Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-12 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просила витребувати з чужого незаконного володіння [PERSON] на її користь житловий будинок, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позову вказала, що 17.10.2014 р. між нею та [PERSON] укладений договір позики, за яким позикодавець надав позичальнику грошові кошти в національній валюті України в сумі 314814,50 грн. з кінцевим терміном повернення до 17.10.2015 р. З метою забезпечення належного виконання своїх зобов`язань за договором позики, вона передала [PERSON] в іпотеку належний їй на праві власності будинок по [ADDRESS] . Вказує, що станом на день звернення, [PERSON] не виконав взяті на себе зобов`язання та не повідомив позичальника про реквізити банківського рахунку, на який необхідно перерахувати кошти, отримані в борг за договором позики. Крім того, відповідач не відповідає на її телефонні дзвінки та уникає будь-яких зустрічей з нею. Вказує, що з аналізу положень договору позики та бездіяльності відповідача, останній свідомо створив перешкоди та не планував приймати належне виконання, а розраховував на звернення стягнення на предмет іпотеки. Крім того, було порушено процедуру звернення стягнення на предмет іпотеки, оскільки вона не отримувала від [PERSON] жодних документів на звернення стягнення на предмет іпотеки. Вказує, що всі подальші відчуження майна є, на її думку, фіктивними. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 03.09.2020 року вжито заходи забезпечення позову та накладено арешт на житловий будинок [ADDRESS] , що належить на праві власності [PERSON] . Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 07.10.2020 року у задоволенні заяви представника [PERSON] адвоката [PERSON]. про скасування заходів забезпечення позову відмовлено. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 23.10.2020 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 12.11.2020 року у задоволенні заяви представника [PERSON] адвоката [PERSON]. про застосування зустрічного забезпечення відмовлено. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 19.11.2020 року у задоволенні заяви представника [PERSON] адвоката [PERSON]. про забезпечення судових витрат відмовлено. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 27.11.2020 року у задоволенні заяви представника [PERSON] адвоката [PERSON]. про застосування зустрічного забезпечення відмовлено. 13.01.2021 року [PERSON] подано зустрічну позовну заяву, у якій просив визнати його добросовісним набувачем житлового будинку [ADDRESS] . Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 13.01.2021 року у задоволенні заяви представника [PERSON] адвоката [PERSON]. про витребування майна із чужого незаконного володіння відмовлено; клопотання про витребування доказів задоволено, зустрічну позовну заяву [PERSON] повернуто позивачу. 12.03.2021 року [PERSON] подано зустрічну позовну заяву, у якій просив визнати його добросовісним набувачем житлового будинку [ADDRESS] . В обґрунтування позову вказав, що позовну заяву [PERSON] вважає безпідставною та такою, що не відповідає дійсності, оскільки [PERSON] звертаючись до суду з вказаним позовом зловживає своїми процесуальними правами, оскільки вже неодноразово зверталася до суду з різними позовами щодо спірної нерухомості. Йому на праві власності належить спірний житловий будинок. Право власності набуте на підставі задоволення вимог іпотекодержателя, тобто на підставі іпотечного договору у зв`язку з неналежним виконанням [PERSON] своїх зобов`язань, передбачених договором позики та іпотечним договором. [PERSON] зверталася до суду з позовом до [PERSON] про визнання правочинів недійсними та скасування реєстрації права власності. Рішенням суду від 12.04.2018 р. у задоволенні позову [PERSON] відмовлено, постановою апеляційного суду Херсонської області від 22.08.2018 р. апеляційну скаргу залишено без задоволення, а рішення суду без змін. Вказує, що законність володіння та користування житловим будинком [PERSON] доведена укладеними договорами, які не визнані недійсними та судовими рішеннями у справі №766/9256/17, яким доведено правомірність відчуження майна [PERSON] . Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 26.03.2021 року прийнято до розгляду зустрічну позовну заяву [PERSON] до спільного розгляду, витребувано докази, підготовче засідання відкладено. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 19.04.2021 року витребувано докази. 30.04.2021 року з Відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень Херсонської міської ради надійшли копії витребуваних документів. 05.05.2021 року представником [PERSON] адвокатом Харченко Д.М. подано відзив на зустрічну позовну заяву, у якому просив відмовити у задоволенні зустрічного позову. 14.05.2021 року від приватного нотаріуса Херсонського міського нотаріального округу Маковецької О.А. надійшли копії витребуваних документів. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 02.06.2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду за суттю. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 11.08.2021 року судове засідання відкладено, на підставі ч. 7 ст. 81 ЦПК України витребувано належним чином засвідчену копію рішення у справі №766/9256/17. В судове засідання сторони не прибули, представником позивачки та представниками відповідача і третіх осіб подані заяви про розгляд справи у відсутність. За приписами ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини. Судом встановлено, що 17.10.2014 року між [PERSON] як позикодавцем та [PERSON] як позичальником укладено договір позики, згідно умов якого остання отримала грошові кошти готівкою у національній валюті України в сумі 314 814,50 грн., що станом на день укладання договору еквівалентно 24310,00 доларів США, строком до 17.10.2015 року. Сторони домовились про повернення грошових коштів згідно зазначеного у договорі графіку (арк. справи 7-8 том 1). 17.10.2014 року між [PERSON] як іпотекодержателем та [PERSON] як іпотекодавцем укладено іпотечний договір, який посвідчений приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Нікодон О.О. та згідно умов якого задля забезпечення виконання грошового зобов`язання за договором позики, укладеним 17.10.2014 року між [PERSON] та [PERSON] , іпотекодавець передала в іпотеку іпотекодержателю належне їй на праві власності нерухоме майно, а саме: житловий будинок [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 479938565101 (арк. справи 9-12 том 1). 03.08.2016 року [PERSON] на ім`я [PERSON] надіслано письмову вимогу про усунення порушень, у якій, зокрема попереджав про наслідки невиконання або неналежного виконання порушеного зобов`язання в тридцятиденний строк з дня отримання вимоги має намір визнати право власності на предмет іпотеки (арк. справи 14 том 1). Право власності на житловий будинок [ADDRESS] зареєстровано 16.09.2016 року за [PERSON] на підставі іпотечного договору, серія та номер 1554, виданий 17.10.2014 р., що підтверджено інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №68980082 від 26.09.2016 р. (арк. справи 15-16 том 1). Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 26.09.2016 року право власності на житловий будинок [ADDRESS] зареєстроване за [PERSON] з 16.09.2016 року на підставі іпотечного договору, серія та номер: 1554, виданий 17.10.2014 року приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Нікодон О.О. З витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 24.07.2018 року [PERSON] є власником 1/2 частини житлового будинку [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу, серія та номер: 3171, виданого 24.07.2017 року приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Маковецькою О.А. Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 25.07.2018 року [PERSON] є власником 1/2 частини житлового будинку [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу, серія та номер: 3172, виданого 24.07.2017 року приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Маковецькою О.А. В подальшому, за договором іпотеки від 15.08.2019 р. [PERSON] передав в іпотеку [PERSON] спірний житловий будинок на виконання грошового зобов`язання за договором позики від 15.08.2019 р., а згідно з витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 11.11.2019 року №188237199 та №188237919 власником житлового будинку [ADDRESS] є [PERSON] на підставі договору іпотеки, серія та номер: 2864, виданого 15.08.2019 року приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Маковецькою О.А. Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 08.07.2019 року за цивільною справою №766/6729/18 за позовом [PERSON] визнані [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] такими, що втратили право користування житловим будинком [ADDRESS] , в решті позовних вимог відмовлено. Постановою Херсонського апеляційного суду від 12.11.2019 року рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 08.07.2019 року в частині відмови в задоволенні позову [PERSON] , діючого від імені [PERSON] про виселення залишено без змін. Це ж рішення суду в частині стягнення судових витрат змінено, збільшено розмір стягнутих судових витрат. Це ж рішення в частині задоволення позову адвоката [PERSON]., діючого від імені [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням в апеляційному порядку не переглядалось як таке, що не оскаржувалось. Підставою для витребування майна з володіння [PERSON] є, на думку позивачки, порушення процедури звернення стягнення на предмет іпотеки, оскільки нею не отримано повідомлення про застосування застереження, вимога про усунення порушень, повідомлення про набуття права власності, а тому на її думку такий правочин є недійсним (ст. 215 ч.3, 203 ч.1 ЦПК України), наступні правочини відповідно також є недійсними, а тому вважає необхідним витребувати майно у останнього набувача. При цьому з вимогами про скасування державної реєстрації права власності за [PERSON] позивачка в межах цього позову не звернулася та не заявила, [PERSON] не є відповідачем у справі. Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Стаття 41 Конституції України передбачає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно із частиною першою статті 317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 2 ст. 319 ЦК України власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. З ч.1 ст. 321 ЦК України вбачається, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (1950 року), ратифікованою Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР, зокрема, ст. 1 Першого протоколу до неї (1952 року), передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. В свою чергу, як вбачається зі ст. 16 ЦК України, одним з цивільно-правових способів захисту права власності є віндикація витребування власником майна з чужого незаконного володіння. Визначення поняття майна надано у статті 190 ЦК України, якою встановлено, що майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки. Майнові права є не споживною річчю. Майнові права визнаються речовими правами. Визначено ст.179 ЦК України, що річчю, за змістом, є предмет матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обов`язки. Відповідно до ст.317, 319 ЦК України саме власнику належить право розпоряджатися своїм майном за власною волею. У відповідності до вимог ст. 387 ЦК України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Аналіз статті 387 Цивільного кодексу України свідчить про те, що віндикаційний позов ґрунтується передусім на тому, що право власності на річ є абсолютним і слідує за річчю, зберігаючись навіть у випадку незаконного вибуття з володіння власника та в період перебування в незаконному володінні іншої особи. Тому віндикаційна вимога може бути заявлена щодо витребування лише індивідуально-визначеної речі. Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. Предмет доказування у справах за такими позовами становлять обставини, які підтверджують правомірність вимог позивача про повернення йому майна з чужого незаконного володіння, як-то факти, що підтверджують його право власності або інше суб`єктивне право титульного володільця на витребуване майно, факт вибуття майна з володіння позивача, наявність індивідуально визначеного майна в натурі у незаконному володінні відповідача, відсутність у відповідача правових підстав для володіння майном. Крім того, віндикаційний позов має недоговірний характер і спрямований на захист речових прав, коли між позивачем і відповідачем не має договірних відносин, оскільки в такому разі здійснюється захист порушеного права власності за допомогою зобов`язально-правових способів. Власник вправі витребувати своє майно від особи, в якої воно фактично знаходиться у незаконному володінні. Тобто, в першу чергу, на підтвердження наявності в позивача суб`єктивного матеріального права на витребування майна з чужого незаконного володіння він повинен надати суду відповідні належні докази, що підтверджують його право на зазначене майно. Право власника на витребування майна від добросовісного набувача, на підставі ч. 1 ст. 388 ЦК України, пов`язується з тим, у який спосіб майно вибуло із його володіння. Вказана норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача. Однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом. Наявність у діях власника волі на передачу майна іншій особі виключає можливість його витребування від добросовісного набувача. За змістом ст.388 ЦК України випадки витребування майна власником від добросовісного набувача обмежені й можливі, зокрема, за умови, що майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, поза їх волею. Отже, вирішуючи спір про витребування майна із чужого незаконного володіння, суд повинен встановити, чи вибуло спірне майно з володіння власника в силу обставин, передбачених ч.1ст.388 ЦК України, зокрема, чи з волі власника вибуло це майно з його володіння. (Постанова Верховного Суду України від 02.03.2016 року у справі № 6-3090цс16). Відповідно до п. 21 Постанови Пленуму ВССУ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», якщо власник вимагає повернення свого майна з володіння особи, яка незаконно ним заволоділа, така позовна вимога підлягає розгляду та вирішенню за правилами ст. 387, 388 ЦК України. П.19 вказаної Постанови передбачено, що застосовуючи положення ст. 387 ЦК України, суди повинні виходити з того, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним і в якої майно фактично знаходиться та є індивідуально визначеним. Майно може бути повернуте за позовом власника про його витребування на підставі ст.387 ЦК України, якщо позивач надасть докази, що підтверджують наявність обставин, зазначених в цій статті, а саме підтвердження право власності позивача на витребуване майно, факт вибуття майна з його володіння поза його волею, наявність майна у незаконному володінні відповідача, відсутність у відповідача правових підстав для володіння майном. Отже, заявляючи вимогу про витребування майна із чужого незаконного володіння позивач має довести належними доказами, що його майно знаходиться у незаконному фактичному володінні відповідача. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18.12.2019 по справі № 522/1029/18 зазначила, що віндикація - це позов не володіючого власника про витребування майна від володіючого не власника. Негаторний позов - це позов про захист права власності від порушень, не пов`язаних із позбавленням володіння. Однією із умов застосування як віндикаційного, так і негаторного позову - відсутність між позивачем і відповідачем договірних відносин, оскільки в такому разі здійснюється захист порушеного права власності за допомогою зобов`язально - правових способів. Особа, що звернулася до суду з позовом про витребування майна із чужого незаконного володіння, повинна довести своє право власності на майно, що знаходиться у володінні відповідача, при цьому власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним і в якої майно фактично знаходиться та є індивідуально визначеним. Відповідно до позовної заяви, позивач вважає, що її права та інтереси порушені саме невиконанням відповідачем своїх зобов`язань за договором купівлі-продажу майнових прав на новозбудоване майно від 25 березня 2010 року. Отже, з огляду на те, що позивач стверджує про перебування з відповідачем у зобов`язальних відносинах, то права позивача повинні захищатися за допомогою відповідних норм інституту зобов`язального права. Позивачка, звертаючись до суду з позовом, посилається як на підставу своїх вимог на неправомірність реєстрації права власності на спірний житловий будинок за [PERSON] як іпотекодержателем, з порушенням процедури звернення стягнення на предмет іпотеки. В той же час, належних, достатніх та достовірних доказів вказаним твердженням позивачка не наводить та не надає; вимог про скасування права власності за останнім не заявляла. Згідно з пунктом 23 Пленуму № 5 відповідно до статті 387 ЦК України та частини 3 статті 10 ЦПК України особа, яка звернулася до суду з позовом про витребування майна із чужого незаконного володіння, повинна довести своє право власності на майно, що знаходиться у володінні відповідача. Тобто, віндикаційна вимога - це вимога власника, який не володіє майном пред`явлення до не власника цим майном володіючим. Позивачкою не надано доказів її права власності на спірне домоволодіння. Її доводи щодо незаконності реєстрації права власності на спірне домоволодіння за [PERSON] належними доказами не підтверджені та не є предметом цього позову (такі вимоги в даному провадження не заявлялися). Крім того, вимоги щодо законності реєстрації права власності за [PERSON] були предметом розгляду іншої справи, рішення за якою на час розгляду судом цієї справи законної сили не набуло. Інші доводи позивачки щодо наступних договорів не заслуговують на увагу, оскільки є похідними від реєстрації права власності на спірне домоволодіння за [PERSON] , а тому позивачкою не наведено доказів, що її права порушені наступними договорами. Відповідно до принципів змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, викладених у статтях 12 і 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Зміст ч. 2 ст. 78 ЦПК України визначає, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до ч. 1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. За ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. З огляду на наведене, суд дійшов до висновку про необґрунтованість заявленого позову та вважає, що він не підлягає задоволенню. Щодо вимог зустрічного позову. Згідно зі ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст.334 ЦК України