Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-17 00:00:00

У квітні 2021 року [PERSON] звернулась до Дарницького районного суду міста Києва із позовом до [PERSON] про поділ майна, що належить на праві спільної сумісної власності. Позовні вимоги мотивовані тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з липня 2004 року по серпень 2020 року. Позивач зазначала, що у період шлюбу сторонами було набуто квартиру [ADDRESS] , відповідно до договору купівлі-продажу, а тому у розумінні ст. 60 Сімейного кодексу України є спільною сумісною власністю подружжя. З урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, позивач просить суд в порядку поділу спільного майна подружжя, визнати за нею право власності на всю квартиру [ADDRESS] . Ухвалою судді Дарницького районного суду м. Києва від 14.04.2021 відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 05.10.2021 закрито підготовче засідання та призначено справу до розгляду по суті. В судовому засіданні позивач позов підтримала та просила суд про його задоволення з урахуванням письмових пояснень по справі. Відповідач в судовому засіданні позов не визнав та просив суд відмовити у його задоволенні. Вислухавши пояснення сторін, оцінивши в сукупності надані в судовому засіданні докази, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову з огляду на наступне. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 30.07.2004 по 13.08.2020. За час перебування сторін в шлюбі, 06.09.2008 між АКБ "Аркада" та [PERSON] було укладено договір №59268 про уступку майнових прав, відповідно до якого банк уступив відповідачу, а відповідач прийняв від банку майнові права на квартиру [ADDRESS] . У подальшому, 20.07.2010 на ім`я [PERSON] видано свідоцтво про право власності на квартиру [ADDRESS] , на праві приватної власності. У відповідності з ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один із них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 23, 24 Постанови «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року за № 11, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст. ст. 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (ч. 4 ст. 65 СК). Частиною 1 ст. 61 СК України передбачено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] була придбана під час перебування сторонами у зареєстрованому шлюбі, а тому є спільним майном подружжя. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Згідно із абз. 4 п. 30 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року за № 11, при вирішенні спору про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з частинами 2, 3 ст. 70 СК в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування). Під обставинами, що мають істотне значення для справи, потрібно розуміти не тільки випадки, коли один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї, але і випадки коли один із подружжя не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку чи доходу (ч. 1 ст. 60 СК). Обґрунтовуючи свої позовні вимоги про визнання права власності на всю квартиру позивач посилалась на те, що відповідач має заборогованість зі сплати аліментів, яка на травень 2021 року становить 23 565,00 грн., має борги у різних фінансових установах, які не повертає. Позивачу стало відомо, що відповідач вже продав одну квартиру, яка належала йому на праві приватної власносі і позивач має побоювання, що відповідач може відчужити ще і спірну квартиру. Частинами 1, 2, 3 та 4 ст. 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Разом з тим, вказані твердження не знайшли свого підтвердження в ході судових засідань. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В тому числі, суд враховує вимоги ст.80 ЦПК України, зокрема достатність доказів для вирішення справи, наданих до суду. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про необхідність здійснення поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, визнавши в порядку поділу майна подружжя за [PERSON] право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] та за [PERSON] право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] . У відповідності до вимог ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути 1806,25 грн. судового збору. Враховуючи викладене,

Outcome: partial