Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-20 00:00:00

27 травня 2021 року до Веселинівського районного суду Миколаївської області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дочки інваліда та на утримання дружини, з якою проживає неповнолітня дочка інвалід. Позов обґрунтований тим, що [INFO] у неї з відповідачем народилася дочка - [PERSON] , яка є інвалідом з дитинства, має медичний діагноз ДЦП, F06.8, F83, F80.1, лівобічний спастичний геміпарез, аномалія розвитку головного мозку, двобічна шизенцефалія, дисторзія лівого гомілковостопного суглобу. Потребує постійного догляду та реабілітаційних заходів. В зараєстрованому шлюбі вона з відповідачем не перебувала, проживали в цивільному шлюбі як чоловік та дружина. Наразі відповідач перестав цікавитися та приймати участь у вихованні та утриманні дитини, матеріальної допомоги не надає. Дитина перебуває на повному її утриманні, яку вона не може залишати без догляду, а тому просила стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини та аліменти на її утримання, як дружини, з якою проживає дитина інвалід, і також просила стягнути з відповідача судові витрати на правову допомогу. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити, вказала, що вони з відповідачем проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 2017 року по 2020 рік, після чого розійшлися. Коли вона зійшлася з [PERSON] , то в неї була дитина [PERSON] від іншого шлюбу, яку в подальшому [PERSON] за своєю згодою удочерив. Нині вони фактично припинили шлюбні відносини, спільне господарство не ведуть, спільного бюджету не мають, дитина перебуває повністю на її утриманні та в зв`язку з інвалідністю дитина потребує постійного догляду, а відповідач допомоги на утримання дитини не надає. Її доходів не вистачає на утримання дитини, оскільки вона отримує державну соціальну допомогу на дитину інваліда в розмірі 2400,00 гон. Інших доходів не має. Просила суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини та аліменти на її утримання, а також судові витрати на правову допомогу в розмірі 1500 гривень. В судовому засіданні відповідач [PERSON] не визнав позовні вимоги повністю, оскільки дочку позивача він усиновив. Також додав, що він не згоден з розміром стягнення аліментів (1/4), який для нього є великим, і погоджується сплачувати аліменти у меншому розмірі добровільно, без рішення суду, оскільки виконання рішення суду через виконавчу службу може в подальшому створити йому перешкоди у виїзді за кордон. Крім того, просив суд відкласти судовий розгляд для того, щоб скористатись правовою допомогою. Вимоги позивача щодо стягнення з нього витрат на правничу допомогу в розмірі 1500 гривень не визнав повністю. В судове засідання представник позивача - адвокат Гриненко Т.В. не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, до суду подала заяву про розгляд справи у її відсутність. Суд, заслухавши вступне слово позивача [PERSON] та відповідача [PERSON] , дослідивши матеріали справи, дійшов наступного висновку. Встановлені судом обставини. З матеріалів справи вбачається та судом встановлено, що сторони не перебували у зареєстрованому шлюбі, а перебували в цивільному шлюбі, і є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с. 13). Після припинення сторонами цивільних шлюбних відносин донька сторін проживає з матір`ю і знаходиться на її повному утриманні. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач є працездатною особою, офіційно не працює, на його утриманні інших дітей не перебуває. [PERSON] є інвалідом з дитинства, має медичний діагноз ДЦП, F06.8, F83, F80.1, лівобічний спастичний геміпарез, аномалія розвитку головного мозку, двобічна шизенцефалія, дисторзія лівого гомілковостопного суглобу. Дитина має обмеження до самообслуговування та до пересування і потребує реабілітаційних заходів, що підтверджується Формою індивідуальної програми реабілітації інваліда (а.с. 19). Згідно з висновком № 150 від 10.02.2021 року про комплексну психолого-педагогічну оцінку розвитку дитини, [PERSON] має порушення в опорно-руховому апараті: ДЦП (лівобічний спастичний геміпарез) та шизенцефалія. Відповідно до висновку дитина має такі потреби: розвивати компоненти рухової діяльності: загальну та дрібну моторику; формувати здоровий спосіб життя; потребує проведення медико-профілактичних заходів. Щодо позовної вимоги про стягнення аліментів на утримання дитини. Повторним свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с. 13) підтверджується, що відповідач [PERSON] є батьком [PERSON] , [INFO] . Посилання відповідача на те, що він дитину позивачки усиновив і має намір подати до суду позов про скасування батьківства, суд не приймає, оскільки наразі рішення суду, яке б набрало законної сили, про скасування батьківства відповідача, не існує, а відповідач лише планує звертатись до суду з даним позовом, тому відсутні перешкоди для стягнення з нього аліментів на утримання неповнолітньої дочки. Задоволення судом зазначених вимог може бути підставою для перегляду рішення про стягнення аліментів у зв`язку з нововиявленими обставинами (п. 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 року "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів"). За змістом статті 18 Конвенції про права дитини, прийнятої резолюцією 44/25 Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1989 року, суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 р. №2402-III визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Статтею 180 СК України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За положеннями частини 3 статті 181 наведеного Кодексу за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійно горозвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Враховуючи положення законодавства щодо забезпечення гармонійного розвитку дитини, а також вікову категорію дитини сторін та звичайні її потреби, стан здоров`я дитини, сімейний стан та матеріальне становище відповідача, який є фізично здоровою людиною працездатного віку, відсутність у нього інших дітей на утриманні, суд дійшов висновку про задоволення вимог позивача щодо стягнення аліментів з відповідача на утримання дитини в розмірі 1/4 частки доходу (заробітку) відповідача щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. Щодо позовної вимоги про стягнення аліментів на утримання дружини, з якою проживає дитина з інвалідністю. Статтею 1 СК України передбачено, що цей Кодекс визначає засади шлюбу, особисті немайнові та майнові права і обов`язки подружжя, підстави виникнення, зміст особистих немайнових і майнових прав та обов`язків батьків і дітей, усиновлювачів та усиновлених, інших членів сім`ї та родичів. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист (ч. 10 ст. 7 СК України). Відповідно до ч. 1 ст. 75 СК України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Відповідно до частини 2 статті 91 Сімейного кодексу України, жінка та чоловік, які не перебувають у шлюбі між собою, мають право на утримання в разі проживання з нею, ним їхньої дитини, відповідно до частин другої - четвертої статті 84 та статей 86 і 88 цього Кодексу. Згідно з частиною 1 статті 88 Сімейного кодексу України, якщо один із подружжя, в тому числі і працездатний, проживає з дитиною з інвалідністю, яка не може обходитися без постійного стороннього догляду, і опікується нею, він має право на утримання за умови, що другий з подружжя може надавати матеріальну допомогу. Право на утримання триває протягом всього часу проживання з дитиною з інвалідністю та опікування нею і не залежить від матеріального становища того з батьків, з ким вона проживає. Розмір аліментів тому з подружжя, з ким проживає дитина з інвалідністю, визначається за рішенням суду відповідно до частини першої статті 80 цього Кодексу, без урахування можливості одержання аліментів від своїх батьків, повнолітніх дочки або сина. Частина 1 даної статті встановлює підстави, за яких виникає зазначене вище право: 1) один із подружжя, в тому числі і працездатний, проживає з дитиною з інвалідністю; 2) дитина не може обходитися без постійного стороннього догляду; 3) цей з подружжя опікується нею; 4) другий з подружжя може надавати матеріальну допомогу. Відсутність хоча б однієї із перерахованих підстав не призводить до виникнення відповідного юридичного складу та не надає особі права на утримання. Доказування у такій категорії справ має ґрунтуватися на сукупності доказів. Інвалідність дитини підтверджується відповідним висновком МСЕК. Проживання з дитиною слід доводити довідкою житлово-експлуатаційної організації та показами свідків. Опікування над дитиною та неможливість дитини обходитись без постійного стороннього догляду слід підтвердити показаннями свідків та відповідними медичними документами, в тому числі рекомендаціями лікарів, випискою з амбулаторної картки хворого, довідкою лікувальної установи тощо. Не менш важливим є доказування платоспроможності платника аліментів. Особливістю цього права є його тривалий характер, оскільки воно триває протягом всього часу проживання з дитиною-інвалідом та опікування нею і не залежить від матеріального становища того з батьків, з ким вона проживає. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України). Як встановлено в судоовму засіданні [PERSON] є інвалідом з дитинства, має медичний діагноз ДЦП, F06.8, F83, F80.1, лівобічний спастичний геміпарез, аномалія розвитку головного мозку, двобічна шизенцефалія, дисторзія лівого гомілковостопного суглобу, що підтверджується посвідченням дитини з інвалідністю серії [NUMBER] (а.с.10), Формою індивідуальної програми реабілітації інваліда (а.с. 19), в якій зазначено, що [PERSON] має обмеження до самообслуговування та до пересування, однак те, що [PERSON] має обмеження до самообслуговування та до пересуванн не свідчить про те, що вона потребує постійного стороннього догляду. Будь-яких інших доказів на підтвердження того факту, що [PERSON] потребує постійного стороннього догляду позивач суду не надала. Крім того, в ході судового розгляду не знайшло свого підтвердження те, що відповідач має змогу надавати матеріальну допомогу своїй колишній цивільній дружині (позивачці) на її утримання, як такої, що проживає з дитиною інвалідом, оскільки відповідач зазначив, що наразі він ніде офіційно не працює, і має лише тимчасові заробітки, що позивачем не спростовано. Тобто, позивач не довела в ході судового розгляду, що її неповнолітня дочка інвалід не може обходитись без постійного стороннього догляду, і не довела, що відповідач має змогу надавати їй матеріальну допомогу. З урахуванням викладеного вище, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні вимог позивача щодо стягнення з відповідача аліментів на її утримання. Щодо клопотання відповідача про відкладення судового розгляду для того, щоб скористатися правовою допомогою. Відповідач [PERSON] просив суд відкласти розгляд справи з метою залучення до участі в справі свого представника - адвоката, однак суд відхилив дане клопотання, оскільки відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною передумовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін учасників справи, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Оскільки минуле судове засідання (16 грудня 2021 року) вже відкладалось за клопотанням відповідача для того, щоб останній скористався правовою допомогою, і в нього було достатньо часу (більше одного місяця), щоб скористатись даним правом. Стеттею 210 ЦПК України встановлені строки розгляду справ по суті. Зважаючи на викладене, та враховуючи, що судом справа розглядається тривалий час, і що відповідач не з`являвся в судові засідання 20 жовтня, 15 листопада 2021 року, і мав можливість звернутися за правничою допомогою раніше, оскільки був повідомлений про розляд даної справи з 25 серпня 2021 року, то за такого суд вважає можливим розглядати справу у відсутність представника відповідача, з метою дотримання розумних строків розгляду справи. Крім того, відповідач свою позицію щодо заявлених позовних вимог висловив і вона судом була врахована при ухваленні рішення. Щодо розподілу судових витрат. Згідно з вимогами ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За позовною заявою про стягнення аліментів позивач звільнена відповідно до закону, а тому з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір в розмірі 908,00 гривень (за позовну вимогу про стягнення аліментів на утримання дитини). Крім того, позивач просила стягнути на свою користь з відповідача витрати на правничу допомогу в розмірі 1500,00 гривень. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язанні з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Відповідно до ч. 9 ст. 139 ЦПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат, які підлягають розподілу між сторонами. Розмір витрат на правничу допомогу підтверджується витягом з договору про надання адвокатських послуг від 12.05.2021 року та квитанцією до прибуткового касового ордеру від 12.05.2021 року. З матеріалів справи вбачається, що позовну заяву готувала та подавала до суду представник позивача - адвокат Гриненко Т.В., а тому за такого суд вважає, що з відповідача на користь позивача слід стягнути витрати на правничу допомогу пропорційно розміру задоволених вимог в розмірі 750 гривень, оскільки позовні вимоги задоволено частково (50 відсотків). На підставі викладеного,

Outcome: approved