Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-19 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з вищевказаним позовом. Позов обґрунтовують тим, що з 02.07.2003 [PERSON] перебувала в шлюбі х відповідачем. За час шлюбу в них народилося троє дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 17.06.2013 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, та ухвалено стягувати з відповідача на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітніх дітей розмірі 1500,00 грн. щомісячно до досягнення старшою дитиною повноліття. Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 23.12.2013 розмір стягуваних аліментів зменшено та ухвалено стягувати з [PERSON] в користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітніх дітей в розмірі 1100,00 грн. на місяць. Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16.01.2018 збільшено розмір стягуваних аліментів та ухвалено стягувати з [PERSON] в користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітніх дітей в розмірі 5236,50 грн., але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з індексацією відповідно до закону, починаючи з дня набрання рішенням законної сили та до досягнення старшою дитиною повноліття. На виконання вищевказаного судового рішення, 08.05.2018 видано виконавчий лист, який пред`явлено до виконання в Перший відділ державної виконавчої служби у м. Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів). У зв`язку з несвоєчасною та не в повному обсязі сплатою аліментів, станом на 08.06.2021 у відповідача утворилася заборгованість в сумі 124994,56 грн. Посилаюсь на наведене та обґрунтовуючи свої вимоги ст.196 СК України, позивачі просять суд, стягнути в відповідача на користь [PERSON] неустойку (пеню) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за період з 01.02.2018 по 08.06.2021 в сумі 124994,56 грн. Ухвалою судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 24 червня 2021 року відкрито спрощене позовне провадження у даній справі. Від представника відповідача надійшло клопотання про зменшення розміру пені за несплату аліментів, обґрунтоване тим, що вини [PERSON] у виникненні заборгованості немає, оскільки останній сплачує аліменти у міру своїх фінансових можливостей з урахування заробітної плати в сумі 6000,00 грн. та при визначені розміру аліментів в 5236,00 грн. Зазначає, що відповідно до вимог ч.4 ст.71 Закону України «Про виконавче провадження» за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за два роки, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу в розмірі 30 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів. Суми штрафів стягуються з боржника у порядку передбаченому цим Законом і перераховуються стягувачу. Постановою державного виконавця від 01.06.2021 з відповідача на користь позивача стягнуто штраф в розмірі 35927,27 грн., а тому сума неустойки (пені) підлягає зменшенню та становитиме 89067,29 грн. Крім цього, відповідач просить суд, зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів, оскільки заборгованість виникла не з його вини, оскільки він отримуючи заробітну плату у розмірі 7000,00 грн., сплачував аліменти в сумі 3944,50 грн. щомісячно. У жовтня 2021 відповідач став офіційним по шукачем роботи та безробітним, окрім цього, разом із ним проживають його батьки пенсійного віку за якими він здійснює догляд, а його вітчим є особою з інвалідністю. Посилаючись на викладене, просить зменшити розмір неустойки (пені) з 89067,29 грн. на 4000,00 грн. Від позивача [PERSON] надійшла заява про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав та просив задовольнити з наведених у позовній заяві підстав. Представник відповідача, просив зменшити розмір неустойки (пені) з 89067,29 грн. на 4000,00 грн. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, та подані докази на підтвердження обґрунтованості заявлених позовних вимог та заперечень, суд установив таке. [PERSON] та [PERSON] є батьками неповнолітніх [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіями свідоцтв про народження (а.с.05, 06,07). Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 17.06.2013 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, вирішено стягувати з відповідача на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітніх дітей розмірі 1500,00 грн. щомісячно до досягнення старшою дитиною повноліття (а.с.08-09). Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 23.12.2013 розмір стягуваних аліментів зменшено та ухвалено стягувати з [PERSON] в користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітніх дітей в розмірі 1100,00 грн. на місяць з дня набрання рішенням законної сили та до досягнення [PERSON] повноліття (а.с.10-11). Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16.01.2018 збільшено розмір стягуваних аліментів та ухвалено стягувати з [PERSON] в користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітніх дітей в розмірі 5236,50 грн., але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з індексацією відповідно до закону, починаючи з дня набрання рішенням законної сили та до досягнення старшою дитиною повноліття (а.с.12-13). 08.05.2018 Луцьким міськрайонним судом Волинської області видано виконавчий лист у справі № 161/17372/17, який перебуває на виконанні у Першому відділі державної виконавчої служби у м. Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів). З довідки-розрахунку № 209 від 04.06.2021 по АСВП № 56404116, вбачається, що загальна заборгованість по аліментах, наявна у [PERSON] перед [PERSON] становить 124994,56 грн. (а.с.15-16). Відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів про те, що заборгованість утворилася не з його вини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Обсяг відповідальності батьків не залежить від проживання їх разом чи окремо від дитини, і цей факт не звільняє від обов`язку забезпечувати такі умови життя дитини, які є достатніми для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, соціального та духовного розвитку. Відповідно до ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України батьки зобов`язанні утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N 789-ХІІ від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно із ч. 4 ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до ч. 1 ст. 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов 'язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Відповідач «зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 196 СК України. Обов`язок доведення відсутності вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів покладається на боржника». Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03.04.2019 року у справі № 333/6020/16-ц (провадження №14-616цс18) відступила від висновків Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у раніше прийнятих постановах від 02.11.2016 року у справі № 6-1554цс16, від 16.03.2016 року у справі № 6-2589цс15, від 03.02.2016 року у справі № 6-1477цс15 та від 16.03.2016 року у справі № 6-300цс16, і дійшла висновку, що «пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на весь розмір несплачених у відповідному місяці аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити на один відсоток». Як вбачається із наданого позивачкою розрахунку, неустойка (пеня) у розмірі одного відсотка суми несплачених [PERSON] аліментів, які стягуються на утримання за період із 01.02.2018 по 08.06.2021 року складає 1137080,92 грн., а з урахуванням вимог ч.1 ст.196 СК України щодо обмеження максимального розміру пені - 100 відсотків заборгованості, розмір пені, що підлягає стягненню становить 124994,56 грн. Суд вважає вищевказаний розрахунок належним доказом у справі, у свою чергу достовірність такого відповідачем не спростована. Отже, вимога позивачів про стягнення з відповідача пені за прострочення сплати аліментів відповідає вимогам закону. Разом з тим, відповідно до положень ч.1 ст.196 СК України у разі застосування до особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, заходів, передбачених ч.14 ст.71 Закону України «Про виконавче провадження», максимальний розмір пені повинен дорівнювати різниці між сумою заборгованості та розміром застосованих заходів примусового виконання, передбачених ч.14 ст.71 Закону України «Про виконавче провадження». Відповідно до ч.14 ст.71 Закону України «Про виконавче провадження» за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за два роки, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 30 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів. Суми штрафів, передбачених цією частиною, стягуються з боржника у порядку, передбаченому цим Законом, і перераховуються стягувачу. З матеріалів справи вбачається, що постановою державного виконавця Першого відділу державної виконавчої служби у м. Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) від 01.06.2021 у виконавчому провадженні № 56404116, у зв`язку з наявністю у відповідача заборгованості зі сплати аліментів, яка перевищує суму відповідних платежів за два роки, на відповідача було накладено штраф у розмірі 35927,27 грн. (а.с.39), що складає 30% від суми заборгованості 119757,56 грн. З огляду на викладене, суд приходить до висновку про необхідність зменшення розміру неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів (124994,56 грн.) на суму накладеного на відповідача штрафу, як заходу примусового виконання (35927,27 грн.), внаслідок чого розмір неустойки (пені), яка згідно з ч.1 ст.196 СК України підлягає стягненню з відповідача на користь [PERSON] складає 89067,29 грн. (124994,56 грн. - 35927,27 грн.). Відповідно до ч.2 ст.196 СК України розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Відтак, суд враховує те, що відповідач [PERSON] у жовтня 2021став офіційним шукачем роботи та безробітним, разом із ним проживає матір пенсійного віку та вітчим, який є особою з інвалідністю, за якими він здійснює догляд, тому суд дійшов висновку про застосування до спірних правовідносин сторін положень ч.2 ст.196 СК України та зменшення розміру неустойки (пені) до 65000,00 грн. Аналізуючи наведене, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. У зв`язку з тим, що позивачі звільнені від сплати судового збору на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», тому з відповідача слід також стягнути на користь держави судовий збір в сумі 992,40 грн.

Outcome: partial