Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-17 00:00:00

17.09.2020 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] , про встановлення факту не проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Позов обґрунтований тим, що [INFO] помер її батько [PERSON] , який постійно проживав за адресою: [ADDRESS] . Після його смерті залишилось спадкове майно, яке складається з трикімнатної квартири за зазначеною адресою, яка в 1/2 частині належала батькові і 1/2 частина належала його дружині та матері позивача [PERSON] , яка померла [INFO] , спадщину після якої фактично отримав батько, але за життя не оформив своїх спадкових прав. [PERSON] звернулась до приватного нотаріуса Добропільського міського нотаріального округу із заявою про прийняття спадщини та із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом. Але у вчиненні нотаріальної дії було відмовлено, оскільки у зазначеній квартирі з 2003 року зареєстрований [PERSON] , який є онуком матері позивача з боку її сина від першого шлюбу [PERSON] , який помер [INFO] . У зв`язку з тим, що відповідач зареєстрований у спірній квартирі, він має право на спадкове майно разом з [PERSON] після смерті [PERSON] . Позивач вважає, що реєстрація відповідача у спірній квартирі є формальною, оскільки останній там не проживає з 2004 року, фактично мешкає в Росії, де і працює, в телефонній розмові відповідач повідомляв, що не претендує на спадщину і не бажає її оформляти. Таким чином, для реалізації позивачці своїх спадкових прав, останній необхідно в судовому порядку встановити той факт, що [PERSON] не проживав із спадкодавцем [PERSON] на час відкриття спадщини, тобто на момент її смерті [INFO] . У зв`язку з чим [PERSON] просить суд встановити зазначений вище факт. Відповідно до розпорядження Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 02.08.2021 року № 176, щодо призначення повторного автоматизованого розподілу судових справ (підстава: закінчення п`ятирічного строку призначення на посаду судді Левченко А.М. 31.07.2021 року), відповідно до пункту 2.3.49 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, призначено повторний автоматизований розподіл судової справи №227/3713/20, за підсумками якого головуючим суддею по справі призначено Любчик В.М. Позивач [PERSON] та її представник адвокат Акульшина В.Д. в судовому засіданні позовні вимоги підтримали з підстав зазначених у позовній заяві, просили задовольнити позов. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, але 24.11.2021 року на адресу суду надіслав заяву, посвідчену нотаріусом Коломенського нотаріального округу Московської області Федосовим В.В., в якій просив розглянути справу №227/3713/20 без його участі. Позов визнає повністю, пояснив, що дійсно не мешкав зі своєю бабусею [PERSON] , яка померла [INFO] , за адресою: [ADDRESS] на день її смерті, так як з 2004 року та по цей час постійно мешкає та працює в Російській Федерації. На спадок не претендував та не претендує. Згідно ст. 223 ЦПК України, неявка в судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Суд, дослідивши матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановивши факти та відповідні їм правовідносини дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до вимог ст.ст.12, 13, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. За змістом ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] до реєстрації шлюбу мала прізвище « [PERSON] », про що в матеріалах справи мається відповідна копія свідоцтва про укладення шлюбу, серії [NUMBER] , виданого 15.07.1986 року Білицькою м/р м. Добропілля Донецької області, актовий запис №66 (а.с.15). Відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Білицькою м/р м. Добропілля Донецької області 25.02.1977 року, актовий запис №43, батьками гр. [PERSON] записані [PERSON] та [PERSON] (а.с.14). Таким чином в судовому засіданні достеменно встановлено, що позивач [PERSON] є рідною донькою [PERSON] та [PERSON] . Як вбачається з копії свідоцтва про право власності на житло від 13.12.1993 року (а.с.17), [PERSON] та [PERSON] на праві приватної сумісної власності належала квартира, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 06.07.2015 року відділом державної РАЦС по місту Добропіллю реєстраційної служби Добропільського МУЮ у Донецькій області, актовий запис №367, [INFO] у віці 80 років померла гр. [PERSON] (а.с.12). [PERSON] помер [INFO] у віці 81 років, про що в матеріалах справи є копія свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , що видане 05.03.2020 року виконавчим комітетом Білицької міської ради м. Добропілля Донецької області, актовий запис №38 (а.с.11). Таким чином після смерті [PERSON] та [PERSON] залишилась спадщина у вигляді квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . 10.09.2020 року [PERSON] звернулась до приватного нотаріуса Добропільського міського нотаріального округу Донецької області Клепанової Н.М. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину на вищевказану квартиру, але у вчинені нотаріальної дії було відмовлено, оскільки у спірній квартирі з 2003 року зареєстрований онук громадянки [PERSON] [PERSON] , [INFO] , та після смерті останньої вважається таким, що прийняв частину спадщини після її смерті, оскільки мешкав та був зареєстрований в квартирі до її смерті, але не оформив своїх спадкових прав (а.с.21, 22). [PERSON] у позові зазначала, що [PERSON] не мешкає у спірній квартирі з 2004 року, оскільки фактично проживає в Російській Федерації, де і працює. Відповідно до акту обстеження матеріально-побутового положення від 27.08.2020 року вбачається, що за адресою: [ADDRESS] зареєстрований [PERSON] , але не мешкає там з 2004 року, що підтвердили сусіди [PERSON] та [PERSON] (а.с.23). Згідно довідки ПП «БРЕС «Надія» №1043 від 27.08.2020 року суд встановив, що за адресою: [ADDRESS] зареєстрований [PERSON] , [INFO] , який не мешкає там з 2004 року по теперішній час (а.с.24). В матеріалах справи також мається трудова книжка відповідача [PERSON] серії [NUMBER] (а.с.25-32), з якої вбачається, що на момент смерті гр. [PERSON] 02.07.2015 року, відповідач перебував з 11.03.2015 по 24.12.2015 року у трудових відносинах з підприємством «Стройдом», яке знаходиться в Російській Федерації (а.с.31). Також до позовної заяви було долучено копію свідоцтва про державну реєстрацію права від 20.02.2015 року, про те, що [PERSON] приймає участь у пайовому будівництві багатоквартирного будинку, відповідно до договору №111004011/13-КВ від 25.09.2013 року, об`єкт права: однокімнатна квартира за адресою:\~ [ADDRESS] (а.с.35). Відповідно до заяви відповідача [PERSON] , яка посвідчена нотаріусом Коломенського нотаріального округу Московської області Федосовим В.В., останній позов визнав повністю, зазначив, що дійсно не мешкав зі своєю бабусею [PERSON] , яка померла [INFO] , за адресою: [ADDRESS] на день її смерті, так як з 2004 року та по цей час постійно мешкає та працює в Російській Федерації. На спадок не претендував та не претендує (а.с.66, 67). В судовому засіданні в якості свідка була допитана гр. [PERSON] , яка підтвердила факт не проживання [PERSON] за місцем своєї реєстрації в [ADDRESS] з 2004 року, крім того пояснила, що на день смерті гр. [PERSON] у 2015 році разом з нею не проживав. Надаючи правову оцінку правовідносинам у справі, суд виходить з наступного. Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Згідно зі ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст.67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. Відповідно до п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч.1 ст.1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ч.1 ст.1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Положеннями ч.ч.1, 6 ст.29 ЦК України передбачено, що місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа може мати кілька місць проживання. Згідно з вимогами ст.3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», місце проживання - житло з присвоєною у встановленому законом порядку адресою, в якому особа проживає, а місце перебування - житло або спеціалізована соціальна установа для бездомних осіб, інший надавач соціальних послуг з проживанням, у якому особа, яка отримала довідку про звернення за захистом в Україні, проживає строком менше шести місяців на рік або отримує соціальні послуги. Аналіз наведених норм права дозволяє сформулювати суду висновок про те, що сама по собі реєстрація місця проживання особи разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини не може бути підтвердженням, відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України, своєчасності й повноти прийняття спадщини спадкоємцем. Для цього, окремо слід довести факт постійного (спільного й безперервного) проживання спадкоємця зі спадкодавцем станом на день смерті останнього. Дослідженими судом доказами та поясненнями свідка підтверджено факт того, що відповідач не проживав за місцем своєї реєстрації з 2004 року, тобто більш ніж п`ятнадцяти років на момент подання позову до суду, в тому числі і станом на 02.07.2015 року, на день смерті спадкодавця [PERSON] . З урахуванням встановлених судом обставин справи, враховуючи визнання позову відповідачем, оцінивши досліджені судом докази з точки зору їх належності, допустимості, достатності та достовірності в їх сукупності, суд дійшов переконання, що позовна заява [PERSON] підлягає задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved