Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-19 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог: До Іванківського районного суду Київської області надійшов цивільний позов [PERSON] до Іванківської селищної ради Вишгородського району Київської області, Державного реєстратора Хабібуліної Катерини Василівни КП «Центр державної реєстрації» Київської обласної філії, треті особи, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Товариство з обмеженою відповідальністю "Виробниче підприємство "Полісся", Товариство з обмеженою відповідальністю "Добробут Агро Феневичі" про визнання протиправним та скасування рішення, в якому позивач просить суд: - визнати недійсним Договір оренди землі №б/н від 02.01.2018 року, укладений між Обуховицькою сільською радою Іванківського району Київської області з Товариством з обмеженою відповідальністю «Виробниче підприємство «ПОЛІССЯ» (ЄДРПОУ 41101844), в іншій частині позивач просив вимоги залишити без розгляду /а.с.43-44/. - стягнути з Обуховицької сільської ради Іванківського району Київської області (код ЄДРПОУ 04358081, КОАТУУ:3222082701) на користь [PERSON] судові витрати, які пов`язані з розглядом справи. В обгрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він є власником земельної ділянки, кадастровий номер 3222082700:02:008:0014, площею 2,3092 га, на підставі свідоцтва про право на спадщину №3456 від 05.12.2018 року. До набуття ним права власності у порядку спадкування, зазначена земельна ділянка з 05.10.2011 належала його матері - спадкодавцю [PERSON] . Дана земельна ділянка розташована в адміністративних межах Обуховицької сільської ради Іванківського району Київської області. 05.12.2018 позивачу з інформаційної довідки Державного реєстру речових прав на нерухоме майно стало відомо, що відповідач прийняв рішення VІІ-30-208 від 15.12.2017, яким передав вищевказану земельну ділянку у користування Товариству з обмеженою відповідальністю "Виробниче підприємство "Полісся". Позивач мав намір укласти договір оренди земельної ділянки з Товариством з обмеженою відповідальністю "Добробут Агро Феневичі", однак не зміг цього вчинити, оскільки рішенням Обуховицької сільської ради Іванківського району Київської області VІІ-30-208 від 15.12.2017 йому були створені перешкоди у реалізації права власності. Позивач вважає, що рішення Обуховицької сільської ради Іванківського району Київської області VІІ-30-208 від 15.12.2017 є протиправним та не відповідає положенням Конституції України, Земельного Кодексу України, Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", а також Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)", адже всупереч того, що земельна ділянка, кадастровий номер 3222082700:02:008:0014, належала позивачу, вона була передана відповідачем у користування Товариству з обмеженою відповідальністю "Виробниче підприємство "Полісся". Оскільки, на думку позивача, державний реєстратор відповідач-2 здійснив державну реєстрацію іншого речового право за Третьою особою на підставі договору оренди землі від 02.01.2018р., який укладений між Обуховицькою сільською радою Іванківського району Київської області (відповідач -1) та ТОВ «ВП «ПОЛІССЯ» незаконно та прийняв з перевищенням владних повноважень. Процесуальні дії у справі: Ухвалою від 09.01.2019 року відкрито провадження в справі за правилами загального позовного провадження. 14.02.2019 року представником відповідача суду подано відзив на позовну заяву в якому він зазначив, що у зв`язку з тим, що власник земельної ділянки за кадастровим номером 3222082700:02:008:0014 помер, дійсно Обуховицькою сільською радою Іванківського району Київської області було прийнято рішення про взяття під нагляд та охорону земельної ділянки до момента прийняття спадщини спадкоємцями. З метою ефективного використання земельної ділянки сільською радою було прийнято рішення про передачу у користування даної земельної ділянки Товариству з обмеженою відповідальністю "Виробниче підприємство "Полісся". Оскільки 05 грудня 2018 року [PERSON] прийнято спадщину на вищевказану земельну ділянку, 30 січня 2019 року договір користування між відповідачем та Товариством з обмеженою відповідальністю "Виробниче підприємство "Полісся" був достроково припинений. Ухвалою від 08.04.2019 року закрито підготовче провадження та призначено судове засідання для розгляду справи по суті. Ухвалою від 21.10.2019 року зупинено провадження у справі до набрання законної сили рішенням Київського окружного адміністративного суду від 03.10.2019 р. у справі №320/120/19. Ухвалою від 11.08.2020 року поновлено провадження у справі та призначено справу до судового розгляду. Розпорядженням № 70 від 21.09.2020 року щодо призначення повторного автоматизованого розподілу судових справ, призначено повторний автоматизований розподіл судової справи, згідно рішення Вищої ради правосуддя № 2641/0/15-20 від 17.09.2020 року «Про звільнення [PERSON] з посади судді Іванківського районного суду Київської області у зв`язку з поданням заяви про відставку» та наказу голови суду № 2-к від 18.05.2020 року «Про відрахування від штату судді [PERSON] » відраховано суддю зі штату Іванківського районного суду Київської області. Протоколом автоматичного розподілу судової справи між суддями від 21.09.2020 року, головуючим по даній справі призначено суддю Гончарука О.П. Ухвалою від 23.11.2020 року справу прийнято до провадження та призначено судове засідання. Ухвалою від 30.11.2020 року виправлено описку в ухвалі Іванківського районного суду Київської області від 23.11.2020 року. Ухвалою суду від 25.02.2021 року замінено Обуховицьку сільську раду Іванківського району Київської області, як відповідача у справі, на Іванківську селищну раду Вишгородського району Київської області. Ухвалою від 29.06.2021р. судом витребувано докази по справі та визнано явку представника відповідача Іванківської селищної ради обов?язковою. Позиції сторін: 20.01.2022 року до суду надійшло клопотання представника позивача про розгляд справи без її участі, наполягає на позовних вимогах, просить задовільнити. Представник відповідача Іванківської селищної ради Вишгородського району Київської області звернувся до суду з клопотанням про розгляд справи без участі представника, звернули увагу суду на аналогічне рішення Київського окружного адміністративного суду Київської області від 03.10.2019 року №320/19/19. Відповідач Державний реєстратор Хабібуліна Катерина Василівна КП «Центр державної реєстрації» Київська області філія, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, звернулась до суду з заявою про розгляд справи без її участі. Третя особа ТОВ «Виробниче підприємство «ПОЛІССЯ» про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, звернувся до суду з заявою про розгляд справи без його участі. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ТОВ «Добробут Агро Феневичі», в судове засідання не прибули, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, причини не явки суду не повідомлені. Встановлені судом обставини та застосовані норми права. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 211 ЦК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Відповідно до ч. 2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті. Судом встановлено, що рішенням Обуховицької сільської ради Іванківського району Київської області VІІ скликання "Про укладання договорів оренди земельних ділянок сільськогосподарського призначення, що входять до складу спадщини власники яких померлі за відсутності спадкоємців за заповітом та за законом, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття після спливу шести місяців з дня відкриття спадщини за межами сіл Обуховичі та Станішівка" № VІІ-30-208 від 15.12.2017, розглянувши клопотання ТОВ "Виробниче підприємство "Полісся" про оренду земельних ділянок, що входять до складу спадщини, що сільська рада, як орган управління спадщиною земельних ділянок сільськогосподарського призначення власники яких померли за відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття після спливу шести місяців з дня відкриття спадщини, з метою забезпечення раціонального використання земель, захисту від шкідливого антропогенного впливу, відтворення та підвищення родючості земель, догляду, утримання та управління зазначеними вище земельними ділянками, що входять до складу спадщини, що має право передавати такі земельні ділянки в оренду, враховуючи рішення Обуховицької сільської ради від 15 грудня 2017 року № VІІ-30-207 "Про установлення органу управління спадщиною і прийняття під охорону, нагляд та управління земельних ділянок у разі відсутності спадкоємців за заповітом та за законом, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття після спливу шести місяців з дня відкриття спадщини на території Обуховицької сільської ради", висновок постійної комісії сільської ради з питань земельних відносин, агропромислового комплексу та соціального розвитку села, передано в оренду Товариству з обмеженою відповідальністю "Виробниче підприємство "Полісся" земельні ділянки сільськогосподарського призначення власники яких померли за відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття після спливу шести місяців з дня відкриття спадщини загальною площею 85,1564га, з них: ріллі - 85,1564га, за межами сіл Обуховичі та Станишівка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Обуховицької сільської ради Іванківського району Київської області строком до моменту державної реєстрації права власності спадкоємця на таку земельну ділянку або до набрання законної сили рішення суду про визнання спадщини відумерлою (згідно з додатком) терміном не більше 15 (п`ятнадцяти) років. Відповідно до Додатку до вказаного рішення в Переліку земельних ділянок (земельних часткок (паїв) померлих громадян, що мають державні акти на право власності на землю на території Обуховицької сільської ради Іванківського району Київської області за №18 міститься земельна ділянка № [NUMBER] , кадастровий номер 3222082700:02:008:0014, площею 2,3 га, що належала померлій [PERSON] . Відповідно до договору оренди землі від 02 січня 2018 року Обуховицька сільська рада Іванківського району Київської області на підставі рішення № VІІ-30-208 від 15 грудня 2017 року передала у строкове платне користування земельну ділянку, кадастровий номер 3222082700:02:008:0014, площею 2,3092 гектари, що розташована на території даної ради, Товариству з обмеженою відповідальністю "Виробниче підприємство "Полісся". Згідно із п. 18 договору оренди землі від 02 січня 2018 року-умовами збереження стану об`єкта оренди є дотримання екологічних та санітарних норм обробітку грунтів, що базується на науковому методі ведення землеробства та вирощування сільськогосподарських культур з урахуванням агрокліматичних особливостей в яких знаходиться дана земельна ділянка. Пунктом 37 договору оренди землі від 02 січня 2018 року визначено, що дія Договору припиняється в момент отримання власником (спадкоємцем) відповідних документів на право власності (без підписання з орендодавцем будь-яких додаткових угод чи актів прийому-передачі земельної ділянки, тощо), тобто цей Договір вважається розірваним (а.с. 57). 21 березня 2018 року на підставі рішення Обуховицької сільської ради Іванківського району Київської області № VІІ-30-208 від 15.12.2017 зарестровано договір оренди земельної ділянки сільськогосподарського призначення, кадастровий номер 3222082700:02:008:0014, площею 2,3092 гектари, укладений між Обуховицькою сільською радою Іванківського району Київської області та Товариством з обмеженою відповідальністю "Виробниче підприємство "Полісся" в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Відповідно до свідоцтва № 3456 від 5 грудня 2018 року про право на спадщину за законом спадкоємцем земельної ділянки, кадастровий номер 3222082700:02:008:0014, що належала [PERSON] на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ №396870, виданого Іванківською районною державною адміністрацією, 05 жовтня 2011 року та зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №322200001001772, є [PERSON] . Вказане Свідоцтво про право на спадщину за законом зареєстроване у Спадковому реєстрі за №63421293 (110/2018) 01.12.2014. Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно з ч.1 ст. 12 Земельного кодексу України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить вирішення інших питань у галузі земельних відносин відповідно до закону. Відповідно до п. 34 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування» виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються такі питання: вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин. За приписами ч. 5 ст. 1277 Цивільного кодексу України спадщина, не прийнята спадкоємцями, охороняється до визнання її відумерлою відповідно до статті 1283 цього Кодексу. При цьому, згідно положень ст. 162 Земельного кодексу України охорона земель - це система правових, організаційних, економічних та інших заходів, спрямованих на раціональне використання земель, запобігання необґрунтованому вилученню земель сільськогосподарського і лісогосподарського призначення, захист від шкідливого антропогенного впливу, відтворення і підвищення родючості ґрунтів, підвищення продуктивності земель лісогосподарського призначення, забезпечення особливого режиму використання земель природоохоронного, оздоровчого, рекреаційного та історико-культурного призначення. Стаття 163 Земельного кодексу України визначає, що завданнями охорони земель є забезпечення збереження та відтворення земельних ресурсів, екологічної цінності природних і набутих якостей земель. Відповідно до положень ч.2 ст. 164 Земельного кодексу України порядок охорони земель встановлюється законом. Так, відповідно до статті 12 Закону України "Про охорону земель", який визначає правові, економічні та соціальні основи охорони земель з метою забезпечення їх раціонального використання, відтворення та підвищення родючості ґрунтів, інших корисних властивостей землі, збереження екологічних функцій ґрунтового покриву та охорони довкілля, до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі охорони земель на території сіл, селищ, міст належать: розробка, затвердження і реалізація цільових програм та документації із землеустрою щодо охорони земель відповідно до закону; установлення обмежень (обтяжень) у використанні, тимчасова заборона (зупинення) чи припинення використання земельної ділянки громадянами та юридичними особами в разі порушення ними вимог законодавства в галузі охорони земель; здійснення контролю за використанням та охороною земель комунальної власності; економічне стимулювання раціонального використання та охорони земель відповідно до закону; вирішення інших питань у галузі охорони земель відповідно до закону. За приписами ч. 3 ст. 1285 Цивільного кодексу України охорона спадкового майна триває до закінчення строку, встановленого для прийняття спадщини, або набрання законної сили рішенням суду про визнання спадщини відумерлою. Особи або органи, що вживають заходів з охорони спадкового майна, мають право укладати договори з третіми особами, спрямовані на забезпечення охорони спадкового майна. Так, пунктом 5 статтею 4 Закону України "Про оренду землі" встановлено, що орендодавцем земельної ділянки, що входить до складу спадщини, у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття після спливу шести місяців з дня відкриття спадщини, є особа, яка управляє спадщиною. Частиною 1 ст. 1285 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі відсутності спадкоємців або виконавця заповіту особою, яка управляє спадщиною, до складу якої входить земельна ділянка, є сільська, селищна, міська рада за місцезнаходженням такої земельної ділянки. Згідно частини 6 статті 19 Закону України "Про оренду землі" особа, яка управляє спадщиною, у складі якої є земельна ділянка сільськогосподарського призначення, що не перебуває в оренді, має право передати таку ділянку в оренду на строк до моменту державної реєстрації права власності спадкоємця на таку земельну ділянку або до набрання законної сили рішенням суду про визнання спадщини відумерлою, про що обов`язково зазначається у договорі оренди земельної ділянки. Частиною 1 ст. 30-1 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що рішення органу місцевого самоврядування про передачу в оренду земельної ділянки, що входить до складу спадщини та перебуває в управлінні органу місцевого самоврядування, може прийматися і у разі відсутності державної реєстрації права власності територіальної громади на таку земельну ділянку в Державному реєстрі прав. Отже, вищенаведеними нормами права визначено, що відповідні сільська, селищна, міська рада являються управителем спадщини в силу положень закону і для реалізації їхніх повноважень щодо передачі в оренду земельних ділянок від них не вимагається вчинення будь-яких інших дій. При цьому суд враховує, що матеріали справи не містять доказів визнання недійсним рішення Обуховицької сільської ради Іванківського району Київської області від 15 грудня 2017 року № VІІ-30-207 «Про установлення органу управління спадщиною і прийняття під охорону, нагляд та управління земельних ділянок у разі відсутності спадкоємців за заповітом та за законом, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття після спливу шести місяців з дня відкриття спадщини на території Обуховицької сільської ради», яке, зокрема, було покладено в основу оскаржуваного рішення. Щодо посилання позивача на положення ст. 13 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» суд звертає увагу на наступне. Відповідно до преамбули вказаного Закону останній визначає організаційні та правові засади виділення власникам земельних часток (паїв) земельних ділянок у натурі (на місцевості) із земель, що належали колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам на праві колективної власності, а також порядок обміну цими земельними ділянками, особливості розпорядження землями та використання земель, що залишилися у колективній власності після розподілу земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв). Відповідно до ч. 3 ст. 13 Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)", на яку спирається позивач, нерозподілені земельні ділянки, невитребувані частки (паї) після формування їх у земельні ділянки за рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради можуть передаватися в оренду для використання за цільовим призначенням на строк до дня державної реєстрації права власності на таку земельну ділянку, про що зазначається у договорі оренди земельної ділянки, а власники земельних часток (паїв) чи їх спадкоємці, які не взяли участі у розподілі земельних ділянок, повідомляються про результати проведеного розподілу земельних ділянок у письмовій формі цінним листом з описом вкладення та повідомленням про вручення або шляхом вручення відповідного повідомлення особисто, якщо відоме їх місцезнаходження. Водночас відповідно до ч.1, 2 означеної статті Закону нерозподіленою земельною ділянкою є земельна ділянка, яка відповідно до проекту землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) увійшла до площі земель, що підлягають розподілу, але відповідно до протоколу про розподіл земельних ділянок не була виділена власнику земельної частки (паю). Невитребуваною є земельна частка (пай), на яку не отримано документа, що посвідчує право на неї, або земельна частка (пай), право на яку посвідчено відповідно до законодавства, але яка не була виділена в натурі (на місцевості). Суд звертає увагу на те, що відповідач прийняв оскаржуване рішення на підставі норм, зокрема Цивільного кодексу України, ст.ст. 1270, 1277, 1283 які регулюють відносини щодо охорони спадкового майна, а не в межах реалізації своєї компетенції згідно положень Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)». При цьому в межах даної справи у суду відстуні підстави ставити під сумнів право власності [PERSON] та позивача на земельну ділянку за кадастровим номером 3222082700:02:008:0014. З доданого до позовної заяви Свідоцтва про право на спадщину слідує, що останнє видано 05.12.2018. З матеріалів справи також слідує, що 30 січня 2019 року договір оренди землі від 02 січня 2018 року, укладений між Обуховицькою сільською радою Іванківського району Київської області та Товариством з обмеженою відповідальністю "Виробниче підприємство "Полісся" щодо земельної ділянки, кадастровий номер 3222082700:02:008:0014, площею 2,3000 га, був достроково розірваний, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (індексний номер витягу 154743553 від 01 лютого 2019 року), угодою про дострокове розірвання договору оренди землі від 30 січня 2019 року. Посилання позивача на ст. 203 Цивільного кодексу України, відповідно до якої зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам не заслуговує на увагу. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою,п`ятою та шостою статті 203 ЦК України ( ч.1.ст. 215 ЦК України). Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) ( ч.3 ст. 215 ЦК України) . Нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення (ч.1 ст. 236 ЦК України). Згідно ч.1 ст. 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Право передання майна у найм має власник речі або особа, якій належать майнові права (ч.1 ст. 761 ЦК України). Згідно ст. 792 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов`язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату. Відносини, щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом. Відповідно до договору оренди землі від 02 січня 2018 року Обуховицька сільська рада Іванківського району Київської області на підставі рішення № VІІ-30-208 від 15 грудня 2017 року передала у строкове платне користування земельну ділянку, кадастровий номер 3222082700:02:008:0014, площею 2,3092 гектари, що розташована на території даної ради, Товариству з обмеженою відповідальністю "Виробниче підприємство "Полісся". В період укладання вказаного договору оренди землі, були відсутні спадкоємці за заповітом та за законом, неприйнята спадщина, а також не було відмови від її прийняття після спливу шести місяців з дня відкриття спадщини на території Обуховицької сільської ради. Разом з тим, після прийняття спадщини відповідно до вимог чинного законодавства, зазначений договір оренди був достроково розірваний, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (індексний номер витягу 154743553 від 01 лютого 2019 року), угодою про дострокове розірвання договору оренди землі від 30 січня 2019 року Таким чином, після набуття позивачем права власності на земельну ділянку за кадастровим номером 3222082700:02:008:0014, площею 2,3000 га, відповідач розірвав договір відповідно до вимог ст. 19 Закону України "Про оренду землі". Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 03.10.2019 року (справа №320/120/19) відмовлено в задоволенні позовних вимог [PERSON] до Обуховицької сільської ради Іванківського району Київської області, треті особи, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору, Товариство з обмеженою відповідальністю "Виробниче підприємство "Полісся", Товариство з обмеженою відповідальністю "Добробут Агро Феневичі" про визнання протиправним та скасування рішення. Проаналізувавши зміст позовних вимог про визнання недійсним договору оренди землі від 02.01.2018 року, судом звернуто увагу, що вказаний договір укладено в той час ,коли були відсутні спадкоємці на майно у вигляді земельної ділянки за кадастровим номером 3222082700:02:008:0014, площею 2,3000 га, оскільки спадщина на час укладання договору оренди не була принята та оформлена у встановленому законом порядку. Таким чином, не чітке формулювання позовної вимоги про визнання договору оренди землі не дійсним не дає підстав для її задоволення. Мотивація підстав визнання договору недійсним, як укладення договору не власником земельної ділянки для суду є не переконливими. Отже, позовні вимоги не підлягають задоволенню. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18.12.2009 року № 14, рішення є законним тоді, коли суд вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин. Якщо є суперечності між нормами процесуального чи матеріального права, які підлягають застосуванню при розгляді та вирішенні справи, то рішення є законним, якщо судом застосовано норми, що мають вищу юридичну силу. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, Відповідно до пункту 30 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані. Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З огляду на зазначене, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, у суду відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

Outcome: dismissed