Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-20 00:00:00

Адвокат Войцехівський Олександр Володимирович звернувся до Дзержинського районного суду м.Харкова в інтересах [PERSON] із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Колумб Трейд Восток», в якому, зокрема просить стягнути з відповідача на користь позивача 27 450,00 гривень та судові витрати. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 16.07.2020 року фізичною особою [PERSON] з банківського рахунку № [NUMBER] , відкритого в АТ КБ «ПриватБанк», помилково перераховано грошові кошти в розмірі 27 450,00 гривень на банківський рахунок № [NUMBER] , відкритий в Харківському ГРУ АТ КБ «ПриватБанк», який належить ТОВ «Колумб Трейд Восток». 01.08.2020 року уповноважений представник позивача направив відповідачу вимогу №31/07-01 від 31.07.2020 року про повернення безпідставно отриманих грошових коштів, в додатках також надіслано банківську квитанцію про помилкове перерахування коштів. Однак зазначена вимога відповідачем не отримана та не виконана. 22.09.2020 року представником позивача направлено на адресу відповідача адвокатський запит №21/09-01 від 21.09.2020 року щодо надання інформації, необхідної для надання правової допомоги позивачу, у відповідь на який 09.11.2020 року отримано листа, згідно якого відомості про облік грошових коштів на рахунку компанії та зміст договорів, що укладаються компанією під час господарської діяльності містять інформацію з обмеженим доступом, а тому така інформація та документи не надаються. У урахуванням вимог ст.1212 ЦК України зазначає, що кошти, отримані відповідачем від позивача у розмірі 27 450,00 грн. підлягають поверненню. Представником відповідача надано до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначає, що позивачем замовчується факт існування між сторонами цивільних правовідносин, які полягають у наданні консультаційних послуг з приводу купівлі автомобіля з аукціону США. Вважає, що позивач вводить суд оману стосовно фактичних обставин справи. Також зазначає, що застосування до спірних правовідносин ст.1212 ЦК України є недоречним. Позивачем обрано неналежний та недоцільний спосіб захисту своїх прав. Зазначає, що позивач правомірно оплатив консультаційні послуги щодо купівлі авто з аукціону США у відповідності до виставленого йому рахунку та умов договору, який було надіслано через ТОВ «Нова Пошта», у розмірі 1000,00 доларів США, що в еквіваленті становить 27 450,00 грн. При цьому за договором вартість консультаційних послуг зазначена у розмірі 750 доларів США, оскільки ще 250 доларів США утримують інформаційний партнер відповідача InterCargo та власне організатор аукціону COPARTза оформлення відповідних правочинів купівлі-продажу на території США згідно своїх внутрішніх правил, доступ до яких є інформацією з обмеженим доступом. Відповідач отримав оплату своїх послуг у розмірі 750 доларів США, наданих позивачу, у повному обсязі. Несвоєчасна відмова позивача від купівлі автомобіля є виною самого позивача, всі інші претензії щодо утриманих 250 доларів США згідно правил проведення аукціону та взаємодії цих суб`єктів не приймаються відповідачем, оскільки їх слід скеровувати за цих осіб. Також вказує, що договір був підписаний відповідачем, однак договір з підписом позивача до товариства не повертався. Тому вважає, що позивач не виконує свої зобов`язання за укладеним між сторонами договором. Вказує, що сторони дійшли згоди щодо всіх істотних умов договору про надання послуг, зокрема про предмет договору, ціну та строк надання послуг, права та обов"язки сторін, що також підтверджує чат сторін у меседжеві. Виконавець виконав свої зобов`язання та надав всі необхідні консультації замовнику щодо купівлі авто з аукціону США. Зокрема, договором було обумовлено порядок прийому-здачі наданих послуг, за яким зобов`язання вважається виконаним з моменту вчинення виконавцем юридично значущої дії щодо придбання автомобіля на аукціоні США, що підтверджується виставленим відповідним інформаційним партнером виконавця чи організатором того чи іншого аукціону рахунком, іншим документом. Вказує, що відповідач виконав свої зобов`язання по договору в повній мірі, знайшов автомобіль на аукціоні США та повідомив про це замовника шляхом надання йому інвойсу, виставленого виконавцю його інформаційним партнером щодо оплати знайденого (виграного) автомобіля (лота) шляхом відправлення документа через месенджер Вайбер. Натомість замовник своїх зобов`язань не виконав, оскільки відмовився від оплати виграного автомобіля, чим наніс збитки відповідачу у сумі 1360,00 доларів США, що еквівалентно 38 080,00 грн. у зв`язку зі стягненням організатором аукціону неустойки з підприємства. Тому вважає позовні вимоги не обґрунтованими та не доведеними належними доказами. Заперечує надіслання позивачем відповідачу письмової претензії, надані докази щодо цього вважає сфальсифікованими. На підставі викладеного просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Представником позивача надіслано до суду відповідь на відзив на позовну заяву, у якому зазначив, що відповідачем не висловлено аргументованих заперечень та не подано до суду доказів в порядку приписів статей 76-81 ЦПК України, які б спростовували б доводи позивача, викладені у позовній заяві. При цьому позивач не заперечує свого спілкування із різними фізичними особами щодо ймовірної організації придбання автотранспортного засобу із-за кордону. Вказані особи надавали інформацію щодо наявних на ринку США пропозицій. Те ж саме стосується і гр. [PERSON] , на переписку з яким звертає увагу відповідач. При цьому вказує, що таке спілкування не було оплатним. Шляхом спілкування в месенджері не було висловлено ні оферти, ні акцепту в розумінні статей 638, 641 та 642 ЦК України. Протилежного відповідачем не доведено належними та допустимими доказами. Оскільки договір між сторонами не укладався, то і відсутні будь-які зобов`язання сторін за таким договором. Також заперечував факт укладення між позивачем та відповідачем правочину (договору надання послуг), факт отримання рахунку для сплати консультаційних послуг від ТОВ «Колумб Трейд Восток» засобом поштового зв`язку ТОВ «Нова Пошта». Також вказує, що помилковий платіж було здійснено 16.07.2020 року, тоді як накладна датується 17.07.2020 року. Вважає, що чат в месенджері є неналежним доказом укладення угоди між сторонами. Крім того платіжний документ не містить будь-якого посилання на угоди, договори, рахунки тощо, що свідчить про те, що платіж не здійснювався на виконання правочину. Також наполягав на надісланні відповідачеві письмової вимоги про повернення коштів. Не погоджувався із заявленим відповідачем розміром витрат. Представником відповідача надіслано до суду заперечення на відповідь на відзив, згідно якого додатково зазначив, що правова природа договору не залежить від його назви, дотримання письмової форми, а визначається з огляду на зміст, тому оцінюючи відповідність волі сторін та укладеного договору фактичним правовідносинам, суд повинен надати правову оцінку його умовам, правам та обов`язкам сторін для визначення спрямованості як їх дій, так і певних правових наслідків. Зазначає, що стороною позивача підтверджено факт надання консультаційних послуг. Також наполягав за заявленому розмірі витрат. Ухвалою судді від 11.01.2021 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та її розгляд призначено за правилами спрощеного позовного провадження. Ухвалою судді від 15.03.2021 року постановлено судові засідання у справі проводити в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням представником позивача власних технічних засобів. Ухвалою суду від 03.08.2021 року витребувано у відповідача належним чином засвідчені копії документів, які є підставою для утримання ТОВ «Колумб Трейд Восток» грошових коштів в розмірі 27 450,00 гривень, які надійшли від фізичної особи [PERSON] . В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав з підстав, наведених у позові та відповіді на відзив, просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував з підстав, наведених у відзиві на позовну заяву, запереченнях на відповідь на позовну заяву. Просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Суд, заслухавши вступне слово представників сторін, з`ясувавши обставини справи, безпосередньо дослідивши наявні в матеріалах справи письмові та електронні докази, оцінивши їх кожний окремо та у сукупності й взаємозв`язку, дійшов наступного висновку. Відповідно до ч 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.» Відповідно до ч.ч.2, 3 ст.12 ЦПК України, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.» Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно частин 1, 5, 6, 7 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Сторони зобов`язані визначити коло фактів, на які вони посилаються, як на підставу своїх вимог та заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення, крім випадків, встановлених ст.82 ЦПК України. Частиною 1 статті 82 ЦПК України передбачено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 11 ЦК України, частин першої та другої статті 509 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, належать договори та інші правочини. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1 ст.636 ЦК України). Загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України. Стаття 1212 ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав. Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок iншої особи, в) вiдсутнiсть правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адмiнiстративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України). За змістом частини першої статті 1212 ЦК України безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави. Згідно ч.3 ст.1212 ЦК України положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Згідно ст.1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті: 1) заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача; 2) інше майно, якщо це встановлено законом Згідно із частиною першою статті 177 ЦК України об`єктами цивільних прав є, зокрема, речі, у тому числі гроші. Під вiдсутнiстю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказiвцi закону, або суперечить меті правовiдношення i його юридичному змісту. Тобто вiдсутнiсть правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. У разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі. Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 02 жовтня 2013 року №6-88цс13. Також Велика Палата Верховного Суду в своїй постанові від 31 січня 2020 року у справі №161/17945/18 виклала правовий висновок про те, що норми ст.1212 ЦК України застосовуються до позадоговірних зобов`язань. Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно виходив з того, що між сторонами по справі відсутні належним чином оформлені договірні відносини, отже суди дійшли обґрунтованого висновку, що кошти відповідач отримав від позивача без достатньої правової підстави. Відповідно до пунктів 2, 3 ч.1 ст.208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти правочини: між фізичною та юридичною особою, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу; фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу. Згідно із ч.1 ст.206 ЦК України усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами) (ч.2 ст.207 ЦК України). Отже, права особи, яка вважає себе власником майна, підлягають захисту шляхом задоволення позову до володільця, з використанням правового механізму, установленого ст.1212 ЦК України у разі наявності правових відносин речово-правового характеру безпосередньо між власником та володільцем майна. Також у постановах Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі № 922/3412/17 (провадження № 12-182гс18) та від 13 лютого 2019 року у справі № 320/5877/17 (провадження № 14-32цс19) зроблено висновок, що «предметом регулювання глави 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Відповідно до частин першої та другої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень глави 83 ЦК України». За змістом приписів глав 82 і 83 ЦК України для деліктних зобов`язань, які виникають із заподіяння шкоди майну, характерним є, зокрема, зменшення майна потерпілого, а для кондикційних приріст майна у набувача без достатніх правових підстав. Вина заподіювача шкоди є обов`язковим елементом настання відповідальності у деліктних зобов`язаннях. Натомість, для кондикційних зобов`язань вина не має значення, оскільки важливим є факт неправомірного набуття. Обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов`язується повернути тільки майно, яке безпідставно набув (зберігав), або вартість цього майна(збереження) майна однією особою за рахунок іншої (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі № 629/4628/16-ц (провадження № 14-77цс18)). Судом встановлено та не заперечується сторонами у справі, що 16 липня 2020 року [PERSON] перерахувала на банківський рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю «Колумб Трейд Восток» грошові кошти у розмірі 27 450 гривень 00 копійок, що підтверджується дублікатом квитанції №0.0.1770514794.1 від 16.07.2020 року, із зазначенням призначення платежу: надання інформаціно-консультативних послуг. З матеріалів справи вбачається, що 17.07.2020 року відповідачем на адресу [PERSON] через ТОВ «Нова Пошта» надіслано рахунок на оплату №5188 від 16.07.2020 року, договір про надання консультаційних послуг №0021/20 від 16.07.2020 року з підписом представника ТОВ «Колумб Трейд Восток», який не містить підпису замовника - позивача у даній справі. Крім того, відповідачем надіслано специфікацію №1 від 16.07.2020 року, акт прийому-передачі наданих послуг №0021/2020 від 16.07.2020 року, які також не містять підпису [PERSON] . В подальшому 01.08.2020 року представником [PERSON] - адвокатом Войцехівським О.В. надіслано на адресу відповідача вимогу про повернення зазначених грошових коштів, отриманих без достатньої правової підстави від 31.07.2020 року. Згідно роздруківки з сайту «Укрпошти» зазначене відправлення 09.09.2020 року передано на зберігання, термінал 01999. Листом від 39.09.2020 року, надісланим у відповідь на адвокатський запит від 21.09.2020 року, відповідачем повідомлено адвоката Войцехівського О.В. про надання [PERSON] консультативних послуг з приводу купівлі автомобіля з аукціону США. Разом із цим, позивачем заперечується укладення з ТОВ «Колумб Трейд Восток» будь-яких угод та наявність з товариством договірних правовідносин. Зі змісту квитанції №0.0.1770514794.1 від 16.07.2020 року не вбачається можливим встановити, що сплачені позивачем грошові кошти на користь відповідача у розмірі 27 450,00 грн. є платежем саме в рамках договору №0021/20 про надання консультаційних послуг від 16.07.2020 року, на який посилається представник відповідача як на підставу отримання грошових коштів. Жодних угод щодо надання послуг між сторонами ні 16.07.2020 року, ані у подальшому укладено не було. Доказів зворотного матеріали справи не містять та не надано представником відповідача в судовому засіданні. Посилання представника відповідача на укладення між сторонами правочину з надання консультативних послуг не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні. Не спростовують зазначених висновків і надані до суду відповідачем письмові та електронні докази, зокрема: роздруківка чату з месенджеру Вайбер, історія платежу та рахунки-фактури від 24.07.2020 року та від 15.02.2021 року в перекладі з англійської мови на українську мову, а також меморіальних ордер від 16.07.2020 року. Враховуючи встановлені обставини, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для отримання ТОВ «Колумб Трейд Восток» від [PERSON] грошових коштів у розмірі 27 450,00 грн. Доказів повернення вказаних коштів матеріали справи не містять та не надані відповідачем у судове засідання. За змістом частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). У частині другій статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до частин першої, другої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Таким чином, оскільки відповідач на виконання свого процесуального обов`язку не надав належних і неспростовних доказів на підтвердження своєї позиції, а також оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу позовних вимог знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, суд ухвалює рішення про задоволення позову. Оцінюючи аргументи, викладені сторонами по справі в судовому засіданні та у заявах по суті справи, суд в тому числі керується прецедентною практикою Європейського суду з прав людини, який зазначав, що хоча п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. (рішення у справі «Руїз Торіха проти Іспанії» (Ruiz Toriya v. Spaine), рішення від 09.12.94 р., Серія A, N 303-A, параграф 29). Відповідно до статті 141 ЦПК України, а також згідно із пунктом 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року із змінами зазначено, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 141 ЦПК України та керуватися тим, що судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 840,80 грн.. На підставі викладеного,

Outcome: approved