Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-12 00:00:00

Стислий виклад позицій позивача, та заперечень відповідача. 11.06.2021 року [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] , третя особа, без самостійних вимог: орган опіки та піклування Рожнівської сільської ради Косівського району Івано-Франківської області про позбавлення батьківських прав. В обґрунтування позовних вимог покликалась на те, що з 29.04.2017 року перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який було розірвано в судовому порядку 22.05.2020 року. Після розірвання шлюбу неповнолітню дитину - сина [PERSON] , [INFO] , залишено на проживання з матір`ю [PERSON] . В період з 2019 року по час звернення до суду з позовом, відповідач не цікавиться дитиною ні особисто, ні в телефонному режимі, не піклується про нього, не займається його вихованням, не турбується про стан його здоров`я, не забезпечує матеріально, та не дбає про моральний і духовний розвиток дитини, не відвідує дошкільний навчальний заклад, який відвідує син. Дитина перебуває на повному матеріальному забезпеченні матері, і лише вона займається його вихованням. З березня 2020 року відповідач має заборгованість по сплаті аліментів в сумі 20129 гривень. Оскільки відповідач свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків щодо виховання та утримання сина, то позивач просила задовольнити її позов, та позбавити [PERSON] батьківських прав, відносно його малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Відповідачу було забезпечено право подати відзив на позовну заяву, однак такий не було подано. Заяви, та клопотання учасників справи. В позовній заяві [PERSON] клопотала про витребування з органу опіки та піклування висновку по доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно [PERSON] , [INFO] . Процесуальні дії у справі. Ухвалою суду від 17.06.2021 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження з повідомленням сторін та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою підготовчого судового засідання від 15.07.2021 року зобов?язано орган опіки та піклування Рожнівської сільської ради надати письмовий висновок про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно [PERSON] , [INFO] . Підготовче судове засідання у справі відкладено на 30.08.2021 року. Ухвалою суду від 30.08.2021 року закрито підготовче судове засідання, та призначено справу до розгляду по суті на 21.09.2021 року. Ухвалою суду від 21.09.2021 року розгляд справи відкладено на 18.10.2021 року у зв`язку з відсутністю даних про належне повідомлення відповідача про розгляд справи. Ухвалою суду від 18.10.2021 року розгляд справи відкладено у зв`язку з неявкою позивача. 11.11.2021 року справу було відкладено у зв`язку з перебуванням судді на лікарняному. Ухвалою суду від 09.12.2021 року розгляд справи було відкладено, та визнано явку позивача обов`язковою для надання особистих пояснень. Про судові засідання на відповідач [PERSON] був повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення (а.с.24, 45, 49, 53, 60). Судом також було розміщено (оприлюднено) на веб-порталі Судової влади України оголошення про виклик у судове засідання по справі №347/1123/21 відповідача [PERSON] (а.с. 43, 47, 51). Враховуючи те, що відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомляв, жодних заяв від нього не надходило, та у строк встановлений судом відповідач відзив на позов не подав, будь-яких інших клопотань та заяв від відповідача подано до суду не було, відтак у відповідності до ч. 8 ст. 178 ЦПК України, суд вважає за можливе провести розгляд справи за наявними у справі матеріалами. Без виходу до нарадчої кімнати, протокольною ухвалою, з урахуванням положень ст. 280 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд доходить наступного висновку. Фактичні обставини, встановлені судом, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. [PERSON] та [PERSON] є батьками неповнолітнього [PERSON] , [INFO] (а.с.5). Відповідно до копії рішення Косівського районного суду від 22.05.2020 року сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано в судовому порядку. При розірванні шлюбу неповнолітнього сина сторін залишено проживати разом з матір`ю [PERSON] . Рішення суду набрало законної сили 09.07.2020 року (а.с.4). Рішенням Косівського районного суду від 12.06.2020 року ухвалено стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] у розмірі 1500 гривень щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Рішення суду набрало законної сили 24.07.2020 року (а.с.6). 12.06.2020 року видано виконавчий лист про стягнення з [PERSON] аліментів на користь [PERSON] , на утримання неповнолітнього сина сторін (а.с.7). Згідно акту обстеження матеріально-побутових умов сім`ї від 19.05.2021 року, [PERSON] проживає за адресою, [ADDRESS] . Крім [PERSON] у господарстві проживає неповнолітній син сторін, та ще четверо осіб, зокрема мати позивача, брат, та дідусь з бабусею (а.с.8). В акті також зазначено, що зі слів сусідів батько життям сина не цікавиться, не відвідує його за місцем проживання, не займається його духовним та інтелектуальним розвитком. Дитина повністю перебуває на утриманні матері (а.с.8 на звороті). Відповідно до довідки виданої Косівським РВ ДВС Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) станом на 01.05.2021 року заборгованість відповідача [PERSON] по сплаті аліментів становить 20129 гривень (а.с.9). Відповідно до довідки про склад сім`ї №435 від 19.05.2021 року [PERSON] проживає в господарстві матері [PERSON] (а.с.10), а відповідно до довідки про реєстрацію місця проживання [PERSON] зареєстрована в [ADDRESS] (а.с.13). Згідно довідки виданої директором Рожнівського навчального закладу дошкільної освіти («ясла -садок») «Сонечко», неповнолітній син сторін відвідує дошкільний навчальний заклад «Сонечко» з 23.09.2020 року. Батько дитини, відповідач [PERSON] за весь період відвідування дитиною навчального закладу жодного разу не відвідував дитину, не цікавився її станом здоров`я, не приводив і не забирав з садочка. Оплату за відвідування дитиною навчального закладу повністю здійснює мати-позивач [PERSON] (а.с.11). Розпорядженням Рожнівської сільської ради від 09.08.2021 року затверджено висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його малолітнього сина [PERSON] (а.с.35). Відповідно до висновку Комісії з питань захисту прав дітей №2 від 06.08.2021 року визнано за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав відносно його малолітнього сина [PERSON] , [INFO] (а.