Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом в якому просить суд розірвати договір оренди землі, укладений 05.03.2015 між його померлою матір`ю - [PERSON] та ТзОВ «Розумівський Урожай»; стягнути з відповідача на його користь матеріальну шкоду у сумі 420000,00 грн та моральну шкоду у сумі 420000,00 грн на загальну суму - 840000,00 грн. В обгрунтування позову вказав, що [INFO] померла його матір - [PERSON] . Після її смерті залишилося спадкове майно, а саме - земельна ділянка № [NUMBER] розміром 2,6291 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Розумівської сільської ради Олександрівського району Кіровоградської області. Він та його сестра - [PERSON] є спадкоємцями вказаної земельної ділянки, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом (йому належить 3/4 частки земельної ділянки). З відповідачем у справі ще його мати 05.03.2015 уклала договір оренди землі строком на 6 років - до 05.03.2021, згідно якого відповідач зобов`язався сплачувати орендну плату у розмірі 6% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки; обчислення розміру орендної плати за земельну ділянку здійснюється з урахуванням індексу інфляції. У разі невнесення орендної плати у строки, визначені договором, справляється пеня у розмірі 0,1% несплаченої суми за кожний день просрочення. Крім того, відповідачу про смерть орендодавця офіційно стало відомо у 2019 році, яке також підтверджується ухвалою Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 10.09.2019 по цивільній справі №397/1307/19, але відповідач протягом одного місяця не скористався переважним правом та не повідомив письмово спадкоємця про намір продовжити його дію, при цьому не зважаючи на те, що позивач в попередніх роках та вже в цьому році офіційно повідомляв відповідача, що має намір розірвати даний договір оренди землі з приводу не надання позивачу орендної плати за 2019, 2020 та 2021 роки. Причиною розірвання договору оренди землі з відповідачем є систематична несплата орендної плати за 2019, 2020 та 2021. При цьому, він за вказані роки міг би самостійно обробляти земельну ділянку, що на рік в середньому виходило прибутку не менше 70000,00 грн, а за три роки 210000,00 грн. При подвійному збиранні відповідачем (орендарем) сільськогосподарської продукції, як в даному випадку виходило прибутку не менше 420000,00 грн., тобто відповідач наніс йому матеріальної шкоди на суму 420000,00 грн. Розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, пчихічних тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховується стан його здоров`я, який значно погіршився через нервові зриви та моральних переживань, що відобразилася на його емоційному стані та здоров`ї, внаслідок не сплати відповідачем орендної плати за останні три роки та й на далі не бажає сплачувати, в результаті чого він дуже сподівався на отримання грошей за оренду землі, що призвело його звернутися до суду з даною позовною заявою, а також не достатньо коштів на лікування, так як має першу групу інвалідності при цьому отримуючи мінімальний розмір пенсії, вимушений був позичати їх та тривалий час лікуватися. Таким чином, з урахуванням наведених фактів, вважає, що відповідач своїми діями йому заподіяв значну моральну шкоду, яка полягає у моральних переживаннях, погіршення стану здоров`я, поставлення його у тяжке матеріальне становище, що потребує тривалого часу та значних зусиль для відновлення попереднього стану. Розмір моральної шкоди він оцінює в сумі 420000,00 грн. Між ним та відповідачем не було досягнуто досудове врегулювання спору та усі істотні умови договору оренди землі, передбачені ст. 15 Закону України «Про оренду землі», що є підставою для розірвання договору оренди землі. А тому, звертається до суду з вказаним позовом. Ухвалою Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 28.07.2021 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, призначено підготовче засідання у порядку загального позовного провадження та запропоновано відповідачу подати відзив на позовну заяву (а.с. 31-32). Ухвалою Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 02.11.2021 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с.67-68). Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив задовольнити з підстав, зазначених у позовній заяві. Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнала. Вказала, що 05.03.2015 між ТОВ «Розумівський урожай» та [PERSON] , спадкоємцем якої являється позивач, було укладено договір оренди земельної ділянки кадастровий номер 3520585500:02:000:0116, площею 2,6281 га, розташованої на території Розумівської сільської ради Олександрівського району Кіровоградської області. Договір укладено на шість років. Оскільки, жодною із сторін не вчинено дій на його поновлення, договірні відносини станом на теперішній час є закінченими, і позивач мав право розпоряджатися та користуватися земельною ділянкою, з урахуванням ротації культур, з березня 2015. ТОВ «Розумівський урожай» не претендує на право користування земельною ділянкою. Враховуючи відсутність спору між сторонами щодо поновлення права користування земельною ділянкою, позовна вимога про розірвання договору оренди землі не підлягає задоволенню. Крім того, просила відмовити у вимогах про стягнення з відповідача моральної та матеріальної шкоди. Так, договір оренди (п.21 договору) передбачає виплату матеріальної шкоди (збитків) лише у разі погіршення корисних властивостей орендованої земельної ділянки. Ототожньовати орендну плату з матеріальною шкодою не можливо. Заявлена позивачем підстава для стягнення шкоди не відповідає умовам договору, а тому не підлягає задоволенню. Крім того, обрахунок розміру матеріальної шкоди, наведений у змісті позовної заяви, не підтверджений жодним економічним показником чи аргументованим доводом, є надуманим та невідповідає дійсності. Також, після оформлення своїх спадкових прав, позивач не звертався до ТОВ «Розумівський урожай» з відповідною заявою про перехід права власності на земельну ділянку та не повідомляв реквізитів для сплати йому орендної плати. Таким чином, орендар не мав змоги виконати обов`язок по сплаті орендної плати через бездіяльність сторони орендодавця. Позивач жодного разу не звертався до них з проханням виплатити орендну плату. Товариство не заперечує проти виплати позивачу заборгованості по орендній платі, обрахунок якої здійснено відповідно до умов договору, про що повідомляв позивача відповідним листом. Третя особа в судове засідання не з`явилася, про місце, день та час розгляду справи повідомлялася належним чином, про причини неявки суду не повідомила. Суд, заслухавши позивача, представника відповідача та дослідивши матеріали справи, уважає, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом установлено, що позивач [PERSON] є спадкоємцем 3/4 частки земельної ділянки з кадастровим номером 3520585500:02:000:0116, площею 2,6281 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Розумівської сільської ради Олександрівського району Кіровоградської області, після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Вказана інформація підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності сформованого 23.06.2017, індексний номер витягу 90399917 (а.с. 19). Між [PERSON] та ТОВ «Розумівський урожай» укладено договір оренди землі від 05.03.2015 щодо оренди земельної ділянки, площею 2,63 га, яка знаходиться на території Розумівської сільської ради Олександрівського району Кіровоградської області, кадастровий номер 3520585500:02:000:0116, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, із вказаного договору слідує наступне: п. 5 передбачено, що нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить _____ грн. п. 8 визначено, що договір укладено терміном на шість років (з урахуванням ротації культур згідно з проектом землеустрою). Після закінчення строку дії договору Орендар має переважне право поновити його на новий строк. У цьому разі Орендар повинен не пізніше ніж за 30 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово Орендодавця про намір продовжити його дію. п. 9 установлено, що орендна плата вноситься орендарем у грошовій та натуральній формі (за домовленістю між сторонами) у розмірі 6 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, тобто на момент укладення 4029 грн. п. 10 передбачено, що обчислення розміру орендної плати за земельну ділянку здійснюється з урахуванням індексу інфляції. п. 11 установлено, що орендна плата вноситься у такі строки - до 1 січня наступного за звітним року. п. 12 визначено, що передача продукції та надання послуг в рахунок орендної плати оформляється відповідними актами. п. 13 передбачено, що розмір орендної плати переглядається у разі: зміни умов господарювання, передбачених договором; зміни розмірів земельного податку, підвищення цін і тарифів, зміни коефіцієнтів індексації, визначених законодавством; погіршення стану орендованої земельної ділянки не з вини орендодавця, що підтверджено документами; в інших випадках, передбачених законом. п. 14 установлено, що у разі невнесення орендної плати у строки, визначені цим договором, справляється пеня у розмірі 0,1% несплаченої суми за кожний день прострочення. п. 21 визначено, що після припинення дії договору Орендар повертає орендодавцеві земельну ділянку у стані, не гіршому порівняно з тим, у якому він одержав її в оренду. Орендодавець у разі погіршення корисних властивостей орендованої земельної ділянки, пов`язаних із зміною її стану, має право на