Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-18 00:00:00

15.09.2021 [PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому, з урахуванням уточнень, просить визнати [PERSON] , [INFO] такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою за [ADDRESS] . Обґрунтовуючи позовні вимоги зазначає, що вона є власником квартири за [ADDRESS] . У вказаному житлі зареєстрована [PERSON] , [INFO] , яка за місцем реєстрації не проживає з грудня 2020 року; добровільно зніматися з місця реєстрації не бажає. Вказує, що реєстрація відповідача в належній їй квартирі порушує право на повноцінне користування та розпорядження власністю, впливає на оплату комунальних послуг, у зв`язку з чим на підставі ч. 2 ст. 405 ЦК України, змушена звернутись до суду із вказаним позовом та який просить задовольнити. Позивач в судове засідання не з`явилась, представник позивача, [PERSON] , подала заву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Проти заочного розгляду справи не заперечила. Відповідач про день, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, за місцем реєстрації. Причин неявки не повідомила. Відзиву не надала. Із будь-якими заявами до суду не зверталася. Згідно з ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Оскільки в матеріалах справи зібрано достатньо доказів про взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе за згодою позивача провести заочний розгляд справи. Через неявку в судове засідання учасників справи, судом у відповідності до ч. 2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов таких висновків. Встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу від 08.07.2013 право власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] , зареєстровано за [PERSON] , що підтверджується договором купівлі-продажу від 08.07.2013 та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. (а.с.8, 9) За вказаною адресою зареєстрована [PERSON] [INFO] , проте не проживає за вказаною адресою з грудня 2020 року, що підтверджується довідкою ОСББ «Надія-52» за №01/08/21Д від 31.08.2021. (а.с.11) З акту ОСББ «Надія-52» від 31.08.2021 також вбачається, що [PERSON] [INFO] за адресою реєстрації: [ADDRESS] , не проживає з 16 грудня 2020 року. З однаковості прізвищ [PERSON] та [PERSON] поза розумним сумнівом випливає, що ці особи були членами однієї сім`ї. За змістом ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно з ч. 1 ст.316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч.1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Статтею 319 ЦК України встановлено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Нормами ч. 1 ст. 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Частиною першою ст. 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. Згідно висновку Верховного Суду України викладеного у постанові від 16 листопада 2016 року, справа №6-709цс16: «Відтак за порівняльним аналізом статей 383, 391, 405 ЦК України та статей 150, 156 у поєднанні зі статтею 64 ЖК України слід дійти до висновку що положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жилого приміщення, будинку, квартиру тощо, від будь-яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім`ї, а положення статей 405 ЦК України, статей 150, 156 ЖК України регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сім`ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім`ї власника без поважних причин понад один рік». Відповідно до положень частини другої статті 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно статті 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Судом встановлено, що відповідач без поважних причин не мешкає за адресою: [ADDRESS] з грудня 2020 року, що на день ухвалення судом рішення становить більше року, не утримує дане житло, не сплачує комунальні послуги. Також встановлено, що факт реєстрації місця проживання відповідача спричиняє позивачу перешкоди у користуванні її власністю, а відтак, суд вважає за можливе ухвалити рішення про усунення перешкод у користуванні квартирою шляхом визнання відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . Беручи до уваги встановлені під час розгляду справи фактичні обставини справи, суд вважає, що наявні підстави для задоволення позову та визнання відповідача таким, що втратив право користування спірним житловим приміщенням.

Outcome: approved