Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-09 00:00:00

ТОВ «Затишок сервіс» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, інфляційних втрат та 3% річних. Свої вимоги мотивувало тим, що між ТОВ «Затишок сервіс» і [PERSON] було укладено договір про надання житлово-експлуаційних послуг з утримання будинку та прибудинкової території №54/2-ДБ від 24 червня 2017 року стосовно квартири [ADDRESS] . Відповідно до умов вищезазначеного Договору - споживач зобов`язаний оплачувати послуги в установлений цим Договором строк (не пізніше 25 числа кожного місяця), датою виставленням Виконавцем Споживачу першого рахунку за послуги та датою початку фінансових зобов`язань є 01.08.2017 року. Позивач надавав Відповідачу послуги за Договором в період з 01.08.2017 року по 31.07.2020 року включно. З 01.08.2020 року позивач припинив надання послуг за Договором, оскільки в багатоквартирному будинку було створено ОСББ і подальше утримання будинку здійснюється силами ОСББ «Дніпровська Брама». На момент припинення надання послуг за Договором (станом на 31.07.2020 р.) у Відповідача існувала прострочена заборгованість за спожиті житлово-комунальні послуги у розмірі 16 340,32 грн. 12.05.2021 року відповідач здійснив часткову оплату за отримані житлово-комунальні послуги, а саме в розмірі 2 197,33 грн. При цьому на момент подачі позовної заяви у відповідача існує прострочена заборгованість за спожиті житлово-комунальні послуги в сумі 14 142,99 грн. У зв`язку з чим позивач був змушений звернутись до суду для захисту свого порушеного права, а саме: стягнути з відповідача прострочену суму заборгованості за договором та штрафні санкції. Представник позивача в судовому засіданні наполягала на задоволенні позову. Представник відповідача заперечувала проти позову, зазначила, що строк укладеного договору 1 (один) рік, отже строку дії Договору припинився ще 24.06.2018, тому вказаний Договір є розірваним відповідно до умов Договору, а тому позовні вимоги є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню, крім того відповідач не проживає в квартирі та комунікації проведені не були. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ч. 1 ст. 322 ЦК України встановлено тягар утримання майна - власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно із частиною 1 статті 6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: споживачі (індивідуальні та колективні); управитель; виконавці комунальних послуг. Відповідно до пункту 6 частини першої статті 1 Закону №2189-VІІІ: індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги. Пунктом 10 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» передбачено: обов`язків співвласників багатоквартирного будинку, в тому числі - своєчасно сплачувати за спожиті житлово-комунальні послуги. Частиною 2 статті 7 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» передбачено, що кожний співвласник несе зобов`язання щодо належного утримання, експлуатації, реконструкції, реставрації, поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення спільного майна багатоквартирного будинку пропорційно до його частки співвласника. Пунктом 5 тієї ж статі встановлено, що індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами тощо. Таким чином, законодавством передбачений двосторонній обов`язок, щодо укладання договору про надання житлово-комунальних послуг, у зв`язку з чим у разі відмови на оплату таких послуг споживачем з посиланням на відсутність укладеного договору не беруться до уваги, оскільки споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у певному обсязі (Постанова ВСУ від 30.10.2013 року по справі №6-59цс13). Верховний Суд України у правовій позиції, яка висловлена в постанові від 20.04.2016 року по справі №6-2951цс15 роз`яснив, що, хоч у ч. 1 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» й передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Такому праву прямо відповідає визначений п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі». Отже, відсутність договору у разі фактичного користування послугою не дає підстав не оплачувати її або оплачувати лише частково. Судом встановлено, що між ТОВ «Затишок сервіс» та відповідачем встановилися фактичні відносини з приводу надання послуг, згідно Договору №54/2-ДБ від 24.06.2017 року про надання житлово-експлуатаційних послуг з утримання будинку та прибудинкової території, за адресою: [ADDRESS] . Відповідач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 30.07.2021 року № 268313660. З 01.08.2020 року позивач припинив надання послуг за Договором, оскільки в багатоквартирному будинку було створено ОСББ і подальше утримання здійснює ОСББ. 12.05.2021 року [PERSON] здійснив часткову оплату за отримані житлово-комунальні послуги в розмірі 2 197 грн. 33 коп. Проте у повному обсязі відповідач свої зобов`язання не виконав, у зв`язку з чим виникла заборгованість (сума основного боргу) перед позивачем у розмірі 14 42 грн. 99 коп. Представник відповідача надала відзив на позовну заяву, в якому зазначила про те, що отримавши та ознайомившись з позовною заявою відповідач позовні вимоги не визнає в повному обсязі та просить відмовити в їх задоволенні, виходячи з наступного: відповідно до п. 7.1 Договору, визначено строк його дії 1 (один) рік. Відповідно до п. 7.3. розірвання Договору здійснюється по закінченню дії Договору. Згідно з ч. 1 ст. 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 631 ЦК України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснювати свої обов`язки відповідно до договору та відповідно до ч. 2 ст. 653 того ж кодексу, у разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються. Отже, відповідач зазначає, що відповідно до строку дії Договору №54/2-ДБ від 24.06.2017 р. припинився ще 24.06.2018, тому вказаний Договір є розірваним відповідно до умов Договору, а тому позовні вимоги ТОВ «Затишок сервіс» в частині нарахування та стягнення з відповідача заборгованості, інфляційних витрат та 3% річних за період з липня 2018 року по серпень 2020 року - є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню. З урахуванням викладеного, відповідач, вважає, що Договір №54/2-ДБ від 24.06.2017 року - є розірваним у зв`язку з закінченням строку його дії. Відповідно до роздруківки досудового попередження вимоги щодо оплати боргу за житлово-комунальні послуги від 07.05.2021 року відповідачу необхідно сплатити заборгованість за житлово-комунальні послуги у розмірі 2 197,33 грн. в тому числі, в матеріалах справи міститься ксерокопія квитанція про сплату вищезазначеної суми. Проте, відповідач наголошує на тому, що позивачем не враховано здійснені оплати за березень 2018, квітень 2018, травень 2018 та червень 2018 - в сумі 1 753,33 грн. та не визнає в повному обсязі заборгованість, в тому числі й похідні вимоги в частині нарахування інфляційних збитків та 3% річних. Представник позивача у відповіді на відзив не погоджується з твердженням Відповідача про відсутність заборгованості за Договором №54/2-ДБ від 24.06.2017 у зв`язку з чим спростовує зазначене наступним: 09.11.2017 року (під час дії Договору) було прийнято новий Закон України «Про житлово-комунальні послуги» №2189-VIII, який набрав чинності 10.12.2017 року, 10.06.2018 року ввів в дію пункти 2, 3-1 Розділу VI «ПРИКІНЦЕВІ ТА ПЕРЕХІДНІ ПОЛОЖЕННЯ» Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 №2189-VIII. Отже, Договір №54/2-ДБ від 24.06.2017 року й відповідно договір між Позивачем та відповідачем діяв до моменту прийняття ОСББ у власне управління багатоквартирного будинку (31.07.2020 р.), що зазначається у листі ОСББ «Дніпровська Брама» вих.. №17 від 31.07.2020 року. Додатково зазначається про відсутність у Відповідача укладених прямих індивідуальних договорів у період з 24.06.2017 по 31.07.2021 на наступні послуги: з централізованого питного водопостачання та водовідведення; з технічного обслуговування ліфтів; електропостачання, вивезення та захоронення твердих побутових відходів. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (частина перша статті 509 ЦК України). Спірні правовідносини виникли у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг і регулюються, зокрема, Законом України від 24 червня 2004 року № 1875-IV «Про житлово-комунальні послуги» (далі - Закон). Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є власник, споживач, виконавець, виробник (частина друга статті 19 Закону). Власником Закон визначає фізичну або юридичну особа, якій належить право володіння, користування та розпоряджання приміщенням, будинком, спорудою, житловим комплексом або комплексом будинків і споруд, зареєстроване у встановленому законом порядку (абзац сьомий частини першої статті 1 Закону). А споживачем є фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу (абзац чотирнадцятий частини першої статті 1 Закону). Відносини між учасниками у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах (частина перша статті 19 Закону). За договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором (частина перша статті 901 ЦК України). Договір на надання житлово-комунальних послуг у багатоквартирному будинку укладається між власником квартири, орендарем чи квартиронаймачем та балансоутримувачем або уповноваженою ним особою (частина перша статті 29 Закону). Споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом (пункт 5 частини третьої статті 20 Закону). Відповідно до висновку Верховного Суду України, висловленого у постанові від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15, хоч у частині першій статті 19 Закону й передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі (аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 вересня 2018 року у справі № 750/12850/16-ц і у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 6 листопада 2019 року у справі № 642/2858/16). Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 322 ЦК України). Позивач підтверджує надходження грошових коштів від [PERSON] , за зазначеним вище договором та з огляду на вищенаведене Позивач надає перерахунок заборгованості з урахуванням здійсненого [PERSON] платежу в розмірі 1 753,33 грн., а отже заявляє про відмову (зменшення розміру позовних вимог) від частини позовних вимог, а саме в частині стягнення з [PERSON] заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги у розмірі 1 753,33 грн., інфляційні збитки - 15,61 грн., та 3% річних у сумі 5,77 грн. Згідно розрахунку наданому позивачем, який перевірено судом, розмір зменшення суми заборгованості разом складає 1 774,71 грн. Статтею 525 ЦК України встановлено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 610 ЦК України порушення зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. За приписами ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно із частиною третьою статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Приймаючі до уваги вищезазначене, та враховуючи, що відповідачу позивачем надавалися певні послуги та останній не звертався до позивача з завами, що він не проживає чи інше у зазначеному приміщенні, також було встановлено, що у відповідача відсутні самостійні договори на надання будь яких послух стосовно вище вказаного майна, а тому дійсно відповідач у встановлений законом строк не виконав перед позивачем своїх зобов`язань за спожиті житлово-комунальні послуги, суд вважає необхідним стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача заборгованість за надані послуги на момент подачі позову у розмірі 14 260, 18 грн., з них 12 389 грн. - сума боргу за Договором про надання житлово-експлуатаційних послуг з утримання будинку та прибудинкової території № 54/2-ДБ від 24.06.2017 року, 407,65 грн. - сума 3% річних, 1 462,87 грн. - інфляційні збитки. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідачів на користь позивача повинно бути стягнено сплачений судовий збір в сумі 2270 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved