Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-16 00:00:00

ПП «Автостарс», яке у ході розгляду справи було замінено на правонаступника «ПП «Житомирмеблі», (далі - позивач) звернулося до суду з даним позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] (далі - відповідач) шкоду, завдану в результаті дорожньо-транспортної пригоди, в розмірі 27\~827,12 грн та судові витрати. Позов обґрунтовано тим, що 01.09.2020 з вини відповідача сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої автомобіль Peugeot 308, реєстраційний номер [NUMBER] , який належить на праві власності ПП «Автостарс», отримав механічні ушкодження. Після ДТП відповідач місце пригоди залишив. Розмір шкоди, яку завдано ушкодженням автомобіля Peugeot 308, реєстраційний номер [NUMBER] , становить 27\~827,12 грн. Відповідач завдану шкоду у добровільному порядку відшкодувати відмовився. Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 30.11.2020 відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження. 07.04.2021 до суду надійшла заява представника позивача про заміну у цивільній справі №295/13245/20 за позовом приватного підприємства «Автотранс» до [PERSON] про відшкодування шкоди в наслідок ДТП, позивача на його правонаступника - Приватне підприємство «Житомирмеблі», оскільки між вказаними сторонами 11.12.2020 укладено договір про відступлення права вимоги. Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 07.04.2021 позивача приватне підприємство «Автотранс» замінено на його правонаступника - приватне підприємство «Житомирмеблі». Відповідач не скористався своїм процесуальним правом та відзив на позовну заяву до суду не подав. Представник позивача у судове засідання не з`явився, у матеріалах справи міститься заява про розгляд справи за його відсутності, у якій також зазначив, що підтримує позовні вимоги та не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач у судові засідання не з`являлася, щодо дати, часу та місця розгляду справи повідомлявся належним чином шляхом направлення судової кореспонденції на адресу зареєстрованого місця проживання відповідача, яка повернулася на адресу суду не врученою з відміткою пошти «за закінченням терміну зберігання» та «адресат відсутній за вказаною адресою». Відповідача по справі додатково повідомлено шляхом оголошення на офіційному сайті «Судова влада». Згідно з ч. 3 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Частиною 1 ст. 280 ЦПК України встановлено, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Так як відповідач, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання повторно без повідомлення причин, що згідно ч. 3 ст. 131 ЦПК України вважається неявкою без поважних причин; не подав відзив, а позивачем не заявлено заперечень проти заочного вирішення справи, суд дійшов висновку про існування всіх підстав для заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення, про що постановлено протокольну ухвалу. Згідно із ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов наступного висновку. Зі змісту протоколів про адміністративні правопорушення серії ДПР18 №530719 від 14.09.2020 та серії ДПР18 №530720 від 14.09.2020 вбачається, що [PERSON] 01.09.2020 о 17 годині 02 хвилини в м. Житомирі по вул. Малікова, 12, керуючи автомобілем «ЗАЗ Сенс», реєстраційний номер [NUMBER] , здійснив рух заднім ходом, не забезпечив безпечності маневру та здійснив наїзд на автомобіль «Пежо 308», реєстраційний номер [NUMBER] , що був припаркований позаду, в результаті чого автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Після ДТП [PERSON] місце пригоди залишив. Своїми діями [PERSON] порушив вимоги п.п. 10.9, 2.10 «а» ПДР, чим вчинив адміністративні правопорушення, передбачені ст. 122-4, 124 КУпАП (а.с. 8-9). Постановою Богунського районного суду м.Житомира від 24.11.2020 [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст. 124, 122-4 КУпАП та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 340 (триста сорок) гривень (а.с. 84). Згідно з відомостями, які містяться в копії інвойсу №3859-ОТС/LUA від 27.08.2020 та у митній декларації від 31.08.2020, автомобіль «Peugeot 308», реєстраційний номер [NUMBER] , належить на праві власності ПП «Автостарс» (а.с. 10-13). Відповідно до звіту №2268 про оцінку автомобіля «Peugeot 308», реєстраційний номер [NUMBER] , від 07.09.2020, який складений ТОВ «Експерт Авто», матеріальний збиток, завданий власнику автомобіля «Peugeot 308», реєстраційний номер [NUMBER] , в результаті його пошкодження при ДТП, становить 27\~827,12 грн (а.с. 14-29). 11.12.2020\~міжПП «Автостарс»\~та ПП\~«Житомирмеблі» укладено\~договір про\~відступлення права\~вимоги,\~відповідно до\~умов якого\~ПП «Автостарс»\~передало,\~а ПП\~«Житомирмеблі» прийняло\~всі права\~та обов`язки\~за зобов`язанням,\~які виникли\~внаслідок завдання\~шкоди [PERSON] автомобілю «Peugeot 308», держномер [NUMBER] . Шкода завдана в результаті ДТП, яка сталася 01.09.2020 о 17:02 (а.с. 93). Згідно з частинами першою третьою статті 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Відповідно до вимог ст. 1166 ЦК України шкода, завдана майну фізичної чи юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (ст. 1187 ЦК України). Згідно з частинами першою, другою статті 1187 Цивільного кодексу України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до частини першої статті 1188 Цивільного кодексу України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Відповідно до п. 4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішення спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01.03.2013 року №4, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166,1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у особи, яка її завдавала за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Як зазначив Верховний Суд у постанові від 24 червня 2020 року № 640/14169/17, при розгляді справи про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду у справі про адміністративне правопорушення, ця постанова обов`язкова для суду з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Тому, розглядаючи цей позов, суд не вправі обговорювати вину такої особи, а може вирішувати питання лише про розмір відшкодування. Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 Цивільного кодексу України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування. Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою. Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає. При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням. На підставі оцінених судом доказів, встановлено, що вартість майнового збитку, завданого позивачу пошкодженням автомобіля внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася з вини відповідача [PERSON] , підтверджена належними доказами, отже з [PERSON] як винної особи, на користь позивача підлягають стягненню кошти на відшкодування завданих збитків у розмірі 27 827,12 грн. Відповідно до ч. 3 ст. 12 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі ст. 76 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідач [PERSON] своїм правом заперечити проти вимог позову та надати докази на спростування розміру завданих збитків не скористався. Натомість позивачем розмір завданої шкоди підтверджений належними і допустимими доказами. Враховуючи викладене вище, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню. На підставі ст. 141 ЦПК України стягненню з відповідача підлягають понесені судові витрати зі сплати судового збору у сумі 2102,00 грн та витрати, пов`язані із проведенням експертизи, у сумі 1300,00 грн.

Outcome: approved