право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Станом на день розгляду справи, [PERSON] є власником спірного житлового будинку на підставі договору іпотеки серія та номер 2864 від 15.08.2019 р., що підтверджено витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №188237199 від 11.11.2019 р., №188237919 від 11.11.2019 р. У зустрічному позові, [PERSON] просить визнати себе добросовісним набувачем зазначеного вище будинку, з огляду на ст. 330 ЦК України. За ст. 330 ЦК України якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього. Добросовісний набувач це набувач, який не знав і не міг знати, що він придбав майно у особи, яка не мала права це майно відчужувати. Власник визнається добросовісним, якщо, здобуваючи річ, він не знав і не повинний був знати про те, що відчужуватель речі не має права на її відчуження. У випадку, якщо власник речі знав, чи принаймні, повинний був знати, що здобуває річ в особи, що не мала права на її відчуження, він вважається недобросовісним. Вимога власника про вилучення майна у недобросовісного незаконного власника підлягає задоволенню у всіх випадках. У добросовісного власника майно може бути витребуване не завжди. Витребування майна від добросовісного набувача залежить від умов, при яких річ вибула з володіння власника чи особи, якій він передав майно за договором та оплатності (безплатності) придбання. У випадку, якщо добросовісний власник придбав річ безоплатно у особи, що не мала права її відчужувати, то віндикаційний позов власника підлягає задоволенню у всіх випадках, незалежно від того, як вибула річ з володіння власника (з його волі чи не з його волі). Тобто, коли майно належить тій чи іншій особі на незаконних підставах, та є незаконним недобросовісним, тому що особа знає, що володіє річчю на незаконних підставах, то такий володілець не має права відчужувати цю річ, хоча фактично може вчинити такі дії. В такому разі, особа, що придбала таку річ стає незаконним (оскільки річ була придбаною в особи, що не мала права її відчужувати), але добросовісним володільцем (якщо не знала і не могла знати, що купує річ не у власника чи іншої правомочної особи). Стаття 330 ЦК України встановлює загальні умови виникнення права власності у незаконного добросовісного володільця, але тільки в тих випадках, якщо відповідно до статті 388 ЦК України, майно не може бути витребуване у нього. Стаття 388 ЦК України безпосередньо встановлює порядок та умови витребування майна від добросовісного набувача. Згідно цієї статті власник має право витребувати майно від добросовісного набувача у всіх випадках, коли він набув його безвідплатно. А в тих випадках, коли такий набувач набув його за відплатним договором, власник може витребувати таке майно тільки якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. У всіх інших випадках власник не має право витребувати таке набуте майно і на підставі статті, що коментується, у добросовісного набувача виникає право власності на таке майно. В даному випадку при розгляді справи встановлено, що у [PERSON] відсутні підстави для витребування спірного домоволодіння, незаконність володіння [PERSON] не доведена, позивачем за зустрічним позовом не зазначено в чому полягає порушення його прав, оскільки необхідність визначення добросовісності чи недобросовісності набувача пов`язана зі встановленням незаконності володіння, та для вирішення питання щодо витребування майна, а тому відсутні підстави для задоволення зустрічного позову. За приписами ч. 9, 10 ст. 158 ЦПК України у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову. У такому разі заходи забезпечення позову зберігають свою дію до набрання законної сили відповідним рішенням або ухвалою суду. З огляду вказане, заходи забезпечення позову, застосовані ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 03.09.2020 року у вигляді накладення арешту на житловий будинок [ADDRESS] , що належить на праві власності [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] , місце проживання: [ADDRESS] ) підлягають скасуванню. На підставі ч.10 ст. 158 ЦПК України заходи забезпечення позову зберігають свою дію до набрання законної сили відповідним рішенням суду. За приписами ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно заявленим вимогам, а за ч. 2 цієї статті інші судові витрати у разі відмови у задоволенні позову на позивача. З огляду на відмову у задоволенні позовів, судові витрати відносяться на рахунок позивачки [PERSON] та позивача за зустрічним позовом [PERSON] відповідно. Підстави для негайного виконання рішення відсутні. Рішення в повному обсязі складене 24 січня 2022 року. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed