Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-10 00:00:00

31.03.2021 року позивач [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом, у якому просив суд: - визнати незаконним та скасувати наказ вищого органу управління Інституту, в особі Міністерства розвитку громад та територій України від 24.02.2021 №93К/ОС «Про звільнення [PERSON] з посади директора ПАТ «КиївЗНДІЕП», в частині дати звільнення та змінити «26 лютого 2021» на «03 березня 2021»; - стягнути з Публічного акціонерного товариства «Український зональний науково- дослідний і проектний інститут по цивільному будівництву» - ПАТ «КиївЗНДІЕП» (ідентифікаційний код 01422826) на користь [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) заробітну плату за чотири робочі дні у розмірі 10659,24 грн.; - стягнути з Публічного акціонерного товариства «Український зональний науково- дослідний проектний інститут по цивільному будівництву» - ПАТ «КиївЗНДІЕП» (ідентифікаційний код 01422826) на користь [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) середній заробіток за весь час затримки виплати заробітної плати по день фактичного розрахунку. В обґрунтування заявлених вимог позивач вказує, що 26.02.2021 [PERSON] було ознайомлено з наказом про звільнення від 24.02.2021 та звільнено з посади Директора Публічного акціонерного товариства «Український зональний науково-дослідний і проектний інститут по цивільному будівництву» - ПАТ «КиївЗНДІЕП», у зв`язку закінченням дії строкового контракту № 1 від 27.02.2018, про що також 26.02.2021 було внесено запис про звільнення до трудової книжки та проведено у цей же день остаточний розрахунок із заробітної плати по 26.02.2021 включно. Однак, зазначена дата звільнення 26.02.2021 року, на переконання позивача не відповідає фактичній даті припинення ним виконання обов`язків директора Інституту, так як вищим органом управління Інститутом, а саме Міністерство розвитку громад та територій України, не було прийнято рішення щодо призначення особи, яка мала б виконувати обов`язки Директора Інституту, а тому позивач, як посадова особа, з метою дотримання Інтересів Інституту та забезпечення його безперервної роботи, продовжував виконувати повноваження Директора Інституту з 27.02.2021 до «3 березня 2021 включно». Вказані обставини послугували підставою для звернення до суду з позовом, з метою зміни дати звільнення та здійснення відповідного розрахунку. 20.05.2021 до суду надійшов відзив Публічного акціонерного товариства «Український зональний науково-дослідний і проектний інститут по цивільному будівництву» - Публічне акціонерне товариство «КИЇВЗНІДЕП» на позовну заяву, в якій представник просив відмовити у задоволенні позовних вимог внаслідок їх безпідставності та необґрунтованості. 03.06.2021 до суду надійшли пояснення Міністерства розвитку громад та територій України, зі змісту яких вбачається, що представник просив відмовити у задоволенні позовних вимог внаслідок їх безпідставності та необґрунтованості. В судовому засіданні представник позивача просила задовольнити позовні вимоги з підстав викладених у позові, а представники відповідача просили відмовити у задоволенні позовних вимог. Суд, заслухавши позицію учасників розгляду, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Частиною 1 статті 4 Цивільного процесуального кодексу України, визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною першою статті 5 ЦПК України, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. При цьому, зі змісту ст.ст. 55, 124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод випливає, що кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Рішенням Конституційного Суду України від 04 вересня 2019 року N 6-р (II)/2019 у справі за конституційною скаргою [PERSON] щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень частини третьої статті 40 Кодексу законів про працю визнано такими, що відповідають Конституції України (є конституційними), положення частини третьої статті 40 Кодексу законів про працю України. Конституційний Суд України зазначив, що положеннями частини третьої статті 40 Кодексу закріплені гарантії захисту працівника від незаконного звільнення, що є спеціальними вимогами законодавства, які мають бути реалізовані роботодавцем для дотримання трудового законодавства. Однією з таких гарантій є, зокрема, сформульована у законодавстві заборона роботодавцю звільняти працівника, який працює за трудовим договором і на момент звільнення є тимчасово непрацездатним або перебуває у відпустці. Отже, нерозповсюдження такої вимоги на трудові правовідносини за контрактом є порушенням гарантій захисту працівників від незаконного звільнення та ставить їх у нерівні умови порівняно з працівниками інших категорій. Основним Законом України статтею 43 Конституції України передбачено право кожної людини на труд, що включає можливість заробляти собі на життя працею. Зазначеному праву людини, яка належним чином виконує свої трудові обов`язки, в рівній мірі кореспондується обов`язок працедавця своєчасно та належним чином оплачувати працю працівника і своєчасно виплачувати йому заробітну плату. Всі трудові відносини повинні ґрунтуватися на принципах соціального захисту та рівності для всіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором, що, зокрема, має відображатись у встановленні вичерпного переліку умов та підстав припинення таких відносин. Відповідно до частини третьої ст. 21 КЗпП України особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов`язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України. Судовим розглядом встановлено, що 27.02.2018, за результатам проведеного конкурсу, [PERSON] було призначено на посаду Директора Інституту та укладено строковий контракт терміном з 27.02.2018 по 26.02.2021 включно, так на умовах Контракту №1 від 27.02.2018, укладеного [PERSON] з роботодавцем, від імені якого контракт підписаний представником вищого органу управління Інституту, в особі Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України, виникли трудові відносини. До виконання обов`язків директора Інституту [PERSON] приступив невідкладно, про що свідчить виданий за підписом останнього Наказ №19-к від 27.02.2018. При цьому, враховуючи те, що з 26.05.2017 [PERSON] було призначено тимчасово виконуючим обов`язки директора Інституту, що підтверджується копіями Наказу Мінрегіону №179К/ОС від 25.05.2017 та Наказу Інституту від 26.05.2017 №74-к. 24.02.2021р Міністерством розвитку громад та територій України виданий наказ № 93 К/ОС про звільнення з посади директора Публічного акціонерного товариства «Український зональний науково-дослідний і проектний інститут по цивільному будівництву» - ПАТ «КИЇВЗНДІЕП», з 26.02.2021р у зв`язку із закінченням терміну дії контракту, відповідно до підпункту «а» пункту 5.2. розділу 5 контракту №1 від 27.02.2018р. В п.2 наказу про звільнення зазначено: [PERSON] підготувати та передати, а [PERSON] , першому заступнику директора Публічного акціонерного товариства «Український зональний науково-дослідний і проектний інститут по цивільному будівництву» - ПАТ «КИЇВЗНДІЕП», прийняти за актом прийняття-передачі оригінали установчих документів, печатки, майно та фінансово-господарську документацію Публічного акціонерного товариства «Український зональний науково-дослідний і проектний інститут по цивільному будівництву» - ПАТ «КИЇВЗНДІЕП». З наказом № 93 К/ОС від 24.02.2021р про звільнення з посади директора Публічного акціонерного товариства «Український зональний науково-дослідний і проектний інститут по цивільному будівництву» - ПАТ «КИЇВЗНДІЕП», позивач ознайомлений 26.02.2021р. 26.02.2021р директор ПАТ «КИЇВЗНДІЕП» [PERSON]. видає наказ № 32-к по особовому складу. В наказі № 32-к від 26.02.2021р зазначено, що директор ПАТ «КИЇВЗНДІЕП» [PERSON]. припиняє виконання обов`язків директора Публічного акціонерного товариства «Український зональний науково-дослідний і проектний інститут по цивільному будівництву» - ПАТ «КИЇВЗНДІЕП», з 26.02.2021р, у зв`язку із закінченням терміну дії контракту, відповідно до підпункту «а» пункту 5.2. розділу 5 контракту №1 від 27.02.2018р. та пункту 8 статті 38 КЗпП України. 26.02.2021р. перший заступник директора Публічного акціонерного товариства «Український зональний науково-дослідний і проектний інститут по цивільному будівництву» - ПАТ «КИЇВЗНДІЕП», [PERSON] видає наказ по особовому складу № 33-к. В наказі № 33-к від 26.02.2021р. зазначено: «Бухгалтерії ПАТ «КИЇВЗНДІЕП», провести 26.02.2021р, остаточний розрахунок з [PERSON] та виплатити грошову компенсацію за 47 календарних днів невикористаної щорічної основної відпустки за період з 03.05.2019р. по 02.05.2020р - 22 календарних дні та за період з 03.05.2020р по 26.02.2021р - 25 календарних дні.» В цей же день [PERSON] видано трудову книжку про, що зроблено запис в книзі обліку руху трудових книжок і вкладишів до них. Так, відповідно до наказу № 162-к від 29.12.2019р «Про затвердження порядку розподілу обов`язків та повноважень між директором, першим заступником та заступниками директора ПАТ «КИЇВЗНДІЕП» установлено, що у разі відсутності директора його обов`язки виконує перший заступник директора, а у разі відсутності першого заступника директора або одного із заступників директора заміщення їх повноважень здійснюється згідно до окремих наказів. Відповідно до розділу 1.3. Розподілу функціональних обов`язків між директором, першим заступником та заступником директора встановлено, що перший заступник директора: - представляє ПАТ «КИЇВЗНДІЕП» в органах державної (законодавчої, виконавчої та судової) влади і органах місцевого самоврядування, інших організаціях, установах в Україні та за її межами, у публічно-правових, господарських, трудових та інших відносинах з юридичними особами незалежно від організаційно-правової форми та громадянами. - координує діяльність працівників щодо якісного планування роботи ПАТ «КИЇВЗНДІЕП», його структурних підрозділів. - у разі відсутності директора виконує його обов`язки. Окрім цього, відповідно до абзацу першого частини першої статті 61 Закону України «Про акціонерні товариства» повноваження голови колегіального виконавчого органу (особи, яка здійснює повноваження одноосібного виконавчого органу) припиняються за рішенням наглядової ради з одночасним прийняттям рішення про призначення голови колегіального виконавчого органу (особи, яка здійснює повноваження одноосібного виконавчого органу) або особи, яка тимчасово здійснюватиме його повноваження, якщо статутом акціонерного товариства це питання не віднесено до компетенції загальних зборів. Наведена норма регулює ті ситуації припинення повноважень осіб, які здійснюють повноваження одноосібного виконавчого органу, коли про це приймаються відповідні рішення наглядової ради або загальними зборами акціонерів. Водночас, слід врахувати те, що відповідно до абзацу третього частини першої статті 61 Закону України «Про акціонерні товариства» підстави припинення повноважень голови та/або члена виконавчого органу встановлюються законом, статутом товариства, а також контрактом, укладеним з головою та/або членом виконавчого органу. У свою чергу, як передбачено підпунктом «а» пункту 5.2. розділу 5 Контракту № 1 з директором Публічного акціонерного товариства «Український зональний науково-дослідний і проектний інститут по цивільному будівництву» - ПАТ «КиївЗНДІЕП» від 27.02.2018, цей контракт припиняється після закінчення терміну дії контракту. Згідно з пунктом 6.1. Контракту, цей контракт діє по 26.02.2021 року включно. Окрім цього, норма абзацу третього частини першої статті 61 Закону України «Про акціонерні товариства» спрямована на забезпечення стабільної діяльності акціонерного товариства шляхом встановлення безперервності здійснення повноважень виконавчих органів товариства. Разом із тим, зазначена норма права не містить заборони впроваджувати інші механізми безперервності здійснення повноважень виконавчими органами акціонерних товариств. Зокрема, очевидно, що з метою забезпечення безперервності здійснення повноважень директором ПАТ «КиївЗНДІЕП» було прийнято пункт 2 наказу ПАТ «КиївЗНДІЕП» № 162-к від 29.12.2019 про затвердження порядку розподілу обов`язків та повноважень між директором, першим заступником та заступниками директора ПАТ «КиївЗНДІЕП» яким установлено, що у разі відсутності директора його обов`язки виконує перший заступник директора. При цьому, на переконання суду, відсутність директора ПАТ «КиївЗНДІЕП» може охоплювати різноманітні ситуації, у тому числі ті, що стосуються припинення повноважень директора ПАТ «КиївЗНДІЕП». Вказане свідчить, що перший заступник директора [PERSON] фактично приступив до виконання обов`язків директора, про що свідчить наказ № 33 від 26.02.2021р. про остаточний розрахунок з [PERSON] , у зв`язку з його звільненням. Відповідно до Статуту ПАТ «КИЇВЗНДІЕП», затвердженого наказом №174 Міністерства регіонального розвитку будівництва та житлово-комунального господарства України від 22.07. 2010р управління Інститутом здійснюється Вищий орган Інституту в особі Міністерства регіонального розвитку будівництва та житлово-комунального господарства України. Відповідно до п. 8.2. Вищий орган Інституту здійснює управління Інститутом у визначений законодавством спосіб шляхом прийняття рішень (наказів). Призначає та звільняє директора Інституту. Визначає умови контракту, що укладаються з директором Інституту. Таким чином, повноваження директора обумовлені контрактом на час дії контракту. В даному випадку контракт №1, укладений між [PERSON] та Міністерства регіонального розвитку будівництва та житлово-комунального господарства України від 27.02.2018р., закінчився 26.02.2021р. 24.02.2021р Міністерством розвитку громад та територій України виданий наказ № 93 К/ОС про звільнення з посади директора Публічного акціонерного товариства «Український зональний науково-дослідний і проектний інститут по цивільному будівництву» - ПАТ «КИЇВЗНДІЕП», з 26.02.2021р, у зв`язку із закінченням терміну дії контракту, відповідно до підпункту «а» пункту 5.2. розділу 5 контракту №1 від 27.02.2018р. Таким чином, повноваження директора ПАТ «КИЇВЗНДІЕП» [PERSON]. 26.02.2021р припинені. А відтак, у [PERSON] правові підстави продовжувати виконувати обов`язки директора Інституту були відсутні. Окрім цього, слід зауважити, що частиною першою статті 24 КЗпП України, визначено, що трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов`язковим: 1) при організованому наборі працівників; 2) при укладенні трудового договору про роботу в районах з особливими природними географічними і геологічними умовами та умовами підвищеного ризику для здоров`я; 3) при укладенні контракту; 4) у випадках, коли працівник наполягає на укладенні трудового договору у письмовій формі; 5) при укладенні трудового договору з неповнолітнім (стаття 187 цього Кодексу); 6) при укладенні трудового договору з фізичною особою; 6-1) при укладенні трудового договору про дистанційну роботу або про надомну роботу; 7) в інших випадках, передбачених законодавством України. У свою чергу, як передбачено підпунктом 4 пункту 8.1. та пункту 8.3.5. Статуту Публічного акціонерного товариства «Український зональний науково-дослідний і проектний інститут по цивільному будівництву» - ПАТ «КИЇВЗНДІЕП» здійснення повноважень директора передбачає виключно контракт. Водночас, станом на 27.02.2021 року контракт позивача був припинений, у зв`язку із закінченням терміну дії. При цьому, ані положення актів законодавства України, ані Статут Публічного акціонерного товариства «Український зональний науково-дослідний і проектний інститут по цивільному будівництву» - ПАТ «КИЇВЗНДІЕП» на момент існування спірних правовідносин не передбачали автоматичного продовження строку дії контракту. Крім того, жодного іншого письмового контракту про здійснення позивачем повноважень директора ПАТ «КиївЗНДШП» не надано. Також, як передбачено частиною четвертою статті статті 24 КЗпП України, працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Враховуючи, що починаючи з 27.02.2021 року правовідносини, які регулюються положеннями КЗпП України між позивачем і відповідачем припинились, отже, у заявлені позивачем позовні вимоги в частині стягнення заробітної плати за чотири робочі дні та середній заробіток за весь час затримки виплати заробітної плати по день фактичного розрахунку є безпідставними. Окрім цього, суд вважає за необхідне зауважити, що за теоретичним визначенням «відповідач» - це особа, яка має безпосередній зв`язок зі спірними матеріальними правовідносинами та, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому притягується до участі у цивільній справі для відповіді за пред`явленими вимогами. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього. Найчастіше під неналежними відповідачами розуміють таких відповідачів, щодо яких судом під час розгляду справи встановлено, що вони не є зобов`язаними за вимогою особами. Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов`язку відповідати за даним позовом. Установлення цієї умови - підстава для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Щоб визнати відповідача неналежним, крім названої умови, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Визнати відповідача неналежним суд може тільки в тому випадку, коли можливо вказати на особу, яка повинна виконати вимогу позивача, - належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц). Враховуючи зміст позовних вимог, які спрямовані окрім іншого на визнання незаконним та скасування наказу вищого органу управління Інституту, в особі Міністерства розвитку громад та територій України від 24.02.2021 №93К/ОС «Про звільнення [PERSON] з посади директора ПАТ «КиївЗНДІЕП», тоді як відповідачем зазначено Публічне акціонерне товариство «Український зональний науково-дослідний і проектний інститут по цивільному будівництву», що вказує на те, що позивачем невірно визначено коло відповідачів. Відповідно до ч.1 ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Згідно з нормами ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Стаття 76 ЦПК України передбачає, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, а відповідно до ч. 2 ст. 78 цього ж Кодексу обставини справи, які за законом мають бути підтверджені засобами доказування, не можуть бути підтверджені іншими засобами доказування. Відповідно до ст. 95 ЦПК України письмовими доказами є будь-які документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Відповідно до ч. 1 ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Усі інші пояснення сторін, їх докази і аргументи не спростовують висновків суду, зазначених в цьому судовому рішенні, їх дослідження та оцінка судом не надало можливості встановити обставини, які б були підставою для ухвалення будь-якого іншого судового рішення. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed