Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-09 00:00:00

21 грудня 2020 року [PERSON] звернулася до Марганецького міського суду Дніпропетровської області з зазначеним позовом до Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз» про захист прав споживача та просить суд визнати незаконним нарахування об`єму необлікованого природнього газу 4044,29 м3 за період з 22.10.2019 р. по 03.03.2020 р. у сумі 26891,04 грн.; визнати незаконним припинення газопостачання у домоволодінні [ADDRESS] ; зобов`язати відповідача поновити споживачу газопостачання у домоволодінні [ADDRESS] ; стягнути з відповідача понесені судові витрати. Позивач в своєму позові посилається на те, що вона є споживачем газу за адресою: [ADDRESS] . 22.10.2019 р. відповідачем у її будинку був прийнятий до експлуатації та встановлений побутовий лічильник газу типу ВК зав.№12317908, який перед монтажем був перевірений лабораторією з повірки побутових газових лічильників нікопольського відділення АТ «Дніпропетровськгаз» 16.10.2019 р., про що у паспорті лічильника було поставлено відмітку про проведення перевірки. При монтажі лічильника було складено акт від 22.10.2019 р. л/с 03200114431, в якому були зазначені покази лічильника та номери встановлених на лічильнику пломб. 03.03.2020 р. представниками відповідача у її домоволодінні було складено Акт про порушення № 23. Підставною складання акту стало те, що представниками відповідача начебто виявлений «позаштатний режим роботи ПГЛ». Після чого лічильник було демонтовано для проведення експертизи. 10.03.2020 р. відповідачем було проведено експертизу знятого у її домоволоінні лічильника, про що було складено Акт №48, який вона отримала під підпис 22.07.2020 р. В акті вона зазначила свої заперечення. За висновком експертизи «підтверджено несанкціоноване втручання в роботу лічильника прихованого способу» та лічильник визнано непридатним до експлуатації за пунктами 1.3, 1.5, 1.6. 22.07.2020 р. відповідачем було видано рахунок на оплату збитків в сумі 26891,04 грн. за 4044,29 м3 недооблікованого газу за період з 22.10.2019 р. по 02.03.2020 р. після чого, 22.11.2020 р. у її домоволодінні було припиненно газопостачання шляхом встановлення заглушки ввідного крану, про що відповідачем було складено акт. Вважає, що незаконні дії відповідача порушують її права споживача. Просить суд позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. 21 січня 2021 року на адресу суду від представника відповідача, Каряки Р.В. надійшов відзив на позовну заяву [PERSON] , згідно якого представник відповідача просив в задоволенні позовних вимог відмовити. Свої заперечення проти позову мотивує наступним. Зазначає, що оскарження дій АТ «Дніпропетровськгаз» щодо нарахування збитків за несанкціоноване втручання в роботу газового лічильника, є різновидом претензії, та не передбачено чинним законодавством, як спосіб захисту цивільних прав та інтересів особи. Також зазначив, що позивач є побутовим споживачем послуги з розподілу природного газу, які надаються АТ «Дніпропетровськгаз» до об`єкту, розташованого за адресою будиноу [ADDRESS] , де встановлені газові прилади: плита газова ПГ - 4-х камфорна - 2 шт., опалювальний прилад -1 шт., колонка - 1 шт., зареєстровано 2 особи, загальна опалювальна площа 91,1 кв. м. 03.03.2020 року представниками відповідача на об`єкті позивача було виявлено підозру на позаштатний режим роботи ПЛГ, про що було складено акт про порушення № 23, який позивач підписав. В цей же день представниками відповідача, лічильник газу позивача, в зв`язку з виявленими порушеннями, було демонтовано для проведення експертизи та складено акт виявлених порушень №23, відповідно до дотаку №1 п.3.2.2 Положення про проведення експертизи лічильника газу та протокол демонатжу, який був підписаний позивачем. У присутності позивача було демонтовано лічильник для проведення експертизи. 10.03.2020 р. під час зовнішнього огляду лічильника газу, в момент проведення експертизи, комісією було встановлено: наявний сторонній премет всередені ЗВТ, наявні конструктивні зміни не передбачені заводом виробником: на клапані присітній металевий предмет для заниження показників лічильника газу під дією магнітного поля. За висновками комісії: «підтверджено несанкціоноване втручання віі роботу лічильника прихованим способом, ПЛГ не придатний до експлуатації по п. 1.3,1.5, 1.6», про що було складено акт №48, та якийц було отримано [PERSON] особисто. 22.07. 2020 року комісією відповідача було розглянуто Акт про порушення № 23 від 03.03.2020 року, Акт експертизи №48 від 10.03.2020 року та за результатами висновку комісії споживачу проведено донарахування об`ємів природного газу відповідно до п. 11.2 глави 5 розділу ХІ Кодексу ГРС, за період з 22.10.2019 року по 02.03.2020 року за граничними об`ємами в сумі 26891,04 грн. за 4044,29 м3 природного газу. В судовому засіданні позивач на позові наполягала та пояснила, що 03.03.2020 р. було складено акт начебто про заниження обсягу газу, після чого було припинено газопостачання. Але, є паспорт на лічильник газу, який ввідповідачвем був перевірений. Через 5 місяців приїхали представники відповідача і провели перевірку лічильника. На експертизі виявилися порушення. Але, в акті від 22.10.2019 р. зазначено, що пломби антимагнітні. Вони були цілі і не пошкоджені, тобто фізично вона не могла проникнути всередену лічильника та робити там пошкодження. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримує позовні вимоги, наполягає на їх задоволенні. В судовому засіданні представник відповідача Каряка Р.В. позовні вимоги не визнав. Додатково пояснив, що дійсно магнітні пломби не пошкоджені тому, що пластини встановлюються ззаду лічильника і пломби при цьому не пошкоджуються. Кожні 6 місяців контролери повинні перевіряти показники і цілісність лічильника. Просить суд в завоволенні паозовних вимог відмовити в повному обсязі. Заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Так, відповідно до п. п. 1,3 частини 1 ст. 129 Конституції України, основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до статті 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд з прав людини наголошує, що пункт 1 статті 6 гарантує кожному право порушити в суді чи відповідному органі будь-який позов, який стосується його цивільних прав та обов`язків; таким чином, пункт передбачає «право на суд», одним з аспектів якого є право доступу до суду, тобто право порушувати в судах позов для вирішення цивільного спору. У п.33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі "Христов проти України" суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно частини 1, 3 статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав. За положенням частини 1 статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства закріплено статтею 15 Цивільного кодексу України. Право на захист виникає з певних підстав, якими виступають порушення цивільного права, його невизнання чи оспорювання. Зміст конституційного права особи на звернення до суду за захистом своїх прав визначений статтею 16 Цивільного кодексу України, відповідно до приписів якої, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, при цьому, способами захисту цивільних прав і інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. У справі Bellet v. France Суд зазначив, що "стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права". Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до статті 526, пункту 4 частини 1 статті 611 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема - відшкодування збитків. Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 № 494 затверджений Кодекс газорозподільних систем, який набрав чинності 27 листопада 2015 року. Згідно затвердженого Кодексу, доступ споживачів до газорозподільних мереж для споживання (постачання) природного газу надається за умови та на підставі укладеного між споживачем та Оператором ГРМ договору розподілу природного газу, затвердженого постановою НКРЕКП від 30 вересня 2015 року № 2498, зі змінами внесеними Постановою від 11 серпня 2016 року №1418. Здійснення відбору (споживання) природного газу споживачем за відсутності укладеного договору розподілу природного газу не допускається. Між тим, Типовий договір постачання природного газу побутовим споживачам є договором публічним та договором приєднання, що укладається з урахуванням вимог статей 633, 634, 641, 642 ЦК України шляхом приєднання споживача до умов цього Договору про укладання якого, зокрема свідчить (споживання) природного газу споживачем. Відповідно до пункту 4 глави 2 розділу І вказаного Кодексу оператор ГРМ має право безперешкодного та безкоштовного доступу до земельних ділянок всіх форм власності, на яких розташована газорозподільна система, для виконання своїх функцій та обов`язків, передбачених законодавством. Згідно зі ч. 1 та ч. 2 ст. 12 Закону України "Про засади функціонування ринку природного газу" - постачання природного газу здійснюється відповідно до договору, за яким постачальник зобов`язується поставити споживачеві природний газ, якісні характеристики якого визначено стандартами, в обсязі та порядку, передбачених договором, а споживач зобов`язується сплачувати вартість прийнятого природного газу в розмірі, строки та порядку, передбачених договором. Положеннями ч. 4 ст. 12, ч. 3 ст. 19, ч. 1 ст. 23 Закону України "Про засади функціонування ринку природного газу" визначено, що несанкціонованим відбором природного газу вважається, крім іншого: споживанням природного газу поза охопленням приладами обліку. У разі порушення або невиконання своїх обов`язків споживач несе відповідальність згідно із законом. Фізичні особи, фізичні особи-підприємці та юридичні особи, які порушили законодавство з питань функціонування ринку природного газу, несуть відповідальність згідно із законом. Правопорушеннями на ринку природного газу, крім інших, є: несанкціонований відбір природного газу; самовільне під`єднання до Єдиної газотранспортної системи України, зривання або пошкодження цілісності пломб, повірочного тавра, заглушок, тощо, що впливає на безпеку постачання природного газу або результати вимірювання; відмова у доступі працівників уповноважених газопостачальних, газорозподільних та газотранспортних підприємств до приміщень, житлових та підсобних приміщень, де розташовані газові прилади (пристрої), лічильники газу. Відповідно до п.1 ст.1 Закону України «Про ринок природного газу»: оператор газорозподільної системи - суб`єкт господарювання. Який на підставі ліцензії здійснює діяльність із розподілу природного газорозподільною системою на користь третіх осіб (замовників); побутовий споживач - фізична особа, яка придбаває природний газ з метою використання для власних побутових потреб, у тому числі для приготування їжі, підігріву води та опалення своїх жилих приміщень, що не включає професійну та комерційну діяльність; Регулятор- національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг. Згідно з п.1 ст.4 Закону України «Про ринок природного газу» державне регулювання ринку природного газу здійснює Регулятор у межах повноважень, визначених цим Законом та іншими актами законодавства. Відносини, які виникають між постачальником та споживачами, з урахуванням їх взаємовідносин з Операторами ГРМ регулюються Правилами постачання природного газу, затвердженими Постановою НКРЕКП від 30.09.2015 року № 2496 та зареєстрованими в Міністерстві Юстиції України 06 листопада 2015 року за № 1382/27827, Кодексом газорозподільних систем. Відповідно до розділу ІІІ Правил постачання, підставами для постачання природного газу побутовому споживачу є: наявність у побутового споживача договору розподілу природного газу, укладеного з оператором ГРМ, до газорозподільної системи якого підключений об`єкт споживача та присвоєння споживачу Оператором ГРМ персонального ЕІС-коду як суб`єкту ринку природного газу; наявність у побутового споживача укладеного з постачальником договору постачання природного газу побутовим споживачем та дотримання його умов. Згідно з частиною першою статті 714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. Пунктом 3.1.3 Положення про проведення експертизи лічильників газу, установлених у споживачів і призначених для обліку природного газу в побутів, затвердженого наказом Міністерства палива та енергетики України від 27.12.2005 року за № 619, встановлено, що лічильники газу під час експлуатації підлягають експертизі у разі виявлення представником газопостачальної (газотранспортної) організації: невідповідності показів лічильника об`ємам газу, використаних газовими приладами та пристроями споживача; ознак порушень конструкції лічильника газу, у тому числі справності лічильного механізму, або порушень у роботі лічильника; ознак зняття мастичних пломб або порушення повірчого тавра; зриву або пошкодження пломб газопостачальної (газотранспортної) організації на лічильнику газу або на патрубках лічильника; пристроїв, які застосовані для навмисного заниження показів лічильника газу. За змістом пункту 3.2.2 цього Положення у разі виявлення представником газопостачальної (газотранспортної) організації ознак порушень, зазначених у підпункті 3.1.3 цього Положення, складається акт про виявлені порушення. Акт про виявлені порушення складається у двох примірниках та підписується представником газопостачальної (газотранспортної) організації та споживачем, що є підставою для проведення експертизи лічильника газу та відшкодування збитків. Демонтаж лічильника газу проводиться у присутності споживача представником газопостачальної (газотранспортної) організації, якому в установленому порядку надано право виконувати монтажні роботи (абзац перший пункту 3.2.4 Положення). Згідно з пунктом 3.3.1 цього Положення експертизу лічильника газу проводить комісія, яка призначається наказом по газопостачальній (газотранспортній) організації. До складу комісії повинні входити представники газопостачальної (газотранспортної) організації та територіального органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади у сфері метрології. Споживач має право бути присутнім під час проведення експертизи лічильника газу. При неможливості бути присутнім під час проведення експертизи споживач має право дати письмову згоду на проведення експертизи без його присутності або у присутності уповноваженої ним іншої особи. У разі відсутності споживача або вповноваженої ним особи при проведенні експертизи (у визначених в акті про демонтаж лічильника газу місці, даті та часі) така експертиза проводиться без присутності споживача або вповноваженої ним особи (пункт 3.3.2 Положення). Пунктом 2.1 цього Положення визначено, що експертиза лічильника газу - комплекс дій, які проводяться з метою установлення придатності лічильника газу до застосування у разі сумніву в цьому споживача або постачальника газу. Види порушень, внаслідок яких здійснюється перерахунок (донарахування) об`ємів природного газу або зміна їх режиму нарахування визначені главою 2 розділу ХІ Кодексу газорозподільних систем. Зокрема, підпунктом 3 пункту 1 цієї глави визначено, що до порушень споживача та несанкціонованого споживача, які кваліфікуються як несанкціонований відбір природного газу з газорозподільних систем (крадіжка газу) та внаслідок яких щодо них здійснюється нарахування необлікованих об`ємів (обсягів) природного газу, належать несанкціоноване втручання в роботу засобів вимірювальної техніки (комерційного вузла обліку природного газу, зокрема лічильника газу). Пунктами 1, 11 глави 5 розділу ХІ Кодексу газорозподільних систем передбачено , що у разі виявлення у споживача або несанкціонованого споживача порушень, визначених у главі 2 цього розділу, на місці їх виявлення представником оператора газорозподільної системи складається акт про порушення за формою, наведеною в додатку 16 до цього Кодексу. За результатами розгляду акта про порушення на засіданні комісії може бути прийнято рішення про його задоволення (повністю або частково), або необхідність додаткового обстеження чи перевірки, або додаткових пояснень тощо, або скасування акта про порушення. При задоволенні комісією акта про порушення складається акт-розрахунок необлікованого (донарахованого) об`єму та обсягу природного газу і його вартості. Згідно п.4 глави 3 Розділу 6 Кодексу газорозподільних систем, договір розподілу природного газу між Оператором ГРМ та споживачем укладається шляхом підписання заяви-приєднання споживача до умов договору розподілу природного газу, що відповідає Типовому договору розподілу природного газу, розміщеному на офіційному веб-сайті Регулятора та Оператора ГРМ та/або в друкованих виданнях, що публікуються на території його ліцензованої діяльності з розподілу газу, і не потребує двостороннього підписання сторонами письмової форми договору. Згідно з абзацом першим пункту 8 глави 3 розділу ХІ Кодексу газорозподільних систем, у разі виявлення оператором газорозподільної системи пошкодження лічильника газу, внаслідок чого витрата (споживання) природного газу лічильником газу не обліковується або обліковується некоректно (не в повному обсязі), та за умови відсутності несанкціонованого втручання в роботу лічильника газу визначення об`єму спожитого природного газу здійснюється виходячи з 70 відсотків граничних об`ємів споживання природного газу населенням з урахуванням усіх газових приладів і пристроїв за період з дня останнього контрольного зняття показань лічильника (контрольного огляду вузла обліку або його перевірки) до дня виявлення порушення (але не більше ніж за 6 місяців) та з урахуванням строку на його усунення. Відповідно до п.4 гл.1 розділу I Кодексу газорозподільних систем, несанкціоноване втручання в роботу газового лічильника - втручання в роботу або конструкцію чи складові комерційного вузла обліку (зокрема, лічильника газу), у тому числі шляхом їх підробки, пошкодження чи пошкодження на них пломб, впливу дії спрямованого постійного магнітного поля або зміни конфігурації даних обчислювача/коректора об`єму газу (первинного програмування чи протоколу пераметризації), внаслідок чого витрата (споживання) природного газу комерційним вузлом обліку не обліковується (обліковується частково чи з порушенням законодавства), та інші дії, що призводять до викривлення даних обліку природного газу. Згідно зі статтею 1 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність» засоби вимірювальної техніки - це засоби вимірювань, вимірювальні системи, матеріальні міри, стандартні зразки та будь-які частини засобів вимірювань або вимірювальних систем, якщо ці частини можуть бути об`єктом спеціальних вимог та окремого оцінювання відповідності. Такими чином, засобом вимірювальної техніки є технічний засіб, який застосовується під час вимірювань фізичних величин і має нормовані метрологічні характеристики. Частиною першою статті 17 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність» передбачено, що законодавчо регульовані засоби вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації, підлягають періодичній повірці та повірці після ремонту. Періодична повірка, обслуговування та ремонт (у тому числі демонтаж, транспортування та монтаж) засобів вимірювальної техніки (результати вимірювань яких використовуються для здійснення розрахунків за спожиті для побутових потреб електричну і теплову енергію, газ і воду), що є власністю фізичних осіб, здійснюються за рахунок суб`єктів господарювання, що надають послуги з електро-, тепло-, газо- і водопостачання. Періодична повірка проводиться за рахунок тарифів на електро-, тепло-, газо- і водопостачання (частина четверта статті 17 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність»). Пунктом 4 глави 9 розділу Х Кодексу газорозподільних систем встановлено, що оператор газорозподільної системи при проведенні контрольного огляду вузла обліку має право: оглядати комерційний вузол обліку природного газу та його складові на предмет відсутності ознак пошкодження засобу вимірювальної техніки, пошкодження пломб, несанкціонованого втручання в засіб вимірювальної техніки, несанкціонованого газопроводу та/або несанкціонованого підключення газових приладів, внаслідок чого може перевищуватися діапазон обчислення лічильника газу (сумарна номінальна потужність газових приладів і пристроїв перевищує діапазон обчислення лічильником газу);здійснювати перевірку параметрів параметризації обчислювача чи коректора об`єму газу (за їх наявності);перевіряти наявність діючих свідоцтв про повірку засобів вимірювальної техніки (відміток про повірку в паспортах засобів вимірювальної техніки), що входять до складу комерційного вузла обліку природного газу. До порушень споживача та несанкціонованого споживача, які кваліфікуються як несанкціонований відбір природного газу з газорозподільних систем (крадіжка газу) та внаслідок яких щодо них здійснюється нарахування необлікованих об`ємів (обсягів) природного газу, належать: 1) наявність несанкціонованого газопроводу; 2) несанкціоноване відновлення газоспоживання; 3) несанкціоноване втручання в роботу засобів вимірювальної техніки (комерційного вузла обліку природного газу, зокрема, лічильника газу);4) несанкціоноване підключення газових приладів на об`єкті споживача, який обліковується за нормами споживання;5) несанкціоноване підключення газових приладів, внаслідок якого перевищується діапазон обчислення вузла обліку (сумарна номінальна потужність газових приладів і пристроїв перевищує діапазон обчислення вузла обліку);6) використання природного газу споживачем за відсутності чи після розірвання договору розподілу природного газу. При виявленні ознак пошкодження пломб (крім факту їх відсутності чи розірвання пломбувального матеріалу, на якому встановлено пломбу) та/або несанкціонованого втручання у засіб вимірювальної техніки, що має бути зазначено в акті про порушення, за домовленістю сторін або за ініціативою оператора газорозподільної системи чи споживача (суміжного суб`єкта ринку природного газу) може бути ініційована їх експертиза, порядок проведення якої передбачено Кодексом газорозподільних систем та пунктом 3.3 Положення. Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Судом встановлено, що [PERSON] є споживачем послуг з газопостачання за адресою: будинок [ADDRESS] , оскільки фактично споживає природний газ та сплачує його споживання. Умовами приєднання [PERSON] до Типового договору є фактичне споживання природного газу та його оплата. У вказаному домоволодінні встановлені газові прилади : плита газова ПГ - 4-х камфорна - 2 шт., опалювальний прилад -1 шт., колонка - 1 шт., зареєстровано 2 особи, загальна опалювальна площа 91,1 кв. м. 22.10.2019 року у домоволдінні позивача був встановлений лічильник газу ВК заводський № 12317908, 2019 року випуску, який перед монтажем був перевірений лабораторією з повірки побутових газових лічильників Нікопольського відділення АТ «Дніпропетровськгаз» 16.10.2019 року, про що у паспорті лічильника булов становлено відмітку про придатність (а.с.5). Згідно Акту прийняття побутового лічильника в експлуатацію від 22.10.2019 р., складеного АТ «Дніпропетровськгаз», вказаний лічильник газу ВК заводський № 12317908 встановлено позивачу 22.10.2019 року, встановлено на лічильнику пломбу № С51713135, контрольні показники 00000,47 м3 (а.с.6). 03.03.2020 року представниками АТ «Дніпропетровськгаз» у домоволодінні позивача,за адресою: будинок [ADDRESS] , в присутності позивача, було виявлено підозру на позаштатний режим роботи ПЛГ, про що було складено відповідний Акт про порушення №23, яким встановлено порушення Кодексу ГРС - підозра на позаштатний режим роботи ПЛГ, засіб вимірювальної техніки (лічильник газу) демонтовано для проведення експертизи. Також мається примітка про унеможливлення виявлення дефекту лічильника шляхом зовнішнього огляду (а.с.9). Вказаний Акт було підписано з боку позивача без зауважень та заперечень. За виявленими порушеннями споживачу вказано на явку на засідання комісії з проведення експертизи АТ «Дніпропетровськгаз» м. Нікополь, вул. В. Ємця, 51 (а.с.10). Цього ж дня побутовий газовий лічильник позивача демонтовано представником газорозподільної організації, замість нього в присутності споживача встановлено інший побутовий газовий лічильник марки RS 2001-21р. типу G2,5 заводський номер 3809786, з показниками 00593,21 та опломбовано пломбою № С 54143676, про що було складено протокол про демонтаж лічильника газу для проведення експертиз від 03.03.2020 року, який був підписаний позивачем (а.с.11). Згідно Акту № 48 експертизи лічильника від 10.03.2020 року встановлено: що заводська пломба та повірочний тавр в цілісності; місце розташування пломби відповідає вимогам ЄД на лічильнику; наявні чисельні подряпини на задній частині корпусу лічильника зверху; конструктивні елементи вихідного патрубка ЗВТ в цілісності; наявний сторонній предмет всередині ЗВТ, наявні конструктивнінепердбачені заводом-виробником: на клапані присутній металевий предмет для заниження показніків лічильника під дією магнітного поля; при опробуванні виявлено вплив магнітного поля на роботу вимірювального механізму - його зупинка. Присутні конструктивні зміни, не передбьачені заводом-виробником. Покази лічильника газу після повірки: 00511,52 куб.м. За висновками комісії підтверджено несанкціоноване втручання в роботу лічильника прихованим способом (наявні фото та відео фіксація експертизи) ПЛГ непридатний до експлуатації за пунктами 1.3; 1.5, 1.6. Копію Акту позивач отримав, що підтверджуються його особистим підписом у вказаному Акті (а.с.12). 22.07.2020 року комісією з розгляду актів про порушення Кодексу газорозподільних систем було проведено засідання та за результатами розгляду Акта про порушення №23 від 03.03.2020 року, Акта експертизи № 48 від 10.03.2020 року та проведено розрахунок об`єму та обсягу природного газу і його вартості завданих порушенням споживача за період з 22.10.2019 року по 02.03.2020 року у розмірі 26891,04 грн. Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, [PERSON] посилалася на те, що оскільки пломби на лічильнику є цілісними та відповідають таврам, лічильник проходив перевірку перед його встановленням, отже вона не мала фізичної можливості щось «вставити» в лічильник для впливу на його роботу. Посилання відповідача на малі витрати газу є безпідставними, оскільки для обігріву вона користується електрикою. Оскільки лічильник не мав будь-яких пошкоджень, то відсутні доказі несанкціонованого втручання в роботу лічильника з її вини. Твердження позивача спростовується висновком експертизи лічильника газу від 10.03.2020 р., яким підтверджено несанкціоноване втручання в роботу лічильника прихованим способом (а.с.12) . В судовому засіданні оглянуто відеозапис проведення експертизи, під час якої був присутній чоловік позивача, де було виявлено втручання в роботу лічильника. Так, на думку суду наявні в матеріалах справи докази, а саме акти про порушення, якими встановлено виявлення за адресою мешкання позивача несанкціонованого втручання в роботу лічильника прихованим способом, експертиза лічильника, в своїй сукупності з іншими доказами свідчать про порушення споживачем [PERSON] вимог Кодексу газорозподільних систем. Також, суд не бере до уваги висновок еспертного дослідження №19/104-7/5д/10 від 23.12.2020 року наданого представником відповідача, оскільки судовий експерт, який проводив дану експертизу, не попереджений про кримінальну відповідальність (а.с.41). Відповідно до змісту статей 11, 15 Цивільного кодексу України (далі -ЦК України) цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Способи захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють як закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається в статті 16 ЦК України. Як правило, власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права. Частіше за все спосіб захисту порушеного права прямо визначається спеціальним законом і регламентує конкретні цивільні правовідносини. Позивач не обґрунтовує свої вимоги та не вказує, які саме норми матеріального права на його думку, порушено відповідачем, а наведені в позовній заяві цитування законодавства не мають конкретної прив`язки до суті спору в світлі фактичних обставин справи, та як вбачається в цілому прописані позивачем з метою їх декларативного проголошення. Обраний позивачем спосіб захисту прав шляхом подання вказаного позову не є належним та сам по собі не сприяє ефективному відновленню прав позивача. Суд, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, надавши оцінку поданим сторонами доказам, з урахуванням встановлених обставин, дійшов висновку про те, що позовні вимоги [PERSON] до Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз» про захист прав споживача задоволенню не підлягають. Стосовно витрат на правову допомогу, суд зазначає наступне. Так, ч. 1 ст. 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою. Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Отже, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування за рахунок опонента в судовому процесі сторонам необхідно надати суду такі докази: 1) договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо); 2) документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки тощо); 3) докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.); 4) інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги. Також, Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 визначила докази, які є необхідними для компенсації витрат на правничу допомогу: «…На підтвердження цих обставин (складу та розміру витрат) суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат, є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування витрат». За положеннями статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05 липня 2012 року №5076-VI гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України», від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України», від 30 березня 2004 року у справі «Меріт проти України», заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. Вирішуючи питання щодо відшкодування витрат на правову допомогу, суд виходить із того, що позивачем не надано суду документів, які свідчать про оплату адвокату гонорару, пов`язаного із наданням правової допомоги, оформлених у встановленому законом порядку, оскільки квитанція особи, яка надає правову допомогу, не є належним та допустимим доказом такої оплати, отже відсутні підстави для стягнення витрат на користь позивача за договором про надання правової допомоги. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові на позивача. Тому, з позивача [PERSON] слід стягнути на користь держави судовий збір в розмірі 840,80 грн.

Outcome: approved