Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-09 00:00:00

У грудні 2021 року позивач звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу, якою просила розірвати шлюб, який був укладений між нею та [PERSON] та зареєстрований 24 жовтня 1998 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Виконкому Красногвардійської районної ради м.Дніпропетровська, актовий запис №447. В обґрунтування позову позивач вказала на те, що з 24 жовтня 1998 року вона перебуває у шлюбі з відповідачем, від шлюбу вони мають сина - [PERSON] , [INFO] . Спільне життя не склалося через відсутність порозуміння між сторонами, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обов`язки з ведення спільного господарства. Між сторонами неодноразово були здійснені спроби шляхом розмов, укладання «сімейних угод», відновити сімейний спокій та рівновагу. Однак, жодна із спроб налагодження сімейного життя позитивних результатів не принесла. Сторони понад три роки проживають окремо, спільного господарства не ведуть, втрачені всі фізичні та духовні зв`язки. Шлюбні відносини, позивач вважає, були припинені з вересня 2018 року, у зв`язку з чим, вимушена звернутись до суду із зазначеною позовною заявою. У судове засідання позивач не з`явилась, надавши на адресу суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, позовну заяву підтримала, просила її задовольнити. Відповідач не з`явився в судове засідання, надавши на адресу суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, не заперечував проти задоволення позовної заяви про розірвання шлюбу. Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхньої неповнолітньої дитини, що має істотне значення. Встановлено, що [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстрували шлюб 24 жовтня 1998 року (арк.с.9), від якого у сторін народився син - [PERSON] , [INFO] . (арк.с.10). Згідно ч.1 ст.24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч.1 ст.55 СК України, дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Положеннями ч.ч.3, 4 ст.56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Сторони шлюбно-сімейні відносини не підтримують та загальне господарство не ведуть, шлюб носить формальний характер і збереження його суперечило б інтересам сторін, у зв`язку з чим шлюб підлягає розірванню. Відповідно до ст.113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище, у зв`язку з чим, посилання відповідача в частині заперечень проти залишення дружині його прізвища, не ґрунтуються на законі. Відповідно до ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі 908 (дев`ятсот вісім) грн. 00 коп. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved