Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-09 00:00:00

У листопаді 2021 року [PERSON] , [PERSON] звернулися до суду з позовною заявою до Краснокутської селищної ради Богодухівського району Харківської області про встановлення факту, що має юридичне значення та визнання права власності . В обґрунтування позовних вимог позивачі вказали, що на підставі свідоцтва про право власності від 02.12.1997 року , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності належить квартира [ADDRESS] . [INFO] в смт Краснокутськ помер батько позивача [PERSON] та чоловік [PERSON] , [PERSON] .. За життя [PERSON] поділ спільної сумісної власності нерухомого майна , квартири, не проводився , а тому частки у нерухомому майні не визначені. На час смерті [PERSON] відкрилася спадщина , яка складається з 1/3 частки вище вказаної квартири, яка б належала за життя [PERSON] .. Позивачі після померлого [PERSON] є спадкоємцями першої черги по закону та такими, що спадщину фактично успадкували , так як на час смерті спадкодавця проживали та були з ним зареєстровані за однією адресою по [ADDRESS] . Для оформлення спадщини, позивач звернулися до нотаріальної контори, але у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документа на квартиру , розбіжністю у прізвищах спадкодавця та спадкоємця , у видачі свідоцтва про право на спадщину їм відмовлено . Прохають встановити факт родинних відносин, а саме, що [PERSON] є сином померлого [PERSON] ; встановити факт належності правовстановлюючого документу, а саме, що свідоцтво про право власності на житло від 02.12.1997 року, видане на ім`я [PERSON] належить [PERSON] ; визнати за [PERSON] та [PERSON] в порядку спадкування за законом право приватної спільної часткової власності по 1/6 частці за кожним на квартиру [ADDRESS] після померлого [PERSON] ; визнати за [PERSON] та [PERSON] право приватної спільної часткової власності по 1/3 частці за кожним на квартиру [ADDRESS] . У судове засідання позивачі не з`явилися, подали заяви про розгляд справи за їх відсутності, позов підтримали, прохали задовольнити. Представник відповідача у відкрите судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності, проти позову не заперечує , прохав ухвалити рішення на розсуд суду. Суд, дослідивши письмові докази, повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, допитавши свідків, дійшов до наступних висновків. Матеріалами справи встановлено , що на підставі свідоцтва про право власності , виданого головою Бюро по оформленню документів про право власності на квартири (будинки) [PERSON] від 02.12.1997 року , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності належить квартира [ADDRESS] . ( а.с. 14) [INFO] в смт Краснокутськ помер [PERSON] , що підтверджує свідоцтво про смерть серії [NUMBER] , виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану РС Краснокутського РУЮ у Харківській області від 09.11.2021 року. ( а.с. 16) Про те, що квартира [ADDRESS] загальною площею 43,50 кв. м існує , свідчить технічний паспорт РКП «Краснокутське БТІ» та довідка КП «Краснокутське БТІ» від 10.11.2021 року , що станом на 31.12.2012 року право власності зареєстровано за [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] ( а.с. 18,21-23) За життя [PERSON] поділ спільної сумісної власності нерухомого майна , вищевказаної квартири, не проводився , а тому частки у нерухомому майні не визначені. На час смерті [PERSON] відкрилася спадщина , яка складається з 1/3 частки квартири [ADDRESS] , яка б належала йому за життя . Оскільки спірна спадщина відкрилася до 01 січня 2004 року до спірних правовідносин слід застосовувати правила Цивільного кодексу Української РСР в редакції 1963 року. Часом відкриття спадщини визначається день смерті спадкодавця (ст. 525 ЦК УРСР). Відповідно до ст. 524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом . Згідно ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є , в рівних частках, діти ( в тому числі усиновлені) , дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Статтею 548 ЦК УРСР визначено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Частинами 1, 2 ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Відповідно до ст. 560 ЦК УРСР спадкоємці, закликані до спадкоємства, можуть одержати в державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини свідоцтво про право на спадщину. Свідоцтво про право на спадщину видається також державною нотаріальною конторою при переході спадкового майна до держави (статті 534, 553, 555 цього Кодексу). Пунктом 113 «Про затвердження Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 14 червня 1994 року № 18/5, чинної на час виникнення спірних правовідносин було, передбачено, що доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів чи відповідної місцевої державної адміністрації про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, або про те, що спадкоємцем було взято майно спадкодавця; довідка державної податкової служби, страховика чи іншого органу про те, що спадкоємцем після відкриття спадщини сплачувались податки або страхові платежі по обов`язковому страхуванню, квитанція про сплату податку, страхового платежу; копія рішення суду, що набрало законної сили про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний в спадковому будинку (квартирі) в період шести місяців після смерті спадкодавця, та інші документи, що підтверджують факт вступу спадкоємця в управління чи володіння спадковим майном. Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном може бути наявність у спадкоємців ощадної книжки, іменних цінних паперів, квитанцій про здані в ломбард речі, свідоцтва про реєстрацію (технічного паспорта, реєстраційного талону) на автотранспортний засіб чи іншу самохідну машину або механізм, державного акта на право приватної власності на землю та інших документів, виданих відповідними органами на ім`я спадкодавця на майно, користування яким можливе лише після належного оформлення прав на нього. Ці документи приймаються державним нотаріусом з урахуванням у кожному випадку всіх конкретних обставин і при відсутності заперечень з боку інших спадкоємців. Позивачі після померлого [PERSON] є спадкоємцями першої черги по закону та такими , що спадщину фактично успадкували , так як на час смерті спадкодавця постійно проживали та були з ним зареєстровані в одній квартирі [ADDRESS] , про що підтверджує довідка виконавчого комітету Краснокутської селищної ради Богодухівського району Харківської області від 10.11.2021 року . ( а.с. 15) З метою успадкування майна , що належить [PERSON] , позивачі звернулися з заявами до нотаріальної контори , де була відкрита спадкова справа № 290/2021. Однак, постановою Краснокутської державної нотаріальної контори Харківської області від 12.11.2021 року, їм відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину , в зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу на квартиру та розбіжністю у прізвищах спадкодавця та спадкоємця .( а.с.17). У п.23 постанови Пленуму Верховного Суду від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» судам роз`яснено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Крім того, позивачі є співвласниками спірної квартири, відповідно до свідоцтва про право власності на житло, виданого 02.12.1997 року, оригінал якого втрачений та відновити який неможливо, через те, що на даний час відсутній орган, який видав вищевказане свідоцтво, та інший співвласник нерухомого майна помер. Оголошенням в районній газеті « Промінь» підтверджено , що свідоцтво про право власності видане на ім`я [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] втрачено та вважається недійсним . ( а.с. 39) Згідно ч.1, 2 ст. 370 ЦК України , співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. У постанові ВС від 16.06.2021 року справа № 570 /997/19 зазначено , що визначення судом частки співвласника у праві спільної власності на нерухоме майно за померлим не узгоджується з вимогами чинного законодавства, оскільки у такому разі судом буде вирішено питання про права особи, яка не має цивільної процесуальної правоздатності та дієздатності, що свідчить, у тому числі, про неефективність способу захисту права особи відповідно до положень статті 16 ЦК України. У такому випадку спадкоємець не позбавлений можливості захисту своїх прав шляхом подання позову про визнання права власності в порядку спадкування. [PERSON] помер , тому відповідно до частини четвертої статті 25 ЦК України його цивільна правоздатність припинилася, що свідчить про неможливість визначення права власності на 1/3 частку спірної квартири за померлою особою. У відповідності до вимог ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Таким чином , позивачам належить по 1/3 частці кожному у спірній квартирі , та по 1/6 частці кожному у вказаній квартирі в порядку спадкування після померлого [PERSON] .. Визначити частки співвласники у праві спільної власності на нерухоме майно не мають можливості , оскільки втрачений оригінал правовстановлюючого документа. Згідно до ст.1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину , не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Крім того , відповідно до свідоцтва про смерть помер [PERSON] , а свідоцтво про право власності на житло від 02.12.1997 року , видане на ім`я [PERSON] . Також , згідно свідоцтва про народження , паспорта громадянина України , прізвище позивача записано « [PERSON] » , а прізвище померлого батька , відповідно до свідоцтва про смерть, « [PERSON] ». Допитані по справі свідки [PERSON] та [PERSON] пояснили суду , що дійсно померлий [PERSON] є батьком [PERSON] .. Відповідно до п.1, 6 ч.1 ст.315 ЦПК України , суд розглядає справи про встановлення факту: родинних відносин між фізичними особами; належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Судом встановлено , що [PERSON] та [PERSON] одна і та ж особа, та що свідоцтво про право власності на житло від 02.12.1997 року, видане на ім`я [PERSON] , належить [PERSON] , який помер [INFO] . Вказані розбіжності неможливо усунути іншим шляхом , ніж в судовому порядку . Встановлення факту родинних відносин та належності правовстановлюючого документу [PERSON] , необхідно позивачам для успадкування майна після померлого спадкодавця. Згідно з ст.12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до положень ч.1, 2 ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно з ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може грунтуватися на припущеннях. Позивачі надали достатньо належних, допустимих доказів на підтвердження позову, тому позов [PERSON] та [PERSON] підлягає задоволенню.

Outcome: approved