Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-11 00:00:00

22.02.2021 року цивільна справа за позовною заявою Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до [PERSON] , Дніпровської міської ради про виселення надійшла до Самарського районного суду м. Дніпропетровська для розгляду. З урахуванням уточнених позовних вимог, представник позивача просить суд-. - виселити осіб, після отримання довідки про склад сім`ї та реєстрацію осіб за адресою предмету іпотеки, [PERSON] , [INFO] , яка зареєстрована та/або проживає у квартирі, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , зі зняттям з реєстрації місця проживання у відповідному органі реєстрації виконавчому органі сільської, селищної або міської ради, сільський голова, що здійснює реєстрацію, зняття з реєстрації місця проживання особи на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, на які поширюється повноваження відповідної сільської, селищної або міської ради. Зобов`язати Виконавчий комітет Дніпровської міської ради надати особі, яка підлягає виселенню, у користування інше жиле приміщення. Судові витрати покласти на [PERSON] . І. Стислий виклад позиції позивача, відповідача. В обґрунтування позовних вимог банк посилався на те, що відповідно до укладеного кредитного договору № 2006-185 від 18.07.2006 [PERSON] отримала кредит у формі поновлювальної кредитної лінії у розмірі 20000.00 доларів США, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 16.00 % на рік на суму залшку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 18.07.2012 року. 28.11.2016 року АТ КБ "ПриватБанк" в порядку позасудового звернення стягнення на предмет іпотеки отримав у власність квартиру загальною загальною площею 45,80 кв.м., житловою площею 29,10 кв. м., яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] на підставі договору іпотеки від 18.07.2006 року, що посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондаренко В.Г. та зареєстрований у державному реєстрі під номером 2389. Після отримання права власності на вказану нерухомість, позивач здійснив намагання отримати доступ до житла, однак перешкодою для вчинення зазначених дій стало проживання [PERSON] , [INFO] , яка підлягає виселенню без надання іншого жилого приміщення Згідно з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 12.08.2021 року, квартира яка розташована за адресою: [ADDRESS] не зазначена за правом власності [PERSON] . Представник відповідача Виконавчого комітету Дніпровської міської ради подав відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог банку до Виконавчого комітету Дніпровської міської ради з огляду на наступне. Громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, звернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду. Жилі приміщення з фондів житла для тимчасового проживання надаються громадянам за умови, що для них таке житло є єдиним місцем проживання і їх сукупний доход недостатній для придбання або найму іншого жилого приміщення. Першочергове право на забезпечення жилим приміщенням з фондів житла для тимчасового проживання мають сім`ї з неповнолітніми дітьми, вагітні жінки, особи, які втратили працездатність, та особи пенсійного віку. Формування фондів житла для тимчасового проживання здійснюється у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Позивачем не доведено, що квартира, на яку було звернуто стягнення на предмет іпотеки не була придбана за рахунок кредиту банку, а також, що у особи немає іншого житла (а.с. 151-153). Скориставшись своїм правом, позивач подав до суду відповідь на відзив (а.с.86-87). ІІ. Заяви, клопотання. Інші процесуальні дії у справі. Ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 01.07.2021 у справі відкрито загальне позовне провадження, справу призначено до підготовчого засідання (а.с.38). 25.08.2021 року від представника позивача [PERSON] на електронну пошту суду надійшло клопотання про відкладення судового засідання (а.с.54-55). 18.10.2021 року від представника відповідача Дніпровської міської ради Костюченко О.Т. надійшло клопотання про відкладення судового засідання (а.с.127-129). 18.11.2021 року до канцелярії суду представник позивача [PERSON] подала клопотання про витребування довідки про склад сім`ї та реєстрацію осіб за адресою предмету іпотеки (а.с.149). Ухвалою суду від 06.12.2021 року клопотання про витребування доказів задоволено (а.с.158). Ухвалою суду від 06.12.2021 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду (а.с. 159). 06.12.2021 року на електронну пошту суду надійшло клопотання представника позивача [PERSON] про витребування довідки про склад сім`ї та реєстрацію осіб за адресою предмету іпотеки (а.с.164-167). 11.01.2022 року від представника позивача [PERSON] на електронну пошту суду надійшло клопотання про відкладення судового засідання (а.с. 173-175). У судовому засіданні представник позивача Ковальов М.М. у зв`язку із обставинами, які стали відомі після надходження довідки про склад осіб, зареєстрованих за адресою: [ADDRESS] , просив позов задовольнити та виселити осіб, які зареєстровані за даною адресою. Представник відповідача Виконавчого комітету Дніпровської міської ради [PERSON] у судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог у повному обсязі. Зазначив, що у останній редакції позовної заяви взагалі відсутній відповідач - Виконавчий комітет Дніпровської міської ради та вимоги до нього. Зазначив також, що банк не довів, що квартира, на яку було звернуто стягнення на предмет іпотеки не була придбана за рахунок кредиту банку, а також, що у особи немає іншого житла. Відповідач [PERSON] до суду не з`явилась, повідомлялась належним чином, шляхом направлення судової повістки. В матеріалах справи міститься конверт на адресу відповідача, повернутий поштою з відміткою «повертається, за закінченням терміну зберігання» (а.