Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-19 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовом до Державного підприємства водних шляхів «Укрводшлях» про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку. В обґрунтування заявлених позовних вимог посилалася на те, що [PERSON] до 08.09.2020 перебувала в трудових відносинах із Державним підприємством водних шляхів «Укрводшлях» на посаді сторожа-прибиральника Дніпровської технічної дільниці водних шляхів. Під час перебування в трудових правовідносинах з ДП «Укрводшлях» позивачу була нарахована, але не виплачена заробітна плата у розмірі 70 451,55 грн. за період з червня 2017 року по дату звільнення - 07.09.2020 року. Вказана заборгованість була сплачена у добровільному порядку відповідачем 22.10.2021 року, що підтверджується випискою з банківського рахунку позивача. Посилаючись на те, що відповідачем не було проведено остаточний розрахунок у день звільнення по заробітній платі, позивач просила суд стягнути на її користь із відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 08.09.2020 року по 22.10.2021 року у розмірі 124225,57 грн., витрати по сплаті судового збору, а також витрати на правничу допомогу у розмірі 5000,00 грн.. Представник відповідача надав до суду відзив, у якому зазначив, що відповідачем не визнаються позовні вимоги, що стосуються стягнення суми середнього заробітку за весь період затримки розрахунку у розмірі 124225,57 грн., оскільки, позивачем надано невірний та вочевидь завищений розрахунок середнього заробітку за час затримки розрахунку. Зокрема, позивач вважає, що йому до сплати підлягає середньоденна заробітна плата за період з 08.09.2020 року по 22.10.2021 року, період часу якого становить календарних 409 днів. Відповідач зауважує на тому, що позивачем було здійснено розрахунок, зважаючи на календарні, а не на робочі дні, що недопустимо та суперечить чинному законодавству. Позивач у судове засідання не з`явилася, її представник адвокат Постольник О.С. надала до суду заяву, якою позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила проводити розгляд справи за її відсутності. Представник відповідача Державного підприємства водних шляхів «Укрводшлях» у судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, про день та час судового засідання повідомлявся у встановленому законом порядку. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 06.06.2017 року [PERSON] прийнята за переведенням із ВП «Дніпровської технічної дільниці водних шляхів» на посаду сторожа-прибиральника Дніпровської дільниці водних шляхів ДП «Укрводошлях», що підтверджується записом у трудовій книжці (а.с.12). 07.09.2020 року [PERSON] сторожа-прибиральника Дніпровської технічної дільниці водних шляхів звільнено за власним бажанням, у зв`язку з виходом на пенсію, згідно з ч.1 ст.38 КЗпП України, що підтверджується наказом №175-о від 03.09.2020 року (а.с.13). У день звільнення із Державного підприємства водних шляхів «Укрводшлях» із позивачем [PERSON] не проведено повний розрахунок по заробітній платі. Станом на день звільнення заборгованість нарахованої, але не виплаченої заробітної плати [PERSON] становила 70451,55 гривень, що підтверджується листом Державного підприємства водних шляхів «Укрводшлях» від 21.10.2021 року №10-10/505 (а.с.15). Вказана заборгованість була сплачена у добровільному порядку відповідачем Державним підприємством водних шляхів «Укрводшлях» 22.10.2021 року, що підтверджується випискою з банківського рахунку позивача(а.с.41). Відповідно до ст.47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Відповідно до ч.1 ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" від 24.12.99 року N 13, установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Отже, для покладення на підприємство відповідальності за невиплату належних працівникові сум при звільненні необхідно встановити факт порушення строків виплати заробітної плати, розмір якої не оспорюється, та наявність вини підприємства у не проведенні такого розрахунку. Як встановлено судом, у відповідача існувала заборгованість перед позивачем [PERSON] із виплати заробітної плати на день її звільнення 07.09.2020 року, яка була сплачена лише 22.10.2021 року, тобто позивачкою доведений факт порушення відповідачем строків виплати їй заробітної плати. Визначаючи розмір середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку, який підлягає стягненню на користь позивачки, суд вважає, що розмір середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку з позивачкою має обчислюватися з дня, наступного за днем звільнення, та до дня, коли позивачці було сплачено заборгованість із нарахованої, але не виплаченої заробітної плати у повному обсязі, тобто за період з 08.09.2020 по 22.10.2021 року включно, в порядку, визначеному Постановою Кабінету Міністрів України "Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати" від 08.02.95 №100 (далі - Порядок). Відповідно до абзацу 3 пункту 2 Порядку середньомісячна заробітна плата обчислюється, виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана дана виплата. Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо. Відповідно до пункту 5 розділу IV Порядку нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Відповідно до пункту 8 розділу IV Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні 2 місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абзац третій пункту 8 розділу IV Порядку). Аналогічна правова позиція щодо розрахунку розміру середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку викладена у постанові Верховного Суду України від 21.01.2015 у справі №6-195цс134. Крім того, 26 червня 2019 року Велика Палата Верховного Суду ухвалила постанову у справі N 761/9584/15-ц (провадження №14-623цс18), в якій відступила від висновку Верховного Суду України, сформульованого у постанові від 27 квітня 2016 року у справі за провадженням №6-113цс16. ВП Верховного Суду прийшла до висновку, що встановлений статтею 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв оцінки пропорційності щодо врахування справедливого та розумного балансу між інтересами працівника і роботодавця. На думку ВП Верховного Суду, суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково. Велика Палата Верховного Суду вважає, що зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, необхідно враховувати: 1)розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором. 2)період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; 3)ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника. 4)інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні. Із наданого представником позивача розрахунку вбачається, що позивачка просить стягнути з відповідача середній заробіток за весь час затримки розрахунку у розмірі 124225,57 грн. за період із 07.09.2020 року по день виплати 22.10.2021 року, у той час як за період із червня 2017 року по дату звільнення 07.09.2020 року (майже за три роки) заробітна плата, яка не була своєчасно виплачена, складала 70 451,55 грн.. Разом із тим, вирішуючи питання про розмір стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, суд враховує наступні обставини справи, а саме: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, що до звернення позивачки до суду така заборгованість відповідачем була сплачена у повному обсязі, а тому суд вважає зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника, стягнувши з відповідача на користь позивачки середній заробіток позивачки за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 50000,00 гривень. Відповідно до ч.1.2 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Відповідно до ч.1 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Згідно з ч.ч. 1,2 ст.137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до ч.4-6 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. На підтвердження судових витрат на правову допомогу позивач надала договір №12/09-2021 про надання правової (правничої) допомоги від 22.09.2021 року, укладений між [PERSON] та адвокатом Постольник О.С., протокол узгодження вартості та обсягу правової (правничої) допомоги №1, акт №1 приймання-передачі надання послуг від 03.11.2021 рокудо договору про надання правової (правничої) допомоги, квитанція до прибуткового касового ордеру №1 від 03.11.2021 року на суму 5000,00 грн.. Вказані докази суд вважає належними, допустимими, співмірними та такими, що підтверджують судові витрати, понесені позивачкою на правничу допомогу у розмірі 5000,00 гривень, тому вказані витрати підлягають стягненню на її користь із Державного підприємства водних шляхів «Укрводшлях». Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у зв`язку з чим із Державного підприємства водних шляхів «Укрводшлях» підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі 515,89 гривень.

Outcome: partial