездатності у вересні 2020 року (23 дні). 25.02.2021 року ним було направлено заяву про звільнення за власним бажанням як ДП «М`ясопереробний комплекс «Росана», так і ТзОВ «Росан-Агро», така була отримана 26.02.2021 року. На підставі вищезазначеної заяви його б мали звільнити через два тижні, тобто, 12.03.2021 року. Враховуючи те, що відповідачем фактично заперечується факт звільнення за його заявою з роботи, такими діями порушуються його права, передбачені ст.43 Конституції України, а також створюються йому перешкоди для отримання належних як звільненому працівнику сум. Тому просить визнати трудові відносини припиненими та стягнути належні йому при звільненні суми та середній заробіток за час затримки розрахунку. Позивач подав відзив на зустрічний позов, у якому заперечив проти задоволення такого та зазначив, що наказ про прийняття [PERSON] на роботу було видано виключно для отримання [PERSON] неправомірної винагороди. Такий наказ, у зв`язку із невідповідністю Статуту підприємства та ч.1 ст.99 Цивільного кодексу України було скасовано рішенням засновника №01/02/21 від 01.02.2021 року. Правовідносини, які склались із [PERSON] не потребують припинення трудового договору у відповідності з нормами КЗпП України, оскільки видання наказу №МП 000000005-000000322 від 05.10.2015 року є грубим порушенням, у зв`язку із тим, що трудові відносини з виконавчим органом виникають виключно на підставі рішення Загальних зборів товариства, яких компетенцію генерального директора встановлено не було. Додатково зазначив, що у Дочірнього підприємства «М`ясопереробний комплекс «Росана» Товариства з обмеженою відповідальністю «Росан-Агро» відсутній обов`язок звільнити [PERSON] , оскільки трудові відносини з ним як з посадовою особою не виникли у встановленому законом порядку. У зв`язку із тим, що трудові відносини із [PERSON] як посадовою особою не виникли і відповідно не припинялися, тому позивач не зобов`язаний здійснювати розрахунок із [PERSON] . В судовому засіданні представник позивача, первісний позов підтримала, вимоги зустрічного позову заперечила, дали пояснення аналогічні змісту позовної заяви та відзиву на зустрічний позов. Просить первісний позов задоволити, а в задоволенні зустрічного позову відмовити. Представники відповідача в судовому засіданні первісний позов заперечили, з підстав викладених у відзиві, вимоги зустрічного позову підтримали, просять такий задоволити. Заслухавши пояснення представника позивача, представників відповідача, свідка [PERSON] , з`ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що в задоволенні первісного позову слід відмовити, а зустрічний позов задоволити з наступних підстав. Статтею 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Використання примусової праці забороняється. Розглядаючи справи, пов`язані із застосуванням даної норми, Конституційний Суд України у рішеннях від 07.07.2004 № 14-рп/2004, від 16.10.2007 № 8-рп/2007 та від 29.01.2008 № 2-рп/2008 зазначав, що визначене статтею 43 Конституції України право на працю Конституційний Суд України розглядає як природну потребу людини своїми фізичними і розумовими здібностями забезпечувати своє життя. Це право передбачає як можливість самостійно займатися трудовою діяльністю, так і можливість працювати за трудовим договором чи контрактом. Свобода праці передбачає можливість особи займатися чи не займатися працею, а якщо займатися, то вільно її обирати, забезпечення кожному без дискримінації вступати у трудові відносини для реалізації своїх здібностей. За своєю природою право на працю є невідчужуваним і по суті означає забезпечення саме рівних можливостей кожному для його реалізації. Відповідно до ст.21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Пунктом 2 статті 22 КЗпП України визначено, що відповідно до Конституції України будь-яке пряме або непряме обмеження прав чи встановлення прямих або непрямих переваг при укладенні, зміні та припиненні трудового договору не допускається. Відповідно до ст.23 КЗпП України трудовий договір може бути: безстроковим, що укладається на невизначений строк; на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; таким, що укладається на час виконання певної роботи. Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами. Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 36 КЗпП України однією із підстав припинення трудового договору є розірвання трудового договору з ініціативи працівника (статті 38, 39). Відповідно до ст. 38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною-інвалідом; догляд за хворим членом сім`ї відповідно до медичного висновку або інвалідом I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник. Судом встановлено, що наказом № МП 000000005-000000322 від 05.10.2015 року [PERSON] , прийнято на посаду генерального директора Дочірнього підприємства «М`ясопереробний комплекс «Росана» Товариства з обмеженою відповідальністю «Росан-Агро» за сумісництвом. 25.02.2021р. [PERSON] надіслано на ім`я директора Дочірнього підприємства «М`ясопереробний комплекс «Росана» Товариства з обмеженою відповідальністю «Росан-Агро» заяву про звільнення за власним бажанням з 25.02.2021 згідно ст. 38 КЗпП України.ТзОВ «Росан-Агро» заява про звільнення [PERSON] вручена 26.02.2021 року. Разом із тим, наказом №2 від 01.02.2021 Дочірнього підприємства «М`ясопереробний комплекс «Росана» Товариства з обмеженою відповідальністю «Росан-Агро» було створено комісію для проведення службового розслідування щодо правомірності посади генерального директора та правомірності встановлення генеральному директору винагороди. Згідно акту службового розслідування №1 від 01.02.2021 року, комісією встановлено, що Статут підприємства, який зареєстрований 28.11.2013 року (діючий на момент видання зазначеного наказу про прийняття на роботу [PERSON] ) не містив посади генерального директора. Комісією встановлена відсутність рішення засновника Дочірнього підприємства «М`ясопереробний комплекс «Росана» Товариства з обмеженою відповідальністю «Росан-Агро» про створення колегіального виконавчого органу, призначення на посаду генерального директора [PERSON] та встановлення йому винагороди, а також будь -якого документу який би визначав посадові обов`язки генерального директора. На підставі наведеного комісією зроблено висновок, що наказ №МП 000000005-000000322 ВІД 05.10.2015 року є неправомірним та винагорода встановлена генеральному директору [PERSON] неправомірно. На підставі вказаного акту, 01.02.2021 року засновником Дочірнього підприємства «М`ясопереробний комплекс «Росана» Товариства з обмеженою відповідальністю «Росан-Агро» було прийнято рішення про скасування наказу №МП 000000005-000000322 від 05.10.2015 року, як такий, що виданий всупереч Статуту в ред. 28.11.2013 та без рішення Засновника про створення колегіального виконавчого органу, призначення генерального директора та встановлення йому винагороди. Також цим рішенням скасовано в частині встановлення заробітної плати генеральному директору [PERSON] штатні розписи від 01.02.2016р., 03.01.2017р., 29.12.2017р., 02.05.2018р., 15.08.2018р., 01.10.2018р., 31.10.2018р., 01.11.2018р., 02.01.2019р., 01.03.2019р., 01.04.2019р., 02.05.2019р., 01.07.2019р., 02.01.2020р., 28.01.2020р., 02.03.2020р., 16.03.2020р., 01.04.2020р., 04.05.2020р., 30.06.2020р., 02.08.2020р. Як вбачається із наказу № МП 000000005-000000322 від 05.10.2015 року, яким [PERSON] , прийнято на посаду генерального директора Дочірнього підприємства «М`ясопереробний комплекс «Росана» Товариства з обмеженою відповідальністю «Росан-Агро» за сумісництвом, такий наказ був прийнятий керівником Дочірнього підприємства «М`ясопереробний комплекс «Росана» Товариства з обмеженою відповідальністю «Росан-Агро», а також підписаний працівником відділу кадрів [PERSON] . Із наданих позивачем документів звітності про суми нарахованої заробітньої плати за період з 2015-2021, вбачається, що така підписана у різні роки керівниками Дочірнього підприємства «М`ясопереробний комплекс «Росана» Товариства з обмеженою відповідальністю «Росан-Агро» - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . У вказаних відомостях наявні відомості про нараховані суми відповідачу як генеральному директору Дочірнього підприємства «М`ясопереробний комплекс «Росана» Товариства з обмеженою відповідальністю «Росан-Агро». Таким чином, усім керівникам Дочірнього підприємства «М`ясопереробний комплекс «Росана» Товариства з обмеженою відповідальністю «Росан-Агро» протягом шести років було відомо як про посаду генерального директора, так і про особу, яка її займає. Судом було досліджено положення Статуту позивача в ред. 26.11.2013р. та встановлено, що виконавчим органом Дочірнього підприємства «М`ясопереробний комплекс «Росана» Товариства з обмеженою відповідальністю «Росан-Агро» є одноособовий виконавчий орган, в особі директора. На час прийняття наказу № МП 000000005-000000322 посаду директора займав [PERSON] . Поняття «посадові особи господарського товариства» визначено в частині другій статті 89 Господарського кодексу України. Посадовими особами товариства визнаються голова та члени виконавчого органу, голова ревізійної комісії (ревізор), а у разі створення ради товариства (спостережної ради) - голова і члени цієї ради. Зазначений термін «посадові особи» законодавцем вжито в значенні керівників суб`єктів господарювання - господарських товариств, а тому керівник, крім того, що є найманим працівником, одночасно виступає виконавчим органом господарського товариства, та є єдиною категорією працівників, які призначаються та оформлюють трудові відносини з товариством на підставі рішення засновників, тоді як з рештою працівників товариства трудовий договір укладає його керівник (Постанова Верховного Суду від 11.06.2020 у справі 607/13039/17). Таким чином, сам лише факту найменування посади не дає підстав для набуття статусу «посадової особи», оскільки законодавство, визначає, що «посадовою особою» є члени виконавчого органу, а отже відповідна посада повинна бути передбачена статутом товариства, що безпосередньо дасть змогу довести належність працівника до категорії «посадових осіб» Відтак, визначаючи характер відносин, які склались між сторонами, суд виходить із того факту, що відповідач був прийнятий на роботу керівником Дочірнього підприємства «М`ясопереробний комплекс «Росана» Товариства з обмеженою відповідальністю «Росан-Агро» [PERSON] , який був одноособним виконавчим органом Дочірнього підприємства, позивачем не доведено факту зайняття [PERSON] посади керівника чи члена виконавчого органу в розумінні ст. 89 Господарського кодексу України, що потребувало б прийняття рішення засновника про прийняття на посаду, відтак, приходить до висновку про трудові відносини [PERSON] за сумісництвом як найманого працівника. Враховуючи вищезазначену обставина прийняття рішення про скасування наказу № МП 000000005-000000322 про прийняття на роботу [PERSON] є безпідставним та не ґрунтується на положеннях закону. Також суд звертає увагу на те, що призначення службового розслідування та саме службове розслідування, як і прийняття рішення на підставі акту розслідування відбулось в один день - 01.02.2021, що вбачається із наказу, акту та рішення. При цьому, до складу комісії, яка проводила службове розслідування було включену ту ж саму особу, якою було підписано наказ про прийняття на роботу [PERSON] - [PERSON] , який став підставою внесення змін до штатного розпису та виплати йому заробітної плати. Відтак, у 2015 р. [PERSON] вважала вказаний наказ правомірним, а у 2021р. - неправомірним. Жодних пояснень ні у [PERSON] , ні у інших осіб щодо питань для з`ясування яких призначено розслідування, не отримувалось. Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань, станом на 01.04.2016 року [PERSON] вказаний як особа, що може вчиняти дії від імені юридично особи, в тому числі був наділений повноваження учиняти дії від імені позивача без обмежень, відтак, мав повноваження щоб засвідчувати штатні розписи, згідно яких виплачувалась заробітна плата усім працівникам Товариства з обмеженою відповідальністю «Росан-Агро». При цьому, штатні розписи скасовано лише в частині [PERSON] , в іншій частині такі залишені чинними, що свідчить про те, що його повноваження на підписання таких визнано. Зазначене свідчить про необ`єктивність та формальність вказаного службового розслідування, наслідком якого стало ухвалення рішення, яким порушено трудові права [PERSON] . При цьому, суд вважає, що [PERSON] як працівник не може нести відповідальності за дотримання вимог законодавства при прийнятті на роботу, оскільки був прийнятий на роботу керівником Дочірнього підприємства «М`ясопереробний комплекс «Росана» Товариства з обмеженою відповідальністю «Росан-Агро», який був одноосібним виконавчим органом підприємства, відтак, саме останній відповідальний за всі питання діяльності підприємства (прийняття на роботу, організацію роботи на підприємстві та виплату заробітної плати, тощо). Саме директор згідно п.7.7 Статуту підприємства відповідальний за дотримання положень Статуту при прийнятті ним рішень. Покликання позивача на злочинність дій [PERSON] та зловживання службовим становищем, за відсутності обвинувального вироку суду, який набрав законної сили та яким встановлено вчинення ним злочину, не може прийматись судом до уваги. Допитаний в судовому свідок [PERSON] не ствердив суду про те, що до підписання вказаного наказу його змусив [PERSON] , а лише зазначив, що такого наказу він не підписував, а на наказі наявне факсимільне відтворення його підпису, яке використовувалось у роботі, у зв`язку із його перебуванням на відстані від офісу у м.Львові. Вказане факсиміле він залишав помічнику директора і використання такого він фактично не контролював. Разом із тим, позивачем суду не надано жодних доказів, які б свідчили про те, що на вказаному наказі міститься саме факсимільне відтворення підпису [PERSON] . Такий факт доводився лише показання свідка [PERSON] , однак в цій частині, суд не приймає їх до уваги, оскільки останній був керівником підприємства на час прийняття такого наказу, тобто, особою відповідальною за ухвалення такого рішення та його наслідки, а тому його свідчення у цій частині не можуть бути об`єктивними. Крім того, судом враховано і той факт, що останній неодноразово підписував звітність у якій були наявні відомості про відповідача, займану ним посаду та розмір заробітної плати, відтак, свідок не міг не знати про прийняття такого на роботу. Відповідно до ст.1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Проте, згідно п.1 ст.1215 цього ж кодексу не підлягає поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. Проте, позивачем всупереч обов`язку доказування, визначеного ст.81 ЦПК України, не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили недобросовісність відповідача у вказаних правовідносинах. Наданий позивачем звіт аудиту беззаперечно не підтверджує обставин, які б свідчили про обґрунтованість вимог первісного позову, оскільки аудит фінансової звітності - це послуга з перевірки даних бухгалтерського обліку і показників фінансової звітності та/або консолідованої фінансової звітності юридичної особи або представництва іноземного суб`єкта господарювання, або іншого суб`єкта, який подає фінансову звітність