Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-10 00:00:00

19.11.2021 позивач звернувся до Рубіжанського міського суду Луганської області з вищезазначеним позовом до відповідача, в якому вказав, що на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку зі службовими будівлями від 14.06.2021, він є власником будинку [ADDRESS] , де крім членів його сім`ї, зареєстрований за місцем проживання відповідач, який є колишнім власником вказаного будинку. При укладанні договору купівлі - продажу будинку сторони домовились, що відповідач зніметься з реєстраційного обліку місця проживання, про що зазначено в п. 10 цього договору, але до теперішнього часу [PERSON] цього не зробив. Відповідач у спірному будинку не проживає з моменту його продажу, особисті речі відповідача в будинку відсутні. Реєстрація відповідача в будинку позивача порушує його права як власника, тому він звернувся до суду з цим позовом за захистом своїх прав. Просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: будинком [ADDRESS] . Ухвалою Рубіжанського міського суду Луганської області від 30.11.2021 цей позов прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, з викликом сторін. У судове засідання позивач не з`явився, про день, час та місце слухання справ був повідомлений належним чином; 17.12.2021 надав суду заяву про розгляд справи без його участі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує (а.с.-23). Відповідач у судове засідання не з`явився, про день, час та місце слухання справи був повідомлений належним чином, причин неявки не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності та відзиву на позов не надав. Відповідачу були надіслані виклики в судові засідання за адресою його реєстрації, відповідно відомостей Рубіжанської міської ради Луганської області, а саме: [ADDRESS] , які були повернуті на адресу суду з позначками «адресат відсутній за вказаною адресою» ( а.с. 26). Також, відповідно до роздруківки від 11.01.2022 з офіційного сайту АО «Укрпошта» - ukrposhta@ukrposhta.ua, відправлення з викликом до суду відповідача не вручено адресату під час доставки з притичини « інші причини» ( а.с. 27-29). Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до вимог ч. 6 ст. 128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. Згідно ч. 4 ст. 130 ЦПК України, у разі відсутності адресата (будь-кого з повнолітніх членів його сім`ї) особа, яка доставляє судову повістку, негайно повертає її до суду з поміткою про причини невручення. Відповідно до ч. 1 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Частиною 4 статті 223 ЦПК України передбачено, що у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Враховуючи повторну неявку в судове засідання належним чином повідомленого відповідача, відсутність заяви про розгляд справи за його відсутності, неповідомлення відповідачем про причини неявки до суду, відсутність відзиву на позов та згоду позивача на ухвалення заочного рішення по справі, суд дійшов висновку розглянути справу у відсутність відповідача та ухвалити заочне рішення по цій справі в порядку ст. ст. 280, 281 ЦПК України. Суд, розглянувши цивільну справу в межах заявлених позовних вимог, об`єктивно оцінивши докази, які містяться в матеріалах справи дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що позивач є власником будинку [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі - продажу житлового будинку зі службовими будівлями від 14.06.2021, посвідченого та зареєстрованого в реєстрі за № 583 приватним нотаріусом Сєвєродонецького районного нотаріального округу Луганської області Нецвітай О.В. (а.с. 11-12), та Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 14.06.2021 № 261440711 ( а.с. 13). Після продажу будинку [ADDRESS] , за цією адресою залишився зареєстрованим відповідач - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується Витягом № 76743 від 11.11.2021 ( а.с.-15) та відомостями Рубіжанської міської ради Луганської області від 29.11.2021 ( а.с.18), згідно яких відповідач зареєстрований за вищевказаною адресою з 28.04.2016 по теперішній час. З акту про встановлення фактичного місця проживання від 18.11.2021, засвідченого Центром надання адміністративних послуг Рубіжанської міської ради Луганської області вбачається, що у житловому приміщенні за адресою: [ADDRESS] , фактично проживають: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] ( а.с.14). Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17 липня 1997 року відповідно до Закону від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, № 4, № 7 та № 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до п. 1 ч. 1ст. 346 ЦК України право власності припиняється у разі відчуження власником свого майна. Власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення із зняттям останнього з реєстрації. Отже, суд дійшов висновку, що оскільки право власності відповідача на вищезазначену квартиру припинено, то він втратив право користування нею. За таких обставин позовні вимоги [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщеннямє обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Outcome: approved