Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-11 00:00:00

07 червня 2021 року [PERSON] через свого повноважного представника, адвоката Мотуз О.В., звернувся до Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області із зазначеним вище позовом, де просить ухвалити судове рішення, яким стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду заподіяну ушкодженням здоров`я у розмірі 360 000,00 грн. без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб. Свою заяву [PERSON] обґрунтовує тим, що в період з 11 грудня 2006 року по 06 червня 2018 року він працював на Інгульській шахті , яка є структурним підрозділом ДП «СхідГЗК». За весь час роботи у відповідача, він займав різні посади, зокрема працевлаштовувався на посаду підземного гірника 4-го розряду, з повним робочим днем у підземних умовах, з 01 червня 2007 року його було переведено учнем гірника очисного забою з повним робочим днем у підземних умовах та вже з 12 жовтнгя 2007 року позивач працював підземним гірником 6го розряду очисного забою зайнятий повний робочий день на підземних роботах, з 27 липня 2009 року був переведений на посаду підземного гірника 7го розряду очисного забою, зайнятий повний робочий день у підземних умовах праці та на даній посаді позивач працював до моменту свого звільнення з підприємства відповідача. Враховуючи тривалі трудові правовідносини позивача з відповідачем в шкідливих умовах праці, це зрештою негативно вплинуло на стан здоров`я та призвело до незворотних несприятливих наслідків для позивача у вигляді встановлення йому хронічного професійного захворювання. Приймаючи до уваги незадовільний стан здоров`я позивача, який проявляється в постійних болях в шийному і п/кр від хребта з іррадіацією в ліву ногу, постійному болі та обмеженні руху в ліктьових, плечових і колінних суглобах, болі та онімінні рук, мерзлякуваість кистей, побіління пальців рук та холоді, слабкості, задишці, кашелі, головному болі та запамороченнях, зниженні слуху тощо. Вказані проблеми зі здоровям позивача створювали та продовжують створювати для нього потребу в постійному лікуванні та медичному нагляді, у зв`язку з чим в грудні 2018 року було проведено розслідування хронічного професійного захворювання (отруєння) за результатами якого складено Акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання за формою П-4. За результатами розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання було встановлено зв`язок між захворюванням позивача та його роботою в шкідливих та небезпечних умовах праці на Інгульській шахті ДП «СхідГЗК» та зроблено висновок, що причинами виникнення в нього хронічного професійного захворювання (отруєння) стала робота в умовах шкідливої дії: запиленості повітря робочої зони (концентрації пилу) у тому числі вміст вільного двоокису кремнію: середній - 2,4 мг/м3, максимальний 2,5 мг/м3 (при нормі 2,0 мг/м3); підвищені та зниженні температури, температура поверхні устаткування, матеріалів, повітря робочої зони: + 15,5?C (при нормі +17…+26?С); рівень вологості повітря: вологість 96% (при нормі 60-95%), рухомість менше 0,3 м/с (при нормі 0,3-2,0 м/с); рівень вібрації: загальна технологічна 109 дБ( при нормі 92 дБ), локальна 117 дБ (при нормі 112 дБ); рівень шуму 95-107 дБ (при нормі 80 дБА); рівень фізичного перенавантаження, а саме: час перебування в незручній та вимушеній робочій позі, кількість вимушених (більше 30? ) нахилів корпусу відносяться до ІІІ та умовами праці ІІІ клас 2 ступінь напруженості трудового процесу. П.16 вказаного акту встановлює, що професійне захворювання виникло за таких обставин: роботи в шкідливих та небезпечних умовах праці на Інгульській шахті ДП «СхідГЗК». Так, комісією було встановлено, що постійний вплив шкідливих факторів на здоровя позивача півд. Час виконання ним робочих обов`язків призвів до виникнення в позивача професійного хронічного захворювання. Після чого позивач пройшовши 02 січня 2019 року первинний огляд в МСЕК за результатами якого йому вперше було встановлено 60% втрати працездатності, після чого 21 січня 2020 після чергового огляду позивачеві повторно було встановлено 60% втрати працездатності, що фактично підтверджує сталий розвиток захворювання позивача, вищевказане підтверджується довідкою про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги МСЕК. У зв`язку з вказаним хронічним професійним захворюванням порушено та порушуються нормальні життєві зв`язки позивача, він позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання, втрачено фінансову стабільність для нього самого та для його сімї, оскільки відновити стан здоровя до задовільного неможливо. Позивач вважає, що за таких обставин зі сторони відповідача йому має бути відшкодована моральна шкода, яка завдана ушкодженням здоров`я, внаслідок неналежного виконання відповідачем вимог законодавства стосовно створення та підтримання безпечних умов праці, що спричинило виникнення у нього хронічного професійного захворювання. Розмір моральної шкоди відповідач визначив у 360 000,00 грн. на рівні 60 мінімальних заробітних плат. Ухвалою Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 07 червня 2021 року по справі було відкрито провадження та вирішено проводити розгляд справи в спрощеному провадженні без виклику сторін. 25 червня 2021 року судом отримано відзив на позов ДП «СхідГЗК», в якому відповідач позовні вимоги не визнав у повному обсязі, вважає заявлені позивачем вимоги необґрунтованими нормами трудового законодавства і такими, що не підлягають задоволенню. В обґрунтування своїх заперечень посилається на те, що дійсно, [PERSON] в період з 11 грудня 2006 року по 06 червня 2018 року працював на Інгульській шахті ДП «СхідГЗК» за професіями «підземний гірник», «підземний учень гірника очисного забою», «підземний гірник очисного забою по шостому та сьомому розрядах». Наказом від 06.06.2018 № 262 о/с [PERSON] було звільнено з роботи у зв`язку з виявленою невідповідністю виконуваній роботі внаслідок стану здоров`я, який перешкоджає продовженню даної роботи, п.2 ст.40 КЗпП України. ДП «СхідГЗК» заперечує проти доводів позивача, що саме відповідачем позивачу завдано моральну шкоду та вважає що позивачем не доведено вину відповідача у заподіянні шкоди позивачу, наявність протиправних дій відповідача, причинного зв`язку між шкодою і протиправними діями відповідача. Також, відповідач вважає, що втановлення причинного зв`язку виникнення професінойго захворювання з умовами праці ще не є підставою наявності протиправних дій відповідача. Підприємство в повному обсязі виконувало обов`язки, визначені вимогами щодо безпеки та захисту здоровя працівників видобувних підприємств з підземним і відкритим способами видобування, Колективного договору на 2017 рік, що в свою чергу і є належним виконанням вимог ст. 43 Конституції України та статей 153,158 КЗпП України. Відповідно до Акту розслідування хронічного професійного захворювання від 18.12.2018 (пункт 17) обставинами виникнення професійного захворювання позивача є робота в шкідливих та небезпечних умовах праці на Інгульській шахті ДП «СхідГЗК» . Так, відповідно до вимог чинного законодавства та на забезпечення права працівника на здорові й безпечні умови праці при наявності на його робочому місці несприятливих факторів виробничого середовища відповідачем компенсувалося наданням щорічної додаткової оплачуваної відпустки, було встановлено підвищений рівень оплати праці за роботу у важких та шкідливих умовах, скороченою тривалістю робочого часу, забезпеченням засобами індивідуального захисту, спецодягом, забезпеченням безплатним лікувально-профілактичним харчуванням, а збоку державних гарантій - призначенням пенсії за віком на пільгових умовах, що підтверджено Санітарно-гігієнічною характеристикою умов праці №72 від 29.11.2013. Позивачем не надано жодних доказів порушення відповідачем Вимог шодо безпеки та захисту здоровя працівників видобувних підприємств з підземним і відкритим способами видобування Таким чином, під час працевлаштування позивач усвідомлював, що під час роботи у шахті буде піддаватися впливу шкідливих факторів, а за час роботи Позивача у шкідливих умовах відповідач виконав законодавчі вимоги з мінімізації наявних на робочому місці шкідливих факторів, які іншими засобами неможливо уникнути. Позивач зазначає, що хворіє вже давно, неодноразово лікувався амбулаторно і стаціонарно, що підтверджується медичними документами, випискою із медичної картки. Однак, усвідомлюючи ризик виникнення професійного захворювання, умисно тривалий час не повідомляв адміністрацію Інгульської шахти ДП «СхідГЗК», яка є структурним підрозділом відповідача, про необхідність переведення його на іншу менш шкідливу або менш важку працю у зв`язку з погіршенням станну свого здоровя. Крім того, відповідач звертає увагу суду на те, що позивач працював в умовах впливу шкідливих факторів 11 років 05 місяців 25 днів, внаслідок чого набув професійні захворювання. За весь період роботи на шахті позивач жодного разу не заявляв про порушення зі сторони відповідача умов його праці. Праця, яку виконував позивач, відповідала його функціональним можливостям організму згідно висновків періодичних медичних оглядів, відповідала загальній і спеціальній підготовці, навичкам та віку позивача, а тому факт вини відповідача в порушенні законних прав позивача, визначених ст.. 43 Конституції України, ст. 153, ст. 158 КЗпП України є недовененим. Таким чином, відсутня умова, за наявності якої наступає відповідальність відповідача. Відповідач також вважає, що власні дії позивача і стали наслідком погіршення стану його здоровя, що призвели до втрати професійної працездатності та інвалідності. На думку відповідача, професійне захворювання у позивача виникло у зв`язку з незабезпеченням з боку ДЗ «СМСЧ №19 МОЗ України» своєчасного виявлення ранніх ознак гострих і хронічних профзахворювань та ненадання роботодавцю відповідних рекомендацій щодо подальшої роботи в шкідливих та небезпечних умовах праці на Інгульській шахті ДП «СхідГЗК». Також ДП «СхідГЗК» заперечує та вважає, що заявлена позивачем сума моральної шкоди не відповідає принципу розумності, виваженості та справедливості, та визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості і співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен приводити до її безпідставного збагачення (постанова Великої Палати Верховного Суду від 15.12.2020, справа №752/17832/14-ц). Також, відповідач звертає увагу суду на те, що у звязку з фінансово-економічною кризою, нестабільним державним (бюджетним) фінансуванням та затримками взаєморозрахунках, що проходять через банківські структури, підприємство не має можливості сплачувати моральну шкоду у розмірі, яку заявив позивач. Можливе стягнення на користь позивача 360 000 грн. моральної шкоди призведе до арешту рахунків відповідача та його майна, що в свою чергу заблокує його господарську діяльність та унеможливить повне виконання ним боргових зобов`язань перед кредиторами. Враховуючи всі вище викладені обставини ДП "СхідГЗК" просив у задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Ухвалою від 14 вересня 2021 року здійснено перехід розгляду справи зі спрощеного позовного провадження у загальне позовне провадження, призначено підготовче судове засідання. Ухвалою від 18 листопада 2021 року в задоволенні зави представника ДП «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» про призначення судової психологічної експертизи - відмовлено та справу призначено до розгляду по суті. Суд, дослідивши подані сторонами докази, на підтвердження обставин, на які посилаються, матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до трудової книжки [NUMBER] , виданої на ім`я позивача - [PERSON] , останній дійсно працював в період з 11 грудня 2006 року по 06 червня 2018 року він працював на Інгульській шахті , яка є структурним підрозділом ДП «СхідГЗК». За весь час роботи у відповідача, він займав різні посади, зокрема працевлаштовувався на посаду підземного гірника 4-го розряду, з повним робочим днем у підземних умовах, з 01 червня 2007 року його було переведено учнем гірника очисного забою з повним робочим днем у підземних умовах та вже з 12 жовтнгя 2007 року позивач працював підземним гірником 6го розряду очисного забою зайнятий повний робочий день на підземних роботах, з 27 липня 2009 року був переведений на посаду підземного гірника 7го розряду очисного забою, зайнятий повний робочий день у підземних умовах праці та на даній посаді позивач працював до моменту свого звільнення з підприємства відповідача (а.с.9-10). Актом Форми П-4 розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 18 грудня 2018 року було встановлено, що діагноз [PERSON] - вібраційна хвороба другої стадії від комбінованої дії загальної та локальної вібрацій з церебрально-переферичним ангіодистонічним синдромом у поєднанні з полірадикулонейропатією з вираженими порушеннями біомеханіки хребта, стійким больовим та м`язові-тонічним синдромами, двобічним плечолопатковим пері артрозом (ПФ другого ступеня), остеоартрозом у поєднанні з пері артрозом ліктьових та колінних суглобів (ПФ другого ступеня), остеоартрозом дрібних суглобів кистей. Нейросенсорна приглухуватість другого ступеня (з легким зниженням слуху). Професійне захворювання виникло за таких обставин Робота в шкідливих та небезпечних умовах праці на Інгульській шахті ДП СхідГЗК. Причина виникнення професійного захворювання: запиленість повітря робочої зони (концентрація пилу), у тому числі вміст вільного двоокису кремнію: середній - 2,4 мг/м3, максимальний - 2,5 мг/м3 при нормі 2,0 мг/м3, підвищені та знижені температури, температура поверхні устаткування, матеріалів, повітря робочої зони : + 15,5?C (при нормі +17…+26?С); рівень вологості повітря: вологість 96% (при нормі 60-95%), рухомість менше 0,3 м/с (при нормі 0,3-2,0 м/с); рівень вібрації: загальна технологічна 109 дБ( при нормі 92 дБ), локальна 117 дБ (при нормі 112 дБ); рівень шуму 95-107 дБ (при нормі 80 дБА); рівень фізичного перенавантаження, а саме: час перебування в незручній та вимушеній робочій позі, кількість вимушених (більше 30?) нахилів корпусу відносяться до ІІІ та умовами праці ІІІ клас 2 ступінь напруженості трудового процесу. (а.с.11-13) Відповідно до окремої думки до Аку розслідування хронічного професійного захворювання у [PERSON] від 18.12.2018 року за підписом юрисконсульта юридичної служби ДП «СхідГЗК» , який вважає, що Управління Держпраці у Кіровоградській області перевищує повноваженя з видання наказу про створення комісії для розслідування причин виникнення професійного захворювання, головування у роботі комісії та затвердження актів розслідування причин виникнення профзахворювання, оскільки відповідні зміни до нормативно-правових документів не внесено, а іншими актами Кабінету Міністрів України повноваження щодо проведення розслідування обставин та причин виникнення хронічних професійних захворювань Управлінню держпраці не надано.(а.с15) Відповідно до медичного висновку лікарсько-експертної комісії ДУ «Український Науково-Дослідний Інститут Промислової медицини» про навність професійного характеру захворювання від 13.11.2018 року Протокол №1624 [PERSON] встановлено професійного характеру захворювання з діагнозом вібраційна хвороба другої стадії від комбінованої дії загальної та локальної вібрацій з церебрально-периферичним ангіодистонічним синдромом у поєднанні з полірадикулонейропатією (L4, L5, S1, C, C7) з вираженими порушеннями біомеханіки хребта, стійким больовим та м`язово-тонічним синдромами, двобічним плечолопатковим пері артрозом (ПФ другого ступеня), остеоартрозом у поєднанні з пері артрозом ліктьових та колінних суглобів (ПФ другого ступеня), остеоартрозом дрібних суглобів кистей. Нейросенсорна приглухуватість першого ступеня (з легким зниженням слуху). (а.с.18-19) Відповідно до виписки-епікрізу №4488/977 із медичної карти, стаціонарного хворого ДЗ «Спеціалізована медико-санітарна частина №19» МОЗ України від 07 лютого 2018 року позивачу [PERSON] встановлено анологічний попередньому діагноз. (а.с.20) Відповідно до довідкок до актів огляду МСЕК від 02.01.2019 року №173234 та від21.01.2020 року №565963 [PERSON] встановлено третю групу інвалідності з 28.12.2018 року з причин професійного захворювання, а також протипоказане фізичне навантаження в умовах дії вібрації, вимушеної робочої пози, пилу, шуму. (а.с.16,17) Довідками від 08.01.2019 року та від 21.01.2020 року про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках [PERSON] визначено ступінь втрати професійної працездатності 60% з 28.12.2018 року по причині професійного захворювання та визначено потребу у медичній та соціальній допомозі, а саме: медикаментозне лікування, лікування в ЛЗП, сан лікування за термінами 1 раз на три роки. (а.с.16, 17) У зв`язку з вказаним хронічним професійним захворюванням порушено та порушуються нормальні життєві зв`язки позивача, він позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання. Тривалий процес лікування позбавляє позивача можливості вести повноцінний спосіб життя. На даний час його самопочуття не поліпшується, негативні зміни у його житті є незворотними, усвідомлення чого, завдає йому душевного болю та страждань. Перелічені негативні явища не можуть не викликати переживання, страждання, стрес, депресію. Статтею 16 Конвенції Міжнародної організації праці від 22 червня 1981 року № 155 передбачено, що від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення безпечності робочих місць, механізмів, обладнання та процесів, які перебувають під їхнім контролем, і відсутності загрози здоров`ю з їхнього боку. Від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення відсутності загрози здоров`ю з боку хімічних, фізичних та біологічних речовин й агентів, які перебувають під їхнім контролем, тоді, коли вжито відповідних захисних заходів. Від роботодавців повинно вимагатися надавати у випадках, коли це є необхідним, відповідні захисні одяг і засоби для недопущення настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, загрози виникнення нещасних випадків або шкідливих наслідків для здоров`я. Згідно зі ст. 4 Закону України «Про охорону праці», державна політика в галузі охорони праці базується, зокрема на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці; соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань. Згідно зі ст. 6 Закону України «Про охорону праці», умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам законодавства. Відповідно до ст.13 Закону України «Про охорону праці», роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Статтею 153 Кодексу законів про працю України встановлено, що забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Враховуючи зазначені положення, відповідач мав створити позивачу, як і іншим працівникам належні безпечні умови праці, за яких факт настання професійних захворювань, нещасних випадків, іншого пошкодження здоров 'я чи настання смерті були б неможливими. Відповідно до вимог статті 173 КЗпП України, шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку. Згідно статті 237-1 КЗпП України, відшкодування шкоди власником, або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Згідно з рішенням Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року № 1-рп/2004, моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності. Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 08.10.2008 року № 20-рп/2008, громадянам надано право на відшкодування моральної шкоди за рахунок власника, або уповноваженого ним органу (роботодавця). Відповідно до ст. 1 Гірничого закону України, до особливо небезпечних підземних умов відносяться саме умови в шахтах, пов`язані з дією важкопрогнозованих проявів гірничо- геологічних і газодинамічних факторів, що створюють небезпеку для життя та здоров`я, їх працівників (виділення та вибухи газу та пилу, раптові викиди, гірничі удари, обвалення, самозаймання гірничих порід, затоплення гірничих виробок тощо). Згідно з ст. 38 Гірничого закону України, до обов`язків гірничого підприємства відноситься відшкодування шкоди, завданої фізичній особі, безпека гірничих робіт, охорона праці та довкілля, додержання встановлених нормативів у сфері проведення гірничих робіт, правил безпеки, правил технічної експлуатації та єдиних правил безпеки при підривних роботах. За таких обставин, з огляду на вищезазначені норми Законів, судом встановлено що позивачу спричинено моральну шкоду, у зв`язку з ушкодженням здоров`я, внаслідок неналежного виконання відповідачем вимог законодавства стосовно створення та підтримання безпечних умов праці, що спричинило виникнення у позивача хронічного професійного захворювання. Право на компенсацію за моральну шкоду, виникає у особи з дня встановлення йому стійкої втрати працездатності вперше висновком медико-соціальної експертної комісії (дана правова позиція знайшла своє відображення в постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 11 травня 2016 року по справі № 6-3149цс15). У пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (з відповідними змінами) (далі - Постанова) роз`яснено, що суд має врахувати характер та обсяг заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, ступінь вини відповідача у кожному конкретному випадку, а також інші обставини, зокрема, характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. У пункті 13 Постанови роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Крім того, згідно з рішенням Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року № 2, моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності. Відсутність причинного зв`язку між завданою позивачу шкодою і протиправною поведінкою відповідача, не може бути підставою для відмови у задоволенні позову про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я на виробництві, оскільки до юридичного складу, який є підставою правовідносин по відшкодуванню моральної шкоди, входять моральні страждання працівника або втрата нормальних життєвих зв`язків, або необхідність для працівника додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому, вина власника не названа серед юридичних фактів, які входять до такого юридичного складу. Отже, закон не перешкоджає стягненню з власника моральної шкоди за відсутності його вини, якщо є юридичні факти, що складають підставу обов`язку власника відшкодувати моральну шкоду. В силу ч.1 ст.1167 ЦК моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до ч.2 ст. 1167 ЦК, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади АР Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я. Відповідно Рішення Конституційного Суду України від 08.10.2008 року № 20-рп, громадянам надано право на відшкодування моральної шкоди за рахунок власника, або уповноваженого ним органу (роботодавця). За ст. 1168 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Аналізуючи наведені вище докази та вищезазначені норми Законів, суд вважає доведеним, що позивачу спричинено моральну шкоду, у зв`язку з ушкодженням здоров`я, внаслідок неналежного виконання відповідачем вимог законодавства стосовно створення та підтримання безпечних умов праці, що спричинило виникнення у позивача хронічного професійного захворювання. Згідно зі ст. 46 Конвенції про захист прав людини і основних свобод, рішення Європейського суду є обов`язковими для держав-учасниць Конвенції. При цьому Україна офіційно визнала юрисдикцію Європейського суду з питань тлумачення і застосування Конвенції та протоколів до неї. Отже, суду необхідно враховувати в своїй діяльності прецедентну практику Європейського суду з прав людини. Відповідно до ч.1 ст.17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», Суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Згідно ч.4 ст.10 Цивільного процесуального Кодексу України, суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практикою Європейського суду з прав людини визнана презумпція моральної шкоди. Тобто в разі порушення майнових або цивільних прав «середня», «нормально» реагуюча на протиправну щодо неї поведінку людина повинна відчути страждання (моральну шкоду). Рішенням від 27.07.2004 р. по справі "Ромашов проти України" Європейський суд з прав людини присудив заявнику у відшкодуванні моральної шкоди 3000 євро, хоча заявник не представив жодного документа на підтвердження своїх вимог про відшкодування моральної шкоди. У процесі розгляду заяви Суд звернув увагу на те, що згідно з правилом 60 Регламенту Суду будь-яка вимога щодо справедливої сатисфакції має містити перелік претензій і може бути представлено письмово разом з відповідними підтверджуючими документами або свідченнями, «без наявності яких (Суд) може відхилити вимогу повністю або частково». Проте суд врахував той факт, що в результаті виявлених порушень заявник зазнав моральної шкоди, яка не може бути відшкодована шляхом лише констатації судом факту порушення. Право на відшкодування з урахуванням практики Європейського суду з прав людини повинно носити ефективний характер, і має на меті не тільки покриття шкоди завданої потерпілій стороні, а також є засобом попередження з боку відповідача вчинення порушень прав, отже має бути відчутним не тільки для позивача, але й для відповідача, що спонукало б відповідача вживати заходів щодо зміни практики нехтування положеннями законодавства. На думку суду, в даній справі підлягає застосуванню вище вказане рішення Європейського суду з прав людини, оскільки суд застосовує принцип визначення розміру моральної шкоди, а не сам факт спричинення моральної шкоди. Європейський суд з прав людини визначив заявнику Ромашову моральну шкоду в розмірі 3000 Євро, при цьому вважаючи цей розмір не є надмірним. Пунктом 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Таким чином, суд, при визначені розміру моральної шкоди виходить з розміру мінімальної заробітної плати встановленої на 01 січня 2021 року та оцінює глибину, характер та тривалість душевних страждань та нервових переживань, істотності недоотриманих благ, втрату 60 % професійної працездатності, у зв`язку з чим моральна шкода, яка йому завдається з дня отримання професійної травми, продовжує йому завдаватись і по теперішній час, строкове призначення позивачу третьої групи інвалідності, характер професійних захворювань та їх наслідки для здоров`я позивача,

Outcome: partial