та консолідовану фінансову звітність групи, з метою висловлення незалежної думки аудитора про її відповідність в усіх суттєвих аспектах вимогам національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку, міжнародних стандартів фінансової звітності або іншим вимогам (ст.1 Закону України «Про аудит фінансової звітності та аудиторську діяльність»), відтак, висновки зроблені у звіті є думкою аудитора, яка оцінюється судом у сукупності з іншими доказами у справі, виходячи із встановлених судом фактичних обставин справи. З огляду на вищенаведені обставини суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення первісного позову. Враховуючи безпідставність прийняття рішення про скасування наказу про прийняття на роботу, яким порушено права трудові позивача, у т.ч. право на припинення трудових відносин, подання [PERSON] заяви про звільнення за власним бажанням та отримання такої позивачем, обраний [PERSON] спосіб судового захисту спрямований на відновлення його трудових прав, гарантованих Конституцією України, з урахуванням встановлених обставин справи та виходячи з того, що пред`явлення позову по суті спрямоване на припинення трудових правовідносин, суд вважає, що ефективним і таким, що не суперечить закону, у даному випадку буде такий спосіб захисту як визнання трудових відносин з Дочірнім підприємством «М`ясопереробний комплекс «Росана» Товариства з обмеженою відповідальністю «Росан-Агро» припиненими на підставі частини 1 статті 38 КЗпП України. Відповідно до ст.7 Конституції України, право на своєчасне одержання винагороди за працю захищене законом. Частинами 1, 7 статті 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до ч.1 ст. 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану роботу. Відповідно до ч.1 ст.115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Згідно положень ч.1 ст.116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Відповідно до ст. 83 КЗпП України у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки. Згідно розрахунку , який міститься в матеріалах справи [PERSON] було не було виплачено при звільненні компенсацію за невикористані відпустки у розмірі 836 656 грн.; заборгованість по оплаті за періоди тимчасової непрацездатності у розмірі 108 293 грн. 92 коп.; заборгованість по оплаті заробітної плати у розмірі 392 972 грн. Вказаний розрахунок відповідачем за зустрічним позовом не спростований жодними доказами. Згідно ст. 117 КЗпП в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до роз`яснень, які містить п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України №13 від 24.12.1999р. «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» не проведення розрахунку з працівником в терміни передбачені ст.116 КЗпП України є підставою для застосування відповідальності, передбаченої ст.117 КЗпП, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. З розрахунку позивача, який перевірений судом та не спростований відповідачем за зустрічним позовом, вбачається, що розмір середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати становить 797 502 грн., (з розрахунку: 5 779 грн. (середньоденна зарплата) х 138 (дні затримки розрахунку). З огляду на те, що відповідач не провів із позивачем розрахунок в строк визначений ст.116 КЗпП, суд приходить до висновку, що з нього слід стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при звільнені за період з 15.03.2021 по 28.07.2021 в розмірі 797 502 грн. Щодо вимог позивача про стягнення компенсації втрати частини доходу, у зв`язку з невиплатою заробітної плати, приходжу до наступного висновку. Відповідно до ст. 34 Закону України «Про оплату праці» компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати, що провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Згідно з ст. ст. 1,2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), а саме у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати нарахованих громадянам грошових доходів: пенсії, соціальних виплат, стипендії, заробітної плати (грошового забезпечення тощо). Таким чином, основною умовою для виплати громадянину компенсації є порушення власником встановлених строків виплати нарахованих доходів. Згідно з наданим позивачем розрахунком, сума компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням термінів її виплати становить розмірі 392 972 (триста дев`яносто дві тисячі дев`ятсот сімдесят дві ) гривень. З огляду на те, що у визначені законодавством строки відповідачем не виплачено позивачу заробітну плату, що призвело до втрати частини доходів у зв`язку із порушенням термінів їх виплат, відтак з на корить позивача підлягає стягненню компенсація втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати у розмірі 392 972 гривень. Крім того, у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України, сплачений [PERSON] судовий збір в розмірі 15 337 (п`ятнадцять тисяч триста тридцять сім) грн. 82 коп. слід стягнути з Дочірнього підприємства «М`ясопереробний комплекс «Росана» Товариства з обмеженою відповідальністю «Росан-Агро», у зв`язку із задоволенням зустрічного позову.

Outcome: approved