Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-12 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся 29 листопада 2021 року з позовною заявою до Удобненської сільської ради Білгород-Дністровського району про набуття права на земельну частку (пай). Свої позовні вимоги позивач [PERSON] обґрунтовує тим, що [INFO] померла його мати - [PERSON] , після смерті якої відкрилося спадщина у вигляді права на земельну частку (пай) у розмірі 2,3 умовних кадастрових гектарів, без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), що розташована на території с. Удобне, Білгород-Дністровського району Одеської області, що належало померлій на підставі Сертифікату на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER], виданого Білгород-Дністровською районною державною адміністрацією 30.08.1996 року. За життя спадкодавцем [PERSON] було складено заповіт, який посвідчений 01 березня 2011 року секретарем Удобненської сільської ради, згідно якого усе своє майно остання заповіла позивачу [PERSON] .. Однак, звернувшись до нотаріальної контори з заявою про оформлення спадщини, позивач отримав відмову через те, що у нього відсутній оригінал правовстановлюючого документу на спадкове майно, тому позивач [PERSON] змушений звертатись до суду за захистом своїх законних прав та інтересів. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, проте надав на адресу суду заяву, згідно якої просив розглядати справу за його відсутності, просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. В судове засідання представник відповідача Удобненської сільської ради Білгород-Дністровського району не з`явився, однак надав на адресу суду заяву, відповідно до якої просить розглядати справу за його відсутності, заперечень щодо позовних вимог позивачки немає. Відповідно до ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цьогоКодексурозгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши та вивчивши матеріали справи, ретельно дослідивши наявні докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що спадкодавець [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданого 09 березня 2011 року Виконавчим комітетом Удобненської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, актовий запис №09. Те, що позивач [PERSON] є сином померлої [PERSON] , підтверджується Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданого 03.09.1979 року Іллічівським РАЦС, актовий запис №1135. За життя померлою [PERSON] було складено заповіт, посвідчений 01.03.2011 року секретарем Удобненської сільської ради Білгород-Дністровського району, згідно якого усе своє майно, де б воно не знаходилось і з чого б воно не складалось і взагалі все те, що їй буде належати на день її смерті і на що вона по закону має право, спадкодавець заповіла позивачу [PERSON] . За життя згідно Свідоцтва на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER], виданого Білгород-Дністровською районною державною адміністрацією 30.08.1996 року померлій [PERSON] на підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом АВК №023437 від 29.03.2000 року, належало право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСГП «Батьківщина» розміром 2,3 умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості). Відповідно до Довідки №640 від 17.11.2021 року, виданої Маяківською сільською радою, померла [PERSON] фактично проживала за адресою: [ADDRESS] . Разом з нею проживав її син [PERSON] , який доглядав за нею, з яким вони вели сумісне господарство та який здійснив її поховання. Відповідно до відповіді державного нотаріуса Білгород-Дністровської районної державної нотаріальної контори Мельниченко М.М., позивачу [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у нотаріальному порядку та рекомендовано звернутись до суду за захистом своїх законних прав та інтересів. Згідно повідомлення Білгород-Дністровської районної державної нотаріальної контори №126401-16 від 01.12.2021 року, згідно Спадкового реєстру спадкова справа до майна померлої [INFO] [PERSON] не заводилась. Відповідно достатті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободкожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Згідно зі статтею 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтями 15,16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст.ст. 1220, 1221, 1223 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою, і саме з нього виникає право на спадкування, а місцем відкриття - є останнє місце проживання спадкодавця. Якщо місце проживання спадкодавця невідоме, місцем відкриття спадщини є місцезнаходження нерухомого майна або основної його частини, а за відсутності нерухомого майна - місцезнаходження основної частини рухомого майна. Відповідно до ч. 1 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Відповідно до ст. 1233 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. За змістом ст. 1296 ЦК України, оформлення спадщини здійснюється шляхом видачі спадкоємцю свідоцтва про право на спадщину. В ідповідно до пункту 1 Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям», паювання земель передбачає визначення розміру земельної частки (паю) у колективній власності на землю кожного члена колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства без виділення земельних ділянок в натурі (на місцевості). Згідно з пунктом 5 цьогоУказу, видача громадянам сертифікатів на право на земельну частку (пай) єдиного в Україні зразка та їх реєстрація провадяться відповідною районною державною адміністрацією. Згідно п. 17 Перехідних положень Земельного кодексу України, сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Згідно ст. 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», право на земельну частку (пай) мають: колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку. Право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), також є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). За правилами Указу Президента України від 08 серпня 1995 року №720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» моментом виникнення права на земельну частку (пай) є момент виникнення відповідного права колективної власності на земельну ділянку та існує незалежно від його посвідчення сертифікатом. Згідно до ст. 3 ЦК України, із змісту якої випливає неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією Українита іншими законами. Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Захист прав на отримання земельних часток (паїв) при втраті сертифікату на земельну частку (пай), за аналогією закону здійснюється в порядкуст. 392 ЦК України, яка передбачає, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності в разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності - шляхом пред`явлення позову про визнання права на земельну частку (пай). Дослідивши наявні у справі докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов до переконання про те, що позивачем обрано належний спосіб захисту свого права та позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню.

Outcome: approved