Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-16 00:00:00

У червні 2021 року позивач звернувся до суду із позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 01 листопада 2013 року сторони уклали нотаріально посвідчений договір позики №3129, відповідно до умов якого позивач передав відповідачу кошти в сумі 450 000 грн, що за курсом за домовленістю сторін становило 55 000 доларів США. Пунктом 2 договору позики встановлено строк повернення позики до 31 грудня 2013 року. У забезпечення виконання умов кредитного договору сторони уклали договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сікуцьким О.А. 01 листопада 2013 року за №2129, відповідно до п. 1.1 якого, відповідач з метою виконання зобов`язання за договором позики, передає в іпотеку, а позивач приймає предмет іпотеки, яким є квартира [ADDRESS] , що належить відповідачу на підставі договору дарування квартири від 15 жовтня 2013 року №1449. Відповідно до п. 1.4 договору іпотеки узгоджена сторонами вартість предмета іпотеки становить 450 000 грн. Також пунктом 1.5 договору іпотеки визначено строк виконання основного зобов`язання до 31 грудня 2013 року. Відповідно до п. 7.1 договору іпотеки позивач має право вимагати задоволення вимог за рахунок предмета іпотеки у випадку невиконання зобов`язання відповідачу. Ураховуючи те, що позивач не виконує взяті на себе зобов`язання за договором позики та договором іпотеки, позивач 17 лютого 2021 року направив на адресу реєстрації та за відомою адресою проживання відповідача вимогу про порушення ним основного зобов`язання та попередив про право позивача звернути стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості. Однак відповіді від відповідача не надійшло, у зв`язку з чим позивач вимушений звернутись до суду із зазначеним позовом. На підставі наведеного, позивач просив задовольнити позов шляхом надання [PERSON] прав щодо всіх повноважень продавця, в тому числі подання заяв, отримання дублікатів правовстановлюючих документів з відповідних установ, організацій, підприємств незалежно від форм власності та підпорядкування чи органів нотаріату, здійснення будь-яких платежів за продавця, подання та отримання будь-яких документів, довідок, витягів, заяв, а також вільного доступу до предмета іпотеки, та необхідних прав для здійснення продажу позивачем від власного імені предмета іпотеки, а саме: кватири [ADDRESS] , будь-якій особі - покупцеві з встановленням початкової ціни продажу предмета іпотеки на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна, але не меншою ніж 450000 грн, як визначено сторонами у пункті 1.4 договору іпотеки. Ухвалою судді Печерського районного суду м. Києва від 01 липня 2021 року в справі відкрито провадження для розгляду за правилами загального позовного провадження. 06 жовтня 2021 року від представника позивача надійшло клопотання про закриття підготовчого провадження та призначення розгляду справи по суті. Ухвалою суду від 06 жовтня 2021 року закінчено підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті. Відповідач в судове засідання не з`явився про причини неявки суду не повідомив. Представник позивача подав заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги просив задовольнити. Згідно з ч. 1 ст. 174 ЦПК України, при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. Як встановлено, ч. 4 вказаної статті Кодексу, у разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність учасників справи за правилами спрощеного позовного провадження та ухвалити заочне рішення відповідно до ст. 280 ЦПК України, оскільки, відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явились в судове засідання без повідомлення причин, відзив не подали. Суд, у порядку загального позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Встановлено, що 01 листопада 2013 року [PERSON] як позикодавець та [PERSON] як позичальник уклали договір позики грошей. Пунктом 1 договору передбачено, що [PERSON] позичив та отримав від [PERSON] без нарахування відсотків 450 000 грн, що за курсом за домовленістю сторін (1:8,18) становить 55 000 доларів США. Зазначену суму позичальник зобов`язується повернути у термін до 31 грудня 2013 року. Цього ж дня сторони уклали договір іпотеки, відповідно до якого [PERSON] передає в іпотеку [PERSON] квартиру [ADDRESS] . Пунктом 1.5 договору іпотеки передбачений строк виконання основного зобов`язання до 31 грудня 2013 року. Пунктом 7.1 договору іпотеки передбачено, що іпотекодержатель має право вимагати задоволення вимог за рахунок предмета іпотеки у випадку невиконання зобов`язань іпотекодавця. Згідно з пунктом 7.4 договору іпотеки іпотекодержатель має право на свій розсуд обрати умови і порядок звернення стягнення на предмет іпотеки в межах, передбачених п. 7.3 цього договору. Звернення стягнення на предмет іпотеки відбувається на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса, шляхом укладення між іпотекодавцем та іпотекодержателем окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя, який може передбачати або передачу іпотекодавцем іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання зобов`язань іпотекодавця у порядку, встановленому ст. 37 Закону України «Про іпотеку», або право продажу іпотекодержателем предмета іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому ст. 38 Закону України «Про іпотеку» (пункт 7.3 договору іпотеки). 17 лютого 2021 року [PERSON] направив [PERSON] повідомлення про порушення основного зобов`язання в порядку ст. 35 Закону України «Про іпотеку», в якому просив протягом 30 днів виконати зобов`язання за договором позики грошей на суму 450 000 грн, що за курсом НБУ за домовленістю сторін становить 55 000 доларів США від 01 листопада 2013 року. Здійснити внесення грошових коштів в гривні у еквіваленті 55 000 доларів США за курсом НБУ на день сплати на р/р АТ «Ощадбанк» IBANUA713004650000026205009634570 на рахунок [PERSON] з призначенням платежу: «на виконання договору позики грошових коштів від 01 листопада 2013 року). Відповідь відповідача на вказане повідомлення в матеріалах справи відсутня. Відсутні також докази належного виконання відповідачем своїх зобов`язань за укладеним між сторонами договором позики. Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Позика, надана за договором безпроцентної позики, може бути повернена позичальником достроково, якщо інше не встановлено договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (частина перша статті 1050 ЦК України). Частиною першою статті 509 ЦК України визначено, що зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України). Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (стаття 575 ЦК України). Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Згідно із частиною першою статті 7 цього Закону за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання. У статті 33 Закону України «Про іпотеку» передбачені підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки. Зокрема, частиною першою цієї статті передбачено, що в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Статтею 38 Закону України «Про іпотеку» передбачено право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки. Положеннями частини першої статті 39 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. Виходячи зі змісту поняття «ціна» як форми грошового вираження вартості товару, послуг тощо, аналізу норм статей 38, 39 Закону України «Про іпотеку» можна зробити висновок, що у розумінні норми статті 39 Закону України «Про іпотеку» встановлення початкової ціни предмета іпотеки у грошовому вираженні визначається за процедурою, передбаченою частиною шостою статті 38 цього Закону. Системний аналіз наведених норм свідчить про те, що встановивши наявність заборгованості за договором позики, порушення обов`язків іпотекодавцем, суд приймаючи рішення про звернення стягнення на предмети іпотеки шляхом продажу предмета іпотеки та укладання договору купівлі-продажу здійснюється іпотекодержателем від свого імені, у порядку, встановленому статтею 38 Закону України «Про іпотеку», за ціною, встановленою за згодою сторін або на підставі оцінки суб`єкта оціночної діяльності на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. До такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 24 березня 2020 року в справі №750/11802/18. Способами задоволення вимог іпотекодержателя під час звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду є: 1) реалізація предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів (стаття 39 Закону); 2) продаж предмета іпотеки іпотекодержателем будь-якій особі-покупцеві (стаття 38 Закону). Ураховуючи те, що сторони договору іпотеки не передбачили такого способу задоволення вимог іпотекодержателя як права іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, визначеному статтею 38 Закону України «Про іпотеку», то слід дійти висновку про обґрунтованість позовних вимог [PERSON] про надання йому права щодо всіх повноважень продавця, в тому числі подання заяв, отримання дублікатів правовстановлюючих документів з відповідних установ, організацій, підприємств незалежно від форм власності та підпорядкування чи органів нотаріату, здійснення будь-яких платежів за продавця, подання та отримання будь-яких документів, довідок, витягів, заяв, а також вільного доступу до предмета іпотеки, та необхідних прав для здійснення продажу позивачем від власного імені предмета іпотеки, а саме: кватири [ADDRESS] , будь-якій особі - покупцеві з встановленням початкової ціни продажу предмета іпотеки на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна, але не меншою ніж 450000 грн, як визначено сторонами у пункті 1.4 договору іпотеки. Такий висновок узгоджується з висновком, викладеним в постанові Верховного Суду від 07 серпня 2019 року в справі №638/8553/13-ц. Враховуючи викладене, позов підлягає задоволенню. Відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в сумі 4500 грн.

Outcome: approved