Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-09 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] із матір`ю - [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування позовних вимог зазначила, що з 02.07.2016 вона перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Проте, рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 19.11.2019 шлюб між сторонами розірвано. За період спільного проживання у них народився син [PERSON] , [INFO] , який наразі постійно проживає з нею у квартирі за адресою: [ADDRESS] , яка належить на праві приватної власності її батькові - [PERSON] , де створені всі умови для належного проживання, розвитку та виховання дитини. Окремо зауважує, що безпосередньо їй на праві спільної часткової власності належить квартира [ADDRESS] , де вона є зареєстрованою разом з дитиною та, станом на теперішній час, за домовленістю, мешкають її батьки, де в свою чергу також створені всі умови для проживання дитини. Вона повністю присвячує себе дитині, приділяє їй багато уваги, розвиває, навчає, доглядає її. Між нею та сином існує тісний зв`язок. Забезпеченням потреб дитини також займається вона. Тобто, саме вона постійно піклується про дитину, бере активну участь у її духовному та фізичному розвиткові, має цілком достатню можливість створювати сину належні умови для виховання та розвитку, що в сукупності свідчить про доцільність визначення місця проживання дитини саме з нею. Тому вважає, що визначення місце проживання дитини з нею буде цілковито відповідати принципам якнайкращого забезпечення інтересів дитини. Ухвалою Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 11.08.2021 позовна заява прийнята до розгляду, відкрито провадження у справі, призначено її розгляд в порядку загального позовного провадження до підготовчого засідання. Також витребувано із Служби у справах дітей та сім`ї Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації письмовий висновок про доцільність проживання малолітньої дитини із матір`ю [PERSON] (а.с.51-53). Ухвалою Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 09.11.2021 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с.106-107). У судове засідання позивач та її представник не з`явилися, представник надав клопотання про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримали в повному обсязі, не заперечували проти ухвалення заочного рішення у справі (а.с.130). Відповідач, у відповідності до ст. 128 ЦПК України, належним чином повідомлений про час, дату та місце розгляду справи, проте у судове засідання, призначене на 10.01.2022, не з?явився, про причини неявки суду не повідомив, відзив не подав (а.с.129). Таким чином, судом вжиті належні заходи для повідомлення відповідача про розгляд справи та реалізації ним права судового захисту своїх прав та інтересів. Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, належним чином повідомлений про час, дату та місце розгляду справи, надав клопотання про розгляд справи без їх участі (а.с.96, 128). За таких обставин, суд уважає за можливе розглянути справу за наявними у ній матеріалами, оскільки при підготовці справи до розгляду дотримано вимоги ЦПК України щодо належного повідомлення сторін у справі про розгляд справи. Тому, згідно зі ст. 280-281 ЦПК України, суд проводить заочний розгляд даної справи за відсутності відповідача, про що постановлена відповідна ухвала, на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до вимог частини другої статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу суд не здійснює. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав. У відповідності до ч. 1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Стаття 161 СК України передбачає, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 1, 4 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Місце проживання дитини цього віку визначається за згодою батьків. При цьому не має значення, чи знаходяться батьки у шлюбі між собою, чи проживають вони спільно. Крім того, питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватися не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все з урахуванням прав та законних інтересів дитини - її права на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками; права на безперешкодне спілкування з кожним з батьків, здійснення обома батьками якого є запорукою нормального психічного розвитку дитини. Як установлено в судовому засіданні, сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 02.07.2016, який в подальшому розірвано рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 19.11.2019 (а.с.39-40). Відповідно до свідоцтва про народження серія [NUMBER] від 05.01.2017 сторони мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] (а.с.15). Згідно із довідкою про реєстрацію місця проживання особи № 1161 від 03.02.2017, [PERSON] зареєстрований за адресою [ADDRESS] (а.с.16). Відповідно до свідоцтва про право власності, витягу про державну реєстрацію прав, [PERSON] є власником квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS] (а.с.17-18). Згідно із договором дарування від 07.11.2005, зареєстрованого в реєстрі за № 7573, свідоцтва про право власності на житло від 02.12.1998, реєстраційного посвідчення № [NUMBER] від 19.12.2005, витягу з державного реєстру правочинів № 1701711 від 07.11.2005, [PERSON] є власником 1/3 частини квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS] (а.с.19-24). Судовим наказом, виданим Дарницьким районним судом м. Києва від 12.02.2020 з [PERSON] стягнуто аліменти на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини від його заробітку/доходу, щомісячно, але не менше, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, й до досягнення дитиною повноліття, починаючи із дня пред`явлення заяви до суду - 07.02.2020 (а.с.37-38). Відповідно до довідки Олександрівського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Дніпро) [PERSON] має заборгованість по сплаті аліментів станом на 01.03.2021 у розмірі 7590,50 грн. (а.с.27). Згідно з характеристикою, виданою директором департаменту по роботі з персоналом концерну «Ніко Менеджмент» від 24.05.2021 № 210524/вих-1, [PERSON] працює в Концерні «Ніко Менеджмент» на посаді провідного фахівця відділу бухгалтерського обліку фінансового департаменту. За час перебування на даній посаді, остання зарекомендувала себе як хороший та відповідальний працівник (а.с.35). Відповідно до довідки про доходи №210521/Д-1 від 21.05.2021 [PERSON] працює та отримує заробітню плату, загальна сума доходу за період з травня 2020 по квітень 2021 становить 222 605,07 грн. (а.с.36). З відповіді Комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 2» Дарницького району м. Києва № 2103 від 22.06.2021 слідує, що [PERSON] знаходиться під спостереженням даного закладу з народження. Має декларацію з лікарем-педіатром, систематично оглядається в останнього. За час спостереження батько із запитом про стан здоров`я дитини до закладу не звертався (а.с.32-34). Згідно із характеристикою дошкільного навчального закладу (ясла-садок) № 792 Дарницького району м. Києва № 23 від 19.05.2021, [PERSON] відвідує дошкільний заклад. Зі слів вихователів дитину приводить до садочка та забирає мати [PERSON] , також готує дитину до свят та присутня на них, відвідує батьківські збори, здійснює оплату за дитячий садок. Тато [PERSON] , зі слів вихователів, в дошкільному закладі, на батьківських зборах жодного разу не з`являвся (а.с.31). Згідно з медичною довідкою та сертифікатом - психіатричні та наркологічні протипоказання у [PERSON] не виявлені (а.с.29-30). Актом обстеження умов проживання дитини [PERSON] від 24.09.2021 встановлено, що останній проживає у квартирі [ADDRESS] , де створено всі необхідні умови для проживання, виховання та розвитку дитини, в кімнаті є ліжко, робоча стінка із стелажами та столом, комп`ютерне крісло, книжки та іграшки в наявності за віковою потребою, шафа-купе для одягу та інших речей. Дитина проживає з матір`ю [PERSON] без реєстрації, стосунки в сім`ї доброзичливі, дружні (а.с.99). Частиною 4 статті 19 СК України передбачено, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Висновком Дарницької районної в місті Києві державної адміністрація, як органу опіки та піклування, № 101-7520/04 від 12.10.2021 визнано доцільним визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , із матір`ю [PERSON] (а.с.97-98). Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Спір - це юридичний конфлікт між учасниками правовідносин, у якому кожен з учасників правовідносин захищає свої суб`єктивні права від протиправних дій, невизнання або їх оспорювання. Проживання дитини разом із батьками є водночас правом дитини та обов`язок батьків утримувати дитину. Відповідно до ч. 1 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все, з урахуванням прав та законних інтересів дитини. Відповідно до принципів 4, 6, 7 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною асамблеєю ООН 20.11.1959, дитині мають належати права на здорове зростання і розвиток, належне харчування, житло, відпочинок і медичне обслуговування. Дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона має, якщо це можливо, зростати в піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, у будь-якому разі - в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості; малолітня дитина, крім випадків, коли є виняткові обставини, не має розлучатися зі своєю матір`ю. Дитина має право на здобуття освіти, яка має бути безоплатною та обов`язковою, щонайменше на початкових рівнях. Дитині має надаватися освіта, яка сприятиме її загальному культурному розвитку і завдяки якій вона зможе, на основі рівності можливостей, розвинути свої здібності та особистий світогляд, а також усвідомити моральну та соціальну відповідальність і стати корисним членом суспільства. Найкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, хто несе відповідальність за її освіту і навчання; насамперед таку відповідальність несуть її батьки. Дитині має бути забезпечена повна можливість відпочинку та ігор, спрямованих на цілі освіти. Відповідно до ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У п. 1 ст. 9 указаної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. 3 Конвенції). Місце проживання малолітньої дитини з одним із батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою. Із системного тлумачення ч. 1 ст. 3, ст. 9 Конвенції про права дитини, ч. 2 і 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», ст. 161 СК України випливає, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. Отже суд, ураховуючи вік дитини, яка є малолітньою та відсутність виключних обставин, які б указували на неможливість проживання дитини окремо від позивача, уважає, що позовні вимоги щодо визначення місця проживання дитини разом з матір`ю є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Тому, з відповідача, в силу ч.1 ст. 141 ЦПК України, необхідно стягнути на користь позивача документально підтверджені судові витрати пропорційно до задоволених позовних вимог.

Outcome: approved