відшкодування збитків, у розмірі, визначеному сторонами. Якщо сторонами не досягнуто згоди про розмір відшкодування збитків, спір розв`язується у судовому порядку. п. 36 передбачено, що зміна умов договору здійснюється у письмовій формі за взаємною згодою сторін. У разі недосягнення згоди щодо зміни умов договору спір розв`язується у судовому порядку. п. 37 установлено, що дія договору припиняється у разі, зокрема, закінчення строку, на який його було укладено. Договір припиняється також в інших випадках, передбачених законом. п. 38 визначено, що дія договору припиняється шляхом його розірвання за: взаємною згодою сторін; рішенням суду на вимогу однієї із сторін у наслідок невиконання другою стороною обов`язків, передбачених договором, та внаслідок випадкового знищення, пошкодження орендованої земельної ділянки, яке істотно перешкоджає її використанню, а також інших підстав, визначених законом. п. 40 передбачено, що перехід права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи, а також реорганізація юридичної особи-орендаря не є підставою для зміни умов або розірвання договору. Право на орендовану земельну ділянку у разі смерті фізичної особи орендодавця, засудження або обмеження її дієздатності за рішенням суду, переходить до спадкоємців або інших осіб, які використовують цю земельну ділянку разом з орендарем. п. 41 установлено, що за невиконання або неналежне виконання договору сторони несуть відповідальність відповідно до закону та цього договору. п. 46 визначено, що цей договір набирає чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації (а.с. 12-18). Згідно з повідомленням Відділу в Олександрівському районі Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області від 09.08.2019 № 424/101-19, відповідно до відомостей, що надійшли до Національної кадастрової системи в порядку взаємообміну інформації з органами реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, земельна ділянка 3520585500:02:000:0116 площею 2,6281 га перебуває у спільній сумісній власності [PERSON] (частка у спільній сумісній власності - 3/4) та [PERSON] (частка у спільній сумісній власності - 1/4). Земельна ділянка обтяжена правом оренди, зареєстрованим Реєстраційною службою Олександрівського районного управління юстиції Кіровоградської області 11.08.2015 року, що належить ТОВ «Розумівський Урожай» (ЄДРПОУ - 39566218), терміном на 6 років відповідно до договору оренди укладеного з попереднім власником - [PERSON] (а.с.20-21). Відповідно до витягу із технічної документації про нормативно грошову оцінку земельної ділянки наданої представником відповідача, нормативно грошова оцінка земельної ділянки кадастровий номер 3520585500:02:000:0116, яка розташована на території Розумівської сільської ради Олександрівського району Кіровоградської області, площею 2,62 га становить 89344,26 грн (а.с. 78). З листа директора ТОВ «Розуміївський урожай» [PERSON]. вих. №7 від 01.12.2021, установлено, що внаслідок зміни керівництва у теперішнього керівництва відсутні відомості про здійснення попереднім керівництвом ТОВ «Розумівський урожай» виплати по орендній платі. У разі повідомлення батьківських реквізитів, [PERSON] буде виплачена орендна плата в сумі 12061,50 грн., з урахуванням розміру успадкованої ним частки земельної ділянки (3/4) та періоду з 2019 по 2021 включно (а.с.79). Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 2 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Ващенко проти України» (заява № 26864/03) від 26.06.2008 зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності з наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). За змістом статті 1 Закону України «Про оренду землі», оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Відповідно до ст. 13 Закону України «Про оренду землі», договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Згідно статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до вимог ч. 1, 2 ст. 651 ЦК України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. За правилами статті 21 Закону України «Про оренду землі» (на час винекнення договірних відносин - 05.03.2015), розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України). Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди. Статтею 22 вказаного Закону передбачено, що орендна плата може справлятись у грошовій, натуральній та відробітковій (надання послуг орендодавцю) формах. Сторони можуть передбачити у договорі поєднання різних форм орендної плати. Як передбачено статтею 24 Закону України «Про оренду землі», орендодавець має право вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати. Відповідно до ч. 1 ст. 32 Закону України «Про оренду землі», на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, а також на підставах, визначених ЗК України та іншими законами України. У пункті «д» частини першої статті 141 ЗК України визначено, що підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати. Отже, наведеними положеннями закону, які регулюють спірні відносини, передбачена систематична (два і більше випадки) несплата орендної плати, передбаченої договором, як підстава для розірвання договору оренди. У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду від 06 березня 2019 року у справі № 183/262/17 (провадження № 61-41932 сво18) зроблено висновок, що ч. 1 і ч. 2 ст.651 ЦК України передбачено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Однією з підставав для розірвання договору оренди землі є систематична несплата орендної плати (два та більше випадки). При цьому, систематична сплата орендної плати не у повному обсязі, визначеному договором, тобто як невиконання, так і неналежне виконання умов договору, є підставою для розірвання такого договору, оскільки згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 293/1011/16-ц (провадження № 61-29970сво18) зроблено висновок, що «тлумачення пункту д) ч. 1ст. 141 Закону України України, ч. 2 ст. 651 ЦК України свідчить, що «несплата орендної плати» охоплює випадки як невиплати орендної плати у цілому, так і її виплата у розмірі меншому, ніж визначеному договором (без урахування індексації, індексу інфляції тощо)». Аналогічні висновки викладені в інших постановах Верховного Суду, зокрема у постановах від 11 грудня 2019 року справа № 484/2816/18-ц, від 20 листопада 2019 року справа № 549/178/17. Зазначений підхід до вирішення питання щодо можливості розірвання договору судом з підстави істотності допущеного орендарем порушення договору шляхом систематичної несплати орендної плати також підтверджується правовими висновками, викладеними у постановах Верховного Суду від 17 березня 2021 року у справі № 689/1101/18 (провадження № 61-10292св20), від 19 квітня 2021 року у справі № 531/562/20 (провадження № 61-1478св21). Позивач вказує як підставу розірвання договору оренди землі невиконання умов договору орендарем, а саме: систематичну несплату орендної плати за 2019, 2020 та 2021. З матеріалів справи установлено, що позивач [PERSON] не отримував орендну плату за 2019-2021 у зв`язку з тим, що не повідомляв про оформлення спадкових прав після смерті [PERSON] та ненаданням реквізитів за якими має проводитися сплата орендної плати. З метою врегулювання договірних відносин ТОВ «Розумівський Урожай» листом від 01.12.2021 вих. №7 пропонувало позивачу подати заяву з повідомленням реквізитів для забезпечення можливості сплати орендної плати. Разом з тим, вказаним листом відповідач підтверджує відсутність відомостей про виплату орендної плати, яку у разі повідомлення банківських реквізитів, зобов`язується виплатити в сумі 12061,50 грн, з урахуванням грошової оцінки земельної ділянки, розміру успадкованої ним частки земельної ділянки та періоду з 2019 по 2021 рік включно. Окрім того, суд зауважує, що лист адресований позивачу про необхідність надання банківських реквізитів для перерахування заборгованості по орендній платі датований 01.12.2021, тобто після подання до суду даної позовної заяви. При цьому, судом установлено, що позивач дійсно відповідно до ч. 5 ст. 31 Закону України «Про оренду землі», набувши право власності на земельну ділянку, що перебуває в оренді, протягом одного місяця з дня державної реєстрації права власності на неї зобов`язаний був повідомити про це орендаря в порядку, визначеному статтею 148-1 ЗК України. Однак, вказаних дій не вчинив, про що відсутні належні та допустимі докази. Разом з тим, ТОВ «Розумівський Урожай» всупереч вимогам ч. 1 ст. 526 ЦК України, згідно якої зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, не вжило будь-яких заходів щодо забезпечення виконання умов спірного договору оренди земельної ділянки. Так, з матеріалів справи вбачається прострочення орендної плати за 2019 та 2020 рік, що свідчить про систематичне (два рази) порушення орендарем (відповідачем) своїх обов`язків щодо своєчасної сплати цих коштів орендодавцю (позивачу) згідно договору оренди. Несплата орендної плати за 2021 рік не настала, оскільки відповідно до п. 11 Договору оренди землі від 05.03.2015, орендна плата вноситься у такі строки - до 1 січня наступного за звітним року. А тому, до кінця 2021 року (31 грудня 2021 року) відповідач ще мав право вносити платежі з оплати оренди. Однак, позивач звернувся до суду з позовом у червні 2021 року, тобто до закінчення строку внесення орендної плати за 2021 рік. Будь-які докази на підтвердження повідомлення позивача щодо можливості отримання орендної плати за договором оренди земельної ділянки, накопичення