с.53), «повертається, адресат не знайдено» (а.с.123). Також суд повідомляв відповідача, шляхом оголошення на сайті «Судова влада України» (а.с. 126-130). Під час розгляду справи судом заслухано представника позивача, представника відповідача Виконавчого комітету Дніпровської міської ради, досліджено письмові докази, що містяться в матеріалах справи. 12.01.2022 року проголошено вступну та резолютивну частини рішення. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Судом встановлено, що 18.07.2006 року між ПриватБанком та [PERSON] було укладено кредитний договір № 2006-185, за умовами п. 1 якого позивач надав відповідачу кредит в розмірі 20000 доларів США. Відповідно до п. 1.3 кредитного договору, строк повного погашення кредита - 18 липня 2009 року. Відповідно до п. 2.2.2, п. 2.2.3 кредитного договору, позичальник повинен сплатити відсотки за користування кредитом у відповідності до договору, проводити погашення кредиту, в терміни згідно Графіку погашення кредиту та відсотків, наведені в додатку № 1, який є невід`ємною частиною даного договору. Пунктом п. 5.5 кредитного договору визначено, що при порушенні позичальником будь-якого із зобов`язань по сплаті відсотків за користування кредитом, строків повернення кредиту, банк має право нарахувати, а позичальник зобов`язується сплатити банку пеню. Забезпечення виконання зобовязань за вказаним договором, відповідно до п. 4 забезпечується договором застави іпотеки 2006-185 від 18.7.2006 та договором поруки №2006/204 від 18.07.2006. Відповідно до п.1 додаткової угоди №1 до кредитного договору №2006/185 від 16.03.2007 року, змінено розмір кредиту на 33000,00 доларів США та строк повного погашення кредита - 18 липня 2012 року включно (а.с.70-74). 28.11.2016 року звернувшись до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Верби В.В., ПАТ КБ "ПриватБанк", в порядку позасудового звернення стягнення на предмет іпотеки, отримав у власність квартиру, загальною площею 45,8 кв.м., житловою площею 29,1 кв.м., яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] на підставі договору іпотеки від 18.07.2006 року, що посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондаренко В.Г. та зареєстрований у державному реєстрі під номером 2389 (номер запису про право власності - 17747879 (а.с.10, 11). Відповідачу [PERSON] , складено вимогу, якою запропоновано звернутись до АТ КБ «Приват Банк» для укладення договору оренди нерухомого майна або виселитись у інше житлове приміщення за адресою зареєстрованого постійного місця проживання - [ADDRESS] . У разі недосягнення згоди щодо оренди квартири, зазначено про вимогу протягом 30 днів з моменту отримання претензії, звільнити приміщення разом з усіма членами сім`ї та іншими мешканцями із одночасним зняттям з реєстраційного обліку (а.с.12). 06.01.2021 [PERSON] направлено рекомендований лист на адресу: [ADDRESS] та [ADDRESS] (а.с.13). Як вбачається з представленого позивачем розрахунку заборгованості за договором № 2006-185 від 18.07.2006 року, укладеного між сторонами по справі, станом на 12.08.2021 року заборгованість відповідача [PERSON] перед позивачем за кредитним договором складає 5135876,69 гривень, з яких: заборгованість за тілом кредиту - 356480,47 гривень, заборгованість по процентами - 1895825,30 гривень, пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором 2883570,92 гривень (а.с.77-80). З відповіді першого заступника начальника Головного управління державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, яка надійшла на ухвалу суду про витребування доказів, вбачається, що видача відомостей на запити про реєстрацію місця проживання осіб проводиться виключно у відповідності до заявлених прізвища, імені, по батькові та дати народження особи (а.с.170). На запит суду від Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур ДМР, щодо інформації про зареєстрованих осіб за адресою: [ADDRESS] надійшла інформація, що за вказаною адресою зареєстровано 3 особи: [PERSON] , [INFO] (зареєстрована з 11.03.2004 року по теперішній час), [PERSON] , [INFO] (зареєстрована з 14.11.2011 року по теперішній час), [PERSON] , [INFO] (зареєстрований з 13.12.2011 року по теперішній час) (а.с.171). ІV. Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного представником позивача, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Докази, відхилені судом, та мотиви їх відхилення. Частиною першою статті 40 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться в порядку, встановленому законом. Відповідно до частини другої статті 40 Закону України «Про іпотеку» після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов`язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. На підставі ст.ст. 319, 321 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується, розпоряджаються своїм майном на власний розсуд та право власності є непорушним. Відповідно до ч.1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Положеннями статті 391 ЦК України встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Разом з тим, відповідно до частини другої статті 109 ЖК УРСР громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. При цьому, при виселенні в судовому порядку з іпотечного майна, придбаного не за рахунок кредиту і забезпеченого іпотекою цього житла, особі має бути надане одночасно з виселенням, у користування інше житлове приміщення. Відповідно до ст. 132-2 ЖК УРСР , жилі приміщення з фондів житла для тимчасового проживання надаються громадянам за умови, що для них таке житло є єдиним місцем проживання і їх сукупний доход недостатній для придбання або найму іншого жилого приміщення. Першочергове право на забезпечення жилим приміщенням з фондів житла для тимчасового проживання мають сім`ї з неповнолітніми дітьми, вагітні жінки, особи, які втратили працездатність, та особи пенсійного віку. Формування фондів житла для тимчасового проживання здійснюється у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Громадяни, яким надане жиле приміщення з фондів житла для тимчасового проживання, не мають права приватизувати, обмінювати та здійснювати поділ цього жилого приміщення, здавати його в піднайм або вселяти в нього інших мешканців. Жилі приміщення з фондів житла для тимчасового проживання надаються на строк до одного року з можливістю продовження цього строку у разі неспроможності мешканця цього приміщення набути альтернативне місце проживання. Підставами для дострокового припинення права громадянина на користування жилими приміщеннями з фондів житла для тимчасового проживання є: надання громадянину або придбання ним іншого жилого приміщення; підвищення доходів громадянина до рівня, який дозволяє йому укласти договір найму іншого жилого приміщення; порушення громадянином правил користування жилим приміщенням з фондів житла для тимчасового проживання; приведення мешканцем жилого приміщення з фондів житла для тимчасового проживання у непридатність для його використання; інші підстави, встановлені законом. Вирішуючи позовну вимогу про зняття з реєстраційного обліку відповідачів, суд приходить до наступного висновку. Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання, а тому його положення підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 року, зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою в день звернення особи із заявою в органи реєстрації. У відповідності до п. 3 Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою КМУ №207 від 02.03.2016 року, реєстрація/зняття з реєстрації місця проживання/перебування здійснюється виконавчим органом сільської, селищної або міської ради, сільським головою (у разі коли відповідно до закону виконавчий орган сільської ради не утворено) на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, на яку поширюються повноваження відповідної сільської, селищної або міської ради. Суд зазначає також, що згідно з вимогами до форми та змісту позовної заяви вона повинна, зокрема, містити ім`я (найменування) відповідача, а також зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; (пункти 1 і 4 частини другої статті 175 ЦПК України). Позивачем і відповідачем можуть бути, зокрема, фізичні і юридичні особи, а також держава (частина друга статті 48 ЦПК України). Відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього. Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред`явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача (частина перша статті 51 ЦПК України). Як вбачається з матеріалів справи, суду не надано доказів, що відповідач [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] . Натомість судом з`ясовано, що за відомостями відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання територіального органу ДМС у Дніпропетровській області, відповідач з 17.06.1985 року зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с.22). Також, на запит суду надійшла інформація про зареєстрованих осіб за адресою: [ADDRESS] : [PERSON] , [INFO] (зареєстрована з 11.03.2004 року по теперішній час), [PERSON] , [INFO] (зареєстрована з 14.11.2011 року по теперішній час), [PERSON] , [INFO] (зареєстрований з 13.12.2011 року по теперішній час) (а.с.171). Представник позивача у цій справі клопотань про заміну первісного відповідача належним відповідачем, чи про залучення до участі у справі іншої особи як співвідповідача не заявляв. Щодо позовної вимоги про зобов`язання Виконавчого комітету Дніпровської міської ради надати у користування інше жиле приміщення необхідно відмовити з наступних підстав. Так, поняття дискреційних повноважень наведене, зокрема, у рекомендаціях Комітету Міністрів Ради Європи №R (80) 2, яка прийнята Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, відповідно до яких під дискреційними повноваженням слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин. Дискреційні повноваження в більш вузькому розумінні це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчинити конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними). Тобто, дискреційним є право суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною. Прикладом такого права є повноваження, які закріплені у законодавстві із застосуванням слова «може». При цьому дискреційні повноваження, в тому числі органів місцевого самоврядування, завжди мають межі, встановлені законом. При цьому, відповідно до частини 1 статті 4 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з частинами 2, 3 статті 12 ЦПК учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності з частинами 1, 3 статті 13 ЦПК суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. За правилами, встановленими статтею 76 ЦПК, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Частинами 1, 5 статті 81 ЦПК визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. За змістом частини 2 статті 77 ЦПК предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Питання щодо можливості надання чи відмови у наданні особі, які підлягає виселенню у користування інше жиле приміщення має вирішуватися органом місцевого самоврядування Дніпровською міською радою, а тому вимога позивача зобов`язати надати особам, які підлягають виселенню з житлового будинку за адресою: [ADDRESS] у користування інше жиле приміщення - задоволенню не підлягає. Дослідивши матеріали справи в судовому засіданні суд за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності,

Outcome: dismissed