Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-10 00:00:00

Позивачі звернулись до суду з позовом, зазначивши, що [INFO] помер спадкодавець [PERSON] , після смерті якого відкрилась спадщина за законом у виді земельної ділянки загальною площею 5,75 га. у межах згідно з планом, яка розташована на території Купищенської сільської ради Коростенського району, Житомирської області цільове призначення: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка складається з: земельної ділянки площею 4,35 га., кадастровий номер 1822382600:07:000:0049 та земельної ділянки площею 1,40 га. кадастровий номер 1822382600:07:000:0104. Вказана земельна ділянка належала [PERSON] на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЖТ № 012666 від 18.05.2004 року. Вони спадщину після смерті [PERSON] прийняли спільним проживанням. Однак, при зверненні до нотаріальної контори з метою отримання свідоцтва на спадщину за законом їм було відмовлено, так як правовстановлюючий докумен на спадкове майно (державний акт) був виданий після смерті спадкодавця. Просять визнати за кожним з них право власності на 1/3 частину спадкового майно у виді земельної ділянки. Позивачі позов підтримали в повному обсязі та просили його задовольнити. Відповідач просив справу розглянути в відсутність його представника, проти задоволення позову не заперечує, подавши письмову заяву. За таких обставин справу розглянуто в підготовчому судовому засіданні у відсутність сторін. Враховуючи, що особи, які беруть участь у справі в судове засідання не з`явились, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до положень ч.2 ст.247 ЦПК України. Дослідивши письмові докази та проаналізувавши їх в сукупності, суд дійшов висновку про наступне. Судом встановлено, що [INFO] помер чоловік та батько позивачів, [PERSON] , після смерті якого відкрилась спадщина за законом у виді земельної ділянки загальною площею 5,75 га. у межах згідно з планом, яка розташована на території Купищенської сільської ради Коростенського району, цільове призначення: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка складається з: земельної ділянки площею 4,35 га., кадастровий номер 1822382600:07:000:0049 та земельної ділянки площею 1,40 га. кадастровий номер 1822382600:07:000:0104. Вказана земельна ділянка належала [PERSON] на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЖТ №012666 від 18.05.2004 року. Позивачі прийняли спадщину після смерті [PERSON] спільним проживанням, що стверджується даними довідки Ушомирської сільської ради №748 від 17.12.2018 року. При зверненні до нотаріальної контори з метою отримання свідоцтва на спадщину за законом позивачам було відмовлено, так як правовстановлюючі документи на спадкове майно (державний акт) був виданий після смерті спадкодавця. Статтями 548, 549 ЦК України в редакції 1963 року, який діяв на час виникнення спірних правовідносин, визначено, що для прийняття спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. В силу ст.116 ЗК України громадяни набувають право власності на земельні ділянки із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. Відповідно до ст. 25 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають із моменту державної реєстрації цих прав. Право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом (ст.126 ЗК України). Статті 81, 131 ЗК України передбачають, що громадяни мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі прийняття спадщини, міни, дарування, успадкування та інших цивільно-правових угод. Набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю, укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами; одержання у встановленому порядку Державного акта на землю; реєстрація права власності на земельну ділянку. Державний акт, виданий після смерті спадкодавця при зазначенні в ньому дати прийняття уповноваженим органом відповідного рішення про передачу у власність земельної ділянки за життя спадкодавця, свідчить про набуття спадкодавцем права власності на земельну ділянку. Відповідно до п. "г" ст. 81, ч. 1 ст. 131 ЗК України, громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Відповідно до ст.392 ЦК Українив власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Враховуючи, що право спадкодавця на земельну ділянку підтверджене належним правовстановлюючим документом (державним актом), в позасудовому порядку позивачі позбавлені можливості реалізувати своє право на спадщину, тому суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved