Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-18 00:00:00

19 квітня 2021 року [PERSON] звернулася в суд із позовною заявою до Шепетівської районної ради Хмельницької області про стягнення заборгованості по заробітній платі, середньомісячного заробітку за затримку розрахунку при звільненні та моральної шкоди. В обгрунтування позову зазначила, що її 21 січня 2021 року було звільнено з посади соціального робітника відділення соціальної допомоги територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) згідно із ст. 40 ч. 1 Кодексу законів про працю України. Шепетівська районна рада є належним відповідачем у справі оскільки відповідно до законодавства районна рада, яка представляє спільні інтереси територіальних громад новоутвореного району, з дня набуття нею повноважень є правонаступником всього майна, прав та обов`язків районних рад, які представляли спільні інтереси територіальних громад ліквідованих районів, території яких включені до складу новоутвореного району. За період роботи в Ізяславському районному територіальному центрі соціального обслуговування позивачці заборгували заробітну плату у розмірі 4105 грн., вихідну допомогу при звільненні в сумі 4997 грн. 25 коп., компенсацію за невикористану відпустку в сумі 1430 грн. 13 коп., а всього 10532 грн. 38 коп. Посилаючись на ст..ст. 116, 117, 237-1 Кодексу законів про працю України, позивачка просить стягнути із відповідача заборгованість по оплаті праці, середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні, а також моральну шкоду в сумі 13620 грн. Ухвалою судді від 21 квітня 2021 року позовну заяву [PERSON] прийнято до розгляду, відкрито провадженні у справі та постановлено здійснювати розгляд за правилами спрощеного позовного провадження. Від Шепетівської районної ради до суду надійшов відзив на позов, в якому зазначається, що Шепетівська районна рада не є правонаступником Ізяславської районної державної адміністрації, а тому не може бути належним відповідачем у справі. За клопотанням представника позивача Ізяславським районним судом Хмельницької області 2021 року до участі у справі в якості співвідповідача залучено Шепетівську районну державну адміністрацію, а в якості третьої особи на стороні відповідача - Ізяславський районний територіальний центр соціального обслуговування (надання соціальних послуг) в особі ліквідаційної комісії. 19 жовтня 2021 року представник позивача адвокат Дацишина М.В. подала суду клопотання про залучення третьої особи у справі - Ізяславського районного територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) в якості співвідповідача у справі. Також представником 03 листопада 2021 року подана заява про зменшення позовних вимог в частині стягнення заборгованості по заробітній платі. У заяві зазначено, що розрахунок із [PERSON] проведено 30 червня 2021 року, а тому саме до цього часу має бути сплачений середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні в сумі 36672 грн., а також моральна шкода в сумі 13620 грн. 26 листопада 2021 року ухвалою суду задоволено клопотання представника позивачки та позовну заяву в частині вимог до Шепетівської районної ради залишено без розгляду. Також 26 листопада 2021 року прийнято позовну заяву [PERSON] про зменшення позовних вимог (зміну предмету позову) та залучено до участі у справі в якості співвідповідача Ізяславський районний територіальний центр соціального обслуговування (надання соціальних послуг). В судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримала заявлений позов про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди. Представник Шепетівської РДА Рачок В.І. зазначив, що позивачкою не заявлено вимог до Шепетівської районної державної адміністрації, а тому РДА не повинна бути відповідачем у даній справі. Голова ліквідаційної комісії Ізяславського територіального центру соціального обслуговування Ковальчук П.П. пояснив суду, що засновником Ізяславського територіального центру соціального обслуговування була Ізяславська районна державна адміністрація, а фінансувався територіальний центр Ізяславською районною радою. У зв`язку із проведеною адміністративно-територіальною реформою територіальний центр був ліквідований, на даний час [PERSON] номінально являється головою комісії з припинення юридичної особи, однак будь-яких організаційно-розпорядчих дій він не вчиняє. Йому відомо, що із деяким працівниками територіального центру розрахунок при звільненні своєчасно проведений не був, однак не вбачає неправомірності в будь-чиїх діях, така ситуація склалася внаслідок проведеної реформи. Суд, заслухавши учасників справи, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що [PERSON] 21 січня 2021 року відповідно до наказу № 26/2021-р/К була звільнена з посади з посади соціального робітника Ізяславського територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) згідно із ст. 40 ч. 1 КЗпП України. При звільненні із [PERSON] не був проведений розрахунок, зокрема, не виплачена заробітна плата при звільненні в сумі 4105 грн., вихідна допомога при звільненні в сумі 4997 грн. 25 коп., компенсація за невикористану відпустку в сумі 1430 грн. 13 коп., що підтверджується довідкою директора Ізяславського територіального центру соціального обслуговування. Згідно архівної довідки заробітна плата [PERSON] за два останні місяці перед звільненням становила: листопад 2020 року - 8320 грн.; грудень - 5661 грн. 40 коп. Розпорядженням голови Ізяславської районної державної адміністрації від 30.11.2020 року було прийняте рішення про припинення шляхом ліквідації Ізяславський районний територіальний центр соціального обслуговування (надання соціальних послуг) та утворено ліквідаційну комісію. Відповідно до відомостей із Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Ізяславський територіальний центр соціального обслуговування (надання соціальних послуг) станом на час розгляду даної цивільної справи у суді перебуває в стані припинення. Головою комісії з припинення зазначено [PERSON] , вказана інформація на день розгляду справи судом є актуальною. Судом встановлено, що заборгованість по заробітній платі для [PERSON] в сумі 10532 грн. 38 коп. була виплачена 30 червня 2021 року, що підтверджується учасниками справи. Відповідно до ст. 43 Конституції України право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Згідно ст. 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. За положеннями ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Згідно з ч.1 ст.117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Тобто, проведення повного розрахунку зі звільненим працівником проводиться не на вимогу такого працівника, а закріплено законодавством. Судом встановлено, що відповідач, оформивши 21 січня 2021 року звільнення позивача, не провів з ним розрахунку. Остаточний розрахунок не проведено і на дату ухвалення рішення по даній цивільній справі. Аналіз норм ст.ст. 47, 116 КЗпП України, Закону України «Про оплату праці» свідчить про те, що всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день його звільнення. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать; в разі невиконання такого обов`язку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність. Середній заробіток працівника за затримку розрахунку при звільненні згідно з частиною першою статті 27 Закону України «Про оплату праці» визначається за правилами, закріпленими у Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 р. № 100 (далі - Порядок). Відповідно до п.8 Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного заробітку на число робочих днів. Середньоденна заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі дні на число робочих відпрацьованих днів. Згідно роз`яснень, даних в п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» №13 від 24 грудня 1999 року, задовольняючи вимогу про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння та сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. Враховуючи, що 21 січня 2021 року [PERSON] була звільнена, для розрахунку суд бере заробітну плату за останні повні відпрацьовані позивачем місяці перед звільненням, тобто за листопад та грудень 2020 року. Розмір заробітної плати позивачки в листопаді 2020 року склав 8320 грн., в грудні 2020 року - склав 5661 грн. 40 коп. Отже, розмір середньоденної заробітної плати складає 325 грн. 10 коп. Повний розрахунок по заробітній платі із [PERSON] проведено 30 червня 2021 року, тому кількість днів затримки розрахунку при звільненні, на думку позивача, становить 107 робочих днів. Таким чином, розмір середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні становить 34785 грн. 70 коп. ( 325,1 одноденного заробітку х 107 робочих днів затримки розрахунку). Згідно ст. 237 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Згідно п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини. Відповідальність заподіювача шкоди без вини може мати місце лише у випадках, спеціально передбачених законодавством. Згідно п. 9 цієї Постанови розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Оцінюючи глибину, тривалість душевних страждань, кількість часу та зусиль, витрачених для вчинення дій необхідних для відновлення порушеного права, систематичність порушення прав позивача, тяжкість вимушеність змін життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, враховуючи вимоги розумності, справедливості, виваженості суд приходить до висновку, що позивачу завдано моральної шкоди, яку слід визначити у розмірі 2 000 грн. Так як [PERSON] перебувала у трудових відносинах з Ізяславським територіальним центром соціального обслуговування (надання соціальних послуг), вказана юридична особа станом на час постановлення судового рішення не ліквідована, то і має нести відповідальність за порушення трудового законодавства. Судові витрати підлягають стягненню із відповідача відповідно до ст. 141 Цивільно-процесуального кодексу України. На підставі ст.ст. 47, 116, 117, 237-1 Кодексу законів про працю України, ст. 21 Закону України «Про оплату праці»,

Outcome: partial