Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-09 00:00:00

І. Короткий зміст позовних вимог 07.09.2021 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за спожиті послуги з централізованого опалення в сумі 37797,60 грн. та судові витрати. В обґрунтування вимог вказано, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] . З 01.01.2015 року по 01.08.2021 року відповідач користувалась послугам з централізованого опалення, які надає КП «Житомиртеплокомуненерго» Житомирської міської ради. Разом з тим, відповідач не сплачує плату за надані послуги, у зв`язку з чим утворилась заборгованість в сумі 37797,60 грн, які позивач просить стягнути на свою користь. ІІ. Процедура та позиції сторін 13.09.2021 року у справі відкрито провадження та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Копія ухвали про відкриття провадження, копії позовної заяви і доданих до неї документів неодноразово направлялись за зареєстрованим місцем проживання відповідача, вказані документи були отримані відповідачем лише 24.11.2021 року, що підтверджується змістом рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення. 01.12.2021 р. представник відповідача - адвокат Козирєв І.М. направив відзив на позовну заяву, в якому заперечував проти стягнення з [PERSON] заборгованості. В обґрунтування заперечень вказав, що послугами, які надає позивач, [PERSON] не користується. Пояснив, що квартира, власником якої є відповідач, відключена від централізованого опалення, в ній встановлений альтернативний спосіб опалення, а саме - електричне опалення. На підтвердження викладеного, долучив акт від 31.10.2016 р., складений працівниками КП «ВЖРЕП №5» Житомирської міської ради, про самовільне від`єднання [PERSON] від системи централізованого опалення будинку. В подальшому квартира [ADDRESS] не приєднувалась до централізованого опалення. У відзиві на позовну заяву зазначено, що 24.11.2016 року Адміністративна комісія при виконавчому комітеті Житомирської міської ради ухвалила рішення про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 150 КУпАП, - за порушення правил користування приміщеннями житлових будинків, що, на думку представника, на підставі ст.ст. 81, 82 ЦПК України, підтверджує і не підлягає додатковому доведенню, що відповідач не користувалась послугами, які надає позивач, з моменту відключення квартири від мережі централізованого опалення. Зазначив, що [PERSON] неодноразово зверталась до позивача з заявами про припинення нарахування заборгованості за послуги, якими вона фактично не користується, але їй було відмовлено із посиланням на порушення Порядку відключення квартири від систем ЦО та ГВП. У відзиві на позов адвокат Козирєв І.М. посилається на те, що відповідач станом на 31.10.2016 р. - день відключення від централізованого опалення, сплатила всю суму заборгованості. Крім того, адвокат Козирєв І.М. просить застосувати до позовних вимог за період з 01.01.2015 р. по 06.09.2018 р. строк позовної давності. 13.12.2021 р. представник позивача Тичина Г.В. направила відповідь на відзив, в якій вказала, що самовільне відключення споживача від централізованої системи опалення багатоквартирного житлового будинку в порушення встановленого порядку, не звільняє споживача від обов`язку з оплати фактично наданих послуг, єдиною підставою для припинення нарахувань за послуги з централізованого опалення є рішення органу місцевого самоврядування та затверджений акт про відключення централізованого опалення, складений за участю представника виконавця послуг. Відповідач до відзиву на позовну заяву не долучила жодних належних доказів, які б свідчили про правомірність проведення відключення від мережі централізованого опалення. З огляду на викладене, нарахування за послуги з централізованого опалення в період з 01.01.2015 року по 01.08.2021 року здійснено згідно з установленими нормативами (нормами) споживання, у зв`язку із відсутністю будинкового приладу обліку теплової енергії. Щодо пропуску позивачем строку звернення до суду представник позивача у відповіді на відзив зазначила, що згідно розрахунку заборгованості відповідач здійснювала періодичні платежі за надані послуги з централізованого опалення в жовтні 2017 року та в січні 2018 року, відтак перервала строк позовної давності, а тому заборгованість підлягає стягненню в повному обсязі. Інших заяв по суті справи до суду не надходило. За правилами ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. ІІІ. Обставини, встановлені судом Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] на праві власності належить [PERSON] , що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно (а.с. 3). Вказана квартира забезпечується послугами з централізованого опалення, які надає КП "Житомиртеплокомуненерго" Житомирської міської ради, за даною адресою відкритий особовий рахунок № [NUMBER] ( [NUMBER] ) . Як вбачається зі змісту розрахунку заборгованості по особовому рахунку № [NUMBER] ( [NUMBER] ) заборгованість за надання послуг з централізованого опалення за адресою: [ADDRESS] , за період з 01.01.2015 року по 01.08.2021 року становить 37797,60 грн (а.с. 4-5). ІV. Національне законодавство, що підлягає застосуванню, оцінка доказів та мотиви суду Статтею 322 ЦК України визначено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно із ст. 162 ЖК України плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги. Зі змісту статті 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до житлово-комунальних послуг належить, зокрема, постачання теплової енергії, постачання гарячої води. За правилами п.