Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-09 00:00:00

Комунальне підприємство «Харківські теплові мережі» звернулось до суду з позовом та просили стягнути з відповідача на користь КП «Харківські теплові мережі» заборгованість за послуги теплопостачання за період з 01.06.2014 року по 14.07.2020 року у сумі 63903,18 грн., інфляційні витрати у сумі 3830,32 грн., 3% річних у розмірі 1670,20 грн. та стягнути з відповідачів судовий збір у розмірі 2270,00 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач послався на те, що позивач надає послуги з теплопостачання згідно чинного законодавства. Відповідач не в повному обсязі сплачує вартість наданих послуг, у зв`язку з чим за ним виникла заборгованість за період з 01.06.2014 року по 14.07.2020 року у сумі 63903,18 грн. У зв`язку з вищевикладеним, представник позивача і був змушений звернутися до суду з даним позовом. Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, заявлений позов підтримав в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явився, про день та час слухання справи повідомлені належним чином. В матеріалах справи є відзив на позовну заяву, в якій відповідач зазначив, що він був власником 43/100 частки квартири [ADDRESS] з 17.02.2015 року. На підставі договору дарування від 14.07.2020 року він подарував належну йому частку квартири сину. Зазначив, що в квартирі не був зареєстрованим та не проживав, тому не міг користуватися послугами позивача. Просив застосувати строк позовної давності. Дослідивши надані позивачем і долучені до матеріалів справи письмові докази, суд приходить до наступного висновку. Так, у судовому засіданні було встановлено, що відповідачу на праві власності належала квартира за адресою: [ADDRESS] . Відповідно договору дарування від 14.07.2020 року відповідач подарував належні йому 43/100 частки квартири [ADDRESS] сину [PERSON] . Згідно Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та «Правил надання послуг водо, теплопостачання та водовідведення» позивач надає відповідачам послуги з опалення та гарячого водопостачання. Відповідно до ст. 67 ЖК України, плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Згідно ст. 68 ЖК України, наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. В п. 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 зазначено, що розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк. Відповідач, порушуючи свої зобов`язання, не сплачував в повному обсязі за отримані послуги, що призвело до утворення заборгованості. Згідно розрахунку заборгованості, який наданий КП «Харківські теплові мережі», відповідач має заборгованість за послуги теплопостачання за період з 01.06.2014 року по 14.07.2020 року у сумі 63903,18 грн., інфляційні витрати у сумі 3830,32 грн., 3% річних у розмірі 1670,20 грн. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, суд приходить до висновку, що з відповідача необхідно стягнути заборгованість за послуги теплопостачання за період з 01.06.2014 року по 14.07.2020 року у сумі 63903,18 грн., інфляційні витрати у сумі 3830,32 грн., 3% річних у розмірі 1670,20 грн. Відповідач просив суд застосувати строки позовної давності до виниклих правовідносин. Відповідно до вимог статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Початок перебігу позовної давності визначається статтею 261 ЦК України. За загальним правилом перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Позовна давність відноситься до строків захисту цивільних прав; при цьому поняття «позовна» передбачає форму захисту - шляхом пред`явлення позову, необхідною умовою реалізації якої є виникнення права на позов, що розглядається у двох аспектах - процесуальному (право на пред`явлення позивачем позову і розгляд його судом) і матеріальному (право на задоволення позову, на отримання судового захисту). Питання про об`єкт дії позовної давності виникає через відмінності в розумінні категорії «право на позов у матеріальному сенсі» (право на захист) у контексті її співвідношення із суб`єктивним матеріальним цивільним правом як одним з елементів змісту цивільних правовідносин. Набуття права на захист, для здійснення якого встановлена позовна давність, завжди пов`язане з порушенням суб`єктивного матеріального цивільного права. Суб`єктивне матеріальне цивільне право і право на позов відносяться до різних видів матеріального права: перше - регулятивне, друге - охоронне. Змістом права на позов є правомочність, що включає одну або декілька передбачених законом можливостей для припинення порушення, відновлення права або захисту права іншими способами, які можуть реалізовуватись тільки за допомогою звернення до суду. Враховуючи, що метою встановлення у законі позовної давності є забезпечення захисту порушеного суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу в межах певного періоду часу, тобто тимчасове обмеження отримання захисту за допомогою звернення до суду, слід дійти висновку, що об`єктом дії позовної давності є право на позовний захист (право на позов у матеріальному сенсі), що є самостійним правом (не ототожнюється із суб`єктивним матеріальним правом і реалізується в межах охоронних правовідносин), яким наділяється особа, право якої порушене. Відповідно до статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Зазначений трирічний строк діє після порушення суб`єктивного матеріального цивільного права (регулятивного), тобто після виникнення права на захист (охоронного). Відлік позовної давності обчислюється з моменту, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення її права або про особу, яка його порушила. До позовних вимог КП «Харківські теплові мережі» про стягнення заборгованості згідно зі ст. 257 ЦК України встановлено позовну давність тривалістю у три роки. Частинами четвертою, п`ятою статті 267 ЦК України передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. При цьому, визначення початкового моменту перебігу позовної давності має важливе значення, оскільки від нього залежить і правильність обчислення позовної давності, і захист порушеного права. Так, КП «Харківські теплові мережі» звернулись з позовною заявою до відповідача про стягнення заборгованості за послуги за послуги теплопостачання 21.04.2021 року, а тому трьох річний строк рахується за три роки до пред`явлення позову, а саме з 21.04.2018 року. Таким чином, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову та вважає необхідним стягнути солідарно з відповідача на користь Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» заборгованість за надані послуги теплопостачання за період з 21.04.2018 року по 14.07.2020 року у сумі 42368,03 грн., інфляційні витрати у сумі 3830,32 грн., 3% річних у розмірі 1670,20 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості. Згідно ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Так, з відповідача підлягає стягненню судовий збір, сплачений позивачем за подання позовної заяви в сумі 2270,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial