Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-17 00:00:00

[PERSON] 08 листопада 2021 року звернулась до суду із позовом до [PERSON] , та просить встановити факт проживання її та відповідача однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період з 01.01.2004 року по 19.03.2010 року; визнати житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] , об`єктом права спільної сумісної власності її та відповідача; в порядку поділу визнати за нею та відповідачем право власності на 1/2 частину житлового будинку за кожним. Свої вимоги обґрунтовувала тим, що сторони з 2000 року почали спільно мешкати та вести спільне господарство. Позивачка працювала на пошті, потім цукровому заводі та навіть у школі-інтернаті, також виконувала хатню роботу (прибирала в будинку, готувала їжу, прала одяг тощо). Відповідач весь час працював на цукровому заводі водієм, а потім на ремзаводі водієм. Оскільки у сторін не було власного житла, то вони винаймали будинок [ADDRESS] та копили кошти на спільне житло. У 2004 році у сторін народилась донька [PERSON] . У 2006 році позивачці було призначено II групу інвалідності, спочатку на строк, а потім визначено групу інвалідності безстроково. Влітку 2007 року сторони придбали житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] , та влітку розрахувались за придбання будинку. Договір купівлі-продажу сторони оформили 08.11.2007 року. З 2007 року сторони постійно спільно проживають в будинку [ADDRESS] . 19.03.2010 року сторони уклали шлюб. Отже в період з 2000 року по 19.03.2010 року сторони проживали спільно та вели спільне господарство без укладення шлюбу, а з 19.03.2010 року перебуваючи в офіційно зареєстрованому шлюбі. Ні позивачка, ні відповідач в період з 2000 року по 19.03.2010 року в інших шлюбах не перебували. Наразі відповідач почав зловживати участю в онлайн іграх, не зрозумілих позивачці лотереях та розіграшах. Він запевняє, що обов`язково має отримати великий приз, але звичайно, що нічого не виграє. Відповідач не в змозі контролювати витрати та почав продавити майно з будинку (наразі лише якісь запчастини та запас пального). Спроби в досудовому порядку домовитись із відповідачем до позитивного результату не призвели. Він спочатку погоджувався оформити будинок на доньку, але жодних дій не вживав, тобто фактично обманює і доньку, і позивачку. Викладене свідчить, про необхідність звернення до суду. Позивачка в судове засідання не з`явилась. Надала заяву, згідно якої на позові наполягала та просила розглянути справу у її відсутність. Відповідач у судове засідання не з`явився. Надав заяву, згідно якої позов визнав та просив розглянути справу у його відсутність. Дослідивши обставини справи, суд приходить до висновку про задоволення позову. Судом встановлено, що [INFO] у [PERSON] та [PERSON] народилась донька: [PERSON] . З 19 березня 2010 року [PERSON] та [PERSON] перебувають у шлюбі, зареєстрованому у відділі реєстрації актів цивільного стану по місту Котовську Котовського міськрайонного управління юстиції Одеської області, за актовим записом №30. Позивач вказує, що в період з 2000 року по 19 березня 2010 року сторони проживали спільно та вели спільне господарство без укладення шлюбу. Вказане визнається відповідачем. 08 листопада 2007 року між [PERSON] , яка діла по довіреності [PERSON] , як продавцем, та [PERSON] , як покупцем, було укладено договір купівлі-продажу житлового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] , посвідчений приватним нотаріусом Котовського районного нотаріального округу Одеської області, зареєстровано у реєстрі за №4642. Сторони визнають, що спірний житловий будинок був придбаний у період спільного фактичного проживання та за спільні кошти. Висновки суду підтверджуються матеріалами справи. За приписами ч. 2 ст. 3 СК України, сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік, у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно. Конституційним Судом України у рішенні від 03.06.1999 р. за № 5-рп/99 (справа про офіційне тлумачення терміна «член сім`ї») визначено таку обов`язкову ознаку члена сім`ї, як ведення спільного господарства. Пунктом 6 Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 встановлено, що до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, і т.п. Згідно вимог ч.4 СК України, сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Поняття сім`ї, яке сформульоване в цій статті, не містить такої обов`язкової ознаки сім`ї, як знаходження саме в зареєстрованому шлюбу. Сім`я розглядається як соціальний інститут і водночас як союз конкретних осіб. Сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки, що й є ознаками сім`ї. Відповідно до ч. 1 ст.36 цього Кодексу, шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя. Встановлення вказаного факту позивачу необхідно для реалізації положень ст.74 Сімейного кодексу України. Згідно зі ст.74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення гл.8 цього Кодексу. Тобто при застосуванні ст. 74 СК України слід виходити з того, що ця норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, які притаманні подружжю. Визнання майна таким, що належить на праві спільної сумісної власності жінці та чоловікові, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, відбувається шляхом встановлення факту проживання однією сім`єю, ведення спільного побуту, виконання взаємних прав та обов`язків. За змістом ст.60 СК України належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається, крім іншого, і спільністю участі чоловіка, жінки коштами або працею в набутті майна. Виходячи з наведеного, для правильного застосування ст.74 СК України у системному зв`язку зі ст.60 СК України при вирішення спору щодо визнання майна спільною сумісною власністю, суд повинен установити джерело його набуття. Згідно із ч.4 ст.368 ЦК України, майно набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. З аналізу вказаних норм випливає, що майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об`єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: 1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб як сім`ї (при цьому спільною працею необхідно вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об`єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету); 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними. Відповідно, майно придбане в період спільного проживання визнається спільною сумісною власністю згідно з вимогами ст. 74 СК України. Набуваючи у власність майно, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання цим майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (стаття 63 Сімейного кодексу України). Вирішуючи питання про поділ житлового будинку, суд не вбачає підстав для порушення принципу рівності часток співвласників у майні, яке є спільною сумісною власністю. За таких обставин, враховуючи визнання позову відповідачем, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог, у зв`язку з чим позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. Оскільки позивач звільнена від сплати судового збору як інвалід 2 групи, з відповідача на підставі ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню на користь держави судовий збір у розмірі 2660,40 грн.

Outcome: approved