Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-19 00:00:00

У травні 2020 року позивач [PERSON] звернувся до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче об`єднання «Інформаційні технології», у вимогах якого просив: - визнати дії Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче об`єднання «Інформаційні технології», код ЄДРПОУ 31168846, такими, що порушують права [PERSON] , як споживача телекомунікаційних послуг; - зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче об`єднання «Інформаційні технології», код ЄДРПОУ 31168846, зробити перерахунок фактично наданих телекомунікаційних послуг, починаючи з 01 березня 2016 року по 01 лютого 2019 року; - стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче об`єднання «Інформаційні технології» на користь [PERSON] 83 314 грн 00 коп., за завдану моральну шкоду. В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче об`єднання «Інформаційні технології» надавало позивачу телекомунікаційні послуги кабельного телебачення та Інтернету. Послуги надавались на умові попередньої оплати, авансом, згідно рахунків. Останні роки, відповідач, постійно включав, в рахунки, вартість послуг, які той не замовляв, та які відповідач не надавав, а саме: за ІТ-консультування та за ІТ консультування абонентів Інтернету. По закінченні розрахункового періоду, рахунок, за фактично надані послуги, відповідач, не надавав. У разі несплати, за вказані послуги, відповідач, відразу відключав послугу, вимагаючи сплатити всю суму. Позивач неодноразово, письмово звертався до відповідача з претензіями, вимагаючи виставляти рахунки за фактично надані послуги, та привести рахунки, у відповідності до вимог законодавства, але, відповіді не отримував. 23 січня 2019 року, відповідач, вкотре припинив надавати послугу. Крім того, позивач звертався зі скаргою до Головного управління Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів в м. Києві Згідно листа № 06.5/12787 від 18.07.2019, ГУ Держпродспоживспілки в м. Києві, визнало вину відповідача, у порушенні вимог п. 74 «Правил надання та отримання телекомунікаційних послуг», затверджених постановою КМ України № 295 від 11.04.2012. Таким чином, вина відповідача, була встановлена ГУ Держпродспоживспілки в м. Києві. Згідно рахунку за надані телекомунікаційні послуги, що підтверджує ГУ Держпродспоживспілки в м. Києві, рахунок не містить даних, передбачених підпунктами 7-13 пункту 74 Правил, де вказано: «74. Під час здійснення оплати послуг з надсиланням рахунків оператор, провайдер за кожний розрахунковий період безоплатно надсилає абонентові рахунок для оплати послуг, в якому зазначаються: 7) види наданих послуг; 9) плата, отримана протягом розрахункового періоду; 10) сума невикористаних коштів на особовому рахунку абонента на початок та кінець розрахункового періоду; 11) належна до сплати сума за видами послуг; 12) сума податку на додану вартість та інших обов`язкових зборів (платежів) відповідно до законодавства; 13) загальна сума, що належить до сплати; Відповідач, не вказує в рахунках, інформацію, вказану в підпунктах 7-13, пункту 74 Правил, щомісячно стягуючи з позивача вартість послуг, які він не замовляв, та які відповідач не надавав позивачу. А тому, згідно розрахункам, щомісяця, в кінці розрахункового періоду у позивача залишаються невикористані кошти авансового платежу. Але, відповідач, всупереч законодавства, не надає інформації, щодо залишку коштів на рахунку. Крім того, відповідач, порушив положення Закону України «Про телекомунікації». Позивач вважає, що відповідач порушив, права споживача телекомунікаційних послуг. Крім того, порушення відповідачем, прав споживача, завдало позивачу моральної шкоди, яку він оцінює у сумі 83 314 грн. 00 коп. Ухвалою суду від 11.01.2021 відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 23.03.2021 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду в судовому засіданні. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, з підстав, зазначених в позові. Представники відповідача у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечували у повному обсязі, вказували на безпідставність та недоведеність позовних вимог, з підстав викладених у відзиві. Зокрема вказуючи на те, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче об`єднання «Інформаційні технології» не є належним відповідачем у справі. Позивач скористався правом на подачу відповіді на відзив, у якому заперечував позицію відповідача, з підстав того, що згідно виставлених рахунків саме відповідач витавляв рахунки за надані послуги та отримував кошти. Крім того, порушення вимог законодавства відповідачем, було встановлено при перевірці ГУ Держпродспоживспілки в м. Києві, згідно листа від 18.07.2019. Суд, заслухавши пояснення позивача, заперечення представника відповідача, дослідивши матеріали у справі, приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити, з огляду на наступне. Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Вимогами ст. 10 ЦПК України передбачено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до вимог ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Правовідносини між операторами, провайдерами телекомунікацій та абонентами врегульовані нормами цивільного законодавства України та нормами Закону України «Про телекомунікації», Закону України «Про захист прав споживачів» та постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження Правил надання та отримання телекомунікаційних послуг» від 11.04.2012 №295 (надалі - Правила). Закон України «Про телекомунікації» встановлює правову основу діяльності у сфері телекомунікацій, визначає повноваження держави щодо управління та регулювання зазначеної діяльності, а також права, обов`язки та засади відповідальності фізичних і юридичних осіб, які беруть участь у даній діяльності або користуються телекомунікаційними послугами. Метою Закону є забезпечення повсюдного надання телекомунікаційних послуг достатніх асортименту, обсягу та якості шляхом обмеженого регулювання ринкових відносин для сприяння ефективному функціонуванню відкритого і справедливого конкурентного ринку. Закон визначає засади захисту прав споживачів та контролю за ринком телекомунікацій з боку держави (стаття 2 Закону). Згідно абзаців першого-третього, тридцять першого частини першої статті 1 Закону України «Про телекомунікації» абонент - споживач телекомунікаційних послуг, який отримує телекомунікаційні послуги на умовах договору, котрий передбачає підключення кінцевого обладнання, що перебуває в його власності або користуванні, до телекомунікаційної мережі; абонентна плата - фіксований платіж, який може встановлювати оператор телекомунікацій для абонента за доступ на постійній основі до своєї телекомунікаційної мережі незалежно від факту отримання послуг; абонентський номер - сукупність цифрових знаків для позначення (ідентифікації) кінцевого обладнання абонента в телекомунікаційній мережі; персональний номер - абонентський номер, що присвоюється зареєстрованому абоненту за його заявою у порядку, встановленому національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері зв`язку та інформатизації, централізовано адмініструється і може використовуватися цим абонентом для отримання відповідно до договору телекомунікаційних послуг незалежно від географічного регіону України і типу цих послуг. Згідно статті 4, частини першої статті 5 Закону України «Про телекомунікації» законодавство України про телекомунікації складається з Конституції України, цього Закону та інших нормативно-правових актів, що регулюють відносини в цій сфері. Дія цього Закону поширюється на відносини суб`єктів ринку телекомунікацій щодо надання та отримання телекомунікаційних послуг і використання телекомунікаційних мереж загального користування. Згідно частини першої статті 32 Закону України «Про телекомунікації», що регулює права споживачів телекомунікаційних послуг, споживачі під час замовлення та/або отримання телекомунікаційних послуг мають право на: 1) державний захист своїх прав; 2) вільний доступ до телекомунікаційних послуг; 3) безпеку телекомунікаційних послуг; 4) вибір оператора, провайдера телекомунікацій; 5) вибір виду та кількості телекомунікаційних послуг; 6) безоплатне отримання від оператора, провайдера телекомунікацій вичерпної інформації щодо змісту, якості, вартості та порядку надання телекомунікаційних послуг; 7) своєчасне і якісне одержання телекомунікаційних послуг; 8) отримання від оператора, провайдера телекомунікацій