Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-17 00:00:00

У вересні 2020 року, [PERSON] звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу укладеного з [PERSON] . В обґрунтування позовних вимог зазначив, що з 18 травня 2007 року перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від шлюбу мають спільну дитину: [PERSON] [INFO] . Спільне життя з відповідачем не склалося, через різні погляди на сімейне життя, обов`язки, ведення спільного господарства. На даний час з відповідачем фактично припинені шлюбні відносини, спільне господарство не ведеться. Ухвалою судді Кіровського районного суду міста Кіровограда від 25 вересня 2020 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання (а.с. 15). Через канцелярію суду відповідачем подано відзив на позовну заяву (вх. № 19870 від 24.05.2021 року) в якому остання заперечує проти задоволення позовних вимог, зазначає, що позивач в позові вказав про те, що нібито спільна дитина мешкає з позивачем, однак це не відповідає дійсності, насправді неповнолітня дитина [PERSON] [INFO] з часу припинення шлюбних відносин перебуває на утриманні відповідача та проживає разом з нею. Позивач відмовляється від виконання своїх батьківських обов`язків. Крім того все спільно нажите майно після припинення відносин залишилось у позивача та утримується останнім. А відтак просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог. Разом з відзивом позивач подала клопотання про продовження строку на подання відзиву на позов (а.с.38-39). Ухвалою Кіровського районного суду міста Кіровограда від 01 липня 2021 року клопотання відповідача, про продовждення строку на подання відзиву на позов позивача, задоволено. Продовжено строк [PERSON] для подання до суду відзиву на позовну заяву на 15 днів з наступного дня після отримання відповідачем примірника позовної заяви (а.с.53). Також відповідачем [PERSON] подано зустрічну позовну заяву (вх. № 19840 від 24.05.2021 року) до [PERSON] про стягнення на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] [INFO] , у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходів) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дати подачі позовної заяви і до досягнення [PERSON] повноліття, тобто до [INFO] . В обґрунтування зустрічного позову зазначила, що сторони від шлюбу мають спільну дитину, сина [PERSON] [INFO] . Дитина проживає разом з відповідачем, є слухачем Кіровоградського ліцею та повністю перебуває на утриманні відповідача. Позивач не приймає участі у матеріальному забезпеченні та вихованні сина, надавати матеріальну допомогу відмовляється, тому відповідач звернулась до суду з зустрічним позовом про стягнення аліментів. Крім того, відповідач зазначила, що у зв`язку з отриманням позову з додатками та ухвали суду про відкриття провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу 13 травня 2021 року, просить суд вважати поважною причину пропущення строку подання зустрічного позову про стягнення аліментів в межах 15-денного строку з дня отримання (а.с. 41-48). Ухвалою Кіровського районного суду міста Кіровограда від 01 липня 2021 року продовжено [PERSON] процесуальний строк для подання зустрічної позовної заяви. Зустрічну позовну заяву [PERSON] , до [PERSON] , про стягнення аліментів, прийнято до спільного розгляду з первісним позовом. Об`єднано в одне провадження вимоги за зустрічним позовом з первісним позовом [PERSON] , до [PERSON] , про розірвання шлюбу, присвоївши єдиний номер № 404/5455/20 (номер провадження 2/404/1568/20) (а.с.54). Позивачем подано заяву (вх. № 26714 від 19.07.2021 року), якою [PERSON] визнає позовні вимоги [PERSON] про стягнення з нього аліментів на утримання неповнолітньої дитини в повному обсязі (а.с. 57-67). В судове засідання позивач не з`явився, подав через канцелярію суду заяви (вх. № 5435 від 11.02.2021 року; вх. № 11852 від 25.03.2021 року) про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує, просить задовольнити (а.с. 31, 32). Відповідач в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином (а.с. 75-76), причини неявки суду не відомі, в зустрічному позову зазанчила про розгляд справи за її відсутності (а.с. 45). Розглянувши матеріали справи, оцінивши наявні в матеріалах справи та досліджені в судовому засіданні докази, суд встановив таке. Кіровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кіровоградського міського управління юстиції 18 травня 2007 року зареєстровано шлюб між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , про що складено відповідний актовий запис № 279. Прізвище після реєстрації шлюбу чоловіка: [PERSON] , дружини: [PERSON] . Зазначене підтверджується свідоцтвом про шлюб (повторно), серії [NUMBER] від 01.09.2020 року (а.с. 3). Сторони від шлюбу мають спільну дитину: [PERSON] [INFO] (свідоцтво про народження (повторно) серії [NUMBER] від 26.08.2020 року видане Центральним відділом державної реєстрації актів цивільного стану стану реєстраційної служби Кіровоградського міського управління юстиції, актовий запис за № 1005, а.с. 4). Судом встановлено, що шлюбні відносини між сторонами фактично припинились, не ведуть спільне господарство, між собою втратили порозуміння, мають різні характери і погляди на життя, примирення не бажають. Вказані обставини свідчать про неможливість примирення подружжя та збереження сім`ї. Відповідно до статті 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Частинами третьою та четвертою статті 56 Сімейного кодексу України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. За змістом статті 55 Сімейного кодексу України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги, що в даному випадку не відбулось і підтверджується доказами, що є у справі. Згідно частини третьої статті 105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. За приписом частини першої статті 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. У відповідності до частини другої статті 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Отже, зважаючи на принципи рівноправності жінки і чоловіка, закон вимагає, щоб згода на одруження була взаємною. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії його реєстрації, а і під час знаходження в шлюбі, що зумовлює можливість добровільного розірвання шлюбу, про що записано в статті 16 Конвенції "Про дискримінацію жінок" в частині 1 підпункту "с", "однакові права і обов`язки під час шлюбу і після його розірвання". Частиною першою статті 24 Сімейного кодексу України встановлено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. За таких обставин, враховуючи, що сімейні стосунки між подружжям не склалися, як зазначено в позові, через різні погляди на життя, призначення сім`ї, що призвело до фактичного припинення шлюбних відносин, та оскільки приписи сімейного законодавства не передбачають можливість примушування жінки або чоловіка до підтримання, відновлення або продовження сімейних відносин, а вільність та рівність цих стосунків та можливість припинення шлюбу є їх основою, суд вважає встановленим, що збереження сім`ї буде суперечити інтересам сторін у справі. Шлюб сторін існує формально і може бути розірваний. Щодо зустрічної позовної заяви [PERSON] , до [PERSON] , про стягнення аліментів на утримання неповноілтньої дитини, суд встановив таке. Згідно свідоцтва про народження (повторно) серії [NUMBER] від 26.08.2020 року видане Центральним відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кіровоградського міського управління юстиції, батьками [PERSON] [INFO] є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 47). Таким чином, сторони мають спільну неповнолітню дитину, сина [PERSON] [INFO] , який проживає разом з позивачем та знаходиться на її утриманні, що підтверджено актом про фактичне проживання від 23.05.2021 року виданного Головою правління Об`єднання співвласників багатоквартирних будинків «Едем 21/1» (а.с. 48) та не заперечується позивачем. За статтею 19 Конвенції про права дитини, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27 лютого 1991 року, набула чинності в Україні з 27 вересня 1991 року і відповідно до статті 9 Конституції України є складовою національного законодавства, держави-учасниці, які її підписали, взяли на себе зобов`язання вживати усіх необхідних законодавчих та інших заходів з метою захисту дитини від неналежного піклування з боку батьків чи будь-якої іншої особи. Одним із способів захисту прав малолітньої або неповнолітньої дитини при ухиленні батьків від обов`язку її утримувати є законодавчо передбачена можливість судового стягнення коштів на їх утримання. Так, відповідно до статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Статтею 181 Сімейного кодексу України визначено способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів (частини перша - третя статті 181 Сімейного кодексчу України). Відповідно до частин першої, другої статті 182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частиною першою статті 183 Сімейного кодексу України визначено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. В силу частини першої статті 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. На підставі вищевикладеного, враховуючи, що обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення аліментів на утримання дитини є обґрунтованими, ґрунтуються на вимогах закону, а тому підлягають задоволенню. Крім того, положеннями частини шостої статті 263 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу. Судом з`ясовано, що визнання позову не суперечить закону та не порушує права, свободи та інтереси інших осіб. Пунктом 1 частини першої статті 430 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що рішення суду в частині стягнення аліментів підлягає негайному виконанню в межах суми платежу за один місяць. Судові витрати по сплаті судового збору за позовну вимогу про розірвання шлюбу покладаються на відповідача, а за зустрічним позовом на позивача, [PERSON] у відповідності до вимог частин першої та другої, шостої статті 141 Цивільного процесуального кодексу України. . На підставі викладеного,

Outcome: approved