Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-16 00:00:00

[PERSON] , в інтересах якої діє її представник адвокат Істоміна Катерина В`ячеславівна, звернулась до Заводського районного суду м. Миколаєва з позовом до [PERSON] , в якому просила суд припинити право власності [PERSON] на 1/3 частину квартири [ADDRESS] ; визнати за [PERSON] право власності на 1/3 частину квартири [ADDRESS] . Позовні вимоги позивач обґрунтувала тим, що вона є власником 2/3 частини квартири [ADDRESS] . Власником іншої 1/3 частки вказаної квартири є її батько [PERSON] . Відповідач в спірній квартирі не проживає більше 25 років, не цікавиться спільним майном, не несе жодних витрат по його утримання, не сплачує комунальні послуги. На сьогоднішній день квартира потребує ремонту, однак позивач позбавлена можливості здійснювати будь-які ремонтні роботи, так як потрібен дозвіл співвласника. За такого, оскільки відповідач у спірній квартирі не проживає протягом тривалого часу та не несе жодних витрат по її утриманню, вважає за можливе припинити право [PERSON] на частку в спільному майні. Позивач [PERSON] до судового засідання не з`явилась, від її представника адвоката Істоміної К.В. до суду надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, наполягає на задоволенні позову, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] до судового засідання не з`явився, причину неявки суду не повідомив, про день і час розгляду справи був повідомлений належним чином, відзив на позов до суду не надав, у зв`язку з чим справа розглядалась відповідно до вимог\~ст. 280 ЦПК України. Дослідивши позовну заяву та надані матеріали, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 13 ЦПК України визначено принципи диспозитивності цивільного судочинства. Зокрема, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК України випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених ЦПК України. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених ЦПК України. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Крім того згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. У силу положень статей 21, 24, 41 Конституції України, статей 319, 358 Цивільного кодексу України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, у тому числі щодо захисту права спільної часткової власності. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17 липня 1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно з частинами четвертою, п`ятою статті 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження об`єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 321 ЦК України). Згідно статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. За змістом статті 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, сформульованої у постанові від 02 липня 2014 року в справі №6-68цс14 визначальною обставиною при вирішенні позову про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників є те, чи буде істотною шкода завдана внаслідок такого припинення. Згідно частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суди повинні враховувати висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених у постановах Верховного Суду. Так, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2018 року у справі № 908/1754/17 (провадження №12-180гс18) зроблено висновок, що «відсутність конструкції («за наявності одночасно») в статті 365 ЦК України свідчить про можливість припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду на підставі позову інших співвласників за наявності хоча б однієї з перелічених законодавцем у частині першій цієї статті обставин (зокрема, в пунктах 1-3). Водночас необхідно зважати, що правова норма, закріплена пунктом 4 частини першої статті 365 ЦК України, не може вважатися самостійною обставиною для припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду, оскільки фактично встановлює неприпустимість такого припинення (таке припинення є неможливим у разі, якщо воно завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї). Припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду на підставі положень цієї статті можливе за наявності хоча б однієї з обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 365 ЦК України, за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника, та попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду, а не за наявності всіх обставин, передбачених цією статтею, в їх сукупності». У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 травня 2018 року у справі №760/8958/15-ц (провадження № 61-4860св18) вказано, що: «висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику та членам його сім`ї, вирішується в кожному окремому випадку з урахуванням обставин справи та особливостей об`єкта, який є спільним майном». Судом встановлено, що [PERSON] є власником 2/3 частини квартири [ADDRESS] на підставі таких правовстановлюючих документів: свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 26.11.2018 року після смерті бабусі [PERSON] на 1/3 частку вищевказаної квартири, зареєстроване в реєстрі за №760; свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 13.10.2020 року після смерті дідуся [PERSON] на 1/3 частку вищевказаної квартири, зареєстроване в реєстрі за №1037. Інша 1/3 частина даної квартири належить відповідачу [PERSON] , який є батьком позивачки, на підставі свідоцтва про право власності на житло від 20.08.2001 року. Неможливість спільного володіння та користування майном обґрунтовується тим, що відповідач у квартирі не проживає, не приймає участі в його утриманні та збереженні спільного майна, не сплачує комунальні послуги, інтересу до квартири не проявляє більше 25 років. На даний час у вказаній квартирі ніхто не зареєстрований, що підтверджується довідкою ДНАП Миколаївської міської ради №23067-000448591-037-08 від 13.03.2021 року. Факт відсутності реєстрації відповідача у даній квартирі підтверджується також Витягом з реєстру територіальної громади міста Миколаєва про зареєстрованих осіб в житловому приміщенні №13.23-237679-2021 від 09.11.2021 року, а також відповіддю Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання управління ДМС в Миколаївській області, яка надійшла до суду 04.01.2022 року. В той же час, відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно №245339413 від 22.02.2021 року [PERSON] належить будинок [ADDRESS] , де він і був зареєстрований. Відповідно до Звіту про оцінку квартири [ADDRESS] , наданого ТОВ «Генеральне бюро технічного планування України експерт» від 11.03.2021 року загальна вартість об`єкту оцінки 692430,00 грн. Вартість 1/3 частки вказаної квартири складає 230810,00 грн. Так, в матеріалах справи міститься оригінал квитанції від 02.07.2021 року №В881039751 про зарахування на депозитний рахунок Заводського районного суду м. Миколаєва по цивільній справі №487/2475/21 коштів в розмірі 230810,00 грн. Зі змісту практики Верховного Суду випливає, що для ухвалення рішення про припинення права на частку в спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої з обставин, передбаченої п.1-3 ч.1 ст. 365 ЦК України, яка обов`язково повинна бути в сукупності з обставиною, передбаченою п.4 ч.1 цієї статті. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку про існування обставин, визначених ст. 365 ЦК України, для припинення права [PERSON] на 1/3 частку квартири [ADDRESS] , а саме: спільне володіння і користування майном є неможливим та таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Вирішуючи питання щодо можливості спільного володіння і користування майном суд бере до уваги посилання позивача на те, що відповідач у вказаній квартирі ніколи не був зареєстрований та не проживав в ній. При цьому суд бере до уваги подані позивачем докази, що припинення права власності на 1/3 частку у майні не завдасть істотної шкоди відповідачеві, оскільки останній у власності має житловий будинок розташований в Херсонській області. Слід також звернути увагу на ту обставину, що грошова компенсація у розмірі 230810,00 грн, що знаходиться на депозитному рахунку Заводського районного суду м. Миколаєва по квитанції від 02.07.2021 року №В881039751, являється також досить значною для забезпечення прав відповідача на придбання іншого житла. Аналізуючи викладене, суд приходить до висновку, що припинення права власності [PERSON] на належну йому 1/3 частину квартири [ADDRESS] не завдасть йому істотної шкоди та не порушить принцип рівності прав співвласників, який забороняє обмеження прав одних співвласників за рахунок інших, тому втручання у право власності відповідача шляхом позбавлення його права на частку у спільному майні, та стягнення грошової компенсації, буде справедливими по відношенню до відповідача, що узгоджується з усталеною практикою, викладеною у Постановах Верховного Суду України в аналогічних справах. Таким чином, суд вважає вимоги позивача обґрунтованими, а позов таким, що підлягає задоволенню. Окрім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 3216,00 грн.

Outcome: approved