Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-05 00:00:00

До Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області звернулась [PERSON] з позовом до [PERSON] , в якому просить змінити розмір сплачуваних нею аліментів з частки від заробітку у розмірі 1/3 частини всіх доходів, але не менше 50% прожиткового мінімуму на тверду грошову суму у розмірі 2500.00 грн., на утримання дочок [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] .. Вимоги вказаної позовної заяви мотивовані тим, що позивач на підставі рішення суду сплачує аліменти, які стягуються із неї в частині від її доходу. Однак такий розмір аліментів приводить позивача у скрутне матеріальне становище, оскільки вона не працює та не має змоги сплачувати попередньо визначений розмір аліментів. Таким чином, посилаючись на норми ст. 192 СК України, позивач звернулася до суду із даним позовом. Позивач надала до суду заяву, відповідно до якої розгляд справи просила проводити за її відсутності, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідач до суду повторно не з`явився, відзиву не надав, будь-яких клопотань чи скарг не заявив, що ставало причиною перенесення розгляду справи на іншу дату, хоча судом було вжито всіх заходів щодо належного повідомлення відповідача про дату, час і місце судового засідання. Таким чином, оскільки у справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, на підставі ст. 280 ЦПК України, суд розглядає справу за відсутності сторін, по матеріалах справи - заочно. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, суд зазначає про таке. Згідно з даними свідоцтв про народження серії [NUMBER] від 27.07.2018 р. та серії [NUMBER] від 27.07.2018 р., у [PERSON] та [PERSON] народилися дочки [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] .. Рішенням Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 03.12.2019 у справі № 695/3159/19 з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання неповнолітніх дітей та [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частини всіх видів доходів відповідача щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Із змісту поданої позовної заяви вбачається, що позивач посилаючись на ст. 192 СК України по своїй суті просить змінити визначений судом розмір аліментів з частки від заробітку на тверду грошову суму. При цьому підставою для такої зміни позивач фактично вказує скрутне матеріальне становище та вважає, що така зміна порядку стягнення аліментів є зміною їх розміру. На підтвердження своїх доводів позивач надає до суду довідку виконкому Піщанської сільської ради за №343 від 09.04.2021р., зі змісту якої вбачається, що [PERSON] , згідно із записами в трудовій книжці не працює, а також довідки про місце проживання позивача, її характеристика та характеристика її співмешканця. Отже, з матеріалів справи вбачається, що спір між позивачем та відповідачем виник з приводу зменшення розміру аліментів на утримання дитини. Так, ст. 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. За змістом ст. 192 СК України у системному зв`язку із положеннями ст. 182 СК України при вирішенні питання про зміну розміру аліментів, що стягуються на користь неповнолітньої дитини, суд зобов`язаний дотримуватися справедливого балансу інтересів обох сторін та виходити з пріоритету інтересів дитини. З цією метою необхідно врахувати всі істотні обставини. Відповідно до ст.,ст. 180-181 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а у разі недосягнення згоди між батьками щодо їх участі у витратах на утримання дитини, суд своїм рішенням визначає розмір аліментів на утримання дитини. При цьому статтями 8, 11 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що батько та мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Зі змісту зазначених норм закону вбачається, що обов`язок по утриманню дитини є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, при цьому обов`язком особистим, індивідуальним, а не солідарним. Достатність рівня забезпечення дитини оцінюється виходячи з участі в цьому обох батьків, частка яких є рівноцінною. У відповідності до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що за позовом платника аліментів може бути зменшено раніше встановлений розмір аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, зокрема, зміни матеріального та сімейного стану, погіршення здоров`я, тоді як право вимагати зміни способу присудження аліментів має лише одержувач аліментів, що прямо визначено нормами ч. 3 ст. 181 СК України. Така ж позиція викладена у постанові Верховного Суду від 24 лютого 2020 року у справі № 539/3532/18, в якій зазначено, що право вимагати зміну способу присудження аліментів належить виключно одержувачу аліментів, а не їх платнику. Платник аліментів може заявити вимогу про зміну способу аліментів, і така вимога підлягає задоволенню, якщо в судовому засіданні одержувач аліментів не заперечуватиме й повністю погодиться на зміну способу стягнення аліментів. Однак такої згоди стягувача аліментів матеріали справи не містять, останній в судове засідання не з`явився та про свою згоду суд не повідомив. Разом з тим, в прохальній частині позовної заяви позивач замість зменшення розміру аліментів на утримання дітей, посилаючись на норми ст. 192 СК України просила змінити спосіб стягнення аліментів з частки від заробітку у вигляді 1/3 частки заробітку (доходу), але не менш 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на тверду грошову суму, не враховуючи, що прерогатива обрання того чи того способу стягнення аліментів (у частці від доходу або у твердій грошовій сумі), якщо останні вже визначені початково судовим рішенням, належить одержувачу аліментів. Також суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до ч.,ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може грунтуватися на припущеннях. Обґрунтовуючи підстави позову, позивач просить зменшити розмір аліментів, що стягуються з неї за вказаним рішенням суду, посилаючись на те, що вона ніде не працює, а тому не має змоги сплачувати визначений розмір аліментів. Аналізуючи зміст статей 181, 192 СК України, суд приходить до висновку, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів стягувач аліментів може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів, і навпаки, значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги саме про зменшення розміру аліментів. Так, Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду. Поруч із цим, виходячи з вимог чинного законодавства, вказані підстави повинні бути суттєвими і відігравати значну роль у житті заявника, платника аліментів та доведеними при розгляді спору про зменшення або збільшення розміру аліментів, встановлених рішенням суду. Аналізуючи надані позивачем докази в їх сукупності, суд вважає, що позивачем недоведено підстав для задоволення позову, передбачених статтею 192 СК України. Так, належних та допустимих доказів щомісячного доходу позивача суду не надано. Відсутні і будь-які інші докази того, що з моменту ухвалення рішення про стягнення аліментів суттєво погіршився матеріальний стан позивачки або стан її здоров`я, через що вона не має змоги виплачувати аліменти у визначеному судом розмірі. У постанові від 23 січня 2019 року у справі № 464/3480/17-ц Верховний Суд зауважив, що тимчасове безробіття заявника не є безумовною підставою для зміни розміру аліментів, враховуючи, що платник аліментів є працездатною, здоровою людиною. Позивач є працездатною, даних про її захворювання у справі немає. Відтак, аналізуючи зібрані у справі докази в світлі наведених правових норм, суд приходить до висновку про те, що вимоги про про зміну способу стягнення аліментів, як і доводи позивача про необхідність зменшення розміру аліментів належно не мотивовані та не доведені, належних та допустимих доказів того, що змінились обставини, що існували на момент ухвалення судового рішення про стягнення аліментів, визначені статтею 192 СК України, що дають підстави для зміни способу стягнення аліментів шляхом зменшення їх розміру, позивачем суду не надано. Також, позивачем не надано і доказів зміни її матеріального чи сімейного стану, стану здоров`я, внаслідок чого виникла необхідність у зменшенні розміру аліментів через неможливість їх сплачувати у визначеному розмірі. Таким чином суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог. Оскільки, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», позивачі у справах про зміну способу стягнення аліментів від сплати судового збору звільнені, а у задоволенні позову відмовлено то витрати по сплаті судового збору суд залишає за рахунок держави. На підставі зазначеного та

Outcome: dismissed