Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-10 00:00:00

02.12.2021 [PERSON] звернулась до Черняхівського районного суду Житомирської області з позовною заявою, в якій просить розірвати шлюб, укладений між нею та [PERSON] , зареєстрований 11.10.2003 у виконкомі Івановицької сільської ради Червоноармійського району Житомирської області за актовим записом №3. Свої вимоги позивач мотивує тим, що вони з відповідачем проживають у шлюбі з 11.10.2003. Мають спільних дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . На даний час між позивачем та відповідачем зникло взаєморозуміння, розійшлися погляди на сімейні відносини, права та обов`язки подружжя. Вже півтора року вони спільно не проживають та не ведуть спільного господарства. Відповідач залишив сім`ю та став проживати окремо. Сім`я фактично розпалась, шлюб носить лише формальний характер. Примирення між ними неможливе. Спору з приводу виховання дітей між ними не має, тому вона просить залишити дітей для подальшого виховання та проживання разом з нею. Після розірвання шлюбу позивач просить залишити їй шлюбне прізвище [PERSON] . Також просить стягнути з відповідача на її користь судові витрати. Ухвалою суду від 20.12.2021 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи призначено на 12:30 11.01.2022 у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін (а.с.15). 11.01.2022 сторони в судове засідання не з`явились. Через канцелярію суду подали заяви про розгляд справи у їх відсутності. Позивач позов підтримує, відповідач позов визнає в повному обсязі (а.с.18,19). Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Сторони зареєстрували шлюб 11.10.2003 у виконкомі Івановицької сільської ради Червоноармійського району Житомирської області, актовий запис №3 (а.с.3). Від шлюбу сторони мають спільних дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с.6,7). На даний час між сторонами зникло взаєморозуміння, наявні різні погляди на життя. Вони разом не проживають, спільного господарства не ведуть. Наміру примиритись не мають. Згідно ст.51 Конституції України та ст.24 Сімейного кодексу України (надалі - СК України) шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. За приписами ч.ч.3,4 ст.56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги ст.110 Сімейного Кодексу. У відповідності із ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить із того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово "сімейний" засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово "союз" підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позов [PERSON] слід задовольнити, оскільки подальше спільне життя та збереження шлюбу є неможливим і суперечить її інтересам. Статтею 113 СК України визначено, що особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Суд задовольняє клопотання позивача та залишає їй шлюбне прізвище [PERSON] . З в`язку з відсутністю спору між сторонами з приводу місця проживання неповнолітніх дітей[PERSON] , та [PERSON] , суд залишає їх на вихованні та проживанні разом з матір`ю - [PERSON] . Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у разі задоволення позову - на відповідача. В зв`язку з цим, суд стягує з відповідача на користь позивача понесені нею судові витрати у виді судового збору (а.с.2). Згідно ч. 2 ст.114, абз.2 ч.3 ст.115 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. На підставі наведеного,

Outcome: approved