наявних відомостей щодо наданих телекомунікаційних послуг; 9) обмеження оператором, провайдером телекомунікацій доступу споживача до окремих видів послуг на підставі його власної письмової заяви; 10) повернення від оператора, провайдера телекомунікацій невикористаної частини коштів у разі відмови від передплачених телекомунікаційних послуг у випадках і порядку, визначених правилами надання і отримання цих послуг, а також договором приєднання щодо виконання благодійного телекомунікаційного повідомлення (у разі укладення такого договору); 11) відмову від телекомунікаційних послуг у порядку, встановленому договором про надання телекомунікаційних послуг; 12) відшкодування збитків, заподіяних унаслідок невиконання чи неналежного виконання оператором, провайдером телекомунікацій обов`язків, передбачених договором із споживачем чи законодавством; 13) оскарження неправомірних дій операторів, провайдерів телекомунікацій шляхом звернення до суду та уповноважених державних органів; 14) відмову від оплати телекомунікаційної послуги, яку вони не замовляли; 15) отримання відомостей щодо можливості та порядку відмови від замовленої телекомунікаційної послуги; 16) безоплатне отримання від оператора, провайдера телекомунікацій рахунків за надані телекомунікаційні послуги. За особистим зверненням споживача з урахуванням технічної можливості обладнання телекомунікаційної мережі нарахована до оплати сума за надані послуги повинна бути розшифрована тільки за той розрахунковий період, до якого споживач має претензії, із зазначенням номера абонента, якого викликав споживач, виду послуги, часу початку і закінчення кожного сеансу зв`язку, обсягу наданих послуг, суми коштів до сплати за кожний сеанс зв`язку. Телекомунікаційні послуги, які надаються знеособлено (анонімно), розшифровці не підлягають; 16-1) перенесення абонентського номера, користування персональним номером та отримання послуг національного роумінгу; 17) інші права, визначені законодавством України та договором про надання телекомунікаційних послуг. Згідно пункту 5 частини першої статті 33 Закону України «Про телекомунікації» споживачі телекомунікаційних послуг зобов`язані дотримуватися Правил надання та отримання телекомунікаційних послуг, що затверджує Кабінет Міністрів України, зокрема: виконувати умови договору про надання телекомунікаційних послуг у разі його укладення, у тому числі своєчасно оплачувати отримані ними телекомунікаційні послуги. Згідно з п. 14. Правил, надання послуг здійснюється у разі: 1) укладення договору відповідно до основних вимог, встановлених НКРЗІ; 2) їх оплати споживачем. Відповідно до положень ч. 1 ст. 21 Закону України «Про захист прав споживачів» крім інших випадків порушень прав споживачів, які можуть бути встановлені та доведені виходячи з відповідних положень законодавства у сфері захисту прав споживачів, вважається, що для цілей застосування цього Закону та пов`язаного з ним законодавства про захист прав споживачів права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо: при реалізації продукції будь-яким чином порушується право споживача на свободу вибору продукції; при реалізації продукції будь-яким чином порушується свобода волевиявлення споживача та/або висловлене ним волевиявлення; будь-яким чином (крім випадків, передбачених законом обмежується право споживача на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про відповідну продукцію; ціну продукції визначено неналежним чином; документи, які підтверджують виконання договору, учасником якого є споживач, своєчасно не передано (надано) споживачу. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є користувачемпослуг з доступу до мережі Інтернетта кабельного телебачення за адресою: [ADDRESS] , що надаються під торгівельною маркою «ІТ» «Інформаційні технології». Послуги надавались на умові попередньої оплати, авансом, згідно рахунків, які позивач регулярно сплачував за надані послуги доступу до мережі Інтернеткабельного телебачення послуги. Відповідач ТзОВ «Науково-виробниче об`єднання «Інформаційні технології» є оператором телекомунікацій та надає споживачам послуги доступу до мережі Інтернет та послуги інтерактивного телебачення у декількох районах м. Києва, відповідно до Закону України «Про телекомунікації», «Правил надання та отримання телекомунікаційних послуг», затверджених постановою КМУ № 295 від 11.04.2012. Згідно п. 5 ч. 1 ст. 33 Закону України «Про телекомунікації» споживачі телекомунікаційних послуг зобов`язані дотримуватися Правил надання та отримання телекомунікаційних послуг, що затверджує Кабінет Міністрів України, зокрема виконувати умови договору про надання телекомунікаційних послуг у разі його укладення, у тому числі своєчасно оплачувати отримані ними телекомунікаційні послуги. Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Стаття 10 Закону України «Про захист прав споживачів визначає права споживача у разі порушення умов договору про виконання робіт (надання послуг). Якщо під час виконання робіт (надання послуг) стане очевидним, що їх не буде виконано з вини виконавця згідно з умовами договору, споживач має право призначити виконавцю відповідний строк для усунення недоліків, а в разі невиконання цієї вимоги у визначений строк - розірвати договір і вимагати відшкодування збитків або доручити виправлення недоліків третій особі за рахунок виконавця (ч. 2 цього Закону). Частиною 3 цього Закону визначено, що у разі виявлення недоліків у виконаній роботі (наданій послузі) споживач має право на свій вибір вимагати: 1) безоплатного усунення недоліків у виконаній роботі (наданій послузі) у розумний строк; 2) відповідного зменшення ціни виконаної роботи (наданої послуги); 3) безоплатного виготовлення іншої речі з такого ж матеріалу і такої ж якості чи повторного виконання роботи; 4) відшкодування завданих йому збитків з усуненням недоліків виконаної роботи (наданої послуги) своїми силами чи із залученням третьої особи; 5) реалізації інших прав, що передбачені чинним законодавством на день укладення відповідного договору. Позивач в обґрунтування позовних вимог вказував на те, що користувався послугами доступу до мережі Інтернет та кабельного телебачення до січня 2019 року, проте відповідач, у порушення вимог Правил надання та отримання телекомунікаційних послуг», затверджених постановою КМ України № 295 від 11.04.2012 порушував його права як споживача телекомунікаційних послуг, зокрема постійно включав у рахунки, вартість послуг, які той не замовляв, та які відповідач не надавав, а саме: за ІТ-консультування та за ІТ консультування абонентів Інтернету. По закінченні розрахункового періоду, рахунок, за фактично надані послуги, відповідач, не надавав. У разі несплати, за вказані послуги, відповідач, відразу відключав послугу, вимагаючи сплатити всю суму. 23 січня 2019 року відповідач вкотре припинив надавати послуги через виниклу заборгованість. З даного приводу, позивач звертався зі скаргою до Головного управління Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів в м. Києві. Згідно ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Стаття 16 ЦК України, визначає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Згідно ч. 1 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. ( ч. 2 ст. 77 ЦПК України). Відповідно до ч. 5 статті 12 ЦПК України суд сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом. Статтею 13 ЦПК України передбачено, що збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Статтею ст. 78 ЦПК України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 2 ст. 12 ЦПК України). Натомість роль суду зводиться до керування ходом судового процесу; роз`яснення у випадку необхідності учасникам судового процесу їхніх процесуальних прав та обов`язків, наслідків вчинення або невчинення процесуальних дій, сприяння учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених ЦПК (п.п. 1, 3, 4 ч. 5 ст. 12 ЦПК України). У відповідності до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до п. 2. ч. 1 ст. 43 ЦПК учасники справи мають право подавати докази, яке у взаємозв`язку з положеннями ст. 44 повинно використовуватись добросовісно, а не всупереч завданню судочинства. Відповідно до п. 2 та 4 ч. 2 ст. 43 ЦПК учасники справи зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази. Законодавцем визначено, а саме ч. 1 ст. 79 ЦПК України, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Таким чином, доказуванням є процесуальна і розумова діяльність суб`єктів доказування, яка здійснюється в урегульованому цивільному процесуальному порядку і спрямована на з`ясування дійсних обставин справи, прав і обов`язків сторін, встановлення певних обставин шляхом ствердження юридичних фактів, зазначення доказів, а також подання, прийняття, збирання, витребування, дослідження і оцінки доказів; докази і доказування виступають процесуальними засобами пізнання в цивільному судочинстві. Процес доказування (на достовірність знань про предмет) відбувається в межах передбачених процесуальних форм і структурно складається з декількох елементів або стадій, які взаємопов`язані й взаємообумовлені. Виділяються такі елементи: твердження про факти; визначення заінтересованих осіб щодо доказів; подання доказів; витребування доказів судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі; дослідження доказів; оцінка доказів. Зазначення доказів - це інформація, повідомлення про конкретні засоби доказування, на підставі яких підтверджується наявність чи відсутність викладених обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, що було виконано стороною позивача. Якість доказування забезпечується визначеним ЦПК процесуальним порядком і способом їх дослідження. Особливість по доказуванню полягає в тому, що воно виступає як право і обов`язок осіб, які беруть участь у справі. Вони мають право подавати докази, брати участь в їх дослідженні, давати усні і письмові пояснення судові, подавати свої доводи, міркування та заперечення, тобто мають право на доказування. Сторони, подаючи докази, реалізують своє право по доказуванню і одночасно виконують обов`язок по доказуванню. Обов`язок по доказуванню покладається на того, хто звернувся за допомогою до суду. Право доказування виступає як можливість подання доказів, участь в їх дослідженні, попередній оцінці та гарантується сукупністю процесуальних засобів і реалізується по волі заінтересованих осіб особисто або за допомогою суду у відповідності з своїми інтересами та вибором способу поведінки. Обов`язок по доказуванню полягає у необхідності виконання комплексу відповідних дій, який гарантується настанням несприятливих правових наслідків у випадку їх невиконання, зокрема, відмовою суду визнати наявність юридичного факту у разі невиконання стороною обов`язку по його доказуванню; якщо позивач не доведе підставу вимоги, то в позові належить відмовити. Невиконання обов`язку по доказуванню для сторін й інших суб`єктів правового спору матиме матеріально-правові і процесуально-правові наслідки. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач ТзОВ «НВО «Інформаційні технології» припинило надання послуг кабельного телебачення в Дарницькому районі м. Києва з 01 лютого 2012 року в зв`язку із закінченням строку дії ліцензії на право на право надання відповідних послуг. Разом з тим, згідно ліцензії провайдера програмної послуги серії НР №00274-П від 20.10.2011 виданої Національною радою України з питань телебачення і радіомовлення, саме Товариство з обмеженою відповідальністю «ТЕЛЕВСЕСВІТ» з 20.10.2011 по 20.10.2021 надає послуги з кабельного телебачення на території Дарницького району м. Києва. Всі права та обов`язки з надання послуг кабельного телебачення було передано ТзОВ «ТЕЛЕВСЕСВІТ» на тих же умовах абонентам, які погодяться з заміною провайдера, який надаватиме зазначену послугу (послуги). Також з пояснень представника сторони відповідача судом встановлено, що послуги з доступу до мережі Інтернет на території Дарницького району м. Києва надає ТОВ «Аксон-45». Крім того, вказані товариства мають право використовувати у своїй господарській діяльності знак для товарів та послуг «ІТ/Інформаційні технології». У зв`язку з закінченням строку дії ліцензії ТзОВ «НВО «Інформаційні технології» було письмово повідомлено користувачів послуг листом шляхом його оприлюднення в особистому кабінеті споживача. Відповідно до роздруківки повідомлення, згодою на заміну провайдера вважається продовження користування послугами, а також відсутність письмової заяви про незгоду із заміною провайдера. позивач продовжив користуватись послугами кабельного телебачення та доступу до мережі Інтернет, повідомлення про незгоду із заміною оператора та провайдера позивачем на адресу відповідача не надсилались.

Outcome: approved