Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-18 00:00:00

позивач [PERSON] звернулась до суду з вищевказаним позовом до відповідача [PERSON] мотивуючи свої позовні вимоги тим, що вони є батьками неповнолітньої [PERSON] , [INFO] . Дитина знаходиться на вихованні та утриманні матері, яка перебуває в декретній відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років. Відповідач в добровільному порядку не виділяє належних коштів на її утримання, тому вона просить суд стягнути з відповідача на її користь та на її утримання аліменти в розмірі 1/6 частини доходу, до досягнення їх дитиною трьох років, Ухвалою суду від 11 жовтня 2021 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Ухвалою суду від 22 листопада 2021 року розгляд справи ухвалено здійснювати дистанційно, в режимі відеоконференції. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася, до суду надійшла заява представника позивача адвоката Дербіна Д.О. про розгляд справи за його та позивача відсутності, на вимогах наполягає. Представник відповідача адвокат Тамазликар Л.Й. в режимі відеоконференцзв`язку вимоги позову не визнав з підстав, викладених у відзиві на позов. Суду пояснив, що відповідач надав позивачці доступ до рахунку, яким позивач користувалась та за період менше року витратила близько 7 000,00 доларів США, не залишивши коштів навіть відповідачу для проживання. Крім того, позивач відмовилась відкрити окремий рахунок для сплати аліментів, як їй запропонував відповідач. Вважає, що вимоги [PERSON] задоволенню не підлягають. В обґрунтування відзиву на позов зазначено, що позивачка звертаючись до суду не надала належних та допустимих доказів того, що вона дійсно потребує матеріальної допомоги, рівень її доходу нижче від прожиткового мінімуму та те, що відповідач має можливість надавати позивачу таку допомогу у вигляді аліментів. До того ж сімейним законодавством передбачено право дружини-матері на утримання чоловіком-батьком до досягнення дитиною трирічного віку. Однак зі змісту позову встановлено, що сторони в шлюбі не перебували, тому відсутні правові підстави для стягнення аліментів з відповідача на користь позивачки. Крім того, надані у справі докази не дають змоги встановити факт того, що дитина проживає разом з позивачкою, хоча дана обставина є суттєвою, враховуючи положення статті 84 СК України. Зазначено про стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітньої дитини у розмірі ј частки його доходу (заробітку), починаючи стягнення з 16.08.2021 до повноліття доньки. Листом від 30.07.2021 представник [PERSON] звернувся до [PERSON] щодо вирішення питання в тому числі отримання нею аліментів, де зазначено про необхідність позивачки надати йому платіжні реквізити для перерахування аліментів. Однак вказаний лист повернувся до відправника за закінченням терміну зберігання. Поряд з цим, [PERSON] до липня 2021 року користувалася його картковим рахунком, з якого отримувала кошти у валюті - долари США. Відповідно до банківських виписок по картці, вона отримала дохід за період з вересня 2020 року по липень 2021 року на суму, еквівалентну 6 688,00 доларів США. Вважає дії позивача з приводу ненадання відповідачу реквізитів для перерахування аліментів ознаками дій, передбачених пунктом 4 статті 83 СК України, що додатково позбавляє позивачку права на отримання аліментів на її утримання до досягнення дитиною трирічного віку. Тому в задоволенні вимог слід відмовити за безпідставністю. Вислухавши представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог виходячи з наступних мотивів. Як встановлено судом, [PERSON] та [PERSON] є батьками малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] (а.с. 7 - копія свідоцтва), яка проживає з матір`ю, що не спростовано відповідачем. Стаття 5 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачає, що кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Згідно статті 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Утримання одному з подружжя надається другим із подружжя у натуральній грошовій формі за їхньою згодою. За рішенням суду аліменти присуджуються одному із подружжя, як правило у грошовій формі. Аліменти сплачуються щомісячно (ст. 77 СК України). Згідно статті 80 СК України аліменти присуджуються одному із подружжя у частці від заробітку (доходу) другого подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до частини другої статті 91 СК України, жінка та чоловік, які не перебувають у шлюбі між собою, мають право на утримання в разі проживання з нею, ним їхньої дитини, відповідно до частин другої - четвертої статті 84 та статей 86 і 88 цього Кодексу. Тлумачення частини другої статті 84, частини другої статті 91 СК України свідчить, що для виникнення права на утримання потрібна сукупність таких умов: проживання з жінкою (чоловіком) дитини, яка не досягла трьох років; походження дитини від жінки, чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою (кровне споріднення) або наявність між ними іншого юридичного значущого зв`язку (усиновлення); можливість другої сторони надавати матеріальну допомогу (постанова Верховного Суду від 03 листопада 2021 року у справі № 487/5798/20 (провадження № 61-13023св21). Визначальним на підставі цієї норми закону є наявність у дружини (матері дитини) права на утримання, незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища (постанова Верховного Суду від 13 червня 2019 року у справі № 201/2097/17 (провадження № 61-26230 ск 18). Таким чином, сімейним законодавством передбачено право дружини-матері на утримання чоловіком-батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить дружині-матері незалежно від цієї обставини. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є батьком народженої від нього малолітньої [PERSON] , [INFO] , яка проживає зі своєю матір`ю, що не заперечується та не спростовано відповідачем, тому він має обов`язок не лише утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а й обов`язок щодо утримання матері дитини до досягнення останньою трьох років (постанова Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 194/629/17-ц (провадження № 61-37792св18). В частині зловживання позивачкою правом на отримання аліментів, на які посилається відповідач у відзиві на позов, то суд зазначає, що відповідно до наданих письмових доказів, лист відповідача з пропозицією повернутий за закінченням терміну зберігання, а не у зв`язку з відмовою позивачки в його отриманні, що не може свідчити про факт зловживань з її боку. Згідно частин 1-3 статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Аналізуючи вищевикладені доводи, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, оскільки відповідач є працездатною особою та отримує грошові доходи, що ним не заперечується, а позивач на даний час не працює, здійснює догляд за дитиною, яка не досягла трирічного віку, з урахуванням обставин, які підлягають з`ясуванню при визначенні розміру аліментів (зокрема, матеріальне становище платника аліментів, з урахуванням віку, стану здоров`я, матеріального становища платника аліментів), враховуючи надані заперечення відповідача в частині отримання до липня 2021 року позивачкою від нього значної суми коштів, в тому числі й на своє та дитини утримання, що не заперечується позивачем, суд встановивши, що існують умови необхідні для виникнення права на утримання, передбачені частиною другою статті 84, частиною другою статті 91 СК України, приходить до висновку про часткове задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача аліменти в розмірі 1/8 частки доходу (заробітку) відповідача. Відповідно до положень статті 191 та статті 79 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Датою подачі позову є 16 серпня 2021 року. Крім того, оскільки відповідно до пункту 3 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 № 3674-VI позивач звільнена від сплати судового збору за вимогу про стягнення аліментів, він підлягає стягненню з відповідача відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, в дохід держави в сумі 840,80 грн.

Outcome: partial