Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-19 00:00:00

29 січня 2021 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить усунути перешкоди у користування належною їй на праві власності квартирою [ADDRESS] шляхом зобов`язання [PERSON] передати їй другий екземпляр (дублікат) ключів від вхідних дверей вказаної квартири та виселити її із займаної квартири, а також стягнути з відповідачки [PERSON] на її користь складові витрати у вигляді сплаченого судового збору та вартості послуг адвоката. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що її баба, [PERSON] була власником квартири [ADDRESS] , яка померла [INFO] . На час її смерті її син (дядько позивачки) [PERSON] був зареєстрований та проживав в цій квартирі і прийняв спадщину шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном. Право власності на вказану квартиру він у нотаріальному порядку не оформляв. 22.02.1997 [PERSON] уклав шлюб з відповідачкою [PERSON] , після чого вона зареєструвалася (прописалася) у даній квартирі у як член сім`ї. Рішенням Долинського районного суду від 03.09.2002 за ініціативою [PERSON] шлюб між ними був розірваний. З того часу вона не проживає у вказаній квартирі, а живе у цивільному шлюбі із [PERSON] у с.Новоселиця. [PERSON] проживав сам у цій квартирі до самої смерті, а саме до [INFO] . Дочка [PERSON] - [PERSON] , відмовилась в установленому законом порядку від прийняття спадщини після смерті батька, надавши нотаріальній конторі відповідну заяву. Разом з тим, [PERSON] після одруження із [PERSON] була зареєстрована у вказаній квартирі, проте з 2002 року після розірвання шлюбу в ній не проживала. Не будучи ні власником, ні співвласником квартири після 16.01.2019, вона самовільно без її згоди та не поставивши до відома, облаштувала нові вхідні металеві двері та євро віко в кухню. У зв`язку з цим вона направила їй рекомендованого листа з вимогою виселитись в добровільному порядку, не здійснювати ніяких робіт її згоди та надати можливість потрапити у квартиру. Отримавши вказаного листа, вона не відповіла. Вказана квартира з 2011 року від`єднана від газопостачання по причині розвалу пічки, квартира не опалюється та внаслідок цього нищиться. З кожним роком слід буде затрати значно більші кошти на її ремонт. Протягом 5 років з вини відповідачки вона як власник не має доступу до квартири. На початку 2020 року вона прибула на місце роботи [PERSON] у дитячий садок в смт Вигода з тим, щоб відповідачка надала їй ключі від вхідних дверей до квартири. Згодом вона повторно скерувала [PERSON] рекомендованого листа з вимогою добровільно виселитись із квартири, не чинити їй перешкод у користуванні квартирою та надати ключі до квартири, вказавши, що вона є власником вказаної квартири. 18.09.2020 [PERSON] в присутності свідків, знаходячись безпосередньо біля будинку [ADDRESS] , відмовилась відчинити їй двері у квартиру [ADDRESS] та впустити, мотивуючи це тим, що вана є власником цієї квартири, проживає в ній, і що там розвішена її нижня білизна. Вказала, що [PERSON] на час вселення у квартиру не була членом її сім`ї, не є членом її сім`ї в даний час, вона перестала бути членом сім`ї [PERSON] з 02.09.2002, коли Долинський районний суд виніс рішення про розірвання шлюб, не проживала з ним однією сім`єю до часу смерті [INFO] , вона та члени її сім`ї разом не проживають та не ведуть спільне господарство, вони не пов`язані спільним побутом не мають взаємних прав та обов`язків. Більше того, з огляду на поведінку [PERSON] у її намаганні у будь-який спосіб отримати хоч якусь частку власності у цій квартирі між ними виникли стійкі та напружені стосунки. Її сім`я складається із 5 осіб, в тому числі і дитини інваліда, що унеможливлює спільне проживання та користування цією квартирою разом з відповідачкою у 2-х кімнатній квартирі. Вона має 3 неповнолітніх дітей, одна дитина є інвалідом дитинства і дана квартира їй потрібна для проживання. Крім того, в ній слід зробити ремонт та привести її у належний стан. Таким чином, подальше перебування та проживання відповідачки у квартирі разом з нею сім`єю є неможливим, оскільки квартира складається із 2-х житловий кімнат загальною площею 41,3 м кв, житловою площею 27,9 м кв, а її сім`я складається із 5 осіб. Ці обставини унеможливлюють спільне користування квартирою її сім`ї та відповідачки, що стало підставою для звернення з даним позовом до суду. Ухвалою суду від 02 лютого 2021 року відкрито провадження у справі та призначено її розгляд у порядку загального позовного провадження зі стадії підготовчого засідання. 09 березня 2021 року представником відповідачки - адвокатом Блонським М.А. подано відзив на позовну заяву, відповідно до якого зазначає про те, що відповідачка [PERSON] в даній квартирі є зареєстрована та тривалий час там проживає. Інших осіб, крім [PERSON] , які б проживали в квартирі [ADDRESS] чи були зареєстровані немає. Доводи позивачки про те, що [PERSON] з 2002 року після розірвання шлюбу з [PERSON] в квартирі [ADDRESS] не проживала вважає необгрунтованими. Позивачка стверджує, що протягом 5 років з вини [PERSON] вона квартири не має доступу до квартири. Такі доводи позивачки вважає безпідставними, оскільки за [PERSON] було зареєстровано право власності на квартиру лише 07.07.2020, а раніше право власності на 1/2 частку квартири було зареєстровано саме за [PERSON] . Крім того [PERSON] в квартирі [ADDRESS] ніколи не була зареєстрована та не проживала. Доводи позивачки про те, що вона на початку 2020 року прибула на місце праці [PERSON] з метою отримання ключів до вхідних дверей до квартири є необґрунтованими, оскільки позивачка на той час не мала права власності чи права користування на дану квартиру, а рішення Долинського районного суду Івано-Франківської області від 07 серпня 2019 року по справі № 343/1362/19, яким визнано за [PERSON] право власності на квартиру набрало законної сили лише 18.05.2020, тобто після закриття апеляційного провадження згідно з ухвали Івано-Франківського апеляційного суду 18 травня 2020 року. Вимогу позивачки від 02.09.2020, що надсилалась засобами поштового зв`язку [PERSON] , не отримувала, а тому її зміст для [PERSON] був невідомий. [PERSON] зареєстрована, проживала та проживає за адресою: [ADDRESS] . Тобто спірна квартира не є її єдиним житлом на праві власності. [PERSON] не чинилися жодні перешкоди позивачці у реалізації її правомочностей як власника квартири. [PERSON] у квартирі [ADDRESS] проживає з 1997 року і по даний час та займається утриманням вказаної квартири.Щодо доводів позивачки, що квартира від`єднана від газопостачання, то такі доводи є необгрунтованими, оскільки 31.10.2019 у квартирі було проведено реконструкцію системи газопостачання та встановлен лічильник. У [PERSON] відсутнє інше житло чи будь-яке інше нерухоме майно. [PERSON] є інвалідом III групи (3-х кісточковий перелом правої ступні). Складений позивачкою акт про відмову у доступі до квартири 18.09.2020 вважає необгрунтованим, оскільки 18.09.2020 [PERSON] поступила до стаціонару лікарні, а у самому акті вказано, що [PERSON] забрала швидка допомога, а тому такий акт не може підтверджувати факт відмови відповідачки у наданні позивачці доступу до квартири. [PERSON] вселилась у квартиру як член сім`ї власника квартири (свого чоловіка), зареєстрована у вказаній квартирі та проживає в ній з 1997 року (24 роки) та немає іншого житла, а також є інвалідом III групи (а.с.70-75). Ухвалою суду від 11 березня 2021 року виправлено описку у мотивувальній частині ухвали суду 02 лютого 2021 року. Ухвалою суду від 01 квітня 2021 року за заявою відповідачки про відвід судді зупинено провадження у справі та передано справу до канцелярії для визначення складу суду. Ухвалою суду від 09 квітня 2021 року (суддя Лицур І.М.) взадоволенні заяви відповідачки [PERSON] про відвід судді Керніцького І.І. відмовлено. Ухвалою суду від 13 травня 2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивачка [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, обґрунтувавши їх обставинами, викладеними в позовній заяві. Додатково вказала, що їй було відомо про те, що відповідачка міняла вікна і двері в квартирі, вона до [PERSON] телефонувала, однак остання відмовлялась від спілкування з нею, відмовлялась впустити її в квартиру. Це все відбувалось у присутності поліцейського. У судовому засіданні представник позивачки - адвокат Дуткевич М.В. згідно з ордеру серії ІФ №087315 від 25.10.2019 на надання правової допомоги (а.с.56) та договору №5 про надання правової допомоги від 10.10.2019 (а.с.54) позовні вимоги своєї довірительки [PERSON] підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві та виступі в судових дебатах, який просив долучити до матеріалів справи (а.с.177-179). Відповідачка та її представник- адвокат Блонський М.А. згідно з ордеру серії ВС №1062694 від 04.03.2021 на надання правової допомоги (а.с.102), договору №02/03 про надання правової допомоги від 02.03.2020 (а.с.99-100) та додаткової угоди №2 до договору про надання правової допомоги №02/03 від 02.03.2020 (а.с.101) проти задоволення позову заперечували та просили відмовити в його задоволенні з підстав, наведених у відзиві на позовну заяву та долученому до матеріалів справи виступу у судових дебатах (а.с.180-181). Представник відповідачки додатково вказав про те, що картиру, яка перебувала у власності відповідачки, вона продала, щоб сплатити борги свого колишнього чоловіка ( [ADDRESS] після смерті матері вона не отримувала, відмовилась від неї на користь свого брата. Лист від позивачки вона не отримувала тому, що не змогла прийти на поштове відділення. Жодних перешкод щодо користування житлом позивачці не вчиняла. Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] пояснив суду, що проживає по [ADDRESS] , [PERSON] є його сусідкою. Живе він в цій квартирі тривалий час (більше 5-ти років). Свою квартиру [PERSON] давно продала, щоб купити машину і займатися підприємницькою діяльністю разом з чоловіком, однак згодом збанкротувала. Коли приїжджала з адвокатом [PERSON] стало погано і її забрала швидка. Ці події відбувались на вулиці біля будинку. [PERSON] не дозвозволила увійти в квартиру, оскільки там була її білизна. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона являється співробітницею відповідачки, яку знає більше двадцяти років, крім того проживає неподалік від неї. Весь цей час [PERSON] проживає у спірній квартирі. Вона була присутня, коли відбувся інцидент між [PERSON] та позивачкою, бачила як [PERSON] надавали медичну допомогу. Працівників поліції вона не бачила. Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] пояснив суду, що був присутній при тому, коли [PERSON] хотіла увійти до своєї квартири. Він в той день звернувся до адвоката Дуткевича М.В. з приводу консультації. Там була присутня позивачка, яка просила бути свідком при тому, що їй чинять перешкоди в користуванні власністю, на що він погодився. Вони поїхали в смт Вигода, де [PERSON] попросила відповідачку пустити її у власну квартиру. Остання відмовилась, пояснивши, що у квартирі була розвішана її нижня білизна. Потім [PERSON] зателефонувала в поліцію та посала імітувати різке погіршення стану здоров`я. Працівники поліції перевірили документи [PERSON] на право власності. Вся ця ситуація тривала бизько 30 хвилин. Після цього було складено акт не допуску до квартири, який він підписав. [PERSON] забрала швидка медична допомога. Акт про відмову склала дівчина, яка також була запрошена позивачкою. Свідок [PERSON] суду пояснила, що відповідачка є її подругою. Бачила, коли позивачка вона хотіла зайти до оселі відповідачки. Позивачка показала відповідачці документи на право власності на квартиру. Однак [PERSON] відмовилась її впустити, оскільки не було тесту на Covid та в неї в квартирі висіла нижня білизна. Згодом [PERSON] стало погано і її забрала швидка допомога. Події відбувались на вулиці біля будинку. В спірній квартирі відповідачка проживає з 1997 року. Іншого житла відповідачка не має, оскільки квартиру, яку вона мала, змушена була продати, щоб погасити борги чоловіка. Ініціатором розірвання шлюбу була [PERSON] . Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] пояснив суду, що являється депутатом Вигодської селищної ради. [PERSON] зверталась до нього як депутата. Зі слів [PERSON] йому відомо, що до неї у квартиру хотіли увійти якісь люди. В цій квартирі [PERSON] проживає приблизно 20-25 років. Одного разу [PERSON] зверталась до нього з приводу прориву труби водопостачання. Хто є власником квартири йому не відомо. Заслухавши пояснення учасників справи, пояснення свідків, дослідивши матеріали справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, суд дійшов до наступного висновку. Частиною 1 ст.15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За змістом ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до статті 8 Загальної декларації з прав людини 1948 року кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй Конституцією або законом. Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Засіб захисту, що вимагається зазначеною статтею, повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави. Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права та бути адекватним наявним обставинам і виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав. Судом встановлено, що баба позивачки [PERSON] - [PERSON] являлась власником квартири [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 11.09.1992. Про те, що [PERSON] померла [INFO] свідчить повторна світлокопія свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 07.07.2009 (а.с.7). Також встановлено, що на час смерті [PERSON] в даній квартирі був зареєстрований її син, [PERSON] , дядько позивачки, який прийняв спадщину після смерті матері шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном. Однак право власності на вказану квартиру в нотаріальному порядку він не оформляв. Як вбачається з матеріалів справи, 22.02.1997 дядько позивачки [PERSON] уклав шлюб з відповідачкою [PERSON] , який рішенням Долинського районного суду від 02.09.2002 розірвано (а.с.8). Відповідно до повторної копії свідцва про смерть серії [NUMBER] від 12.01.2016 встановлено про те, що [PERSON] помер [INFO] (а.с.10). Як встановлено в ході розгляду справи, дочка [PERSON] - [PERSON] відмовилась у встановленому законом порядку від прийняття спадщини, а позивачці [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв`язку із відсутністю договору-купівлі продажу квартири. Згідно з відомостей з Витягу з Державного реєстру прав власності на нерухоме про реєстрацію права власності за №215862037 від 10.07.2020 позивачці [PERSON] на праві власності належить 1/1 частини двокімнатної квартири [ADDRESS] (а.с.24). Копія технічного паспорту на квартиру [ADDRESS] (а.с.14-15), виготовленого на [PERSON] , свідчить про те, що квартира складається з двох кімнат загальною площею 41,3 кв.м, житловою площею 27,9 кв.м. Інвентаризаційна вартість квартири становить 34961 грн. Як вбачається з матеріалів справи рішенням Долинського районного суду в справі №343/1821/16-ц від 15.09.2017 встановлено факт проживання понад п`ять років [PERSON] однією сім`єю без реєстрації шлюбу з померлим [PERSON] . В задоволенні позову [PERSON] про визнання права власності на 1/2 частину квартири відмовлено. Постановою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 22.12.2017 - рішення Долинського районного суду від 15 вересня 2017 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог [PERSON] про зміну черговості спадкування, надання позивачці права на спадкування за законом разом з спадкоємцями другої черги та про визнання за позивачкою права власності в порядку спадкування за законом на 1/2 частину спадкового майна після смерті [PERSON] , а саме: квартиру [ADDRESS] скасовано. Ухвалено в цій частині нове рішення, яким змінено черговість спадкування та надано [PERSON] право на спадкування за законом після смерті [PERSON] разом з спадкоємцями другої черги. Визнано за [PERSON] право власності в порядку спадкування на 1/2 частину квартири [ADDRESS] . Постановою Верховного Суду в справі №343/1821/16-ц від 16.01.2019 постанову Апеляційного суду Івано-Франківської області від 22 грудня 2017 року скасовано. Рішення Долинського районного суду від 15 вересня 2017 року в частині встановлення факту проживання понад п`ять років однією сім`єю без реєстрації шлюбу скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення. У задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про встановлення факту проживання понад п`ять років однією сім`єю без реєстрації шлюбу- відмовлено. Рішення Долинського районного суду Івано-Франківської області від 15 вересня 2017 року в частині відмови у задоволенні позову [PERSON] про визнання права спадкування за законом разом з спадкоємцем другої черги, надання права на спадкування за законом разом зі спадкоємцями другої черги та про визнання права власності на 1/2 частини спадкового майна-залишено в силі. Тобто, рішенням суду встановлено, що [PERSON] не має права на спадкове майно. Ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 18.05.2020 закрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою [PERSON] на рішення Долинського районного суду від 07 серпня 2019 року у справі за позовом [PERSON] до Вигодської селищної ради про визнання права власності на квартиру в порядку спадкування. Відновлено дію рішення Долинського районного суду від 07 серпня 2019 року(а.с.31-33). Таким чином, преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки їх з істинністю вже встановлено у рішенні і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. В силу положень статей 21, 24, 41 Конституції України, статей 319, 358 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, в тому числі, щодо захисту права спільної часткової власності. Статтею 47 Конституції України закріплено право кожного на житло, визначено, що ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Правовий режим спільної часткової власності визначається главою 26 ЦК України з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування і розпорядження частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди спір вирішується судом. Незалежно від розміру часток, співвласники у здійсненні зазначених правомочностей мають рівні права. У відповідності до частини першої статті 316 ЦК України, право власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Статтею 317 ЦК України передбачено, що власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливає місце проживання власника та місцезнаходження майна. Частиною першою статті 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Нормою частини першої статті 321 ЦК України гарантовано, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до статті 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Статтею 391 ЦК України встановлено право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення, будинку або квартири, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 03.04.2019 у цивільній справі 454/2025/15 (61-46621ск18). Зі спірних правовідносин встановлено про те, що позивачка [PERSON] , як законний власник квартири [ADDRESS] , намагалася вселитися у вказану квартиру, однак доступу до неї вона не має, а відповідачка у добровільному порядку відмовляється усунути ці обставини та передати їй ключі, чим порушує права та законні інтереси позивачки володіти та користуватися цим майном. Викладені обставини підтверджуються актом про відмову у доступі до квартири від 18.09.2020, зі змісту якої слідує, що [PERSON] відмовилась відчиняти двері [PERSON] у квартиру [ADDRESS] , мотивуючи це тим, що вона є власником цієї квартири і проживає в ній. У квартирі розвішана її нижня білизна. [PERSON] пред`явила Витяг з державного реєстру речових прав на дану квартиру, однак [PERSON] відмовилась надавати ключі від квартири (а.с.38). Дані обставини також підтвердили допитані в судовому засіданні свідкки [PERSON] та [PERSON] . Зі змісту повідомлення за №1638/02-14 від 30.10.2020, Вигодської селищної ради встановлено про те, що [PERSON] рекомендовано звернутися за захистом своїх прав до суду (а.с.45). Відповідно до повідомлення начальника Калуського відділення поліції за №8060 від 02.11.2020, адресованого [PERSON] вбачається про те, що проведена перевірка стосовно матеріалів, які надійшли за її заявою до ВП і зареєстровані в журналі ЄО №6124 від 02.10.2020. Оскільки з даних матеріалів вбачаються ознаки цивільно-правових відносин, [PERSON] рекомендовано звернутися до суду (а.с.46). Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що відповідачка [PERSON] зареєстрована та проживає у квартирі [ADDRESS] , про що свідчить зокрема копія довідки №67 від 24.02.2020 та копія довідки №58 від 30.06.2016, виданих КП «Вигодський ККП» відповідачка [PERSON] зареєстрована в [ADDRESS] (а.с.12,11). Факт проживання [PERSON] у спірній квартирі підтверджується також довідкою про надання послуг за водопостачання, споживання електроенергії та здійснення [PERSON] оплати за такі послуги у період з грудня 2016 року та по вересень 2019 року (а.с.47,49,50,52-53). Таким чином доводи сторони позивачки про те, що відповідачка [PERSON] з 2002 року після розірвання шлюбу з [PERSON] у квартирі [ADDRESS] не проживала є необґрунтованими та спростованими матеріалами справи. Про те, що відповідачка [PERSON] проживає у спірній квартирі та займається її утриманням свідчать долучені стороною відповідачки докази, зокрема: копія договору про користування електричною електроенергією від 24.10.2004, копія договір про надання населенню послуг з водопостачання та водовідведення від 14.02.2004, копія договору про реструктуризацію заборгованості з водопостачання та водовідведення від 25.02.2004 та копіі актів обстеження матеріально-побутових умов і сімейних обставин від 16.02.2021, від 21.01.2016 та від 14.02.2020, копії товарних чеків на придбання товарів для ліквідації наслідків прорвання труби в квартирі (а.с.76,77,78-79, 82, 84, 85, 94-96). Разом з тим, знайшов своє підтвердження той факт, що у відповідачки [PERSON] відсутнє інше житло чи будь-яке інше нерухоме майно, про що було заявлено допитаними свідками у судовому засіданні, зокрема [PERSON] та [PERSON] . Крім того, згідно з довідкою, виданою Вигодською селищною радою за №377/02-14 від 17.02.2021 вільного житлового фонду у Вигодській селищній раді немає (а.с.86). Таким чином стороною відповідачки доведено факт постійного проживання [PERSON] у квартирі [ADDRESS] В той же час, як вбачається здовідки №1549 від 16.11.2020, виданої виконавчим комітетом Великомостівської міської ради Сокалівського району Львівської області позивачка [PERSON] зареєстрована разом з дітьми [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] у будинку в [ADDRESS] (а.с.43). Однак проживання відповідачки у спірній квартирі порушує права позивачки як законного власника права на користування та розпорядження належним їй майном, вимогу про добровільне виселення з будинку відповідачка не виконує. Твердження відповідачки про те, що вона не чинить позивачці перешкоди у користуванні спірним житлом не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи, ба більше були спростовані долученеми стороною позивачки доказами до матеріалів справи та поясненнями допитаних в судовому засіданні свідків. В судовому засіданні відповідачка підтвердила, що вона не впустила позивачку до спірної квартири, даних про те, щоб відповідачка дала їй комплекту ключів від дверей квартири не представила, а відтак суд доходить до висновку, що відповідачка перешкоджає позивачці у вільному володінні та користуванні нерухомим майном, власником якого вона є, чим порушуються права та законні інтереси позивачки на вільне володіння власністю. Таким чином заявлена вимога про усунення перешкод у володінні, користуванні та розпорядженні квартирою шляхом передачі ключів від вхідних дверей квартири є підставною та такою, що підлягає до задоволення. Що стосується вимоги про виселення відповідачки із займаної квартири суд зазначає наступне. Здійснення громадянами житлових прав здійснюється у порядку визначеному законодавством, в тому числі ЦК України та ЖК УРСР. Згідно статті 9 ЖК УРСР, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. За положеннями статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до пункту 1 статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Відповідно до статті 1 першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенції) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини під майном також розуміються майнові права. Правова позиція ЄСПЛ відповідно до пункту 1 статті 8 Конвенції гарантує кожній особі крім інших прав право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Згідно з Конвенцією поняття «житло» не обмежується приміщеннями, в яких законно мешкають або законно створені. Чи є конкретне місце проживання «житлом», яке підлягає захисту на підставі пункту 1 статті 8 Конвенції, залежить від фактичних обставин, а саме - від наявності достатніх та триваючих зв`язків із конкретним місцем (рішення у справі «Прокопович проти Росії», заява № 58255/00, пункт 36,). Втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла (рішення від 13 травня 2008 року у справі «МакКенн проти Сполученого Королівства», заява № 19009/04, пункт 50). У пункті 27 рішення ЄСПЛ від 17 травня 2018 року у справі «Садов`як проти України» зазначено, що рішення про виселення становитиме порушення статті 8 Конвенції, якщо тільки воно не ухвалене «згідно із законом. Вислів «згідно із законом» не просто вимагає, щоб оскаржуваний захід ґрунтувався на національному законодавстві, але також стосується якості такого закону. Зокрема, положення закону мають бути достатньо чіткими у своєму формулюванні та надавати засоби юридичного захисту проти свавільного застосування. Крім того, будь-яка особа, якій загрожує виселення, у принципі повинна мати можливість, щоб пропорційність відповідного заходу була визначена судом. Зокрема, якщо було наведено відповідні аргументи щодо пропорційності втручання, національні суди повинні ретельно розглянути їх та надати належне обґрунтування. У пункті 44 рішення від 02 грудня 2010 року у справі «Кривіцька та Кривіцький проти України» Європейський суд з прав людини визначив, що втручання у право заявника на повагу до його житла має бути не лише законним, але й «необхідним у демократичному суспільстві». Інакше кажучи, воно має відповідати «нагальній суспільній необхідності», зокрема бути співрозмірним із переслідуваною законною метою. Концепція «житла» має першочергове значення для особистості людини, самовизначення, фізичної та моральної цілісності, підтримки взаємовідносин з іншими, усталеного та безпечного місця в суспільстві. Таким чином, встановивши, що відповідачка [PERSON] вселилась у спірну квартиру як член сім`ї власника квартири (свого чоловіка), зареєстрована у вказаній квартирі та проживає в ній з 1997 року (24 роки) та немає іншого житла, а також являється особою з інвалідністю III групи, спірна квартира для відповідачки є єдиним місцем її проживання (докази на підтвердження протилежного в матеріалах справи відсутні), і що негативні наслідки для власника квартири, які зазначені в позовній заяві стороною позивачки [PERSON] не доведені, оцінивши баланс інтересів сторін, дослідивши питання виселення відповідачки на предмет пропорційності переслідуваній легітимній меті в контексті статті 8 Конвенції, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовної вимого про виселення відповідачки із займаної квартири.

Outcome: partial