Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-16 00:00:00

У січні 2022 року [PERSON] звернулася до суду із заявою про видачу обмежувального припису, заінтересована особа - [PERSON] . Заява мотивована тим, що її колишній співмешканець - [PERSON] , [INFO] зловживає спиртними напоями та застосовує щодо неї психологічне та фізичне насильство. Зазначає, що вона та [PERSON] мають спільну дитину - [PERSON] , [INFO] . Заявниця разом із донькою [PERSON] та сином [PERSON] проживають у будинку за адресою: [ADDRESS] , що належить заявниці на праві власності. Так, 04.01.2022р. [PERSON] , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння прибув до житла заявниці з метою привітати дитину з минулим днем народження та заявивши, що йому нема де переночувати вирішив залишитись на ніч, незважаючи на заперечення заявниці. Вказує, що [PERSON] почав себе поводити агресивно та вдарив заявницю кулаком в обличчя, в результаті чого та втратила свідомість. Лише, близько 6:00 год. ранку, прийшовши до тями, заявниця змогла примусити [PERSON] покинути її помешкання. Крім цього зазначає, що [PERSON] неодноразово проникав на територію житла заявниці [PERSON] , перелізаючи через паркан. Посилаючись на викладене, заявниця просить суд видати обмежувальний припис відносно [PERSON] на строк шість місяців, яким визначити наступні тимчасові обмеження його прав: 1) заборонити перебувати в місці проживання (перебування) [PERSON] за адресою: [ADDRESS] ; 2) заборонити [PERSON] наближатись на 50 м. до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування [PERSON] та донькою [PERSON] , а саме: ДНЗ № 95 за адресою: 03162, м. Київ, бул. Ромена Роллана, 4-А та місця реєстрації [PERSON] за адресою: [ADDRESS] ; 3) заборонити особисто і через третіх осіб розшукувати [PERSON] , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці невідомому [PERSON] , переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватись із нею; 4) заборонити вести листування, телефонні переговори з [PERSON] або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто чи через третіх осіб. У судовому засіданні представник заявниці заявлені вимоги підтримала у повному обсязі, просила задовольнити. Заінтересована особа - [PERSON] у судовому засіданні проти задоволення заяви про видачу обмежувального напису не заперечував, проте зазначив, що заявниця запрошує його до свого житла за власною ініціативою, крім того, жодних насильницьких дій по відношенню до дитини він не вчиняв. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 350-5 ЦПК України справа про видачу обмежувального припису розглядається судом за участю заявника та заінтересованих осіб. У разі якщо участь заявника становить загрозу подальшої дискримінації чи насильства для нього, справа може розглядатися без його участі. Неявка належним чином повідомлених заінтересованих осіб не перешкоджає розгляду справи про видачу обмежувального припису. Суд, заслухавши пояснення представника заявниці, заінтересованої особи, дослідивши матеріали справи, дійшов наступних висновків. Як вбачається з матеріалів справи, заявниця зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 8). Згідно талону-повідомлення № 1125 до Святошинського управління поліції ГУНП в м. Києві прийнято заяву [PERSON] про те, що 4.01.2022р. о 20.00год. по [ADDRESS] гр. [PERSON] , 1970р. народження наніс тілесні ушкодження (а.с. 14). З довідки Київської міської клінічної лікарні № 12 вбачається, що [PERSON] 6.01.2022р. зверталась в приймальне відділення щелепно-лицевої хірургії № 2, діагноз: перелом н/щелепи в ділянці лівого виросткового поростку (а.с. 15). Відповідно до консультативного висновку від 6.01.2022р. [PERSON] встановлено діагноз: ЗЧМТ. Струс головного мозку. Забій в ділянці нижньої щелепи зліва (а.с. 16). В судовому засідання [PERSON] не заперечив факту спричинення ним тілесних ушкоджень [PERSON] 4.01.2022року. Також 17.01.2022 року представником заявниці було долучено до матеріалів справи аудіо та відеозаписи, з яких вбачається, що [PERSON] неоднократно намагався потрапити до житла заявниці, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння (а.с. 33). Відповідно до пункту першого частини першої статті 350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником - у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Основним нормативно-правовим актом, яким регулюються спірні правовідносини, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства. Відповідно до пунктів 3, 6, 8 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дія або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Згідно з пунктом 2 частини першої статті 24 цього Закону до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника. Частиною другою статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Відповідно до частини третьої статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. У пункті 9 частини першої статті 1 Закону визначено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Згідно з пунктом 3 частини першої статті 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності). Відповідно до частини першої статті 350-6 ЦПК України розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні. Законом визначено, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків. Суди під час вирішення такої заяви мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів дітей і батьків, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження одного із батьків у реалізації своїх прав відносно дітей у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви іншого з батьків. Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з частиною четвертою статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постановах Верховного Суду від 05 вересня 2019 року у справі № 756/3859/19 (провадження № 61-11564св19) та від 20 травня 2020 року у справі № 673/1607/19 (провадження № 61-1432св20) зроблено висновок, що «враховуючи положення Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях». Суд вважає, що наведені заявницею фактичні та правові підстави в сукупності з доданими до заяви та за письмовими клопотаннями доказами дозволяють суду дійти висновку про обґрунтованість вимог заявниці в частині видачі обмежувального припису на встановлення заборони наближатися, спілкуватися та переслідувати заявницю [PERSON] . Також судом приймаються до уваги та проведено оцінку ризиків у поведінці кривдника [PERSON] відносно [PERSON] , як особи, постраждалої від домашнього насильства в сім`ї. У той же час заявниця не надала жодних доказів на підтвердження вчинення [PERSON] домашнього насильства по відношенню до їх дитини в розумінні Закону, а судом не встановлено випадків домашнього насильства відносно малолітньої [PERSON] , [INFO] , а також ризиків настання насильства у майбутньому, тому суд не знаходить підстав для задоволення заяви в частині видачі обмежувального припису відносно спільної дитини заявниці [PERSON] та [PERSON] . Враховуючи усі надані заявницею докази, з огляду на встановлені судом обставини а саме: вчинення домашнього насильства зокрема у формі намагання проникнути в житло заявниці в нетверезому стані та спричинення тілесних ушкоджень, суд вважає, що наявні обґрунтовані ризики продовження вчинення [PERSON] домашнього насильства щодо заявниці, тому суд доходить висновку про обґрунтованість заяви в цій частині та необхідність видачі обмежувального припису відносно [PERSON] із встановленням декількох заходів тимчасового обмеження прав кривдника та покладення на нього обов`язків, зокрема, встановлених ч. 2 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Відповідно до ч. 3 ст. 350-5ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи про видачу обмежувального припису, суд відносить на рахунок держави. Згідно вимог ч. 4 ст. 350-6 ЦПК України рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє його виконання. На підставі викладеного,

Outcome: partial