Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-09 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. Позивач звернувся в суд з позовом до ТОВ «ФК «Кредит-Капітал», треті особи: державний виконавець Косівського відділу державної виконавчої служби у Косівському районі Івано-Франківської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Ганущак Р. Ф., приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Є. М., про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, мотивуючи свої вимоги тим, що у листопаді 2021 року йому ( [PERSON] ) стало відомо про те, що відносно нього відкрито виконавче провадження ВП №66643905 старшим державним виконавцем Косівського відділу державної виконавчої служби у Косівському районі Івано-Франківської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Ганущак Р. Ф., де стягується з нього на користь ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» заборгованість в розмірі 20 945,00 грн. В межах даного виконавчого провадження також винесено постанову від 30.08.2021 року про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження. З постанов державного виконавця вбачається, шо підставою для відкриття виконавчого провадження став виконавчий документ - виконавчий напис №37913 від 14.05.2021 року, який вчинено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є. М. Однак, позивачу невідомо на якій підставі вчинено виконавчий напис, а також відсутні жодні відомості, крім постанов державного виконавця. Згідно з оскаржуваним виконавчим написом, загальна сума, що підлягає стягненню - 20 945 коп. Позивач стверджує, що даний виконавчий напис містить недостовірний розмір заборгованості, отже розмір заборгованості є спірним. Також його не було поінформовано про розмір заборгованості до моменту вчинення виконавчого напису. У зв`язку з наведеним, [PERSON] просив визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є. М. про звернення стягнення з нього на користь ТОВ «ФК «Кредит-Капітал»заборгованості в розмірі 20945,00 грн., а також стягнути з відповідача на його користь судові витрати. Відповідачу було забезпечено право подати відзив на позовну заяву. 28.12.2021 року від ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» до суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач просить відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог, виклавши заперечення щодо стягнення з ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» судових витрат, а саме: витрат на професійну правову допомогу у розмірі 4000 грн., обґрунтовуючи тим, що така сума не є співмірною, не відповідає складності справит а виконаним адвокатом роботам. Щодо вимоги про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, відповідач у відзиві не наводить жодних заперечень. Треті особи: державний виконавець Косівського відділу державної виконавчої служби у Косівському районі Івано-Франківської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Ганущак Р. Ф., приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Є. М., пояснень щодо позову суду не надали. Заяви, та клопотання учасників справи. В судове засідання позивач не з`явилася, однак у позовній заяві просив проводити розгляд справи без його участі (а.с. 9). Позивачем також подано заяву про витребування доказів (а.с. 23-25). Відповідач не забезпечив явку свого представника у судовому засіданні 10.01.2022 року, однак у відзиві на позовну заяву просив розгляд справи здійснювати без участі представника ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» (а.с. 37). Відповідачем також було подано до суду відповідь на вимогу суду (а.с. 43-53). Треті особи: державний виконавець Косівського відділу державної виконавчої служби у Косівському районі Івано-Франківської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Ганущак Р. Ф., приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Є. М., в судове засідання не з`явилися, хоча про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Процесуальні дії у справі. Ухвалою від 06.12.2021 року позовну заяву [PERSON] прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, призначено справу до судового розгляду на 10.01.2022 року, а також витребувано докази. У відповідності до ч. 3 ст. 211 ЦПК України судом проведено розгляд справи у відсутності сторін. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне. Фактичні обставини, встановлені судом, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. 21.12.2020 року між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] було укладено кредитний договір №2641404, відповідно до якого сума кредиту становить 5000 гривень (а.с. 44-46). Відповідно до графіку розрахунків позичальник повинен був повернути кредит 20.01.2021(а.с. 47). Позичальнику [PERSON] ТОВ «Мілоан» 21.12.2020 року було надано 5000 гривень, що підтверджується копією платіжного доручення №35952099 (а.с. 49). 11.05.2021 року ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» надіслало [PERSON] претензію щодо погашення заборгованості у сумі 20015 гривень на рахунок ТОВ «ФК «Кредит-Капітал», оскільки ТОВ «Мілоан» відступило їм право вимоги відповідно до договору про відступлення права вимоги (а.с. 50). Судом встановлено, що 14.05.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Є. М. вчинено виконавчий напис, який зареєстрований в реєстрі за № 37913, про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» заборгованості за Кредитним договором № 2641404 від 21.12.2020 року, укладеним між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] . У вказаному виконавчому написі зазначено, що стягнення заборгованості проводиться за період з 07.04.2021 року по 11.05.2021 року, сума заборгованості становить 20 945 грн. 00 коп., в тому числі: заборгованість за тілом кредиту - 5 000 грн. 00 коп.; заборгованість за наррахованими та несплаченими відсотками 15 015 грн., 00 коп.; за вчинення виконавчого напису на підставі ст. 31 ЗУ «Про нотаріат». Загальна сума, що підлягає стягненню - 20 945 грн. 00 коп. (а.с. 15). Старшим державним виконавцем Косівського відділу державної виконавчої служби у Косівському районі Івано-Франківської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ)30.08.2021 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 66643905 (а. с. 13). 30.08.2021 року Старшим державним виконавцем Косівського відділу державної виконавчої служби у Косівському районі Івано-Франківської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ)Ганущак Р. І. винесена постанова від 30.08.2021 року про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження №66643905 (а. с. 14). Зміст спірних правовідносин. Спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку із вчиненням приватним нотаріусом виконавчого напису про стягнення з позивача заборгованості за кредитним договором та оспорюванням позивачем таких дій. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Стаття 50 Закону України "Про нотаріат" передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Тому, безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України "Про нотаріат"). Підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5 (далі - Порядок), передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України "Про нотаріат" та Порядку вчинення нотаріальних дій. Однак, характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України "Про нотаріат" захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Тому, суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України "Про нотаріат" у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Мотивована оцінка наведених учасниками справи аргументів щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. 14.05.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Є. М. вчинено виконавчий напис, який зареєстрований в реєстрі за № 37913, про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» заборгованості за Кредитним договором № 2641404 від 21.12.2020 року, укладеним між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] , відповідно до якого загальна сума, що підлягає стягненню - 20 945 грн. 00 коп. Ухвалою суду від 06.12.2021 року витребувано у ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» первинні фінансово-бухгалтерські документи (касові, меморіальні), підтверджуючі надання [PERSON] коштів в кредит та сплату (або часткову сплату) [PERSON] кредитних коштів за договором, а також докази направлення претензій про сплату заборгованості та/або повідомлення. Однак, у відповіді на вимогу суду (а.с. 43) відповідач вказує, що на адресу позивача було надіслано письмову Претензію про погашення кредитної заборгованості, копію якої надають суду (а.с. 50). Також відповідач надав суду копію кредитного договору (а.с. 44-46), графік розрахунків (а.с. 47), довідку про ідентифікацію (а.с. 48), копію платіжного доручення (а.с. 49). Отже, відповідач суду не надав докази направлення претензій про сплату заборгованості та/або повідомлення. Також ухвалою від 06.12.2021 року витребувано у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Остапенка Є. М.документи, вчинені нотаріусом, що надавалися йому відповідачем для вчинення виконавчого напису №37913 від 14.05.2021 року про стягнення заборгованості за кредитним договором, в тому числі: - оригінал або належним чином завірену копію виконавчого напису; - оригінал кредитного договору; - засвідчену стягувачем виписку з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Однак, третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Є. М. вимоги ухвали від 06.12.2021 року не виконав, витребовувані документи суду не надав. Крім того, відповідач не надав підтвердження направлення позивачу [PERSON] повідомлень про погашення заборгованості та повідомлення про намір вчинення виконавчого напису за кредитним договором. Як вбачається зі змісту спірного виконавчого напису, під час його вчинення приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Є. М. керувався ст. 87 Закону України "Про нотаріат", та п. 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому Постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172 (далі за текстом - Перелік). Пунктом 2 Розділу 2 "Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин" Переліку в редакції змін, внесених постановою Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014, встановлено, що для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Разом з цим, Київський апеляційний адміністративний суд постановою від 22.02.2017, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 у справі № 826/20084/14, визнав незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 "Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів", зокрема в частині пункту 2 змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Київський апеляційний адміністративний суд дійшов висновку про необхідність визнання нечинною Постанови Кабінету міністрів України № 662 від 26.11.2014 "Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів" в частині п. 1 та п. 2 зазначеної постанови. За приписами ч. 2 ст. 265 КАС України у разі визнання рішенням суду нормативно-правового акта протиправним та нечинним, такий нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду. З огляду на викладене, до спірних правовідносин підлягає застосуванню постанова Кабінету Міністрів України "Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів" № 1172 в редакції від 29.11.2001. Крім того, Верховний Суд у своїй постанові від 12.03.2020 у справі № 757/24703/18-ц дійшов висновку, що оскільки серед документів, наданих банком нотаріусу для вчинення виконавчого напису, відсутній оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), за яким стягнення заборгованості може провадитися у безспірному порядку, а надана нотаріусу анкета-заява позичальника не посвідчена нотаріально, отже не могла бути тим договором, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. З матеріалів справи вбачається, що договір, який був укладений з позивачем, не був посвідчений нотаріально. Таким чином, в даному випадку у нотаріуса були відсутні повноваження на вчинення виконавчого напису на кредитному договорі, який не був нотаріально посвідчений та не відносився до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Ч. 1 ст. 88 Закону України "Про нотаріат" визначено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. З огляду на наведене суд приходить до висновку, нотаріус не мав права вчиняти виконавчий напис, оскільки кредитний договір між позивачем та ТОВ «Мілоан» не був нотаріально посвідчений та не відносився до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, при вчиненні оспорюваного виконавчого напису не переконався у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом, чим порушив норми Закону України "Про нотаріат" та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, а тому суд приходить до висновку, що оспорюваний виконавчий вчинений з порушенням діючого законодавства, суд вважає за необхідне визнати даний виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню. Щодо розподілу судових витрат. У позовній заяві позивач [PERSON] також просив стягнути з відповідача ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» на його користь судові витрати. До позовної заяви представник позивача додала Розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, відповідно до якого загальна попередня сума судових витрат становить 4980 грн. В той же час судові витрати на переконання позивача в його випадку складають 908 грн - судовий збір, 4000 грн. - витрати на професійну правничу допомогу (а.с.22). А відтак на переконання суду сукупний розмір судових витрат в даному випадку повинен би був становити 4000+908=4908 грн., а не 4980 грн., як про це вказано в розрахунку самим позивачем. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це заяву. Відповідно до ч. 1 ст. 141, п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі часткового задоволення позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно положень ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Водночас, в силу вимог ч. 4 ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Частинами 5, 6 зазначеної статті передбачено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Однак, до позовної заяви не подано жодних документів, які б підтверджували оплату позивачем правової допомоги. Враховуючи, що позивач при зверненні до суду сплатив 908,00 гривень судового збору при пред`явленні позову,

Outcome: partial