Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-10 00:00:00

[PERSON] , в інтересах якої діє адвокат Ковальчук О.В., звернулася до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі в розмірі 5000грн. щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. Позов обґрунтовує тим, що відповідач є батьком [PERSON] . Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 29.10.2021 шлюб між позивачем та відповідачем розірвано. Після розірвання шлюбу дитина залишилась проживати з матір`ю - позивачкою та повністю перебуває на її утриманні. Відповідач належним чином не допомагає у вихованні та матеріальному забезпеченні дитини, хоча працює за кордоном, має стабільний дохід, інших дітей чи утриманців немає. Позивачці важко самій нести тягар утримання дитини, оскільки витрати на утримання доньки з віком постійно збільшуються. Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 29.11.2021 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, вирішено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Представником відповідача адвокатом Мухомедьяновою Є.А. 10.01.2022 подано відзив на позовну заяву, до якого додано доказами надіслання такого позивачу. У відзиві адвокат зазначає про безпідставність припущень позивача про можливість сплачувати відповідачем аліменти у розмірі 5000грн., оскільки такі нічим не підтверджені. Станом на теперішній час відповідач є безробітним, перебуває в скрутному матеріальному становищі, у нього відсутнє майно, наявні боргові зобов`язання. Однак, не зважаючи на свій майновий стан, відповідач ніколи не переставав піклуватися про доньку, у підтвердження чого подано виписки про переказ грошових коштів позивачу. Подружжя у період спільного проживання вело спільний бізнес та здійснювало підприємницьку діяльність у сфері ресторанного обслуговування. Після розлучення бізнес залишився позивачці без жодних компенсацій чи поділу, що дозволяє забезпечувати утримання спільної доньки. Враховуючи наведене, просив позов задовольнити лише в частині стягнення аліментів на утримання дитини у розмірі 2000 грн. щомісячно. У судовому засіданні представник позивача просила задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на те, що відповідач є особою молодого віку, працездатним, фінансово забезпеченим, а відтак має можливість сплачувати аліменти у сумі вказані у позові, у зв`язку з чим просила задоволити позовні вимоги у повному обсязі. Представник відповідача просила задоволити позовні вимоги в частині стягнення аліментів на утримання дитини у розмірі 2000грн., а в іншій частині вимог у задоволенні позову відмовити у зв`язку з необґрунтованістю. Суд, заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази у їх сукупності та кожен окремо, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши фактичні дані та відповідні їм правовідносини, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що [INFO] народилася [PERSON] , її батьками згідно свідоцтва про народження (повторне) серія [NUMBER] від 26.12.2017 року є: батько - [PERSON] , мати - [PERSON] . Також судом встановлено, що рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 29.10.2021 розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] . Після припинення шлюбу дитина, [PERSON] , залишилась проживати з позивачкою, що не заперечується відповідачем. З витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, вбачається, що позивачка займається підприємницькою діяльністю, основним видом діяльності якої є КВЕД 56.10 «Діяльність ресторанів, надання послуг мобільного харчування». Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 04.01.2022 року №293676900 в реєстрі відсутні відомості щодо наявності у відповідача нерухомого майна, натомість наявні відомості про державну реєстрацію обтяжень, підстава- постанова про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер:44274841, ВП56648142. З виписок платіжної системи WESTERN UNION встановлено, що відповідачем переказано двома платежами на ім`я одержувача «Ганна Швец» по 100 Євро. Також судом встановлено, що на утриманні відповідача знаходиться його мати, [PERSON] , пенсіонерка, що підтверджується копією пенсійного посвідчення № [NUMBER] . Статтею 8 ЗУ «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до положень ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Відповідно до положень Постанови №3 Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», батьки зобов`язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Обов`язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним і не залежить від того, чи є батьки працездатними та чи є в них кошти, достатні для надання утримання, а лише враховуються судом при визначенні розміру стягуваних аліментів. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Як зазначено у ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. При цьому мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Статтею 7 ЗУ «Про державний бюджет України на 2021 рік» визначено прожитковий мінімум для дитини відповідного віку, який становить для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня - 2395 гривень, з 1 липня - 2510 гривень, з 1 грудня - 2618 гривень. Відповідно до ч.3 ст. 181 Сімейного кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ст. 184 Сімейного кодексу України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. При визначенні розміру аліментів суд враховує матеріальний стан відповідача, наявність боргових зобов`язань, тимчасову не працевлаштованість, наявність утриманців. Разом з тим вказані обставини не є підставою для звільнення відповідача від обов`язку сплачувати аліменти. Положеннями ч.3 ст.12 та ч.1 ст.81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Виходячи з наведеного,

Outcome: partial