Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-19 00:00:00

Заявник [PERSON] звернулась до Орджонікідзевського районного суду міста Харкова із заявою, в якій просила визнати [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~уродженця та\~жителя м.\~Харкова,\~місце реєстрації:\~ [ADDRESS] \~безвісно відсутнім\~з 01\~квітня 2015\~рокупосилаючись на те, що [PERSON] , [INFO] не проживає в квартирі [ADDRESS] і не з`являється протягом майже чотирьох років (з березня 2015 р.), який був там зареєстрований і в якій вони проживали разом до розірвання шлюбу. З того часу будь-який зв`язок з ним втрачено. Він ні разу не зателефонував, не написав листа, не повідомив іншим способом про місце свого перебування. Вона та [PERSON] мають спільну дитину: [PERSON] , [INFO] . Задоволення заяви має для неї юридичне значення, для того, щоб здійснювати правочини відносно малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] з купівлі-продажу нерухомості, отримання дозволу малолітній дитині для виїзду за кордон та інші дії пов`язані з отриманням дозволів від батька для малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . При здійсненні правочинів з нерухомістю, виїзду за кордон необхідна згода другого з батьків або рішення суду про визнання одного з батьків безвісно відсутнім. Тому, просила суд визнати [PERSON] , [INFO] , що був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , безвісно відсутнім з 01 квітня 2015 року. Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 13 листопада 2019 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у зазначеній справі та призначено до розгляду в загальному порядку. В судове засідання заявник [PERSON] не з`явилась, про місце, дату і час судового засідання належним чином повідомлена, клопотання про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Представник заявника - адвоката Водяницький К.А. надав суду клопотання про розгляд справи без його участі, вимоги підтримує повністю та просить їх задовільнити за належними в справі доказами. Представники заінтересованих осіб: Департаменту реєстрації та цифрового розвитку Харківської міської ради, Служби у справах дітей по Індустріальному району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради, Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Індустріальному та Немишлянському районах міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області в судове засідання не з`явились, надали суду заяви про розгляд справи за їх відсутності. Заінтересовані особи: [PERSON] , Індустріальний районний відділ у м.Харкові Головного управління ДМС у Харківській у області в судове засідання не з`явились, заяв та клопотань про відкладення розгляду справи або розгляду справи без участі представника не надходило. Суд, розглянувши та дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що заявлені вимоги [PERSON] підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі, який 01.08.2012 року був розірваний, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу від 01.08.2012 року серії [NUMBER] . Від шлюбу заявник та [PERSON] , [INFO] мають спільну дитину: доньку - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] . [PERSON] був зареєстрований та проживав разом із заявником до розірвання шлюбу в квартирі [ADDRESS] , але протягом майже чотирьох років (з березня 2015 р.) там не з`являється. З того часу будь-який зв`язок з ним втрачено. Він ні разу не зателефонував, не написав листа, не повідомив іншим способом про місце свого перебування. 15.04.2019 року за №22/17604, на адвокатський запит №08/04-2019-1 від 08.04.2019 року, надійшла відповідь від Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Індустріальному та Немишлянському районах міста Харків Головного територіального Управління юстиції у Харківській області у якому зазначено, що боржник [PERSON] останній раз подав поясненя про несплату аліментів 07.11.2006 року. На неодноразові виклики боржник до відділу не з`являвся. 04.09.2019 року мешканцями будинку [ADDRESS] , складений Акт про не проживання [PERSON] за місцем проживання за адресою: [ADDRESS] з березня 2015 року. Судом встановлено, що місце проживання заявника [PERSON] зареєстровано за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується Витягом з Єдиного державного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання. З витягу з Єдиного державного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання вбачається, що місце проживання [PERSON] , [INFO] зареєстровано за адресою: [ADDRESS] . З витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань вбачається по кримінальному провадженню 12021221180001473 вбачається, що 07 грудня 2021 року до чергової частини ВП №1 Харківського ГУП №2 ГУНП в Харківській області надійшла ухвала суду №644/10668/21 від 22 листопада 2021 року про внесення в Єдиний реєстр досудових розслідувань даних про встановлення місця знаходження [PERSON] , [INFO] з яким [PERSON] не підтримує зв`язок з 01.08.2012 року з моменту розлучення. За даним фактом СВ ВП №1 Харківського ГУП №2 ГУНП в Харківській області 08 грудня 2021 року розпочате кримінальне провадження за правовою кваліфікацією кримінального правопорушення за ч.1. ст. 115 КК України. У частині третій статті 12 ЦПК України зазначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частин п`ятої та шостої статті 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справ. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про визнання фізичної особи безвісно відсутньою. Частиною 1 статті 43 ЦК України передбачено, що фізична особа може бути визнана судом безвісно відсутньою, якщо протягом одного року в місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування. Відповідно до імперативних положень ч. 5 та ч. 6 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права; висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права. Таким чином, про розгляді даної справи суд враховує висновки Верховного Суду щодо застосування норм права, які стосуються розгляду справ про визнання особи безвісно відсутньою. Так, 22 листопада 2018 року Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду в рамках справи №225/882/17, провадження № 61-34068св18 (ЄДРСРУ № 78044509) підтвердив правові позиції стосовно підстав для визнання особи безвісно відсутньою. Зокрема, у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 травня 2018 року у справі №225/1297/17 зроблено висновок, що «безвісна відсутність - це посвідчення в судовому порядку тривалої відсутності фізичної особи в місці її постійного проживання за умов, що не вдалося встановити місця її знаходження (перебування). Підставами для визнання фізичної особи безвісно відсутньою є сукупність юридичних фактів, тобто юридичний склад, до якого включаються: а) відсутність відомостей про перебування фізичної особи у місці її постійного проживання; б) відсутність відомостей про дійсне перебування особи і неможливість отримати такі відомості; в) сплив річного строку з дня одержання останніх відомостей про місце перебування фізичної особи або з дня, визначеного відповідно до частини другої статті 43 ЦК України; г) наявність у заявника правової зацікавленості у вирішенні питання про визнання особи безвісно відсутньою. При визнанні особи безвісно відсутньою застосовується презумпція, що особа є живою, однак встановити її місце знаходження у цей час неможливо, причому вказана презумпція має спростовний характер. Також, належить враховувати, що визнання судом у встановленому законом порядку фізичної особи безвісно відсутньою (стаття 43 ЦК України) жодним чином не свідчить про смерть такої особи, так і не виключає самої можливості смерті. Зазначене зумовлює одночасну наявність двох припущень щодо двох взаємовиключних життєвих станів безвісно відсутньої фізичної особи (особа жива, особа померла) (Постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 лютого 2018 року у справі № 317/3139/15-ц, провадження №61-4241св18 (ЄДРСРУ №72641734). Відповідно до ч. 2 ст. 43 ЦК України, у разі неможливості встановити день одержання останніх відомостей про місце перебування особи початком її безвісної відсутності вважається перше число місяця, що йде за тим, у якому були одержані такі відомості, а в разі неможливості встановити цей місяць - перше січня наступного року. З аналізу вказаних норм, фізична особа може бути визнана безвісно відсутньою за сукупності таких умов: якщо вона відсутня у місці свого постійного проживання протягом року; якщо протягом одного року в місці, де особа постійно або переважно проживає, немає відомостей про її місцеперебування; вжитими заходами щодо розшуку відсутньої особи встановити місце її перебування неможливо; визнання причин, через які заявник просить визнати фізичну особу безвісно відсутньою, юридично поважними. Відповідно до ст. 306 ЦПК України у заяві про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою повинно бути зазначено: для якої мети необхідно заявникові визнати фізичну особу безвісно відсутньою або оголосити її померлою; обставини, що підтверджують безвісну відсутність фізичної особи, або обставини, що загрожували смертю фізичній особі, яка пропала безвісти, або обставини, що дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку. Судом з`ясовано, що заявнику необхідно визнання [PERSON] , [INFO] безвісно відсутнім для здійснення правочинів відносно малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] з купівлі-продажу нерухомості, отримання дозволу малолітній дитині для виїзду за кордон та інші дії пов`язані з отриманням дозволів від батька для малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . Таким чином, враховуючи відсутність відомостей протягом року за місцем останнього відомого місця проживання [PERSON] , [INFO] , суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог заявника та наявність підстав для визнання [PERSON] , [INFO] безвісно відсутнім, оскільки факт зникнення останнього підтверджується доказами, що не викликають сумнівів у своїй допустимості та достовірності, які суд приймає до уваги, так як вони зібрані із дотриманням вимог закону, не суперечать один одному та ніким не спростовуються, проте вважає за необхідне визнати [PERSON] , [INFO] безвісно відсутнім саме з 01 квітня 2015 року. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Крім того, суд вважає за необхідне роз`яснити, що у разі одержання заяви про появу фізичної особи, яку було визнано безвісно відсутньою або оголошено померлою, або відомостей про місцеперебування цієї особи суд за місцеперебуванням особи або суд, який ухвалив рішення про визнання особи безвісно відсутньою або оголосив її померлою, призначає справу до слухання за участю цієї особи, заявника та інших заінтересованих осіб і скасовує своє рішення про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Заяву може бути подано особою, яку було визнано безвісно відсутньою або оголошено померлою, або іншою заінтересованою особою в порядку ст. 309 ЦПК України. Відповідно до ч. 7 ст. 294 ЦПК України при ухваленні судом рішення судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом. На підставі наведеного,

Outcome: approved