п. 3-4 ч. 2 ст. 6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» виконавцями комунальних послуг є: з постачання теплової енергії - теплопостачальна організація; 4) послуг з постачання гарячої води - суб`єкт господарювання, який є власником (або володіє і користується на інших законних підставах) теплової, тепловикористальної або теплогенеруючої установки, за допомогою якої виробляє гарячу воду, якщо споживачами не визначено іншого постачальника гарячої води. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" споживач має право одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів. Відповідно до положення п.п. 1, 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом; оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Згідно з ч. 1 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. За правилами ст. 12 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Відповідно до ч. 1 ст. 13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" договір про надання комунальної послуги укладається між виконавцем відповідної послуги та споживачем або особою, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача, або з управителем багатоквартирного будинку з метою постачання електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку. В частині 5 цієї ж статті закону визначено, що у разі якщо співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали з виконавцем комунальної послуги відповідний договір (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і послуг з постачання та розподілу електричної енергії), з ними укладається індивідуальний договір про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання. Такі договори вважаються укладеними, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця послуги співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем комунальної послуги. Заперечуючи проти позову представник відповідача посилався на те, що в нього відсутні будь-які зобов`язання перед позивачем, оскільки позивач не надає [PERSON] послуги з централізованого опалення, її квартира відключена від централізованого опалення. Щодо відключення відповідача від централізованого опалення та гарячого водопостачання. Згідно з п. 12, 13 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" споживач має право у встановленому законодавством порядку відключитися від систем централізованого теплопостачання та постачання гарячої води; розірвати договір про надання комунальної послуги, попередивши про це виконавця відповідної комунальної послуги не менш як за два місяці до дати розірвання договору, за умови допуску виконавця для здійснення технічного припинення надання відповідної послуги. Це право не поширюється на договір про постачання теплової енергії, укладений зі споживачами у багатоквартирному будинку, крім випадку розірвання такого договору колективним споживачем. Питання відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води врегульоване Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, які затверджені постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21.07.2005 року (далі - Правила) та Порядком відключення споживачів від систем централізованого опалення та постачання гарячої води, затвердженого Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово- комунального господарства України 26 липня 2019 року № 169 (далі - Порядок) Пунктом 25 Правил визначено, що відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у порядку, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства. Самовільне відключення від мережі забороняється. Відповідно до п. 26 Правил відключення споживачів від мережі централізованого опалення здійснюється у разі, коли технічна можливість такого відключення передбачена затвердженою органом місцевого самоврядування відповідно до Закону України «Про теплопостачання» схемою теплопостачання, за умови забезпечення безперебійної роботи інженерного обладнання будинку та вжиття заходів щодо дотримання в суміжних приміщеннях вимог будівельних норм і правил з питань проектування житлових будинків, опалення, вентиляції, кондиціонування, будівельної теплотехніки; державних будівельних норм з питань складу, порядку розроблення, погодження та затвердження проектної документації для будівництва, а також норм проектування реконструкції та капітального ремонту в частині опалення. Пунктом 1 Розділу 3 Порядку встановлено, що власники квартир та нежитлових приміщень багатоквартирного будинку, приєднаного до централізованого опалення (ЦО) та гарячого водопостачання (ГВП), мають право відокремити (відключити) свою квартиру чи нежитлове приміщення від ЦО та ГВП у разі, якщо на день набрання чинності Законом України «Про житлово-комунальні послуги» не менше як половина квартир та нежитлових приміщень цього будинку відокремлена (відключена) від ЦО та ГВП, та влаштувати систему індивідуального теплопостачання (опалення та/або гарячого водопостачання) у такій квартирі чи нежитловому приміщенні. Відповідно п. 3 розділу 3 Порядку для відокремлення (відключення) від ЦО та ГВП власник квартири чи нежитлового приміщення багатоквартирного будинку звертається до органу місцевого самоврядування з письмовою заявою в довільній формі із зазначенням причини відокремлення (відключення) та подає інформацію про намір влаштування системи індивідуапьного теплопостачання (опалення та/або гарячого водопостачання) такої квартири чи нежитлового приміщення. Заява про відокремлення (відключення) квартири чи нежитлового приміщення багатоквартирного будинку від ЦО та ГВП передається на розгляд Комісії. Згідно з п. 6 розділу 3 Порядку комісія надає заявникові рекомендації щодо можливих варіантів влаштування системи індивідуального теплопостачання (опалення та/або гарячого водопостачання) у такій квартирі чи нежитловому приміщенні та щодо збору вихідних даних і технічних умов для виготовлення відповідної проектної документації. Витяг із протоколу Комісії з результатами розгляду звернення надається заявникові протягом десяти робочих днів. Для відокремлення (відключення) квартири чи нежитлового приміщення власник забезпечує розроблення проекту відокремлення (відключення) квартири чи нежитлового приміщення від ЦО та ГВП, який виготовляється відповідно до державних будівельних норм і правил та має забезпечити ізоляцію транзитних стояків, а також, у разі потреби, перенесення транзитних стояків. Пунктом 7 Розділу 3 Порядку визначено, що за потреби, власник забезпечує виготовлення проекту встановлення системи індивідуального теплопостачання (опалення та/або гарячого водопостачання) у такій квартирі чи нежитловому приміщенні, виготовленого відповідно до державних будівельних норм і правил. Згідно пункту 8 Розділу З Порядку відокремлення (відключення) квартири від ЦО та ГВП здійснюється у міжопалювальний період не пізніше ніж 01 жовтня у спосіб, що не перешкоджає постачанню теплової енергії та гарячої води до інших квартир та нежитлових приміщень багатоквартирного будинку, приєднаних до ЦО та ГВП Нормами п. 9 розділу 3 Порядку передбачено, що виконання робіт із відокремлення (відключення) квартири від ЦО та ГВП здійснюється виконавцем робіт з обслуговування внутрішньобудинкових систем теплопостачання або постачання гарячої води чи іншим залученим власником суб`єктом господарювання, які у випадках, передбачених законодавством, мають ліцензію на провадження господарської діяльності з будівництва об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів із середніми та значними наслідками, з обов`язковим переліком робіт із монтажу внутрішніх інженерних мереж, систем, приладів і засобів вимірювання. Відповідно до п. 13 Розділу 3 Порядку після завершення робіт із відокремлення (відключення) квартири чи нежитлового приміщення від ЦО та ГВП складається акт про відокремлення (відключення) квартири/нежитлового приміщення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води - по одному примірнику для власника, представника виконавця комунальної послуги з постачання теплової енергії, представника виконавця комунальної послуги з постачання гарячої води, виконавця робіт з обслуговування внутрішньобудинкових систем теплопостачання, виконавця робіт з обслуговування внутрішньобудинкових систем постачання гарячої води, а також для іншого суб`єкта господарювання у разі залучення його власником для виконання робіт з відокремлення (відключення) відповідно до пункту 9 цього розділу. Такий акт підписується присутніми під час відокремлення (відключення) власником квартири чи нежитлового приміщення і представником виконавця комунальної послуги з постачання теплової енергії, представником виконавця комунальної послуги з постачання гарячої води, представником виконавця робіт з обслуговування внутрішньобудинкових систем теплопостачання, представником виконавця робіт з обслуговування внутрішньобудинкових систем постачання гарячої води, а також іншим суб`єктом господарювання у разі залучення його власником для виконання робіт з відокремлення (відключення) відповідно до пункту 9 цього розділу. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що єдиною підставою для припинення нарахувань за послуги централізованого опалення є рішення органу місцевого самоврядування та затверджений акт про відключення централізованого опалення складений за участю представника виконавця послуг. Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду № 522/401/15-ц від 25.09.2019 року, №6-295пс15 від 20 квітня 2016 року, №6-582цс15 від 18 листопада 2015 року, №915/89/16 від 2 березня 2018 року. В обґрунтування заперечень проти позову представник відповідача - адвокат Козирєв І.М. не долучив до відзиву на позовну заяву докази, які підтверджують, що відключення квартири, яка належить відповідачу, від централізованого опалення проведене з дотриманням відповідних технічних вимог на підставі належним чином оформленої технічної документації, що вказане відключення було здійснене компетентним органом. Зі змісту долученого до відзиву на позовну заяву Акту, складеного 31.10.2016 р. працівниками КП «ВЖРЕП №5» Житомирської міської ради, вбачається, що під час перевірки квартири [ADDRESS] встановлено, що власник квартири [PERSON] без відповідного дозволу і проектно-технічної документації здійснила від`єднання від системи централізованого опалення будинку. Згідно постанови № 661 від 24.11.2016 року, яка прийнята Адміністративною комісією при виконкомі Житомирської міської ради, [PERSON] була притягнута до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 150 КУпАП, а саме - самовільно без відповідного дозволу та проектно-технічної документації здійснила від`єднання від мережі централізованого опалення, чим порушила Правила користування приміщеннями житлових будинків. За правилами ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 6 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Дослідивши надані представником відповідача докази, на їх підставі судом встановлено, що відповідач дійсно самовільно здійснила від`єднання від мережі централізованого опалення, що є забороненим, а відтак не може підставою для звільнення від сплати за надані позивачем послуги. Не знайшли свого підтвердження доказами доводи представника відповідача про те, що станом на 31.10.2016 р. [PERSON] в повному обсязі сплатила заборгованість за надані послуги з централізованого опалення та гарячого постачання. Інших доказів в обґрунтування заперечень відповідач не надав. З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що представник відповідача не надав належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що квартира відповідача відключена від системи централізованого теплопостачання та постачання гарячої води у встановленому законодавством порядку, що могло б бути підставою для звільнення від сплати комунальних послуг. Згідно зі ст. 525 ЦК України одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Частиною 1 статті 530 ЦК України визначено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до пункту 6 частини 1 статті 8 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» виконавець комунальної послуги має право звертатися до суду в разі порушення споживачами умов договору. Беручи до уваги встановлені під час розгляду справи обставини, суд дійшов висновку, що відповідач допустив неналежне виконання зобов`язання з оплати за послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання, внаслідок чого утворилась заборгованість за період з 01.01.2015 року по 01.08.2021 року в розмірі 37797,60 грн., що підтверджується належними доказами (а.с. 4-5). Щодо застосування строку позовної давності до заявлених позовних вимог У відзиві на позовну заяву відповідач просив застосувати до заявлених позивачем вимог строк позовної давності. Статтею 257 ЦК України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Початок перебігу позовної давності визначається ст. 261 ЦК України. Так, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст. 261 ЦК України), а за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 цієї статті). Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Представник позивача у відзиві на позовну заяву посилалась на те, що відповідач здійснювала періодичні платежі за надані послуги з централізованого опалення в жовтні 2017 року та в січні 2018 року, а відтак перервала строк позовної давності, а тому заборгованість підлягає стягненню в повному обсязі. Суд відхиляє наведені доводи представника позивача з огляду на наступне. За правилами ст. 264 ЦПК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Дослідивши зміст наданого позивачем розрахунку заборгованості, судом встановлено, що відповідач востаннє здійснила платіж за послуги з централізованого опалення в розмірі 1543,65 грн. в січні 2018 року. А відтак з вказаного періоду розпочався перебіг нового строку позовної давності. Проте, позивач звернувся до суду з позовом лише 07.09.2021 року, тобто зі спливом строку позовної давності, який становить три роки, який розпочав перебіг з лютого 2018 року, а відтак відсутні підстави вважати, що відповідач допустила переривання строку позовної давності, перебіг якого почався в лютому 2018 року. Представник позивача не надав будь-яких доказів, які б вказували на те, що у період з лютого 2018 року по день звернення до суду - 07.09.2021 року відповідач здійснювала періодичні платежі і повторно перервала строк позовної давності. За таких обставин, враховуючи, що позивач звернувся до суду з позовом 07.09.2021 р., заявив вимоги про стягнення боргу за період, який перевищує строк позовної давності, відповідач заявив про застосування строку позовної давності, вимоги в частині стягнення з відповідача заборгованості за житлово-комунальні послуги з централізованого опалення за період з 01.01.2015 р. по 31.08.2018 р. не підлягають задоволенню у зв`язку з пропуском позивачем строку позовної давності. За положеннями п. 20 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року № 630, плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо) або відповідно до умов договору на встановлення засобів обліку. Розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим (п. 18 Правил). Відтак, задоволенню підлягають вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості в межах строку позовної давності за період з 01.09.2018 по 01.08.2021, оскільки обов`язок оплатити послуги, надані у вересні 2018 року, виник у відповідача в жовтні 2018 року. Підсумовуючи викладене вище, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає заборгованість, яка утворилась за період з 01.09.2018 р. по 01.08.2021 р. у зв`язку з невиконанням відповідачем обов`язку оплачувати надані послуги з централізованого опалення в межах заявлених позовних вимог та в межах строку позовної давності в сумі 28077,08 грн., яка підтверджується змістом наданого позивачем розрахунку заборгованості. V. Розподіл судових витрат Відповідно до частини 1 статті 141 Цивільного процесуального кодексу України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 1679,80 грн.

Outcome: approved