Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-17 00:00:00

[PERSON] звернулась до Рівненського міського суду Рівненської області із позовом до [PERSON] , третя особа Служба у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради про розірвання шлюбу,\~ визначення місця проживання дітей та стягнення аліментів в якому, з врахуванням зменшених позовних вимог, просить розірвати шлюб між ними, зареєстрований 12.03.2016 року виконавчим комітетом Великожитинської сільської ради Рівненського району Рівненської області, актовий запис №4, визначити місце проживання малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] з нею та стягнути на її користь з відповідача [PERSON] аліменти на утримання дітей в розмірі 1/3 частки всіх видів доходів (заробітку) відповідача, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для кожного з дітей відповідного віку щомісячно, починаючи з дня подання позовної заяви до досягнення старшою дитиною повноліття. Позовні вимоги обгрунтовані тим, що з 2016 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від шлюбу мають дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Вказує, що з відповідачем на даний час не підтримують подружніх стосунків, не ведуть спільного господарства, майже не спілкуються. Вважає, що їх сім"я розпалась і подальше її збереження неможливе. Окрім того, враховуючи інтереси, вік дітей, а також те, що вона більше займається їх вихованням, просить визначити місце проживання малолітніх дітей з нею. Оскільки між ними з відповідачем не досягнуто згоди щодо способу виконання відповідачем обов`язку щодо утримання дітей просить стягнути з нього на її користь аліменти на утримання малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . 14 вересня 2021 року відповідачем [PERSON] подано відзив на позовну заяву [PERSON] , в якому він зазначає, що не заперечує позовних вимог [PERSON] в частині розірвання шлюбу, не погоджується з підставами, на які покликається позивач у додатках до позову. Ухвалою суду від 28 січня 2021 року прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у справі. Підготовче судове засідання призначено на 22 лютого 2021 року з повідомленням (викликом) сторін. Визначено сторонам строк для подання відзиву, відповіді та заперечень. Ухвалою суду від 25 травня 2021 року надано сторонам строк на примирення терміном на два місяці, провадження у справі зупинено. 25 травня 2021 року позивачем [PERSON] подано до суду заяву про забезпечення позову. 25 травня 2021 року позивачем [PERSON] подано заяву про зменшення позовних вимог в частині стягнення аліментів на утримання дітей. Ухвалою суду від 28 травня 2021 року заяву [PERSON] про забезпечення її позову до [PERSON] про розірвання шлюбу, визначення місця проживання дітей та стягнення аліментів залишено без задоволення. Ухвалою суду\~від 23\~липня 2021\~року \~поновлено провадження\~у справі\~за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, визначення місця проживання дітей та стягнення аліментів. Підготовче судове засідання призначено на 26 липня 2021 року з повідомленням (викликом) сторін. Ухвалою суду від 26 липня 2021 року зобо"язано Службу у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради надати суду висновок про доцільність визначення місця проживання дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , 12, [INFO] , з матір"ю [PERSON] . Копію ухвали направлено для виконання в Службу у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради. 10 серпня 2021 року відповідачем [PERSON] подано клопотання про зупинення провадження у справі до набрання законної сили рішенням Рівненського міського суду Рівненської області у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у спілкуванні з дітьми, визначення способу участі у вихованні дітей та спілкуванні з ними. Ухвалою суду\~від 10\~серпня 2021\~року в задоволенні клопотання відповідача [PERSON] про зупинення провадження у даній справі до набрання законної сили рішенням у справі №569/14585/21 відмовлено. Ухвалою суду від 14 вересня 2021 року підготовче провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа - Служба у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради про розірвання шлюбу, визначення місця проживання дітей та стягнення аліментів закрито. Призначено справу до судового розгляду по суті на 11 жовтня 2021 року в приміщенні Рівненського міського суду. Ухвалою суду від 29 листопада 2021 року зобо"язано Службу у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради надати суду висновок про доцільність визначення місця проживання дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , з матір"ю [PERSON] . Копію ухвали направлено для виконання в Службу у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] позовні вимоги про розірвання шлюбу, визначення місця проживання дітей з матір`ю та стягнення з відповідача аліментів на утримання малолітніх дітей в розмірі 1/3 частки всіх видів заробітку підтримали повністю. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] в судовому засіданні вказала, що відповідач повністю визнає позовні вимоги [PERSON] про розірвання шлюбу, визначення місця проживання малолітніх дітей з матір`ю та стягнення з нього на користь позивача аліментів на утримання дітей в розмірі 1/3 частки всіх видів його заробітку (доходу). Окрім того вказала, що відповідач категорично заперечує проти підстав розірвання шлюбу. Вислухавши пояснення позивача та представників сторін, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з"ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об"єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне. 12 березня 2016 року виконавчим комітетом Великожитинської сільської ради Рівненського району Рівненської області за актовим записом №4 між сторонами було зареєстровано шлюб, що стверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . Від шлюбу у сторін є діти: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що стверджується копіями свідоцтв про народження серії [NUMBER] та серії [NUMBER] відповідно. Відповідно до ч.3\~ст.105 СК України\~шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги\~ст.110 цього Кодексу. Згідно зі\~ст.24 СК України\~шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 р., згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім"ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред"явлений одним із подружжя (ст.110 СК України). Відповідно до\~ст. 112 СК України\~суд з"ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як зазначає позивач у позові, подружні відносини між сторонами припинені, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить її інтересам, позивач не бажає зберегти шлюб, тому шлюб між ними має бути розірваний. Добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово "сімейний" засвідчує, що шлюб створює сім"ю, а слово "союз" підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред"явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред"явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе. Позивач скористалась даним правом та звернулась до суду з цим позовом, наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має намір зберігати шлюб з відповідачем. Враховуючи, що фактичні шлюбні відносини між сторонами припинились, подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача, що має істотне значення, внаслідок чого позов в цій частині підлягає задоволенню. Суд, не досліджує подані сторонами докази стосовно наявності чи відсутності в діях [PERSON] домашнього насильства, оскільки це не є предметом спору у даній справі. Згідно з ст.160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Як встановлено судом із висновку органу опіки та піклування від 29.12.2021 року №08-2393 комісія з питань захисту прав дитини, як консультативно-дорадчий орган при виконавчому комітеті Рівненської міської ради прийняла рішення про доцільність залишення дітей [PERSON] , [PERSON] на проживання з матір`ю [PERSON] , у зв`язку з чим орган опіки та піклування вважає за доцільне визначити місце проживання малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] з матір`ю [PERSON] . Отже, враховуючи вік дітей, відсутність заперечень батька щодо визначення місця проживання дітей з матір`ю, висновок органу опіки та піклування про доцільність визначення місця проживання дітей з матір`ю, суд приходить до висновку про можливість задоволення позовних вимог [PERSON] щодо визначення місця проживання дітей з нею. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов"язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України. Статтею 8 Закону України "Про охорону дитинства"\~визначено, що кожна дитина має право нa рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Відповідно до п. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини, що була ратифікована\~постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов"язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов"язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. За змістом ст. 18 Конвенції суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Європейський суд з прав людини у рішенні "М.С. проти України" повторює, що існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї того, що в усіх рішеннях щодо дітей мають переважати їхні найкращі інтереси (див. справу "Нойлінґур і Шурук", № 41615/07, § 135, 06.07.2010 року, і "X проти Латвії", заява №. 27853/09, § 96, ЄСПЛ 2013 р.). Найкращі інтереси дитини, залежно від їхнього характеру і серйозності, можуть переважати інтереси батьків (див. справу "Сахін проти Німеччини", заява № 30943/96, §66, ЄСПЛ 2003 р.VIII). Згідно зі ст. 141 СК України\~мати, батько мають рівні права та обов"язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов"язків щодо дитини. Згідно ст. 180 СК України\~батьки зобов"язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст. 182 СК України\~при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров"я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров"я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Відповідно до ч. 3\~ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. При цьому, відповідно до ч. ст. 182 СК України, - розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст.191 СК України аліменти на дитину присуджується за рішенням суду від дня пред"явлення позову. Таким чином, з огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] в частині стягнення аліментів та необхідність стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/3 частки всіх видів заробітків (доходів) платника щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 15 січня 2021 року і до досягнення дітьми повноліття. Відповідно до ч. 4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судові витрати позивача по сплаті судового збору за подання позовної заяви в частині розірвання шлюбу та визначення місця проживання дітей підлягають до стягнення з відповідача на користь позивача в розмірі 1816 гривень. Приймаючи до уваги, що позивач при подачі до суду позовної заяви в частині стягнення аліментів була звільнена від сплати судового збору, та враховуючи положення ст.141 ЦПК України, суд приходить до висновку, що з відповідача в дохід держави необхідно стягнути судовий збір в розмірі 990,40 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved