Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-17 00:00:00

26.10.2021 до Петриківського районного суду Дніпропетровської області надійшов позов [PERSON] до ТОВ «Фінпром Маркет» про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, треті особи, що не заявляють самостійних вимог: Приватний нотаріус Київського міського нотаріально округу Остапенко Є.М., Петриківський відділ ДВС у Дніпровському районі Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро). В своїй заяві позивач посилається на те, що 22.07.2020 приватним нотаріусом Київського міського нотаріально округу Остапенко Є.М. вчинено виконавчий напис за № 3637 про стягнення з позивача на користь відповідача заборгованості за Кредитним договором №113457250 від 10.06.2014 у розмірі 15090,97 грн та 50 грн. витрат за вчинення виконавчого напису. Відповідно до виконавчого напису № 3637 від 22.07.2020 приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. стягує з позивача кошти у розмірі 15090,97 грн. на користь ТОВ «Фінпром Маркет», якому Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами», код платника податків згідно з ЄДРПОУ 35017877, відступлено право вимоги на підставі Договору факторингу № 20/ФК від 09.07.2020 року, якому у свою чергу Товариством з обмеженою відповідальністю «Європейська агенція з повернення боргів», код платника податків згідно з ЄДРПОУ 35465907, відступлено право вимоги на підставі Договору відступлення права вимоги № 201807-1/2 від 24.07.2018, якому у свою чергу Публічним акціонерним товариством «Банк «ФОРВАРД», код платника податків згідно з ЄДРПОУ 34186061, на підставі Договору відступлення права вимоги № 25/02/15-1 від 25.02.2015 відступлено право вимоги за кредитним договором № 113457250 від 10.06.2014 р., укладеного між Публічним акціонерним товариством «Банк «Форвард» та [PERSON] . Позивач не погоджується з вчиненим виконавчим написом, вказаним розміром заборгованості, вважає його безпідставним, оскільки позивач не отримував будь-яких заяв, вимог або претензій про сплату грошових коштів у зазначеному розмірі, тому просить суд визнати виконавчий напис нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. Ухвалою Петриківського районного суду від 27.10.2021 року, відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження, та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Петриківського районного суду від 27.10.2021 року, задоволено заяву [PERSON] , щодо забезпечення позову, шляхом зупинення примусового стягнення боржника на підставі виконавчого напису №3637 від 2207.2020 року. У підготовче судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, надіслав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Представник відповідача ТОВ «Фінпром маркет» у судове засідання не з`явився, про місце, дату та час розгляду справи був повідомлений належним чином 03.12.2021 від ТОВ ««Фінпром маркет» надійшла заява про визнання позовних вимог та клопотання про врегулювання спору. Треті особи: приватний нотаріус\~Київського МНО\~Остапенко Є.М.\~та представник Петриківського відділу державної виконавчої служби у Дніпровському районі Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління \~ Міністерства юстиції\~ (м.\~Дніпро)\~ у судове засідання не з`явилися, про місце, дату та час розгляду справи були повідомлені належним чином. Заяви та будь-які інші клопотання на адресу суду не надано. Згідно положень\~ст.ст.\~200\~та 206\~ЦПК України\~за результатами\~підготовчого провадження\~суд ухвалює\~рішення у\~випадку визнання\~позову відповідачем. Позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Оскільки, відповідач визнає позовні вимоги в повному обсязі та визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, перевіривши матеріали справи та дослідивши надані позивачем докази, вважає, що позов підлягає задоволенню. Всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані позивачем докази суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. 10.06.2014 року між [PERSON] та ПАТ «Банк`Форвард» був укладений Кредитний договір №113457250. З 25.02.2015 року правонаступником усіх прав та обов`язків за Кредитним договором №113457250 від 10.06.2014 року стало ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», з 24.07.2018 року - ТОВ «Фінансова компанія управління активами», а з 09.07.2020 року - ТОВ «Фінпром маркет». 22.07.2020\~року приватним\~нотаріусом Київського\~МНО Остапенко\~Є.М.\~вчинено виконавчий\~напис №\~3637,\~про стягнення\~з позивача\~на користь\~відповідача заборгованості\~за кредитним\~договором \~№113457250\~від 10.06.2014\~року за\~період з\~24.02.2015\~року по\~22.07.2020\~року у\~розмірі 15090,97\~\~грн., яка складається з наступного: -12510,60 грн. - заборгованості за тілом кредиту; -1980,37 грн. - заборгованості за нарахованими та несплаченими процентами і комісією; - 600,00 грн. - заборгованість за нарахованою та несплаченою пенею; а також 50,00 грн. за вчинення виконавчого напису нотаріусом на підставі ст.31 Закону України «Про нотаріат», на загальну суму 15140,97 \~грн. 22.07.2021 року державним виконавцем Петриківського ВДВС у Дніпровському районі Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Дудкою О.В. було відкрито виконавче провадження №66003602 на підставі виконавчого напису №3637 від 22.07.2020 року, а 22.07.2021 року винесена постанова про арешт майна та коштів боржника. Здійснення виконавчого напису нотаріусом регулюється главою 14 ЗУ «Про нотаріат» від 02.09.1993 року із змінами та доповненнями, Постановою КМУ від 29 червня 1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», а також Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом МЮУ від 22 лютого 2012 року за № 296/5 та зареєстрованим в МЮУ 22 лютого 2012 року за № 282/20595. Згідно з Порядком вчинення нотаріальних дій, у главі 16 викладений порядок вчинення нотаріусами виконавчих написів, зокрема, пунктом 1.1 передбачено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Відповідно до ст. 87 ЗУ «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється КМУ. Підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою КМУ від 29 червня 1999 року №1172. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному переліку документів. При цьому цей перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в ЗУ «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій. Згідно з пунктом 1 переліку документів, для одержання виконавчого напису подаються: а)оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б)документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Згідно з пунктом 2 переліку документів, який був затверджений Постановою КМУ № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», для одержання виконавчого напису про стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин, додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувана про непогашення заборгованості. Відповідно до статті 88 ЗУ «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Однією з основних умов вчинення виконавчих написів є наявність документів, що підтверджують безспірність заборгованості боржника. Згідно з правовим висновком, викладеним у Постанові Верховного суду України від 05.06.2017 року у справі № 6-887цс17, при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачам документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з переліком документів; для правильного застосування положень статей 87,88 ЗУ «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Ознаками безспірності документів, відповідно до яких вчиняється виконавчий напис, є відсутність будь-яких суперечностей у поданих документах, подання нотаріусу документів, що свідчать про визнання боржником вимог стягувана, а також повідомлення боржника не менш, ніж за 30 днів до вчинення виконавчого напису про порушення кредитних зобов`язань та необхідність ліквідування допущених порушень чи оскарження виставлених вимог у судовому порядку, чи подання заперечень кредитору. Якщо жодна із цих дій не виконана боржником, заборгованість вважається безспірною. Тобто нотаріус повинен упевнитися в розумінні боржником пред`явлених до нього вимог і визнання їх. Документом, що підтверджує факт визнання боржником вимог кредитора, є вимога відповідача з підписом боржника про її отримання або поштове повідомлення з підписом боржника про отримання цінного листа з описом вкладення, в якому зазначено, що саме вимога направлена боржнику, а не інший документ. Так, пунктом 2.3 Глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій визначено, що вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотеко держателя. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу. Таким чином, безспірною заборгованістю є така заборгованість, яка виключає можливість спору з боку боржника щодо її розміру, строку, за який вона нарахована тощо, а відтак, і документи, які підтверджують її безспірність, і на підставі яких нотаріуси здійснюють виконавчі написи, мають бути однозначними, беззаперечними та стовідсотково підтверджувати наявність у боржника заборгованості перед кредитором саме в такому розмірі. Позивач заперечує проти отримання ним письмових повідомлень від відповідача та нотаріуса про наявність заборгованості за кредитним договором №113457250 від 10.06.2014 року та намір вчинити виконавчий напис, а відповідач не надав нотаріусу доказів отримання боржником письмової вимоги про усунення порушень, що позбавило позивача права заперечити проти вчинення виконавчого напису та подати нотаріусу докази на підтвердження своїх заперечень. Отже, вчиняючи виконавчий напис, нотаріус не врахував та не перевірив факту наявності чи відсутності спору щодо заборгованості, чим порушив вказану норму закону. У нотаріуса на момент вчинення ним виконавчого напису були всі підстави вважати, що розмір заборгованості позивача перед відповідачем не є безспірним. Відповідно до Кредитного договору №113457250 від 10.06.2014 року, кредит має бути повернутий не пізніше 11.06.2017 року. Позивач звертає увагу суду на той факт, що виконавчий напис вчинений на суму боргу, яка включає в себе заборгованість за тілом кредиту і процентами, нараховану за період з 24.02.2015 року по 22.07.2020 року. Так, Постановою Верховного Суду України від 28.03.2018 р. по справі №444/9519/12 (провадження N 14-10цс18) закріплена правова позиція про припинення нарахування процентів після спливу визначеного договором строку кредитування та у випадку пред`явлення до позичальника вимоги про дострокове повернення частини позики, що залишилася, та сплаті процентів. Згідно правової позиції ВСУ після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, відповідно до якої боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, згідно виконавчого напису № 3637 від 22.07.2020 року, з позивача незаконно стягнуто проценти в розмірі 1980,37 грн., нараховані за період з 24.02.2015 року по 22.07.2020 року вже після закінчення строку дії кредитного договору №113457250 від 10.06.2014 року. Згідно частини\~1\~статті 11\~ЗУ «Про\~захист прав\~споживачів» в\~редакції від\~22.09.2011 року, діючій на момент укладання кредитного договору №113457250 від 10.06.2014 року, договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов`язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов`язується повернути їх разом з нарахованими відсотками. Споживчий кредит - кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції. У зв`язку з тим, що кредитний договір №113457250 від 10.06.2014 року, укладений між позивачем і банком, є споживчим, про що зазначено в тексті договору, наданим для задоволення особистих потреб позивача, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника, на правовідносини, які виникли між сторонами за цим договором, розповсюджуються положення ЗУ «Про захист прав споживачів». Пунктом 7 частини 11 статті 11 ЗУ «Про захист прав споживачів» в редакції від 22.09.2011 року передбачена заборона кредитодавцю вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. Так, відповідно до статті 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Статтею 257 ЦК України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила, що передбачено частиною 1 статті 261 ЦК України. Згідно правової позиції, викладеної в Постанові Верховного Суду України № 6-2104цс16 від 23.11.2016 року, у разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Правовою позицією, висловленою в постанові Великої Палати Верховного Суду України від 28.03.2018 року по справі № 444/9519/12 (14-10цс18), передбачено, якщо кредитний договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок позичальника повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право кредитодавця вважається порушеним з моменту порушення позичальником терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу у межах строку кредитування згідно з частиною п`ятою статті 261 ЦК України починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) позичальником обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу. Встановлення строку кредитування у кредитному договорі, що передбачає внесення позичальником щомісячних платежів, має значення не для визначення початку перебігу позовної давності за вимогами кредитодавця щодо погашення заборгованості за цим договором, а, насамперед, для визначення позичальнику розміру щомісячних платежів. Відтак, за вказаних умов початок перебігу позовної давності не можна визначати окремо для погашення всієї заборгованості за договором (зі спливом строку кредитування) і для погашення щомісячних платежів (після несплати чергового такого платежу). Останній платіж за Кредитним договором №113457250 від 10.06.2014 року був здійснений позивачем приблизно в 2016 році, тобто п`ять років тому. Відповідно до частин 3, 4 статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. У зв`язку з тим, що за кредитним договором №113457250 від 10.06.2014 року відносно стягнення заборгованості за кредитом та процентами минув строк позовної давності, внаслідок чого відносини між позивачем і відповідачем є спірними, тому стягнення заборгованості за вищезазначеним кредитним договором в позасудовому порядку шляхом вчинення виконавчого напису є незаконним. Наведеними вище нормами установлено, що, сам по собі факт подання стягувачем відповідних документів нотаріусу не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. При цьому, матеріалами даної справи установлено, що фактично заборгованість [PERSON] перед банком є спірною, позивач не погоджується з її розміром та складовими. Таким чином приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. при вчиненні виконавчого напису не пересвідчилася про відсутність на час пред`явлення вимоги спору, чим порушила п. 2.3 пункту 2, пункту 3 глави 16 розділу II Порядку, ст.87,\~88 Закону України «Про нотаріат», отже виконавчий напис нотаріуса має бути визнаний таким, що не підлягає виконанню. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у справі № 826/20084/14, яка була залишена без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року та Постановою Великої палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року, відмовлено в задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року, було визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, у тому числі: «Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувана про непогашення заборгованості». Зазначена постанова апеляційного суду у відповідності до пункту 4 статті 254 КАС України (в редакції, що діяла на момент винесення постанови) набула законної сили з 22.02.2017 року, з моменту проголошення, а отже , з цієї ж дати законодавство не передбачало можливості вчинення виконавчого напису щодо заборгованості, яка випливає із кредитних відносин. А пункт 1 переліку документів стосується лише нотаріально посвідчених договорів. У зв`язку з тим, що Кредитний договір №113457250 від 10.06.2014 року нотаріально не посвідчений, а у виконавчому написі зазначено, що він вчинений на підставі пункту 2 переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів зі змінами, внесеними Постановою Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», які, як зазначено вище, є незаконними і нечинними, то в момент вчинення виконавчого напису № 3637 від 22.07.2020 року були відсутні правові підстави для його вчинення, а отже такий виконавчий напис не підлягає виконанню. Приймаючи до уваги, що позовні вимоги задоволено у повному обсязі, позивачем долучено платіжні доручення від 06.08.2021 року про сплату ним судового збору у розмірі 908 грн та від 06.08.2021 року в розмірі 454 грн, а всього: 1 362 грн. Згідно зі\~ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, суд у відповідному рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Таким чином,\~позивачу слід\~повернути з\~державного бюджету\~50\~відсотків судового збору, сплаченого при\~поданні позову,\~а саме:\~1362х50%=681\~грн.,\~а інші\~50\~відсотків 681 грн. слід стягнути з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved