Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-12 00:00:00

Стислий виклад позиції сторін. [PERSON] (позивачка) подала до суду позовну заяву до до територіальної громади села Репехів в особі Бібрської міської ради Львівського району Львівської області (відповідач), у якій просить визнати за нею право власності на цілий житловий будинок по [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . В обґрунтування своїх вимог щодо предмета спору покликається на те, що [INFO] у с. Репехів Жидачівського району Львівської області померла [PERSON] . На випадок своєї смерті остання 27.10.2016 склала заповіт, яким все своє майно заповіла їй. До складу спадкового майна увійшов і житловий будинок по [ADDRESS] . Звернувшись до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] вона 31.05.2019 отримала постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій через те, що відсутні правовстановлюючі документи на спадкове майно. Вона є спадкоємцем за заповітом та вважається такою, що прийняла спадщину. Відповідач правом на подання відзиву не скористався. Позивачка та її представник у судове засідання не з`явилися, однак представник позивачки подав до суду клопотання про розгляду справи їх відсутності, позов підтримує та просить його задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, однак подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності за наявними у ній документами. Заяви, клопотання, подані учасниками справи. Позивачкою подано заяву про відкладення підготовчого засідання (а.с.28). Представником позивача подано клопотання про долучення письмових доказів (а.с.31), клопотання про проведення підготовчого та судового засідання за відсутності його і позивачки (а.с.34, 37). Представником відповідача подано заяву про розгляд справи за його відсутності (а.с.27). Процесуальні дії у справі. Ухвалою від 10.08.2021 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено її до відкритого підготовчого засідання в порядку загального позовного провадження (а.с.22-23). Ухвалою підготовчого засідання від 11.10.2021 відкладено розгляд справи (а.с.29). Ухвалою підготовчого засідання від 08.11.2021 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с.35-36). Суд, з`ясувавши обставини, на які позивачка посилається як на підставу своїх вимог, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, надавши оцінку кожному доказу окремо та зібраним у справі доказам у цілому, доходить висновку, що позов підлягає задоволенню повністю виходячи з такого. Фактичні обставини, встановлені судом, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Відповідно до витягів з погосподарської книги села Репехів від 21.07.2021 та 22.10.2021, житловий будинок по [ADDRESS] відноситься до категорії колгоспний двір та станом на 30.06.1990 рахується за [PERSON] , [INFO] , останнім членом цього двору (а.с.13, 32) [PERSON] 27.10.2016 зробила особисте розпорядження, склавши у смт. Нові Стрілища Жидачівського району Львівської області заповіт, зареєстрований у реєстрі за №216, яким все належне їй майно заповіла [PERSON] (а.с.10, 11). [PERSON] померла [INFO] у с. Репехів Жидачівського району Львівської області, про що свідчить свідоцтво про смерть від 18.09.2018 (а.с.8). Згідно з довідкою Новострілищанської селищної ради Жидачівського району Львівської області від 11.12.2018, [PERSON] проживала та була зареєстрована по [ADDRESS] . [PERSON] здійснювала догляд за [PERSON] до дня її смерті та на день смерті, займалася похороном. У Новострілищанській селищній раді посвідчувався заповіт від імені [PERSON] , який не змінений та не скасований (а.с.9). Відповідно до витягу про реєстрацію у Спадковому реєстрі від 28.01.2019, у Спадковому реєстрі зареєстрована спадкова справа №63670534 після смерті [PERSON] (а.с.12). Технічним паспортом від 14.09.2019 встановлено, що по [ADDRESS] знаходиться житловий будинок «А-1», загальною площею 27,4 кв.м., житловою площею 14,7 кв.м., разом з господарськими будівлями та спорудами погребом «В», сараєм «Г», воротами 1, огорожею 2 (а.с.15-18). Постановою Жидачівської ДНК від 31.05.2019, відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] , оскільки відсутні правовстановлюючі документи на спадкове майно (а.с.19). Зміст спірних правовідносин. Спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з наявність у позивачки права власності на спадкове майно у порядку спадкування за заповітом і неможливістю належного юридичного оформлення цього права у позасудовому порядку через його невизнання нотаріусом, який відмовив у видачі відповідного свідоцтва про право на спадщину. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. До спірних правовідносин, які виникли між сторонами, підлягають застосуванню норми Цивільного кодексу Української РСР (даної ЦК УРСР), Закону України «Про власність» (чинного на час виникнення спірних правовідносин) (далі Закон № 697-XII) та Цивільного кодексу України (далі ЦК України). Так, відповідно до статті 120 ЦК УРСР, майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності (стаття 112 цього Кодексу). Виходячи зі змісту цієї статті, кожен член колгоспного двору є учасником спільної сумісної власності на все майно двору незалежно від того, чи брав він участь в його придбанні. Нетривале перебування працездатного члена колгоспного двору у складі двору або незначна участь працею та коштами у веденні господарства можуть бути підставою для зменшення його частини. Згідно з частиною 2 статті 123 ЦК УРСР, розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. 15 квітня 1991 року набув чинності Закон № 697-XII, яким було передбачено право спільної власності громадян, гарантії захисту права власності, правомірності володіння майном. Положення статей 17, 18 Закону № 697-XII щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (з 15 квітня 1991 року). До правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і зберіглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітні та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося. Отже, всі члени колгоспного двору, які були такими станом на 15.04.1991, мали право спільної сумісної власності на майно колгоспного двору. Спірні правовідносини щодо прийняття спадщини після смерті [PERSON] регулюються нормами ЦК України. Так, відповідно до статті 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України). Згідно з приписами статті 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. За змістом статті 1233 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Нормою частини 1 статті 1235 ЦК України передбачено, що заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Відповідно до положень частин 1 та 2 статті 1236 ЦК України, заповідач має право охопити заповітом права та обов`язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов`язки, які можуть йому належати у майбутньому. Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини. Згідно з частиною 1 та 3 статті 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини (частина 1 статті 1269 ЦК України). Нормою статті 392 ЦК України передбачено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Застосовані судом вищенаведені норми права регулюють спірні правовідносини та визначають обсяг суб`єктивних прав та юридичних обов`язків, якими наділені сторони в цих правовідносинах. Крім цього, суд зважає на роз`яснення, викладені у пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності». Мотивована оцінка наведених сторонами аргументів щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Судом встановлено на підставі безпосередньо досліджених та оцінених наявних у справі доказів, що житловий будинок [ADDRESS] відносився до суспільної групи господарств колгоспний двір і станом на 30.06.1990 у цьому житловому будинку проживала, користувалася ним та була останнім членом цього двору [PERSON] . За життя [PERSON] 27.10.2016 зробила особисте розпорядження, склавши заповіт, яким все належне їй на день смерті майно заповіла [PERSON] . З огляду на дату смерті спадкодавиці [PERSON] ( [INFO] ) питання спадкування регулюється нормами ЦК України. Єдиним спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON] є [PERSON] , яка прийняла спадщину, про що свідчать наявні в матеріалах справи документи (довідка Новострілищанської селищної ради Жидачівського району Львівської області від 11.12.2018 та витяг про реєстрацію у Спадковому реєстрі від 28.01.2019). Таким чином, [PERSON] має обґрунтоване право власності на житловий будинок, разом з приналежними господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться по [ADDRESS] у порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , однак позбавлена можливості юридично оформити це право у визначений законом позасудовий спосіб у нотаріуса через відмову останнього у вчиненні нотаріальних дій. Враховуючи вищевикладене у своїй сукупності, а також зважаючи на те, що особисте майнове право [PERSON] не визнається, відтак позивачка має законні сподівання на судовий захист цього права в силу приписів статті 16 ЦК України, у зв`язку з чим і звернулася до суду, тому суд, з огляду на обґрунтованість та підставність позову, вважає, що позов слід задовольнити повністю. На підставі статей 120, 121, 123 Цивільного кодексу Української РСР, статей 392, 1216, 1218, 1223, 1233, 1235, 1236, 1268, 1269 Цивільного кодексу України та

Outcome: approved