Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування заявлених вимог представник позивача посилається на те, що [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Вказана будівля є гуртожитком, який прийнятий у власність територіальної громади м. Добропілля і передано на баланс КП «Добропільська служба єдиного замовника». [PERSON] не приватизував спірне житло, що свідчить про його незацікавленість до збереження за ним права користування. Після прийняття гуртожитку у власність територіальної громади м. Добропілля і по теперішній час, [PERSON] у гуртожитку не проживає, не з`являється, плату за проживання не здійснює, особисті речі у кімнаті відсутні, кореспонденція на його ім`я не надходить, місцезнаходження відповідача не відомо. Таким чином відповідач тривалий час не проживає за місцем реєстрації без поважних причин. Враховуючи викладене, представник позивача просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . В судове засідання представник позивача не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи у відсутність представника Добропільської міської ради, в якій зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з`явився. Про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, шляхом направлення судової повістки про виклик за місцем реєстрації. Відзиву чи будь-яких клопотань, заяв від відповідача на адресу суду не надходило. На підставі п.4 ч.8 ст.128 ЦПК України, відповідач є таким, якому вручена судова повістка. Третя особа - представник КП «Добропільська служба єдиного замовника» в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, не заперечує проти задоволення позовних вимог. Відповідно до ст. 223 ЦПК України, неявка в судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи, що відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, але не з`явився в судове засідання без повідомлення причин, правом подання відзиву на позов не скористався і позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Судом, на підставі досліджених матеріалів справи встановлено такі обставини. Відповідно до рішення Добропільської міської ради №7/15-18 від 23.09.2016 року встановлено, що у власність територіальної громади м. Добропілля Донецької області було прийнято будівлю гуртожитку з майном призначеним для її обслуговування за адресою: [ADDRESS] , а також передано на баланс КП «Добропільська служба єдиного замовника» (а.с.11). Відповідно до довідки КП « Добропільська служба єдиного замовника» № 489 від 27.09.2019 року, будівля гуртожитку за адресою [ADDRESS] знаходиться на балансі підприємства.(а.с.7) Як вбачається з інформаційної довідки відділу реєстрації Добропільської міської ради Донецької області № 16-23/881 від 21.09.2021 року (а.с.14), [PERSON] , [INFO] , з 09.07.2010 року зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до актів обстеження ФОП [PERSON] №1 від 29.07.2021 року (а.с. 8), №1 від 03.08.2020 року (а.с. 9), встановлено, що [PERSON] , який з 09.07.2010 року зареєстрований в гуртожитку за адресою: [ADDRESS] , на момент передачі на обслуговування ФОП [PERSON] і по теперішній час, в гуртожитку не мешкає, місце знаходження його невідоме. Під час огляду кімнати № 21 [PERSON] відсутній, в кімнаті знаходяться меблі і інвентар, що знаходяться на балансі КП «ДСЕЗ». Особисті речі останнього у кімнаті [ADDRESS] відсутні, кореспонденція на його ім`я не поступає. Заборгованість за проживання у гуртожитку на ім`я [PERSON] станом на 01.08.2021 року відсутня, оскільки не нараховувалась у зв`язку з його не проживанням за адресою: [ADDRESS] (а.с. 5). 06.07.2020 року між КП «Добропільська служба єдиного замовника» та ФОП [PERSON] було укладено договір №101, про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкової території будівлі гуртожитку за адресою: [ADDRESS] . Таким чином в судовому засіданні встановлено, що ФОП [PERSON] здійснює обслуговування гуртожитку за адресою: [ADDRESS] , надає мешканцям послуги із проживання за відповідними тарифами, а також здійснює поточний ремонт гуртожитку та прилеглої території і належний санітарний стан. Згідно інформації відділу поліції № 1 Покровського РУП № 30838/302/01-2021 від 18.10.2021 року [PERSON] , [INFO] , який зареєстрований за адресою [ADDRESS] перебуває у розшуку за відділом поліції № 2 (м. Ірпінь) Бучанського РУП ГУНП в Київській області від 20.12.2019 року. (а.с.32) Центром обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України від 25.10.2021 року, надано інформацію, що відомостей про перетинання державного кордону України, лінії розмежування в межах з Донецькою та Луганською областями та тимчасово окупованою територією АР Крим, громадянином України [PERSON] [INFO] , у період з 25.10.2016 року по 25.10.2021 року, в базі даних не виявлено (а.с. 43). З інформації Добропільського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Покровському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) від 12.10.2021 року вбачається, що в архіві відділу та Державному реєстрі актів цивільного стану громадян існує актовий запис про шлюб № 305 від 31.10.1997 року, складений відділом на [PERSON] та [PERSON] . Також зазначено, що актові записи про зміну імені та про смерть відносно [PERSON] , [INFO] в архіві відділу не виявлено.(а.с.34) Окрім того, з листа Управління соціального захисту населення Добропільської міської ради від 20.10.2021 року вбачається, що [PERSON] , [INFO] , на обліку як такий, що здійснює догляд за недієздатними особами в Управлінні не перебуває (а.с. 33). Даних, які б свідчили про поважність причин не проживання відповідача [PERSON] у кімнаті [ADDRESS] в судовому засіданні судом не встановлено. Мотиви, з яких виходить суд при розгляді справи по суті та застосовані норми права. Відповідно до статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Згідно з частиною 1 статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. За частиною 1 статті 318 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. За положенням частини 1 статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно з статтею 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За змістом зазначених норм права власник, за наявності для того законних підстав, має право вимагати усунення порушень свого права на житлове приміщення будь яким шляхом, зокрема як шляхом виселення осіб, що проживають у цьому приміщення так і шляхом визнання осіб такими, що втратили право користування цим приміщенням, якщо такі особи не проживають, а також шляхом зняття їх з реєстрації у цьому приміщенні. Відповідно до частини четвертої статті 9 Житлового Кодексу Української РСР (далі - ЖК УРСР), ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Стаття 71 ЖК УРСР встановлює загальні правила збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами. За змістом цієї статті при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Також жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім`ї понад шість місяців, зокрема, у випадку тимчасового виїзду з постійного місця проживання за умовами і характером роботи. Відповідно до статті 72 ЖК УРСР, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. У справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (стаття 71 ЖК УРСР), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. Наймачеві або членові його сім`ї, який був відсутнім понад встановлений законом строк без поважних причин, суд вправі з цих мотивів відмовити в позові про захист порушеного права (вселення, обмін, поділ жилого приміщення тощо). Наймач або член його сім`ї, який вибув на інше постійне місце проживання, втрачає право користування жилим приміщенням з дня вибуття, незалежно від пред`явлення позову про це. На підтвердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресація кореспонденції, утворення сім`ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо). Суд виходить із того, що вичерпного переліку поважних причин відсутності особи в житловому приміщенні житлове законодавство не встановлює, у зв`язку з чим указане питання вирішується судом у кожному конкретному випадку, з урахуванням конкретних обставин справи. Згідно зі статтею 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного та сімейного життя, до свого житла та кореспонденції. Суд зазначає, що втручання держави є порушенням статті 8 Конвенції, якщо воно не переслідує законну мету, одну чи декілька, що перелічені у пункті 2 статті 8, не здійснюється «згідно із законом» та не може розглядатись як «необхідне в демократичному суспільстві» (рішення у справі «Савіни проти України» від 18 грудня 2008 року). Втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла (рішення Європейського суду з прав людини у справі «МакКенн проти Сполученого Королівства» від 13 травня 2008 року пункт 50, «Кривіцька та Кривіцький проти України» від 02 грудня 2010 року). Необхідно зазначити, що статтею 71 ЖК УРСР визначено умови, відповідно до яких особу може бути визнано такою, що втратила право користування жилим приміщенням. Аналіз статті 71 ЖК УРСР дає підстави для висновку, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщеннями за двох умов: не проживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутністю поважних причин для такого не проживання. Відтак, на позивача процесуальний закон покладає обов`язок довести факт відсутності відповідача понад встановлені статтею 71 ЖК УРСР строки у жилому приміщенні, а на відповідача довести, що така відсутність обумовлена поважними причинами. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність, або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Виходячи з наведеного, суд вважає, що в судовому засіданні позивачем доведено, що [PERSON] , який зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , вказаною кімнатою не користуються та не мешкає в ній без поважних причин більше року. Також судом встановлено, що матеріали справи не містять доказів щодо поважності відсутності відповідача за місцем своєї реєстрації. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що відповідач втратив право користування жилим приміщенням, добровільно залишивши жиле приміщення і без поважних причин в ньому не проживає більше шести місяців, що відповідно до вимог ст. 71 ЖК України дає суду підстави визнати його таким, що втратив право користування житловим приміщенням у кімнаті [ADDRESS] . Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд керується вимогами ч. 1 ст.141 ЦПК України, за змістом якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи задоволення позову, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений судовий збір пропорційно задоволеним вимогам у розмірі 2270,00 грн.

Outcome: approved