Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-18 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] , третя особа Буринська районна державна адміністрація про визнання недійсними державних актів на право власності на земельну ділянку. Позов мотивує тим, що [INFO] в с. Олександрівка, Буринського району Сумської області помер її батько - [PERSON] , після смерті якого відкрилася спадщина на належне йому манно, в тому числі на: - земельну ділянку, площею 1,18 га призначену для ведення товарною сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться на території Олександрівської сільської ради Буринського району Сумської області, згідно Державного акту на право приватної власності на землю, серії Р2 №654920 від 20.11.2002 року; - земельну ділянку, площею 3,03 га призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться на території Олександрівської сільської ради Буринського району Сумської області, згідно Державного акту па право приватної власності на землю серії Р2 № 654538 від 20.11.2002 року. Також зазначає, що будучи спадкоємцем першої черги за законом, вона у встановлений законом шестимісячний строк спадщину прийняла, оскільки на момент смерті батька була малолітньою та їй бую лише 11 років. Окрім неї, спадкоємцем першої черги за законом також є його маги - [PERSON] . Однак, коли вона з метою оформлення спадщини звернулася до приватного нотаріуса Буринського нотаріального округу Головенської Л.В. вона дізналась, що Буринською районною державною нотаріальною конторою 25.02.2008 року були видані два свідоцтва про право на спадщину на вищевказані земельні ділянки за номерами в реєстрі нотаріальних дій 261 та 262, які по сьогоднішній день є чинними. Вказані свідоцтва отримала мати батька [PERSON] , успадкувавши всі земельні ділянки, які належать покійному батькові, в зв`язку з чим нотаріус відмовила у видачі свідоцтв про право на спадщину на вищевказані земельні ділянки, оскільки вже видані свідоцтва про право на спадщину на ім`я іншого спадкоємця. Вважаючи, що свідоцтва про право на спадщину були видані [PERSON] з порушенням вимог закону, вона звернулась до суду з позовом про визнання їх недійними. 16.01.2018 року судом визнано частково недійсними: свідоцтво про право на спадщину за законом, зареєстроване в реєстрі за №261, видане державним нотаріусом Буринської районної державної нотаріальної контори Сумської області Анохіним О.В. 25.02.2008 року на ім`я [PERSON] , про успадкування земельної ділянки площею 3,03 га, кадастровий номер 5920980400040010053, призначеної для ведення сільськогосподарського товарного виробництва, яка знаходиться на території Олександрівської сільської ради Буринського району Сумської області, котра належала на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії Р2 №654538 спадкодавцю [PERSON] , померлому [INFO] ; свідоцтво про право на спадщину за законом, зареєстроване в реєстрі за №262, видане державним нотаріусом Буринської районної державної нотаріальної контори Сумської області Анохіним О.В. 25 лютого 2008 року на ім`я [PERSON] про успадкування земельної ділянки площею 1,18 га, кадастровий номер 5920980400030010045, призначеної для ведення сільськогосподарського товарного виробництва, яка знаходиться на території Олександрівської сільської ради Буринського району Сумської області, котра належала на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії Р2 №654920 спадкодавцю [PERSON] , померлому [INFO] . Після набрання вказаним рішенням суду законної сили вона дізналась, що відповідачем було отримано Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ №418915, виданий Буринською районною державною адміністрацією 27.03.2008 року па підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 25.02.2008 року №261, який посвідчує право власності на земельну ділянку площею 3,0259 га, з кадастровим номером 5920980400:04:001:0053, та Державний акт па право власності на земельну ділянку серії ЯЕ №418916, виданий Буринською районною державною адміністрацією 27.03.2008 року на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 25.02.2008 року №262, який посвідчує право власності на земельну ділянку, площею 1,1835га, з кадастровим номером 5920980400:03:001:0045. На сьогоднішній день зазначені Державні акти є чинними, і в повній мірі посвідчують право власності на земельні ділянки, що унеможливлює оформлення її законних прав на спадкове майно. На підставі викладеного [PERSON] просила визнати недійсними на 1/2 частину вищевказані Державні акти на право власності на земельну ділянку серії ЯГ №418915 та серії ЯЕ №418916, видані Буринською районною державною адміністрацією 27.03.2008 року. Ухвалою судді Буринського районного суду Сумської області [PERSON] від 10.03.2020 року відкрито провадження у даній справі та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Буринського районного суду Сумської області від 05.05.2020 року закрито підготовче провадження у даній справі та призначено її до судового розгляду по суті. Ухвалою Буринського районного суду Сумської області від 04.06.2020 року залучено до участі в даній справі в якості співвідповідача Буринську районну державну адміністрацію. 24.06.2020 року від Буринської районної державної адміністрації до суду надійшла заява про розгляд справи без участі її представника, в якій визнано позовні вимоги. 06.08.2020 року відповідачем [PERSON] також подано клопотання про розгляд справи без її участі, в якому вона визнала позовні вимоги. Ухвалою Буринського районного суду Сумської області від 26.03.2021 року замінено первісного співвідповідача Буринську районну державну адміністрацію на правонаступника Конотопську районну державну адміністрацію. Рішенням Вищої ради правосуддя від 14.09.2021 року № 1978/0/15-21 суддю [PERSON] звільнено з посади судді Буринського районного суду Сумської області у зв`язку з поданням заяви про відставку. Відповідно до розпорядження керівника апарату Буринського районного суду Сумської області від 23.09.2021 року №75 проведено повторний автоматизований розподіл, згідно якого головуючим суддею для розгляду даної справи визначено суддю Гука Т.Р. Ухвалою судді Буринського районного суду Сумської області Гука Т.Р. від 28.09.2021 року цивільну справу прийнято до провадження та призначено судове засідання для розгляду справи з повідомленням учасників справи. Сторони були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, однак в судове засідання не з`явились. Позивачем [PERSON] подано до суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Відповідач [PERSON] про причини неявки суду не повідомила та клопотань про відкладення судового розгляду не подавала. Від відповідача Конотопської районної державної адміністрації надійшла заява про розгляд справи без участі її представника, в якій при вирішенні позовних вимог покладається на розсуд суду. З врахуванням положень ст.223 ЦПК України, суд визнав за можливе справу розглянути у відсутності сторін. Оскільки сторони у судове засідання не з`явились, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України. Розглянувши позовну заяву та додані до неї матеріали, повно та всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення її по суті, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що [INFO] помер батько позивачки [PERSON] , який проживав в с. Олександрівка Буринського району Сумської області. Після його смерті відкрилася спадщина, до складу якої увійшли, зокрема, дві земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 3,03 га з кадастровим номером 592098040:004:001:0053 та площею 1,18 га з кадастровим номером 592098040:003:001:0045, що розташовані на території Олександрівської сільської ради Буринського району Сумської області, та належали спадкодавцю на праві власності згідно державних актів на право приватної власності на землю серії Р2 №654538 та Р2 №654920. Спадщину прийняла мати останнього - відповідачка по справі [PERSON] , так як постійно проживала із спадкодавцем на час відкриття спадщини. При цьому вона звернулася до Буринської державної нотаріальної контори із заявою в якій повідомила про прийняття нею спадщини та просила видати свідоцтва про право на спадщину, але не повідомила нотаріуса про існування ще одно спадкоємця, а саме дочки спадкодавця [PERSON] , яка на час відкриття спадщини була малолітньою. 25.02.2008 року державним нотаріусом Буринської державної нотаріальної контори Анохіним О.В., на ім`я відповідачки, були видані два свідоцтва про право на спадщину на вищевказані спірні земельні ділянки, зареєстровані в реєстрі за №261 та №262. В лютому 2017 року позивачка звернулася до нотаріуса для видачі свідоцтва про право на спадщину, однак 21.02.2017 року отримала відмову, так як були вже видані свідоцтва про право на спадщину іншому спадкоємцю. Вищевказані обставини встановлені рішенням Буринського районного суду Сумської області від 16.01.2018 року, яке набрало законної сили, у справі №574/393/17 за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа приватний нотаріус Буринського нотаріального округу Головенська Л.В. про визнання недійсними свідоцтв про право на спадщину за законом. Частиною 4 ст.82 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. З матеріалів справи вбачається, що на підставі отриманих [PERSON] свідоцтв про право на спадщину за законом від 25.02.2008 року Буринською районною державною адміністрацією 27.03.2008 року було видано останній Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ №418915, який посвідчує право власності на земельну ділянку площею 3,0259 га, з кадастровим номером 5920980400:04:001:0053, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Олександрівської сільської ради, а також Державний акт па право власності на земельну ділянку серії ЯЕ №418916, який посвідчує право власності на земельну ділянку, площею 1,1835 га, з кадастровим номером 5920980400:03:001:0045, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Олександрівської сільської ради. Рішенням Буринського районного суду Сумської області від 16.01.2018 року визнано свідоцтво про право на спадщину за законом, зареєстроване в реєстрі за №261, видане державним нотаріусом Буринської районної державної нотаріальної контори Сумської області Анохіним О.В. 25.02.2008 року на ім`я [PERSON] , про успадкування земельної ділянки площею 3,03 га, кадастровий номер 5920980400040010053, призначеної для ведення сільськогосподарського товарного виробництва, яка знаходиться на території Олександрівської сільської ради Буринського району Сумської області, котра належала на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії Р2 №654538 спадкодавцю [PERSON] , померлому [INFO] - частково недійсним, вважаючи її право на спадщину за вказаним свідоцтвом на 1/2 частини цієї земельної ділянки; визнано свідоцтво про право на спадщину за законом, зареєстроване в реєстрі за №262, видане державним нотаріусом Буринської районної державної нотаріальної контори Сумської області Анохіним О.В. 25.02.2008 року на ім`я [PERSON] про успадкування земельної ділянки площею 1,18 га, кадастровий номер 5920980400030010045, призначеної для ведення сільськогосподарського товарного виробництва, яка знаходиться на території Олександрівської сільської ради Буринського району Сумської області, котра належала на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії Р2 №654920 спадкодавцю [PERSON] , померлому [INFO] - частково недійсним, вважаючи її право на спадщину за вказаним свідоцтвом на 1/2 частини цієї земельної ділянки. З інформації з Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку від 03.02.2020 року вбачається, що за [PERSON] зареєстровано право власності на земельні ділянки площею 3,0259 га, з кадастровим номером 5920980400:04:001:0053 та площею 1,1835 га, з кадастровим номером 5920980400:03:001:0045. Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України). Статтею 1261 ЦК України встановлено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ч.1 ст.1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Згідно ч.4 ст.1268 ЦК України малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу. Як вбачається з рішення Буринського районного суду Сумської області від 16.01.2018 року ні [PERSON] , ні її на той час законний представник (мати), від спадщини після смерті [PERSON] не відмовлялися, а отже [PERSON] , вважається такою, що прийняла спадщину. Згідно ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до статей 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном на власний розсуд. Згідно з ч.ч.1, 2 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч.1 ст.321 ЦК України). Згідно зі статтею 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч.1, 2 ст.78 ЗК України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Згідно зі статтею 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів. Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно з ч.1 ст.126 ЗК України ( у редакції, що діяла на час видачі оскаржуваних державних актів) право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державним актом. Форми державних актів затверджуються Кабінетом Міністрів України. Відповідно до статті 155 ЗК України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Отже, державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. У спорах, пов`язаних з правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. Визнання недійсними державних актів на право власності вважається законним, належним та окремим способом поновлення порушених прав у судовому порядку. Вказаний правовий висновок викладено Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 12.12.2018 року у справі № 2-3007/11 (провадження № 14-525цс18). Враховуючи викладене, оскільки оскаржувані державні ати про право власності на земельну ділянку від 27.03.2008 року серії ЯЕ №418915 та серії ЯЕ №418916 були видані відповідачу [PERSON] на підставі свідоцтв про право на спадщину за законом від 25.02.2008 року, які в подальшому були визнані частково недійсними рішенням суду, що набрало законної сили, суд приходить до висновку, що порушене право позивачки на оформлення свого права власності на спадкове майно підлягає захисту шляхом визнання недійсними в Ѕ частині вказаних державних атів про право власності на земельну ділянку. При цьому суд враховує те, що визнання відповідачами позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Таким чином, позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Outcome: approved