Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-20 00:00:00

ТОВ «Інтеркеш Україна» звернулось до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з позовною заявою до [PERSON] , мотивуючи її тим, що 22 жовтня 2020 року між ТОВ «Інтеркеш Україна» та [PERSON] було укладено Договір про надання фінансового кредиту №13-31251, згідно з яким позичальник отримав кредит строком на 1 рік у розмірі 470 413,00грн. зі сплатою за користування кредитом 44 відсотки річних від суми кредиту. Свої зобов`язання за договором позивач виконав у повному обсязі, що підтверджується видатковим касовим ордером з підписом позичальника про отримання кредитних коштів від 22.10.2020. Позивач зазначає, що позичальник взяті на себе зобов`язання по договору належним чином не виконує, кредитні кошти в строки та в розмірах визначених умовами Договору та Графіком платежів, що є Додатком №1 до вказаного Договору, не сплачує. Внаслідок вказаних дій позичальника, яка у добровільному порядку не сплачує суму боргу, станом на 12.04.2021, за останньою обліковується заборгованість за Договором №13-31251 від 22.10.2020 у сумі: 608 502 грн, а саме: 470 413 грн - заборгованість за тілом кредиту; 126 742 грн - заборгованість по відсоткам за користування кредиту; 500 грн - нараховані штрафні санкції (пеня); 7 970 грн - нараховане інфляційне збільшення заборгованості; 2877 - 3% річних згідно з ст. 625 Цивільного кодексу України. Оскільки відповідач умов Договору не виконує, позивач вказує на наявність у нього права вимагати від позичальника дострокового повернення суми боргу, що становить 608 502 грн, а також витрати по сплаті судового збору в розмірі 9 127, 53 грн. Ухвалою суду від 27 травня 2021 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за вказаною позовною заявою, постановлено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 05 листопада 2021 року закрито підготовче провадження у справі та призначено її до судового розгляду по суті. Представник позивача в судове засідання на визначену судом дату та час не з`явився, через канцелярію суду подав заяву, в якій просить провести судовий розгляд справи без участі сторони позивача, проти заочного рішення не заперечує, позовні вимоги підтримує і просить задовольнити. Відповідач та її представник в судове засідання на визначену судом дату та час повторно не з`явилися, повідомлялися судом належним чином, причини неявки суду не повідомили. Відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи, що відповідач належним чином повідомлена про дату, час і місце судового засідання, але не з`явилася в судове засідання без повідомлення причин, правом подання відзиву на позов не скористалася і позивач не заперечував проти заочного вирішення справи, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Оскільки сторони у судове засідання не з`явились, у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані суду докази, виходячи з їх належності, допустимості, достовірності та достатності, суд приходить до наступного висновку. Правовідносини між сторонами є цивільно - правовими та урегульовані положеннями Цивільного кодексу України (далі - ЦК України). Так, згідно ст.11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Судом встановлено, що 20.10.2020 між товариством з обмеженою відповідальністю «Інтеркеш Україна»» та відповідачем - [PERSON] було укладено Договір про надання фінансового кредиту №13-31251 (далі - Договір), згідно з яким позичальник отримала кредит строком на 1 рік у розмірі 470 413, 00 грн. зі сплатою за користування кредитом 44 відсотки річних від суми кредиту. Факт отримання грошових коштів підтверджується підписом відповідача на Договорі та видатковому касовому ордері від 22.10.2020 на суму 470 413, 00 грн. Відповідно до умов Договору: п. 1.1. Кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти Позичальнику в сумі 470 413, 00 грн. на засадах строковості, зворотності, цільового характеру використання, платності та забезпеченості, а Позичальник зобов`язується виконати свої зобов`язання у повному обсязі у порядку та на умовах, визначених цим Договором, повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом та витрати, передбачені п. 3.1.1 цього Договору; п. 1.2. сума кредиту використовується позичальником на споживчі цілі; п.2.1 кредит надається строком на 1 рік, датою видачі якого є 22.10.2020, а дата повернення кредиту - 22.10.2021. Протягом цього строку Позичальник зобов`язаний здійснювати повернення кредиту частинами в розмірах, порядку та в строки, визначені згідно з Графіка платежів, що є Додатком №1 до цього Договору; п. 3.1.1. плата за користування кредитом (проценти) становить 44 % в рік від суми кредиту; п. 3.1.2 плата за користування кредитом (проценти) є фіксованою та незмінною протягом усього строку дії цього Договору. Згідно зі ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. За приписами ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За змістом статті 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За правилами ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишалася, та сплати процентів, належних за договором. Як вбачається з матеріалів справи сторонами підписаний Графік платежів, що є Додатком №1 до вказаного Договору з чітко визначеними датами погашення боргу, суми нарахованих відсотків, суми повернення тіла кредиту та загальними платежами. Згідно з наданого позивачем розрахунку відповідачем здійснювалось часткове погашення заборгованості за кредитом. Зокрема позичальником сплачено суму у розмірі 35 080 грн, яка на виконання п. 3.7. умов Договору була зарахована у порядку черговості в якості сплати процентів. Відповідно до вимог ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов`язання мають виконуватись належним чином та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається. У відповідності до ч.1 ст.527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Згідно ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Як установлено судом [PERSON] не надала своєчасно кредитору грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом та відсотками, що підтверджується розміром заборгованості, відображеним в наявному в матеріалах справи розрахунку заборгованості. На підставі положень п. 5.4.3. кредитодавець, має право вимагати дострокового повернення кредиту та сплати процентів за весь фактичний строк користування кредитом у випадку наявності хоча б однієї із зазначених обставин: а) використання позичальником кредиту не за призначенням; б) затримання сплати позичальником частини кредиту та/або процентів за користування кредитом на строк, що перевищує 20 днів; в) перевищення сумою заборгованості суми кредиту більш як на 10%; г) несплати позичальником більше ніж 50% загального платежу, визначеного Графіком платежів, який перевищує 5% від суми кредиту;д) у разі настання обставин, визначених п. 4.5. цього Договору; е) у випадку порушення позичальником будь-яких зобов`язань за цим Договором або Договором іпотеки. Відповідно до Примітки: при достроковому поверненні кредиту та відсотків позичальник сплачує кредитодавцю неустойку та відшкодовує збитки, за їх наявності. Сплата будь-якої заборгованості здійснюється позичальником з урахуванням індексу інфляції. З огляду на наведене позивач (кредитодавець), здійснивши можливі заходи досудового врегулювання спору, зокрема шляхом надіслання досудових вимог (вимог про усунення порушення) від 26.02.2021 та від 05.04.2021, пред`явив позовні вимоги про дострокове повернення заборгованості. Згідно із наявним в матеріалах справи розрахунку заборгованості за Договором про надання фінансового кредиту №13-31251 від 20.10.2020 станом на 12.04.2021 сума заборгованості позичальника перед кредитодавцем становить: за тілом кредиту - 470 413 грн, відсотки за користування кредитом - 126 742 грн, штрафні санкції (пеня) - 500 грн. Також, відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України, позивач просить стягнути з відповідача 7 970 грн. інфляційних втрат та 2877 грн - три проценти річних за період 22.11.2020 по 12.04.2021, розрахованих виходячи із суми заборгованості 246 750 грн. Перевіривши розрахунок заборгованості та дослідивши Договір від 22.10.2020 суд вважає обґрунтованими та підставними вимоги позивача про наявність заборгованості за тілом кредиту, суми нарахованої пені та правомірності нарахування 7 970 грн. інфляційних втрат та 2877 грн - три проценти річних за період 22.11.2020 по 12.04.2021, розрахованих виходячи із суми заборгованості 246 750 грн. Однак, суд не може погодитися із обґрунтуванням ТОВ «Інтеркеш Україна» щодо суми заборгованості по відсоткам за користування кредитом у розмірі 126 742 грн, оскільки як випливає з Карточки платежів по кредиту (а.с. 13) позичальником на виконання своїх зобов`язань всього сплачено коштів у розмірі 35 080 грн, які у порядку черговості кредитором зараховані як сплата процентів. Відтак з урахуванням суми нарахованих процентів у розмірі - 149 310, 16 грн та суми внесених позичальником коштів у розмірі - 35 080, 00 грн, сума залишку, що підлягає стягненню з відповідача в якості заборгованості по відсоткам за користування кредитом становить 114 230, 16 грн. За таких обставин, суд приходить до висновку, що з відповідача [PERSON] на користь позивача ТОВ «Інтеркеш Україна» підлягає стягненню заборгованість за Договором про надання фінансового кредиту №13-31251 від 20.10.2020 в сукупному розмірі 595 990, 16 грн, яка складається з наступного: 470 413 грн - заборгованість за тілом кредиту; 114 230, 16 грн - заборгованість за відсотками за користування кредитом; 500 грн. - штрафні санкції (пеня); 7970, 00 грн - інфляційних втрат; 2877, 00 грн - три проценти річних за період 22.11.2020 по 12.04.2021, з огляду на що позовні вимог підлягають частковому задоволенню. Так, у відповідності до ч. ч.1, 3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений останнім судовий збір, пропорційно до задоволених позовних вимог, а саме, в сумі 8 939, 51 грн., виходячи із задоволення заявленої в позові суми на 97, 94% (тобто 9127, 54 х 97, 94% =8 939, 51 грн.). При вирішенні питання розподілу інших судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема витрат на правову допомогу, суд виходить з наступного. При зверненні до суду з позовом представником позивача - адвокатом Андрейчук О.М. зазначено попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс та очікує понести у зв`язку з розглядом справи, що складаються з витрат на правову допомогу у розмірі 7500 грн. На підтвердження наданих повноважень адвокатом надано ордер на надання правничої (правової) допомоги та Договір про надання правової допомоги, датовані 16.03.2021. При цьому 21.01.2022 представником позивача через канцелярію суду подано заяву про розподіл судових витрат, в якій адвокат просить вирішити питання про розподіл (стягнення) судових витрат на професійну правничу допомогу ТОВ «Інтеркеш Україна» в сумі 15 000 грн в суді першої інстанції. В обґрунтування заяви адвокат посилається на укладення між ним та позивачем додаткової угоди №14/04-2021 від 14.04.2021, якою передбачено, що гонорар адвоката за підготовку та подання в строк до 23.04.2021 позовної заяви ТОВ «Інтеркеш Україна» до [PERSON] складатиме суму 7 500 грн. Окрім того адвокат вказує на укладену Додаткову угоду №01/06-2021 від 01.06.2021, якою сторони узгодили, що гонорар адвоката за представництво інтересів клієнта під час розгляду позовної заяви в суді першої інстанції складатиме суму 7500 грн. Відтак загальний розмір гонорару адвоката, узгоджений сторонами підлягає сплаті протягом 30-ти днів з моменту винесення судового рішення судом першої інстанції в повному розмірі, і становить 15 000 грн. У статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. При визначенні суми відшкодування суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Суд повинен врахувати заперечення відповідача щодо неспівмірності розміру судових витрат на правничу допомогу заявленим позовним вимогам, складність справи та наявність численної усталеної судової практики в аналогічних справах, час, вказаний як витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, а також ціну позову та (або) значення справи для сторони. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Разом із тим законом визначено критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 30.09.2020 року по справі №379/1418/18 (провадження №61-9124св20) Відповідно до статті 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. Звертаючись до суду із позовною заявою адвокатом було вказано, що попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат відповідно до п. 8 ч. 3 ст. 178, 143 ЦПК України, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку з розглядом справи складають 7500 грн. Відповідно до ч.4 ст. 141 ЦПК України якщо сума судових витрат, заявлена до відшкодування, істотно перевищує суму, заявлену в попередньому (орієнтовному) розрахунку, суд може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні судових витрат в частині такого перевищення, крім випадків, якщо сторона доведе, що не могла передбачити такі витрати на час подання попереднього (орієнтовного) розрахунку. Адвокат Андрейчук О.М. у заяві від 21.01.2021 просить суд стягнути витрати на правничу допомогу в розмірі 15 000,00 грн. На підтвердження чого надає оригінали наступних документів: додаткову угоду №14/04-2021 від 14.04.2021, додаткову угоду №01/06-2021 від 01.06.2021, №21/01-2022 від 21.01.2022, звіт про виконання робіт за період з 14.04.2021 по 21.01.2022, акт приймання - передавання виконаних робіт від 21.01.2022, докази надіслання заяви на адресу відповідача. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Оскільки долучені представником позивача документи понесення позивачем витрат на правову допомогу були подані у день проведення судового засідання - 22.01.2021, та були надіслані відповідачу у той же день, що позбавило його можливості доводити неспівмірність цих витрат, суд самостійно визначає їх розмір, що підлягає відшкодуванню, виходячи з критерію їх розумної необхідності. Враховуючи принцип обґрунтованості та пропорційності, характер та час витрачений на виконання адвокатом роботи, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, її складності та виконаної адвокатом роботи суд дійшов висновку про наявність підстав для зменшення їх розміру та стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 7500,00 грн.

Outcome: partial