Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-16 00:00:00

07.07.2021 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, [PERSON] , [INFO] , який продовжує навчання, в розмірі 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В обгрунтування позову вказала, що вона з відповідачем перебували в зареєстрованому шлюбі в якому у них народився син, [PERSON] , [INFO] . Сімейне життя у них не склалося, а тому шлюб між нами розірвано 20.03.2008 року. Від дати розірвання шлюбу подружні відносини з відповідачем припиненні. Відповідач не проживає спільно з нею та сином. Син проживає з нею і перебуває на її утриманні, що підтверджується довідкою про реєстрацію місця проживання особи. Після закінчення у 2020 році Ружинської гімназії, син продовжує навчання в Національному університеті харчових технологій, денної форми навчання, термін навчання з 01.09.2020 року по 30.06.2024 року. Відповідач добровільно на утримання сина ніякої допомоги не надає, а вона сама не в змозі самостійно утримувати їхнього сина у зв`язку з тим, що йому необхідні значні суми грошових коштів на оплату проїзду до місця навчання, проживання, одягу, харчування, побутових та інших потреб. Відповідач працездатний, його стан здоров`я дозволяє працювати, а тому вважає, що він може і має сплачувати аліменти. Позивачка в судовому засіданні підтримали позовні вимоги з підстав викладених в позові, просила суд їх задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, просив стягувати з нього аліменти на утримання повнолітнього сина у твердій грошовій сумі в розмірі 700, 00 грн., які він в змозі сплачувати, так як ніде офіційно не працює, перебуває в шлюбі з іншою жінкою та має на утриманні малолітню дитину. Відзив на позов до суду не подав. Вислухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов до наступного висновку. В судовому засіданні встановлено, що сторони проживали в зареєстрованому шлюбі. Шлюб розірвано. Від шлюбу мають сина, [PERSON] , [INFO] , який на даний час досяг віку 18 років (і в той же час йому не виповнилося 23 років), що стверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] виданим 30.07.2003 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Ружинського районного управління юстиції (а.с.5).. На даний час син сторін, [PERSON] навчається в Національному університеті харчових технологій та є студентом другого курсу, денної форми навчання, термін навчання з 01.09.2020 року по 30.06.2024 року (а.с.8). Відповідно довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб наданої Ружинською селищною радою за №1321 від 05.07.2021 року, в будинку за адресою [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] (власник), [PERSON] (син) (а.с.13). Син сторін, [PERSON] власних доходів не має, доходів позивача не вистачає на забезпечення достатнього життєвого рівня сина та оплати освітніх послуг. Відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання сина не надає, працездатний, не є особою з інвалідіністю, будь-яких інших стягнень за виконавчими документами з нього не проводиться. З пояснень відповідача вбачається, що він ніде не працює, має іншу сім`ю та на утриманні знаходиться малолітня дитина, але на підтвердження даних обставин жодного переконливого доказу не подав, так як і не подав відзиву на позов. Вказані обставини сторонами не оспорюються. Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються главою 16 СК України, яка, зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги. У відповідності до ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Відповідно до роз`яснень викладених у п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина які продовжують навчатися після досягнення повнолітня (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років, продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Відповідно до ст. 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Ні мінімального, ні максимального розміру аліментів на повнолітніх дітей СК України не встановлює. Суд визначає розмір аліментів в кожному конкретному випадку, виходячи з фактичних обставин справи. У визначенні розміру аліментів на повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання, слід враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Вказаний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 24.02.2016 у справі № 6-1296цс15, який суд враховує під час розгляду та вирішення цієї цивільної справи з огляду на положення ч. 4 ст. 263 ЦПК України. Так, суд погоджується з доводами позивача, що повнолітній син сторін продовжуючи навчання потребує матеріальної допомоги, та те, що доходів позивача не вистачає повністю забезпечувати повнолітнього сина, який продовжує навчання. Разом з тим позивачем не надано належних та допустимих доказів про спроможність відповідача сплачувати аліменти у визначеному ними розмірі. При цьому, суд враховує, що законодавчо визначена можливість платника аліментів надавати матеріальну допомогу своїм повнолітнім доньці, сину не пов`язана з наявністю або відсутністю у відповідача офіційних джерел доходу, а витікає насамперед з обставин, пов`язаних безпосередньо із самим платником - його працездатністю, станом здоров`я тощо, а також інших обставин на його боці, які мають враховуватися судом. З огляду на викладене, враховуючи вимоги чинного законодавства, беручи до уваги принцип рівності обов`язків батьків щодо утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, та враховуєчи, той факт, що [PERSON] навчається на державній основі, та має можливість отримувати стипендію, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме за встановлених обставин вважає необхідним та достатнім розмір аліментів на утримання повнолітнього сина, в твердій грошовій сумі в розмірі 1000 грн.. Крім того, у відповідності із ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача в дохід держави судовий збір в сумі 908,00 грн. На підставі наведеного,

Outcome: partial