Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-03 00:00:00

25 жовтня 2021 року [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою, в якій просила прове- вести поділ спільного майна подружжя, посилаючись на наступні обставини. 16 лютого 1997 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем у Приморській сільській раді Та- тарбунарського району Одеської області, про що було зроблено актовий запис № 3. За час шлюбу, а саме, 21.09.2004 р., ними було придбаний житловий будинок по [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі-продажу. Шлюб між ними розірва- но у судовому порядку. Вже близько чотирьох років вони не проживають разом, тому вона хоче за хистити свої майнові права та визнати за собою право власності на 1/2 частину зазначеного житло- вого будинку, оскільки відповідач в майбутньому зможе його продати без її відома. Ніякої домов- леності та договору між ними не укладалося з приводу придбаного житлового будинку, тому про- сила провести поділ сумісного майна та визнати за нею право власності на 1/2 частину зазначеного житлового будинку. Представник позивача у судове засідання не з`явився, надав до суду заяву, в якій просив справу розглядати за його відсутності, а позовні вимоги - задовольнити. Відповідач також у судове засідання не з`явився, надав до суду заяву, в якій просив справу роз- глянути у його відсутність, не заперечував проти задоволення позовних вимог. Розгляд справи проведено у порядку спрощеного позовного провадження у відповідності до ч.5 ст.279 ЦПК України за наявними у справі матеріалами. Згідно з ч.3 ст.211 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. У такому разі фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідності з вимогами ч.2 ст.247 ЦПК України, не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог. За загальним правилом (ч.1 ст.13 ЦПК України), суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, кожна з яких, відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. З довідки відділу з питань реєстрації виконкому Татарбунарської міської ради від 23.01.2019 р. (а.с.6) слідує, що [PERSON] , 1973 р. народження, зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] (а.с.7) підтверджується, що 16.02.1997 р. При морською сільською радою Татарбунарського району Одеської області зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , про що складено актовий запис № 3. Як вбачається з копії договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Татарбу- нарського районного нотаріального округу Одеської області Гайдаржи А.А. 21.09.2004 р. (а.с.11- 12), [PERSON] придбав житловий будинок по [ADDRESS] , зареєстровано в реєстрі за № 335. Згідно копії витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно серії СВС № 467415 (а.с. 13), житловий будинок по [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON] . Вартість житлового будинку загальною площею 55,5 кв. м, розташованого за адресою: [ADDRESS] , складає 203750 грн., що вбачається з висновку про не- залежну оцінку ринкової вартості, складеного 13.09.2021 р. ТОВ «Імперіал- 777» (а.с.17-18). За змістом ч.1 ст.16 ЦК України, особа має право звернутися до суду за захистом свого особи- стого немайнового або майнового права та інтересу. В силу ст.60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить їм на праві суміс- ної власності. Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентовано ст.63 СК України, згі дно якої дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпо-ряджання май- ном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленіс- тю між ними. Розпоряджання спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, ви- ділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. Відповідно до ч.1 ст.70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домо- вленістю між ними або шлюбним договором. Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за- кріплено у ст.69 СК України. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подру- жжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (ч.1,2 ст.71 СК України), або реалізує- ться через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (ч.2 ст.364 ЦК України). Як передбачено ч.3 ст.368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спі- льною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст.ст.367, 370 ЦК України майно, що є у спільній власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними або за рішенням суду. Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими ст.ст.69-72 СК та ст.372 ЦК України. Відповідно до ст.372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділе- не між співвласниками за домовленістю між ними або у судовому порядку. При цьому, суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення (ст.70 СК України). За загальним правилом (ч.2 ст.372 ЦК України, ч.1 ст.70 СК України) частки подружжя у спіль- ному майні є рівними. Як зазначено в п.25 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його не дійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи питання про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення ч.ч.4,5 ст.71 СК щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової ко мпенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присуджен-ня грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст.365 ЦК, за умови звер-нення подружжя (одного з них) до суду з таким по зовом (ст.11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової су- ми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Як передбачено ст.392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Судом встановлено, що в період перебування сторін у зареєстрованому шлюбі ними придбано житловий будинок, що розташований по [ADDRESS] . От- же, вказаний спірний житловий будинок, в силу ст.60 СК України, є об`єктом права спільної су- місної власності подружжя, частки подружжя якого є рівними. Зважаючи на викладене, суд приходить до висновку, що пред`явлені позовні вимоги підлягають задоволенню шляхом визнання за позивачем права власності на 1/2 частину спірного будинку. Крім того, з відповідача підлягають стягненню судові витрати, відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК Ук раїни. На підставі викладеного,

Outcome: approved