на депозитному рахунку нотаріуса (стаття 537 ЦК України), відкриття банківського рахунку на вимогу чи виконання в інший спосіб своїх зобов`язань щодо повної та своєчасної сплати ТОВ «Розумівський Урожай» орендної плати за вказаним договором суду не надано. Таким чином, доказів того, що ТОВ «Розумівський Урожай» здійснювало дії щодо належного виконання спірного договору оренди, намагався вчасно виконати свій обов`язок щодо сплати орендної плати за 2019-2020 роки, але позивач відмовився приймати належне його виконання, відповідач суду не надав, що є його процесуальним обов`язком згідно зі статтями 12, 81 ЦПК України. Посилання представника відповідача, на ту обставину, що заборгованість зі сплати орендної плати виникла з вини позивача, який не повідомив орендаря про зміну власника орендованої ними земельної ділянки, не надав правовстановлюючих документів на неї та власних банківських реквізитів є безпідставною. Отже, факт систематичного порушення умов договору оренди земельної ділянки щодо несвоєчасної сплати орендної плати за користування земельною ділянкою та не виплати її в повному обсязі за 2019-2020 роки з боку відповідача є доведеним та є підставою для розірвання такого договору. Разом з тим, спосіб захисту міг би бути ефективним за наявності порушень прав позивача під час діючого договору оренди. Але в силу ст. 31 Закону України "Про оренду землі" договір оренди є припиненим через закінчення строку, на який його було укладено. Відповідно до п. 37 договору оренди землі від 05.03.2015, дія договору припиняється у разі, зокрема, закінчення строку, на який його було укладено. Згідно з п. 38 договору, дія договору припиняється шляхом його розірвання, зокрема, за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у наслідок невиконання другою стороною обов`язків, передбачених договором, та внаслідок випадкового знищення, пошкодження орендованої земельної ділянки, яке істотно перешкоджає її використанню, а також інших підстав, визначених законом. Відповідно до п. 46 вказаного договору, цей договір набирає чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації (а.с. 12-18). Тобто не може бути за рішенням суду припинено договір оренди землі, строк дії якого вже закінчений. Оспорюваний договір оренди землі, враховуючи вимоги ст. 19 ст. 31 Закону України "Про оренду землі", діяв до 11.08.2021, що підтверджується також умовами договору та повідомленням Відділу в Олександрівському районі Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області від 09.08.2019 №424/101-19 (а.с. 12-16, 20-21). Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Позивачем не доведено порушення його прав, належними та допустимими доказами не підтверджено, що оспорюваний договір діє на даний час, користування відповідачем спірною земельною ділянкою. Натомість, в судовому засіданні встановлено, що відповідач не звертався до позивача з письмовим повідомлення про намір продовжити строк дії договору оренди земельної ділянки, як це передбачено в п. 8 договору. Зазначений факт підтвердив як позивач, так і представник позивача, вказавши, що відповідач не бажає надалі використовувати земельну ділянку відповідача. З урахуванням того, що на момент розгляду даної справи судом строк дії договору оренди земельної ділянки сплив, відповідач не виявив бажання продовжити строк його дії, а відтак відсутній предмет спору, у зв`язку із чим вимога про розірвання договору оренди земельної ділянки є безпідставною, а тому відсутні підстави для задоволення вказаної позовної вимоги. Що стосується позовних вимог про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, суд уважає, що вони не підлягають задоволенню, з наступних підстав. Згідно з вимогами ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Умовами договору оренди землі від 05.03.2015 передбачено право орендодавця на відшкодування збитків у розмірі, визначеному сторонами, у разі погіршення корисних властивостей орендованої земельної ділянки, пов`язаних із зміною її стану. Доказів на підтвердження завдання відповідачем позивачу збитків, в розумінні ч. 2 ст. 22 ЦК України, також, як і в розумінні ст. 29, 34 Закону України «Про оренду землі», суду не надано. Що стосується посилань позивача про те, що через невиконання з боку відповідача умов договору, а саме систематичної не сплати орендної плати, що призвело до отримання збитків у вигляді упущеної вигоди, оскільки позивач міг самостійно обробляти земельну ділянку та отримати дохід від продажу продукції, суд уважає їх безпідставними, виходячи з таких міркувань. Так, як вже зазначалось раніше, між позивачем, як спадкоємцем після смерті своєї матері у власності якої перебувала земельна ділянка, яка була передана в оренду та відповідачем склались договірні відносини (договір оренди земельної ділянки). У п. 41 договору зазначено, що за невиконання або неналежне виконання договору сторони несуть відповідальність відповідно до закону та йього договору. Пунктом 14 договору передбачено відповідальність орендаря за невнесення своєчасно орендної плати, яка полягає у справлені пені у розмірі 0,1 % несплаченої суми за кожен день прострочення. Натомість, відшкодування збитків передбачено абзацом 2 п. 21 договору та право орендодавця на відшкодування завданої шкоди наступає у разі погіршення корисних властивостей орендованої земельної ділянки, пов`язаних із зміною її стану. Як установлено судом, доказів того, що з вини відповідача відбулось погіршення корисних властивостей орендованої земельної ділянки, пов`язаних із зміною її стану, позивачем не надано. Таким чином, суд констатує, що позивач має право на отримання не сплаченої суми орендної плати та отримання пені за невнесення своєчасно орендної плати, яка полягає у справлені пені у розмірі 0,1 % несплаченої суми за кожен день прострочення, що прямо передбачено умовами договору та такі умови договору не суперечать законодавству України. Разом з цим, позивач у своїй позовній заяві не ставив питання про стягнення з відповідача орендної плати та пені за прострочення сплати орендної плати, а відтак суд позбавлений можливості, з урахуванням положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України, вирішити це питання. За таких обставин, суд уважає позов в частині відшкодування матеріальної шкоди не обґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Пунктом 3 постанови Пленуму Верховного суду України № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 передбачено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Пленум Верховного Суду України в п. 2 постанови Пленуму від 31.03.1995 №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» надав роз`яснення, що спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, коли право на відшкодування моральної шкоди безпосередньо передбачене нормами Конституції України або випливає з її положень, або закріплене законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди. За положеннями п. 4 ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: відшкодування збитків та моральної шкоди. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У постанові Верховного Суду у від 14 листопада 2018 року у справі № 692/1276/14-ц (провадження №61-4112св18) зроблено висновок, що у зобов`язальних правовідносинах моральна шкода стягується за правилами ст. 611 Цивільного кодексу України, згідно якої моральна шкода за невиконання однією із сторін зобов`язання підлягає стягненню у випадку, якщо це обумовлено договором або про це міститься пряма вказівка в законі, що регулює вказані правовідносини. Як убачається з матеріалів справи, правовідносини, що виникли між сторонами є договірними, заснованими на договорі про оренду земельної ділянки. Законом України «Про оренду землі», який є спеціальним законом в регулюванні спірних відносин, а також укладеним між сторонами договором не передбачено право на відшкодування заподіяної фізичній особі моральної (немайнової) шкоди у зв`язку з невиконанням умов договору. За встановлених обставин, вимоги позивача в цій частині є безпідставними, а тому не підлягають задоволенню. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006). Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, встановивши правовий характер спірних правовідносин, шляхом дослідження всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявних у справі доказів, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини у справі, які складають правову підставу позову, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову. Щодо вирішення питання про судові витрати суд керується ст. 141 ЦПК України та виходить з такого. Позивач при зверненні до суду із позовом просив звільнити його від сплати судових витрат на підставі п.9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», про що подав відповідне клопотання, в якому вказав що є інвалідом І групи та надав підтверджуючі документи (а.с.22-25). Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю. У відповідності до вимог ч.1, п. 2 ч.2, ч. 7 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог . Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача. Якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Оскільки у задоволенні позову позивача відмовлено, позивач на підставі п. 9 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору, докази на понесення відповідачем інших судових витрат матеріали справи не містять, тому витрати по сплаті судового збору необхідно віднести за рахунок держави.

Outcome: dismissed