Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-12 00:00:00

Представник позивачів - адвокат Борщ Н.М. звернувся в суд з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Волинській області про визнання акту на право власності на земельну ділянку недійсним та скасування державної реєстрації земельної ділянки. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що [INFO] помер батько позивачів [PERSON] , якому разом із його дружиною [PERSON] на праві спільної сумісної власності належала земельна ділянка площею 0,0370 га, кадастровий номер 0721810100:01:001:1391, для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована по [ADDRESS] . До складу спадщини після смерті [PERSON] увійшла 1/2 частка вищевказаної земельної ділянки. 06.05.2010 року державним нотаріусом Літвак Н.В. позивачам були видані свідоцтва про право на спадщину за законом, згідно яких спадкоємцями 1/2 частини земельної ділянки є [PERSON] та [PERSON] - по 1/2 частці кожен. Таким чином, співвласниками зазначеної земельної ділянки стали [PERSON] - 1/2 частка, [PERSON] - 1/4 частка та [PERSON] - 1/4 частка. 27.10.2010 року управлінням Держкомзему у Ківерцівському районі Волинської області було видано Державний акт на право власності на земельну ділянку, згідно додатку до якого, співвласниками цієї земельної ділянки є [PERSON] - 1/2 частка, [PERSON] - 1/2 частка та [PERSON] - 1/2 частка. [INFO] померла [PERSON] . Під час оформлення спадкових справ після її смерті, отримавши витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-0711091342021 від 17.02.2021 року, позивачами було виявлено технічну помилку, допущену в записах ДЗК органом, що здійснює його ведення, а саме внесення невірних відомостей про співвласників вищевказаної земельної ділянки, зокрема, [PERSON] та [PERSON] , замість 1/4 частки земельної ділянки (кожному), внесено недостовірні відомості про належність зазначеним особам по 1/2 частки вказаної ділянки. Оскільки, в записах ДЗК були невірно внесено відомості про власників земельної ділянки, позивачі не можуть оформити свої спадкові права після смерті [PERSON] , а також, володіти, користуватися та розпоряджатися земельною ділянкою. У зв`язку з цим, просив суд, визнати недійсним Державний акт на право власності на земельну ділянку, серія ЯЛ №086046, виданий 27.10.2010 року управлінням Держкомзему у Ківерцівському районі Волинської області, площею 0,0370 га, кадастровий номер 0721810100:01:001:1391, для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована по [ADDRESS] , скасувати державну реєстрацію від 27.10.2010 року земельної ділянки, площею 0,0370 га, кадастровий номер 0721810100:01:001:1391, для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована по [ADDRESS] та стягнути з відповідача на користь позивачів судові витрати по справі. Ухвалою судді Ківерцівського районного суду Волинської області від 28.10.2021 року відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче засідання. Ухвалою судді Ківерцівського районного суду Волинської області від 09.12.2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. 03.12.2021 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, де відповідач вказує, що з доводами викладеними у позові не погоджується. Головне управління Держгеокадастру у Волинській області здійснює свої повноваження у сфері регулювання земельних відносин лише у межах повноважень та у спосіб, що встановлені відповідними нормами чинного законодавства. Зазначає, що для скасування державної реєстрації земельної ділянки необхідні правові підстави, іншого порядку державної реєстрації чи скасування державної реєстрації земельної ділянки законами України або прийнятими на їх підставі підзаконними нормативно правовими актами, не встановлено. У зв`язку з чим, просили суд, у задоволені позову відмовити. Представник позивачів - адвокат Борщ Н.М. у судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити. Представник відповідача Головного управління Держгеокадастру у Волинській області - Гаврилюк М.О. у судовому засіданні позовні вимоги не визнала повністю, посилаючись на обставини викладені у відзиві на позовну заяву, у задоволенні позову просила відмовити. Дослідивши представлені письмові докази, заслухавши пояснення сторін по справі, суд зазначає наступне. Судом встановлено, що 06.05.2010 року державним нотаріусом Ківерцівської державної нотаріальної контори Волинської області Літвак Н.В. позивачам були видані свідоцтва про право на спадщину за законом. Згідно вказаних свідоцтв, спадкоємцями 1/2 частини земельної ділянки площею 0,0370 га, кадастровий номер 0721810100:01:001:1391, для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована по [ADDRESS] , після смерті батька - [PERSON] , який помер [INFO] , є позивачі, його дочка та син - [PERSON] та [PERSON] , які успадкували по 1/2 частці кожен, що підтверджується свідоцтвами про право на спадщину за законом №246622 від 06.05.2010 року та №246623 від 06.05.2010 року (а.с. 12-13). Разом з тим, 06.05.2010 року державним нотаріусом Ківерцівської державної нотаріальної контори Волинської області Літвак Н.В. видано свідоцтво про право власності [PERSON] , якій належить 1/2 частка вищевказаної земельної ділянки у праві спільної сумісної власності, як на майно подружжя, набуте подружжям за час шлюбу, що стверджується свідоцтвом про право власності № [NUMBER] від 06.05.2010 року (а.с. 11). Таким чином, співвласниками зазначеної земельної ділянки стали [PERSON] - 1/2 частка, [PERSON] - 1/4 частка та [PERSON] - 1/4 частка. 27.10.2010 року управлінням Держкомзему у Ківерцівському районі Волинської області було видано Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ №086046, згідно додатку до якого, співвласниками цієї земельної ділянки є [PERSON] - 1/2 частка, [PERSON] - 1/2 частка та [PERSON] - 1/2 частка (а.с. 21-23). [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 20). Як вбачається із витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-0711091342021 від 17.02.2021 року, право власності на земельну ділянку площею 0,0370 га, кадастровий номер 0721810100:01:001:1391, для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована по [ADDRESS] належить [PERSON] - 1/2 частка, [PERSON] - 1/2 частка та [PERSON] - 1/2 частка (а.с. 30-35). Позивачі [PERSON] та [PERSON] зверталися до Головного управління Держгеокадастру у Волинській області щодо виправлення помилки у відомостях ДЗК, де останнім було надано відповідь, що згідно додатку до Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ №086046 від 27.10.2010 року співвласниками земельної ділянки є [PERSON] - 1/2 частка, [PERSON] - 1/2 частка та [PERSON] - 1/2 частка. Виправлення помилок до 2013 року було пов`язано з видачею нових державних актів взамін тих, що містять помилки. З 2013 державні акти не видаються, а отже, отримати новий акт взамін того, в якому міститься помилка, неможливо. Крім того, за весь період видачі державних актів на право власності та на право постійного користування землею, інструкцією по їх заповненню заборонялося робити виправлення або помарки. (а.с. 36-38). Відповідно до Наказів Міністерства аграрної політики та продовольства України від 03.07.2013 № 404 «Про визнання такими, що втратили чинність, деяких наказів», від 09.09.2013 № 537 «Про визнання такими, що втратили чинність, наказів Держкомзему від 22 червня 2009 року № 325 та від 30 серпня 2010 року № 631» свою чинність втратили ряд нормативних актів в сфері земельних правовідносин, зокрема і тих, що регулювали видачу державних актів на земельні ділянки. Водночас, з 01.01.2013 року набули чинності ряд нормативно-правових актів, зокрема Закон України «Про державний земельний кадастр», Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та Постанова Кабінету міністрів України від 17.10.2012 року № 1051 «Про затвердження порядку ведення Державного земельного кадастру», які унеможливлюють як внесення виправлень до Державних актів на право власності на землю так і отримання спадкоємцями нових Державних актів, оскільки на даний час документом, що підтверджує право власності на землю є свідоцтво на право власності, отримане у територіальному органі Державної реєстраційної служби (Держреєстрі). Тож, іншого шляху аби захистити свої майнові права, у позивачів, окрім як судового, не вбачається. За змістом статей 317, 319, 321 ЦК України власнику належить право володіти, користуватися і розпоряджатися своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. У Земельному кодексі України (далі - ЗК України) закріплено, що власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України (частина перша статті 153 ЗК України). Згідно зі статтею 78 ЗК України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Положеннями статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику ЄСПЛ як джерело права. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Відповідно до статей 11, 16 Цивільного кодексу України: цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути зокрема і визнання права. Відповідно до ст. 328 ЦК України, особи вправі набути право власності на підставах, що не заборонені законом і згідно зі ст. 392 ЦК України, можуть звертатись до суду з позовом про визнання права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує його право власності. Оцінивши зібрані та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що оскільки позивачі, відповідно до вимог закону є власниками спірної земельної ділянки успадкувавши її після смерті батьків, а в позасудовому порядку виправити помилку в Державному акті на право власності на земельну ділянку неможливо, оскільки згідно Закону України "Про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень" з 01 січня 2013 року на території України державні акти на земельні ділянки не видаються, а державну реєстрацію прав на земельні ділянки здійснює орган державної реєстрації прав, майнові права позивачів належать захисту в судовому порядку, шляхом задоволення вказаного позову. Розподіл судових витрат між сторонами суд здійснює, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України. Так, з відповідача на користь позивачів, слід стягнути судові витрати пов`язані зі сплатою судового збору в розмірі 1816 (одна тисяча вісімсот шістнадцять) грн. 00 коп.

Outcome: approved