Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з вказаним вище позовом. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що [INFO] помер батько позивача - [PERSON] . Після його смерті відкрилася спадщина на земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 0,2058 га та 2,8974 га. Позивач пропустила строк у шість місяців для прийняття спадщини у зв`язку з тим, що не знала про смерть свого батька, оскільки вона з батьком перестала спілкуватися та зв`язок з ним не підтримувала, оскільки батько давно розлучився із матір`ю та жив окремо, аліменти на утримання позивача не сплачував, спілкуватися з позивачем не хотів. Тому у зв`язку з тим, що [PERSON] не було відомо про смерть батька та відкриття спадщини, вона не змогла своєчасно реалізувати своє право на подачу заяви про прийняття спадщини. Враховуючи викладене, позивач просила суд визначити їй додатковий строк 3 місяці з моменту набрання чинності рішення суду на прийняття спадщини після смерті батька [PERSON] , померлого [INFO] . 07.04.2021 року до Катеринопільського районного суду Черкаської області надійшов відзив відповідача [PERSON] , у якому він зазначає, що позовні вимоги є безпідставними та необґрунтованими та просить у позові відмовити. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник - адвокат Ткаченко М.О. позов підтримали та просили задовольнити його в повному обсязі, оскільки строк звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини позивачкою був пропущений з поважних причин, що зазначені в позовній заяві. Відповідач [PERSON] та його представник - адвокат Бабенко Р.В. в судовому засіданні просили відмовити в задоволенні позову з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] при винесені рішення по справі поклався на розсуд суду. Суд, заслухавши пояснення сторін та їхніх представників, дослідивши та проаналізувавши надані сторонами докази, повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, приходить до наступних висновків. Позивач [PERSON] є донькою [PERSON] , померлого [INFO] в с. Пальчик, Черкаської області. Позивач зазначає, що про смерть батька вона дізналась вже коли минув рік від своїх дядьків [PERSON] та [PERSON] . Позивачка проживає в с. Тальянки, Черкаської області, з померлим батьком не спілкувалась та зв`язок з ним не підтримувала, оскільки батько давно розлучився із матір`ю та жив окремо, аліменти на утримання позивача не сплачував, спілкуватися з позивачем не хотів. За загальним правилом положення про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 Цивільного кодексу України (далі ЦК України). Відповідно до частини першої статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Отже, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Згідно з частиною третьою статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. Аналогічний правовий висновок викладено Верховним Судом України у постанові від 23 серпня 2017 року № 6-1320цс17, у постановах Верховного Суду від 01 квітня 2019 року у справі № 643/3049/16-ц (провадження № 61-39398св18), від 11 листопада 2020 року у справі № 750/262/20 (провадження № 61-14038св20). Таким чином, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви. Разом із тим, вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна та відкриття спадщини, похилий вік, непрацездатність, невизначеність між спадкоємцями, хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови тощо. Якщо у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через відсутність інформації про смерть спадкодавця, то правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні. Пропуск спадкоємцем строку для прийняття спадщини без поважних причин не свідчить про наявність у такого спадкоємця порушеного, невизнаного чи оспорюваного права, яке підлягає захисту в судовому порядку. Відповідно до положень частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в тому судовому засіданні, в якому ухвалюється рішення. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Звертаючись до суду із заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, позивач [PERSON] , як на підставу поважності причин пропуску строку для звернення до нотаріуса, посилалася на відсутність у неї інформації щодо смерті батька, проживання в іншому населеному пункті та не спілкування зі спадкодавцем за життя. В свою чергу, на думку суду, що позивач не надала належних і допустимих доказів на підтвердження існування об`єктивних, непереборних, істотних труднощів для подачі заяви про прийняття спадщини в строки, передбачені законом. Також позивачем не доведено, що вона була позбавлена можливості спілкуватися з батьком, що вона вживала всіх можливих заходів для цього, а напроти, вона сама стверджує, що не спілкувалась з батьком з власного бажання. Стосунки, що склалися між позивачем та покійним батьком ( проживання в різних містах, образа, тривале не спілкування) не є об`єктивними причинами неможливості довідатися про день смерті свого батька. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду від 11 листопада 2020 року у справі № 750/262/20 (провадження № 61-14038св20) зроблено правовий висновок про те, що неспілкування позивача зі спадкодавцем внаслідок неприязних відносини між ними, а також необізнаність спадкоємця про факт смерті батька не є об`єктивними та непереборними труднощами, з якими закон пов`язує поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини. Саме по собі незнання про смерть спадкодавця без установлення інших об`єктивних, непереборних, істотних труднощів на вчинення дій щодо прийняття спадщини не свідчить про поважність пропуску зазначеного строку. Таким чином, необізнаність про смерть спадкодавця не є поважною причиною для визначення додаткового строку для прийняття спадщини. Аналогічний правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 635/4551/18, від 27 травня 2020 року у справі № 336/1127/17, від 30 червня 2020 року у справі № 431/5782/17, від 13 грудня 2018 року у справі № 703/1560/17, від 25 квітня 2018 року у справі № 344/6096/16-ц, від 28.07.2021 року у справі № 686/8011/18, що свідчить про сталість судової практики у спірних правовідносинах. З урахуванням зазначених норм права та релевантної практики Верховного Суду, суд приходить до висновку, що позивач не довела, що з об`єктивних причин не могла довідатися про день смерті свого батька, та не надала належних і допустимих доказів на підтвердження наявності непереборних, істотних труднощів для подання нею заяви про прийняття спадщини у строк, передбачений частиною першою статті 1270 ЦК України. Крім того, суд враховує, що у пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» судам роз`яснено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. З урахуванням положень статей 1296-1299 ЦК України питання про право спадкоємця на спадкове майно вирішується судом у разі невизнання такого права чи відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину. Зазначена правова позиція підтримана Верховним Судом у постанові по справі №707/1309/15-ц від 04 травня 2020 року. Суд враховує, що позивач не надала до суду жодних доказів того, що зверталась до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини після смерті батька та нотаріусом їй було відмовлено. Згідно з ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Ч. 3 ст. 129 Конституції України визначено основні засади судочинства однією з яких, згідно п. 3 вказаної статті є змагальність сторін та свобода в надані ними суду своїх доказів і у доведення перед судом їх переконливості. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод всі судові процедури повинні бути справедливими. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи викладене, суд відмовляє у задоволенні позовних вимог [PERSON] до Катеринопільської селищної ради Звенигородського району Черкаської області, [PERSON] , про визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Outcome: dismissed