Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-16 00:00:00

22 вересня 2021 року [PERSON] звернувся до Миргородського міськрайонного суду Полтавської області з позовною заявою до [PERSON] про розірвання договору, повернення оплати замовлення, стягнення штрафних санкцій, моральної шкоди за невиконання договору. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 16.08.2019 року він уклав з [PERSON] . Договір №АL_L про виготовлення, передачу у власність Позивача та монтаж ПВХ конструкцій за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до п.1.3. вказаного Договору, якість Виробів повинно відповідати технічним умовам Замовника, нормам якості для даного виду Виробу; Відповідно до п.2.1. вказаного Договору, загальна вартість Виробів складає суму коштів у розмірі 38000 грн. 00 коп.; Вартість Виробів у розмірі 38000 грн. 00 коп. виплачено в повному обсязі шляхом укладення з АТ «А-Банк» споживчого кредиту №ABHORS230330022439 (п.2.4); Згідно п.3.2. вказаного Договору, відповідач зобов`язаний був передати готові вироби впродовж 30 робочих днів з моменту укладення зазначеного Договору; Зобов`язання відповідача за умовами даного Договору вважаються виконаними у повному обсязі після підписання позивачем акту приймання - передачі Виробів (п.3.9); Договір діє від дня його підписання до повного його виконання сторонами всіх взятих на себе зобов`язань (п. 3.12); У випадку невиконання умов п. 3.2. зазначеного Договору, відповідач зобов`язаний виплатити на користь позивача неустойку у розмірі 0.01% від загальної вартості Договору за кожен робочій день прострочення (п. 4.2); Відповідно до п.6.1. вказаного Договору, всі спори та розбіжності по даному договору вирішуються шляхом переговорів; 16.08.2019 ним було укладено з АТ «А-Банк» Кредитний Договір № АВН0RS230330022439 (споживчій кредит), відповідно до умов якого безготівковим шляхом АТ «А-Банк» на рахунок торгової точки перерахував суму коштів у розмірі 38 000, 00 грн. Відповідно до п.9. Заяви Позичальника № АВН0RS230330022439 АТ «А-Банк» на рахунок Відповідача перерахував суму коштів у розмірі 38 000,00 грн. Свої зобов`язання по Договору №АL_L від 16.08.2019 щодо внесення вартості Виробів ним відповідно до Листа АТ «А-Банк» №9R5P-М3ОМ-РNQV- F5OB від 06.11.2019 ним виконано належним чином та у повному обсязі. В порушення умов зазначеного Договору, а саме п. 3.2., відповідач в зазначений строк не виконав взяті на себе зобов`язання, а саме; не передано позивачу впродовж 30 робочих днів з моменту укладення зазначеного Договору готові вироби. Позивач оплату за виготовлення та встановлення металопластикових вікон передав. Проте, станом на дату звернення до суду відповідач так і не приступив до виконання своїх зобов`язань за договором, вікна не встановив, кошти позивачеві не повертає, у зв`язку із чим права позивача як споживача були порушені. Отже, загальна сума неповернутих коштів відповідачем позивачу, станом на 21.09.2021, складає: 38000,00 грн. (оплата матеріалу) + 4731.00 грн. (інфляційне збільшення заборгованості) + 2295.62 грн. (3% річних від простроченої суми) + 14820,00 грн. (сума за користування грошовими коштами 13%) + 5000,00 грн. (моральна шкода) = 64 846,60 грн. гривень 60 коп. Витрати позивача на правничу допомогу адвоката становлять 7 000,00 гривень. Враховуючи вищевикладене змушений звернутися до суду з даним позовом. Ухвалою судді Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 12 жовтня 2021 року прийнято до розгляду позовну заяву, відкрито провадження у справі та постановлено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Залучено в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Акціонерне товариство "АКЦЕНТ-БАНК". Позивач [PERSON] в судовому засідання позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити. Суду пояснив, що 16.08.2019 року він уклав з ФОП [PERSON] . Договір про виготовлення, передачу у його власність та монтаж ПВХ конструкцій за адресою: ( [ADDRESS] ), встановлення вікон та дверей. Протягом одного місяця повинен був виконаний договір, однак відповідач його не виконав. Він оплатив вартість ПВХ конструкцій в розмірі 38000 грн., взявши для цього кредит у АТ «Акцент - банк». Пізніше він з`ясував, що офісів де знаходилась адміністрація ФОП [PERSON] та де був цех по виготовленню ПВХ конструкції не існує. В зв`язку з тим, що договір не виконаний, просив його розірвати та стягнути з відповідача 38000,00 грн. (сплачену вартість виробів, ПВХ), інфляційні витрати, 3% річних від простроченої суми. Зазначену суму 13 % у позові не зміг пояснити, так як позовну заяву складав адвокат. Просив стягнути також витрати на правничу допомогу в розмірі 7000 грн. Заперечень проти ухвалення заочного рішення не висловив. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи належно повідомлена за адресою місця реєстрації (а.с. 52). Представник третьої особи АТ «Акцент-банк» в судове засідання не з`явився, в раніше направленій заяві просив проводити розгляд справи у його відсутність, вказував, що дійсно між позивачем та банком був укладений кредитний договір №АВН0RS230330022439 від 16.08.2019, відповідно до якого банк повинен був виконати розпорядження позивача та перерахувати на користь його контрагента відповідача по справі, кошти в розмірі 38000 грн. Кредитний Договір сторонами виконаний (а.с. 38). Враховуючи згоду позивача, суд вважає за можливе проводити розгляд справи у відсутність відповідача на підставі наявних у справі даних та доказів, та ухвалення заочного рішення відповідно до ст.280 ЦПК України. Заслухавши позивача, дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі суд вважає, що заявлений позов підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що 16.08.2019 року [PERSON] уклав з [PERSON] . Договір №АL_L про виготовлення, передачу у власність замовнику ПВХ конструкцій за адресою: [ADDRESS] (а.с. 10-11). Відповідно до п.1.3. вказаного Договору, якість Виробів повинно відповідати технічним умовам Замовника, нормам якості для даного виду Виробу; Відповідно до п.2.1. вказаного Договору, загальна вартість Виробів складає суму коштів у розмірі 38000 грн. 00 коп.; Вартість Виробів у розмірі 38 000,00 грн. 00 коп. виплачено в повному обсязі шляхом укладення з АТ «А-Банк» споживчого кредиту №ABHORS230330022439 (п.2.4) (а.с.12-15); Згідно п.3.2. вказаного Договору, відповідач зобов`язаний був передати готові вироби впродовж 30 робочих днів з моменту укладення зазначеного Договору; Зобов`язання відповідача за умовами даного Договору вважаються виконаними у повному обсязі після підписання позивачем акту приймання - передачі Виробів (п.3.9); Договір діє від дня його підписання до повного його виконання сторонами всіх взятих на себе зобов`язань (п. 3.12); У випадку невиконання умов п. 3.2. зазначеного Договору, відповідач зобов`язаний виплатити на користь позивача неустойку у розмірі 0,01% від загальної вартості Договору за кожен робочій день прострочення (п. 4.2); 16.08.2019 [PERSON] уклав з АТ «А-Банк» Кредитний Договір № АВН0RS230330022439 (споживчій кредит), відповідно до умов якого безготівковим шляхом АТ «А-Банк» на рахунок торгової точки перерахував суму коштів у розмірі 38000, 00 грн. Відповідно до п.9. Заяви Позичальника № АВН0RS230330022439 АТ «А-Банк» на рахунок [PERSON] перерахував суму коштів у розмірі 38 000,00 грн (а.с. 12-15). Відповідно до Листа АТ «А-Банк» №9R5P-М3ОМ-РNQV- F5OB від 06.11.2019 заборгованості по договору№ АВН0RS230330022439 від 16.08.2019 [PERSON] перед банком не має (а.с.16). Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може грунтуватися на припущеннях. Відповідно до положень ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно ст.4 ЦПК України кожна особа, має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Ст. 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Відповідно до ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно зі ст. 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання); Згідно ч.1. ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Положеннями ст. 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним. Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Аналізуючи підстави звернення до суду з вказаним позовом, характер правовідносин, що виникли між сторонами, норми матеріального права, які їх регулюють, встановлено, що оспорюваний правочин за своїм змістом та правовою природою є договором підряду. Згідно з частинами першою, другою статті 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові. У статті 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Положеннями частин першої та третьої статті 857 ЦК України підтверджено обов`язок підрядника виконати роботу відповідно до умов договору підряду, а в разі їх відсутності або неповноти - вимог, що звичайно ставляться до роботи відповідного характеру. Результат роботи в межах розумного строку має бути придатним для використання відповідно до договору підряду або для звичайного використання роботи такого характеру. В частинах першій-п`ятій статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів», якою, зокрема, передбачено, що споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов`язань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим. Якщо значну частину обсягу послуги чи робіт (понад сімдесят відсотків загального обсягу) вже було виконано, споживач має право розірвати договір лише стосовно частини послуги або робіт, що залишилася. Якщо під час виконання робіт (надання послуг) стане очевидним, що їх не буде виконано з вини виконавця згідно з умовами договору, споживач має право призначити виконавцю відповідний строк для усунення недоліків, а в разі невиконання цієї вимоги у визначений строк - розірвати договір і вимагати відшкодування збитків або доручити виправлення недоліків третій особі за рахунок виконавця. У разі коли виконавець не може виконати роботу згідно з договором, за кожний день прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи, якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення. Відповідно до ст. 654 ЦК України зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту. Правові наслідки зміни або розірвання договору передбачені статтею 653 ЦК України. Так, у разі зміни договору зобов`язання сторін змінюються відповідно до змінених умов щодо предмета, місця, строків виконання тощо. У разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються. У разі зміни або розірвання договору зобов`язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов`язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили. Сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов`язанням до моменту зміни або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо договір змінений або розірваний у зв`язку з істотним порушенням договору однією із сторін, друга сторона може вимагати відшкодування збитків, завданих зміною або розірванням договору. Судом встановлено, що відповідно згідно п.3.2. Договору №АL_L від 16.08.2019 відповідач зобов`язаний був передати готові вироби впродовж 30 робочих днів з моменту укладення зазначеного Договору. Оскільки підрядником не був виконаний договір №АL_L від 16.08.2019, тобто він відступив від умов договору, тому замовник відповідно до ст. 865 ЦК України має право вимагати за своїм вибором розірвання договору та відшкодування збитків. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Верховний Суд України у постановах від 01.10.2014 року у справі № 6-113цс14 та від 30.03.2016 року у справі №6-2168цс15 і постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 14-446цс18 сформував правові позиції, в яких вказав на те, що за змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні плати від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Право подати позов про стягнення 3% річних за кожен місяць виникає з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення. Зважаючи на те, що строк виконання зобов`язання на час звернення позивача із позовом сплинув, позивач має право вимагати від відповідача, окрім повернення основної суми заборгованості, відшкодування матеріальних втрат у вигляді 3% річних. Таким чином, сума 3% річних за період з 16 вересня 2021 року по 17 січня 2022 року становить 2670,41 грн (38000,00 грн.*3%*855 днів/3656). Індекс інфляції розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця. Таким чином інфляційні втрати за період з жовтня 2021 року по грудень 2021 року включно становлять 38000,00*1,161997-638000,00=6155,87 грн. Загальна заборгованість становить 46826, 27 грн. (38000,00+6155,87+2670,41) . Оскільки, позивачем заявлена вимога про стягнення 13 відсотків за користування коштами в судовому засіданні ним не підтримана, тому, виходячи з принципу диспозитивності, в цій частині позов не пвідлячгає задоволенню. Щодо спорів про відшкодування фізичній особі моральної шкоди розглядаються, зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції України або випливає з її положень; у випадках, передбачених законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди; при порушенні зобов`язань, які підпадають під дію Закону України «Про захист прав споживачів» чи інших законів, що регулюють такі зобов`язання і передбачають відшкодування моральної шкоди. Звертаючись до суду з вимогою про відшкодування моральної шкоди, позивач зазначає про настання для нього негативних наслідків унаслідок невиконання відповідачем договору, зокрема, порушення звичайного способу життя та здійснення додаткових зусиль для повернення коштів, що були сплачені за договором. Правовідносини сторін випливають з договірних відносин щодо виконання відповідачем будівельних послуг. Згідно зі статтею 611 ЦК України в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до положень статей 4, 22 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі мають право на відшкодування моральної шкоди тільки в разі її заподіяння внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону. Наявність указаних вище обставин під час розгляду справи позивачем не доведено, а тому вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди задоволенню не підлягають. Аналогічна право позиція викладена в Постанові Верховного Суду від 25 вересня 2019 року (справа № 318/2249/16-ц, провадження № 61-45595св18). Враховуючи вищевикладене , позовні вимоги [PERSON] необхідно задовольнити частково, розірвати Договір №АL_L від 16 серпня 2019 року укладений між [PERSON] та [PERSON] , стягнути із [PERSON] на користь [PERSON] грошові кошти в розмірі 46826 (сорок шість тисяч вісімсот двадцять шість) гривень 27 копійок., з яких: 38 000,00 грн. (сплачена вартість виробів, полівінілхлоридні конструкції); 6155,87 грн. (інфляційні витрати); 2670,40 грн. (3% річних від простроченої суми). В частині позовних вимог про стягнення із [PERSON] на користь [PERSON] відсотків за користування коштами та моральної шкоди необхідно відмовити. Як встановлено в судовому засіданні, позивачем понесені витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 7000,00 грн (а,с. 6,9), що підтверджується договором №2021/05 про надання правової допомоги від 01.09.2021 з розрахунком оплати адвоката за надання професійної правничої допомоги, Актом приймання передачі наданих послуг №1 до Договору про надання правової допомоги від 21.09.2021, які підлягають стягненню із [PERSON] на користь [PERSON] . Приймаючи до уваги, що позивач при зверненні до суду з даною позовною заявою, був звільнений від сплати судового збору відповідно до ч. 3 ст. 22 ЗУ «Про захист прав споживачів», та враховуючи, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, суд вважає за необхідне, з урахуванням вимог ч.1, ч.6 ст.141 ЦПК України, стягнути [PERSON] на користь держави 655 (шістсот п`ятдесят п`ять) гривень 67 копійок судового збору від сплати якого був звільнений позивач при зверненні до суду..

Outcome: partial