с.33-34). Зміст спірних правовідносин. Спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем своїх батьківських обов`язків щодо неповнолітнього сина. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Згідно з частиною третьою статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частиною першою статті 8 Закону України "Про охорону дитинства" передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України "Про охорону дитинства"). Частиною сьомою статті 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року N 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Статтею 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Відповідно до частини першої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Частиною першою статті 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Згідно зі статтею 166 СК України позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування необхідно вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише при наявності вини у діях батьків. Відповідно до частини шостої статті 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. При вирішенні такої категорії спорів судам необхідно мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків. Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину вже несе в собі негативний вплив на свідомість дитини, та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини. Таким чином, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків. Аналогічний правовий висновок викладений Верховним Судом у постановах: від 29 квітня 2020 року у справі N 522/10703/18 (провадження N 61-4014св20), від 13 квітня 2020 року у справі N 760/468/18 (провадження N 61-8883св19), від 11 березня 2020 року у справі N 638/16622/17 (провадження N 61-13752св19), від 23 грудня 2020 року у справі N 522/21914/14 (провадження N 61-8179св19). Пунктами 15, 16, 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» судам роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інше) є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Отже, законом визначено, що позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо та є крайнім заходом, який слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків. За положенням частини шостої статі 19 СК України, суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування (про доцільність чи недоцільність позбавлення батьківських прав), якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Вказаний висновок має рекомендаційний характер. Мотивована оцінка наведених сторонами аргументів щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Згідно копії свідоцтва про народження, сторони по справі є батьками неповнолітнього [PERSON] , [INFO] . На даний час неповнолітній син сторін проживає разом із матір`ю (позивачем) [PERSON] , в житловому будинку в [ADDRESS] . Дитина була залишена на проживання разом з матір`ю, згідно рішення суду. В судовому засіданні позивач надала аналогічні пояснення вказані в позовній заяві. Додатково ствердила, що з позивачем проживають в одному селі, однак житлові будинки розміщені на різних вулицях, недалеко один від одного. При цьому ні сам відповідач, як батько дитини, ні його батьки, які є бабусею та дідусем неповнолітнього [PERSON] , не цікавляться життям неповнолітнього сина. Батько не відвідує його ні за місцем проживання, ні в навчальному закладі. Аліменти стягувані рішенням суду не сплачує. Також позивач ствердила, що в той час коли справа перебувала в суді, вона бачила відповідача на вулиці, та додатково йому сказала, про те, що звернулась в суд з позовом про позбавлення його батьківських прав. При цьому відповідач почувши зазначену інформацію проявив цілковиту байдужість до заявленого позову, та ствердив, що позивач вправі поступати як вважає за потрібне. Суд зауважує, що в матеріалах справи містяться рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень, зокрема копій ухвал, та судових повісток про розгляд справи. У вказаних повідомленнях містяться відмітки про особисте отримання відповідачем зазначених поштових відправлень. За таких обставин, суд доходить висновку, що відповідач будучи належним чином повідомлений про розгляд справи в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомляв, а отже проявив цілковиту байдужість щодо заявленого до нього позову. Представник третьої особи: орган опіки та піклування Рожнівської сільської ради Косівського району Івано-Франківської області не забезпечив явку свого представника в судове засідання, однак надали відповідний висновок про доцільність позбавлення батьківських прав, та просив проводити розгляд справи без участі їх представника, а рішення прийняти згідно чинного законодавства (а.с.30). Аналізуючи наведені факти та обставини, суд приходить до переконання, що [PERSON] усунувся від виховання свого малолітнього сина та виконання своїх обов`язків. Не цікавиться долею своєї дитини, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечує необхідне харчування, медичний догляд, лікування дитини, не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; та взагалі не виявляє інтересу до її внутрішнього світу. Підсумовуючи вищевикладене, суд доходить переконання, що обставини, на які посилається позивач у своєму позові, є достовірними та такими, що не викликають у суду сумніву, а отже, відповідачем порушено право його дитини на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку, яке гарантоване ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" і яке підлягає захисту на підставі п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України шляхом позбавлення його, як батька батьківських прав відносно малолітнього сина, оскільки він ухилився від виконання своїх обов`язків по його вихованню, що в свою чергу не буде суперечити інтересам дитини. Одночасно суд роз`яснює відповідачу його право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав, за наявності підстав передбачених частинами 3 - 5 ст. 169 СК України. Розподіл судових витрат між сторонами. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позов задоволено повністю, а тому з відповідача необхідно стягнути на користь позивача сплачений нею судовий збір в розмірі 908,00 грн. На підставі Конституції України, Закону України «Про охорону дитинства», Конвенції про права дитини, ст. ст. 7, 19, 150, 155, 164, 166, 171 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved