Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-09 00:00:00

[PERSON] в особі представника - адвоката Єфіменко Лідії Іванівни звернувся до суду із вказаним позовом, в якому зазначає, що [INFO] в смт. Кириківка В.Писарівського району Сумської області померла його рідна мати [PERSON] . Після її смерті відкрилась спадщина, до складу якої входить земельна ділянка площею 1400 кв.м. для будівництва та обслуговування житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства, розташована в [ADDRESS] , яка належала померлій на підставі Свідоцтва про право на спадщину від 19.08.1999. Позивач є спадкоємцем першої черги за законом вказаного спадкового майна, однак оформити свої спадкові права на земельні ділянки в нотаріальному порядку можливості не має з причини відсутності зареєстрованих відомостей про державну реєстрацію права власності за спадкодавцем. У зв`язку з викладеним позивач просить позов задовольнити. Позивач [PERSON] та його представник Єфіменко Л.І. , які беруть участь у справі в режимі відеоконференції, у підготовчому засіданні позов підтримали, просять суд його задовольнити. Представник відповідача надав заяву про розгляд справи за його відсутності, проти позовних вимог не заперечує. Заслухавши пояснення учасників справи, повно та всебічно проаналізувавши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 4 ст. 200 ЦПК України ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі визнання позову проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що [INFO] в смт. Кириківка В.Писарівського району Сумської області померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 27.03.2020 (а.с. 7). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, до складу якої входить, в тому числі, земельна ділянка площею 1400 кв.м. для будівництва та обслуговування житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства, розташована в [ADDRESS] , яка належала померлій на підставі Свідоцтва про право на спадщину від 19.08.1999 (а.с. 10). Зі свідоцтва про право на спадщину від 19.08.1999 слідує, що свідоцтво необхідно зареєструвати в Кириківській селраді, що спадкодавицею [PERSON] за життя здійснено не було, що підтверджується повідомленням завідувача В.Писарівською ДНК Перлік Т.М., з якого слідує, що позивачеві відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки право власності [PERSON] на земельну ділянку не зареєстровано в установленому законом порядку та не отримані за життя державні акти (а.с. 13). Родинні стосунки між спадкодавцем [PERSON] (мати) та позивачем [PERSON] (син) підтверджуються відповідними матеріалами справи (а.с. 8). Згідно довідки Кириківської селищної ради № 1509 від 30.08.2021 заповіт від імені [PERSON] , яка померла [INFO] , не посвідчувався, що підтверджується також Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру від 17.12.2021 (а.с. 9, 30). Згідно повідомлення В.Писарівської ДНК від 17.12.2021 та Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру від 17.12.2021 (а.с. 28, 29) після смерті [PERSON] у Спадковому реєстрі 25.09.2020 зареєстровано спадкову справу, номер у нотаріуса 94/2020, номер у Спадковому реєстрі 66477588, та видано свідоцтво про право на спадщину за законом 27.08.2021 по р.№ 527 на житловий будинок по [ADDRESS] . Відповідно до ст. 126 ЗК України (в редакції до 01.01.2013) право власності на земельну ділянку посвідчувалось державним актом, цивільно-правовою угодою та свідоцтвом про право на спадщину. Згідно Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 № 1127 (в редакції постанови від 13.05.2020 № 399), державна реєстрація прав на земельні ділянки, речові права на які набуто до 01.01.2013, проводиться у порядку, передбаченому статтею 29 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 № 1952-IV (п. 81-1). Відповідно до цього, державна реєстрація права власності на земельну ділянку, набутого в результаті переходу права власності та не оформленого в установленому законом порядку до 01.01.2013, проводиться за умови встановлення факту переходу прав від особи, відомості про яку містяться в Державному земельному кадастрі, до особи, яка заявляє свої права. У зв`язку зі смертю [INFO] [PERSON] здійснити реєстрацію права власності на вищезгадану земельну ділянку за останньою є неможливим. Відповідно до Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Відповідно до ст.ст. 25, 346 ЦК України зі смертю особи її права та дієздатність припиняються, тому зареєструвати право власності на нерухоме майно за особою, яка померла, неможливо. Згідно ст. 1258 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Статтею 1218 ЦК України встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Зі статті 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" вбачається, що державна реєстрація прав проводиться на підставі, зокрема, документів, що підтверджують виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно, поданих органу державної реєстрації прав, нотаріусу як спеціальному суб`єкту, на якого покладаються функції державного реєстратора прав на нерухоме майно; рішень судів, що набрали законної сили. Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006р. N3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950р.та практику Європейського Суду з прав людини як джерело права. За ст. 6 Європейської конвенції з прав людини визнається право людини на доступ до правосуддя, а за ст. 13 - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Відповідно до ст.1 Протоколу 1 Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Пунктом 21 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Федоренко проти України» від 30 червня 2006 року визначено, що відповідно до прецедентного права органів, що діють на підставі Конвенції, право власності може бути «існуючим майном» або коштами, включаючи позови, для задоволення яких позивач може обґрунтовувати їх принаймні «виправданими очікуваннями» щодо отримання можливості ефективного використання права власності. Таким чином, за умови прийняття позивачем [PERSON] спадщини після смерті рідної матері [PERSON] у встановлений законом строк та спосіб, а також неможливості іншим шляхом оформити свої права на нерухоме майно, суд доходить висновку, що право власності позивача підлягає захисту у судовому порядку шляхом його визнання. Рішення повинно відповідати вимогам ст.ст. 213, 215 ЦПК України, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Outcome: approved