Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-19 00:00:00

20 травня 2021 року до суду надійшла зазначена позовна заява. В позовних вимогах позивач просить: позбавити батьківських прав [PERSON] відносно малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] ; позбавити батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] ; призначити стягнення аліментів з [PERSON] на утримання малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/3 частини усіх видів доходів, але не менше 50% прожиткового мінімуму на кожну дитину в місяць, починаючи з часу подання позовної заяви та до досягнення ними повноліття на користь державного закладу або на користь призначеного їм опікуна; призначити стягнення аліментів з [PERSON] на утримання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/3 частини усіх видів доходів, але не менше 50% прожиткового мінімуму в місяць, починаючи з часу подання позовної заяви та до досягнення ним повноліття на користь державного закладу або на користь призначеного йому опікуна. Вимоги позову обгрунтовані тим, що до Служби у справах дітей та сім?ї Шевченківської районної в м.Києві державної адміністрації надійшло повідомлення в телефонному режимі про те що за адресою: [ADDRESS] проживає мати та двоє малолітніх дітей. Як стало відомо, мати їх виховує самостійно. В той же час як зазначає позивач, мати не виконує належним чином батьківські обов`язки - не створила належних умов для проживання дітей, ніде не працює, постійно залишає дітей без догляду. В актовому записі про народження [PERSON] , батьки записані відповідно до ст.126 СК України. Батько - [PERSON] проживає окремо за адресою: [ADDRESS] . В актовому записі про народження [PERSON] батько записаний відповідно до ч.1 ст.135 СК України. [PERSON] як батько до сина приходив рідко, інколи були ознаки вживання алкоголю, умовами проживання своєї дитини не переймався. За місцем проживання батька умови для виховання та розвитку [PERSON] не створено - відсутнє місце для навчання, для відпочинку, також в наявності немає ліжка. Так як було встановлено що існує реальна загроза життю та здоров`ю малолітніх дітей, органом опіки та піклування Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації було прийнято рішення про відібрання їх у матері, без позбавлення батьківських прав. 13.11.2020 року дітей було влаштовано до Дитячої лікарні №8 Шевченківського району міста Києва на медичне обстеження, з подальшим влаштуванням до Центру допомоги дітям «Місто щасливих дітей». Оскільки батьки не виправили ситуацію щодо забезпечення житлових умов дітей, мати офіційно не працевлаштувалась, позивачем було прийнято рішення звернутись до суду з позовом про позбавлення батьківських прав. В судовому засіданні представник позивача заявлені вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заперечила проти задоволення заявлених вимог та пояснила. що вона вживає всіх заходів щоб забезпечити дітям належні умови проживання. У відзиві [PERSON] зазначила що вона на даний час влаштувалась на роботу, протягом трьох місяців провела ремонтні роботи, знищила тарганів та всіх паразитів; вона відвідує курси підвищеного виховного потенціалу. 13.07.2021 року вона уклала шлюб з [PERSON] . Все зазначене свідчить про те, що вона усіма зусиллями намагається зберегти свою сім`ю,бути поряд зі своїми дітьми та займатися їх вихованням. 27.10.2021 року відповідач уклала договір оренди будинку у [ADDRESS] . Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце слухання справи, про поважні причини неявки в судове засідання суд не повідомив, відзив на заявлені вимоги до суду не направив. Представник третьої особи - служби у справах дітей та сім`ї Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації в судовому засіданні підтримала заявлені вимоги та просила їх задовольнити. За таких обставин суд, враховуючи вимоги ст.223ЦПК України, вважав за можливе розглянути справу без участі відповідача [PERSON] . Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування покладений на сторони. Дослідивши матеріали справи, вислухавши сторони, оцінивши в сукупності надані суду докази, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. У статті 8 Конституції України закріплено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права, а норми Конституції України є нормами прямої дії. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно із частиною сьомою статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. За правилами статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно статті 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Статтею 150 СК України передбачений обов`язок батьків щодо виховання та розвитку дитини. Згідно із частинами другою та четвертою статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Стаття 165 СК України визначає, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Як встановлено в судовому засіданні, [INFO] народився [PERSON] . В його свідоцтві про народження батьками зазначені: [PERSON] - батько та [PERSON] - мати. [INFO] народилася [PERSON] . В свідоцтві про її народження батьками зазначені: [PERSON] - батько та [PERSON] - мати. 13.07.2021 року був зареєстрований шлюб між [PERSON] та [PERSON] . Після реєстрації шлюбу [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] ». Згідно пункту 2 частини першої статті 164 СК України мати, батько, можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Пунктами 15, 16, 18 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» судам роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Крім того, у відповідності до положень статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами (ст.12 Закону України «Про охорону дитинства»). Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (стаття 15 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно з Принципом 2 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року дитині законом або іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, які б дозволяли їй розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та у соціальному розумінні здоровим та нормальним шляхом і в умовах свободи та гідності. Окрім того, в рішенні Європейський суд з прав людини (рішення у справі «Хант проти України» від 07.12.2006 року, рішення у справі Olsson v. Sweden (N2) від 27.11.1992) зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Служба у справах дітей та сім?ї Шевченківської районної в м.Києві державної адміністрації обстежила умови проживання дітей та 10.11.2020 року склала акт згідно з яким в квартирі [ADDRESS] - умови проживання незадовільні, в кімнаті брудно, неприємний запах, речі розкидані, ліжко одне на всіх членів родини (односпальне ліжко) зламане, постільна білизна брудна, частково відсутня, посуд на підлозі, пакети із сміттям по всій кімнаті, таргани повсюди; їжа відсутня, плита для приготування їжі стоїть на підлозі, що є загрозою для дітей. Наказом Служби у справах дітей та сім?ї Шевченківської районної в м.Києві державної адміністрації №71-од від 13.11.2020 року взято на облік по категорії дітей, які опинилися в складних життєвих обставинах: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Центр допомоги дітям «Місто щасливих дітей» листом від 16.04.2021 року за №Ц-102 повідомив Службу у справах дітей та сім?ї Шевченківської районної в м.Києві державної адміністрації, що вперше мама дітей на контакт з працівниками Центру вийшла 27.12.2020 року. В січні 2021 року коли постала необхідність переходу [PERSON] до нової школи, виникла потреба в залученні мами до процесу розрахунку зі школою. [PERSON] не мала уявлення про підручники по яких навчався її син, що свідчить про її необізнаність та байдужість до навчання сина. В кінці січня 2021 року відбулась спільна нарада Служби у справах дітей та сім?ї Шевченківської районної в м.Києві державної адміністрації та батьків під час якої [PERSON] та [PERSON] завіряли що протягом місяця їм вдасться виконати всі умови на повернення дітей в родину. Мама обіцяла влаштуватись на роботу, зробити в помешканні ремонт. Тато, оскільки батьки не в шлюбі і разом не проживають, обіцяв всіляко допомагати [PERSON] та сприяти поверненню обох дітей до матері. Особисто він виявив бажання забрати лише свого сина. Проте поставлені умови так і не були виконані. Висновком від 20.05.2021 року за №109/04/40-3438 Шевченківська районна в м.Києві державна адміністрація вважає за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав відносно дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] відносно малолітнього [PERSON] . [INFO] . В той же час [PERSON] в судовому засіданні зазначала, що вона орендувала будинок у [ADDRESS] . Служба у справах дітей виконавчого комітету Маневичської селищної ради 29.10.2021 року склала акт обстеження зазначеного будинку в якому вказали, що у помешканні є необхідні меблі, побутова техніка, наявний запас дров власників будинку, які можуть використовувати орендарі. У будинку є можливість облаштування окремої дитячої кімнати. З 20.08.2021 року [PERSON] перебуває на обліку в Шевченківській районній філії Київського міського центру зайнятості. Як зазначив позивач в позовній заяві, відповідачі не виконують належним чином власні батьківські обов`язки відносно дітей. [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що дійсно вона не належним чином виконувала власні батьківські обов`язки, однак на даний час вона вийшла заміж та налагоджує побут для дітей. Крім того [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що [PERSON] не виконує батьківські обов`язки з кінця 2020 року, сина не відвідує, не приймає участь в матеріальному забезпеченні дитини, в його вихованні. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, не надав доказів належного виконання батьківських обов`язків. Отже, оскільки в судовому засіданні було встановлено, що [PERSON] з кінця 2020 року не цікавиться сином та свідомо не виконує своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини, не піклується про його фізичний і духовний розвиток, його навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини; взагалі не спілкується з дитиною; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню ним загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до їх внутрішнього світу; не створює умов для отримання ним освіти; свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками, фактично відповідач самоусунувся від виконання власних обов`язків, залишивши дитину на виховання матері, а тому суд на підставі викладеного приходить до висновку про задоволення позовних вимог позивача в частині позбавлення батьківських прав [PERSON] батьківських прав відносно сина [PERSON] , [INFO] . Частиною четвертою статті 10 ЦПК України і статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці звертає увагу, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт оскарження заявником заяви про позбавлення батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до сина (справа «Хант проти України» від 7 грудня 2006 року). Зазначав, що позбавлення батьківських прав має бути виправдане інтересами дитини, і такі інтереси повинні мати переважний характер над інтересами батьків, між інтересами дитини та інтересами батьків має існувати справедлива рівновага. При цьому звертає увагу на те, що позивач у цій справі намагався побачити дитину та оскаржував заяву про позбавлення батьківських прав і цей факт міг свідчити про його інтерес до дитини. Отже, оцінивши в сукупності надані в судовому засіданні докази, враховуючи, що в судовому засіданні встановлено, що [PERSON] належним чином не виконувала батьківських прав (проте такі випадки не носять систематичного характеру), зокрема не надає дітям доступу до культурних та інших духовних цінностей (не встановлено, що відповідач відвідувала з дітьми музеї, виставки та ін.); в той же час в судовому засіданні не встановлено, що відповідач не забезпечує дітей необхідним харчуванням, медичним доглядом, лікуванням дітей; не спілкується з дітьми в обсязі, необхідному для їх нормального самоусвідомлення; не сприяє засвоєнню ними загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до їх внутрішнього світу. Крім того, судом не встановлено винної поведінки відповідача, свідомого нехтування нею своїми обов`язками, а тому з врахуванням встановленого в судовому засіданні, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд вважає за можливе відмовити в задоволенні позову про позбавлення батьківських прав відповідача, попередивши її про необхідність змінити ставлення до виховання дітей і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням відповідачем батьківських обов`язків. Крім того, згідно з ч.2 статті 165 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину (ч.3 ст.165 СК України). Враховуючи, що суд прийшов до висновку про позбавлення батька [PERSON] батьківських прав відносно сина [PERSON] , [INFO] , суд вважає за можливе стягнути аліменти з нього на утримання сина на користь матері. Вирішуючи питання про розмір аліментів, які підлягають стягненню суд виходить із мінімального розміру який встановлений для однієї дитини, відповідач не надав доказів, що він не має можливості сплачувати аліменти, а тому вважає за можливе стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] в розмірі ј частки всіх видів заробітку (доходу) [PERSON] , щомісячно починаючи з 20 травня 2021 року до досягнення дитиною повноліття. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial