Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-17 00:00:00

15.09.2021 року Акціонерне товариство «Страхова компанія «Країна» (далі - АТ «СК «Країна») звернулося до Оболонського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] про відшкодування в порядку регресу витрат, пов`язаних з виплатою страхового відшкодування. Позовна заява обґрунтована тим, що 19.01.2021 року по пр. Героїв Сталінграда, у районі будинку 2-г, у м. Києві відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «Suzuki Grand Vitara», номерний знак [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , та транспортного засобу «Volkswagen Jetta», номерний знак [NUMBER] , який належить [PERSON] . В результаті дорожньо-транспортної пригоди автомобілі отримали механічні ушкодження та власнику автомобіля «Volkswagen Jetta», номерний знак [NUMBER] , завдано матеріальні збитки. На дату скоєння цієї пригоди транспортний засіб «Suzuki Grand Vitara», номерний знак [NUMBER] , був забезпечений Договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АР/5003916 від 08.12.2020, укладеним між АТ «СК «Країна» та [PERSON] . Постановою Оболонського районного суду м. Києва від 26.04.2021 року [PERSON] визнано винуватою у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст. 122-4, 124 КУпАП. 25.01.2021 року власник пошкодженого автомобіля «Volkswagen Jetta», номерний знак [NUMBER] , [PERSON] звернувся до АТ «СК «Країна» з повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду. 06.04.2021 року АТ «СК «Країна» здійснило виплату відшкодування [PERSON] у розмірі 22 475,14 грн. 12.05.2021 АТ «СК «Країна» направило на адресу [PERSON] регресну вимогу, оскільки відповідач не виконала свої зобов`язання за договором страхування, покинувши місце ДТП. Станом на день звернення з вказаною позовною заявою страхове відшкодування не повернуто. На підставі викладеного, позивач просить стягнути з відповідача в порядку регресу страхове відшкодування у сумі 22 475,14 грн., а також суму сплаченого судового збору в розмірі 2270,00 грн. Ухвалою від 24.09.2021 року відкрито спрощене позовне провадження, справу призначено до судового розгляду. Представник позивача [PERSON] у судове засідання надав заяву про розгляд справи за його відсутності, проти ухвалення заочного рішення у справі не заперечував. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, про причину своєї неявки суд не повідомила, про дату, місце та час слухання справи була повідомлена належним чином, відзив на позовну заяву у встановлений судом строк не подала. У зв`язку з повторною неявкою в судове засідання належним чином повідомленої про дату, час та місце судового засідання відповідачки, яка не повідомила про причини неявки, суд вважає за можливе проводити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Враховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього процесуальний кодекс України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. За вимогами Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Судом встановлено, що 19.01.2021 року по пр. Героїв Сталінграда, у районі будинку 2-г, у м. Києві відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «Suzuki Grand Vitara», номерний знак [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , та транспортного засобу «Volkswagen Jetta», номерний знак [NUMBER] , який належить [PERSON] . В результаті дорожньо-транспортної пригоди автомобілі отримали механічні ушкодження та власнику автомобіля «VolkswagenJetta», номерний знак [NUMBER] , завдано матеріальні збитки. Постановою Оболонського районного суду м. Києва від 26.04.2021 року у справі №756/5621/21, яка набрала законної сили 07.05.2021 року, встановлено винуватість [PERSON] у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст. 122-4, 124 КУпАП, провадження у справі закрито у зв`язку з закінченням строків накладення адміністративного стягнення, передбачених ч. 2 ст. 38 КУпАП. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. З огляду на викладене та відповідно до положення ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України, суд не піддає сумніву та доказуванню обставини, встановлені постановою Оболонського районного суду м. Києва від 26.04.2021, згідно засад інституту доказування у цивільному судочинстві, яка набрала законної сили, відповідно до яких відповідача визнано винуватим у дорожньо-транспортній пригоді. На момент ДТП транспортний засіб «Suzuki Grand Vitara», номерний знак [NUMBER] , був застрахований в АТ «СК «Країна» відповідно до Договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АР/5003916 від 08.12.2020. 25.01.2021 року власник транспортного засобу «Volkswagen Jetta», номерний знак [NUMBER] , [PERSON] звернувся до АТ «СК «Країна» з повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду, а також з заявою на виплату страхового відшкодування. Вартість відновлювального ремонту з урахуванням фізичного зносу «Volkswagen Jetta», номерний знак [NUMBER] , складає 22 475,14 грн. (без урахування ПДВ), що підтверджується звітом про оцінку №80208 від 12.03.2021 року. За результатами розгляду заяви про страхове відшкодування та зібраних документів співробітниками АТ «СК «Країна» було прийнято рішення про визнання вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди страховим випадком, про що 05.04.2021 року було складено страховий акт №3662328/3.2.29, відповідно до якого, страхове відшкодування становить 22 475,14 грн. Вказана сума на підставі Страхового акту №3662328/3.2.29 від 05.04.2021 була перерахована на поточний рахунок [PERSON] , що підтверджується платіжним дорученням № 20236 від 06.04.2021. З метою досудового врегулювання спору позивачем 12.05.2021 року було направлено на адресу відповідача вимогу в порядку регресу за вих. №151943, однак з боку відповідача не було вчинено жодних дій для відшкодування завданих збитків. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Відповідно до ст. 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу. Згідно зі ст. 6 названого закону страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Положеннями ч. 22.1, ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів`у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Згідно частини другої ст. 1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. За нормою ст. 1191 Цивільного кодексу України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо іншій розмір не встановлено законом. Згідно ч. 2 ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Відповідно п. 4. Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» №4 від 01.03.2013 року, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Відповідно до п.п в), п. 38.1.1, ч. 38.1, ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди. Оскільки відповідач під час вчинення дорожньо-транспортної покинула місце події, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, відповідно до вимог діючого законодавства страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, чим і скористався позивач. Аналізуючи наявні в матеріалах справи докази,

Outcome: approved