Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-19 00:00:00

В липні 2021 року позивач звернулася до суду із позовом, в якому просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування жилим будинком з господарськими та побутовими спорудами та будівлями [ADDRESS] . В обґрунтування свого позову зазначила, що є власником житлового будинку з господарськими та побутовими спорудами та будівлями [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 30.05.1996 року. У вказаному житловому будинку зареєстрований колишній зять позивача [PERSON] , який з 2017 року не проживає за місцем своєї реєстрації, не утримує житловий будинок, майно та особисті речі відповідача в будинку відсутні. Посилаючись на викладене, позивач просить позов задовольнити. Відповідно до заяви, представник позивача просить про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав. Відповідач в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи сповіщений своєчасно та належним чином. Враховуючи викладене, та зі згоди представника позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи у відповідності до положень ст.ст. 280-282 ЦПК України, на підставі наявних в справі доказів. Відповідно до ч. 2 статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши надані письмові докази, прийшов до наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. В силу ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Судовим розглядом встановлено, що [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 30.05.1996 року, посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського нотаріального округу Войтовською Ж.Ф., зареєстрованого в реєстрі за № 2306, на праві приватної власності належить житловий будинок з господарськими та побутовими спорудами та будівлями [ADDRESS] . В житловому будинку зареєстрований колишній зять позивача - відповідач [PERSON] , який з 2017 року не проживає за місцем своєї реєстрації, не утримує житловий будинок, майно та особисті речі відповідача в будинку відсутні, що підтверджується копією домової книги, актом про непроживання. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. З урахуванням вищевикладеного суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, так як надані позивачем докази у своїй сукупності вказують на те, що відповідач втратив право користування жилим приміщенням.

Outcome: approved